Стойо Тетевенски

Жалби

Кажи ми боже,

кажи на твойто чедо,

защо не може,

в други свят ние да живеем,

ами сме тука, в таз тежка Земя

на мъки, болка и страдание,

на глад без пукната пара.

И лъжа е всяко откровение.

Защо, кажи ми, Господи,

на тия мъки ти обрече,

защо хората — чадата твойте си

на вечни мъки ти зарече.

Отърви ме, Господи,

от таз черна земя,

прати ме в земите твойе си,

или по-добре прати ме ти във ада.

Как да гледам божичко, кажи ми,

хора гладни и бездомни,

хора скитащи в света,

и кой? Никой ги не помни!

И това е Господи,

нищо от страданието,

колко още, Божичко,

има и в незнанието.

Защо ли Господи, кажи,

ни трябват тез пари?

Не може старецът,

работил цял живот

пари да му не стигат

и да влачи сноп по сноп

на своето добиче,

жалко блеещоа страдиче,

кое му нещо дава

и на глад и смърт не го оставя.

И други старци има,

които с жал и сълзи,

от деца си заем взимат.

И последните ще станат първи.

Но защо тогава, Боже,

ние трябва тука мирни да стоим

и на всичко казват ни „не може,

защото нямаме пари“.

И тези хора много,

които имат си пари,

седят си мирно, мирно гледат,

и не дават нищичко нали?

Не дават Божичко,

на мамино детенце,

на хора, кои били са низички,

и такива ще останат.

А негърче от Етиопия,

тъжно суче си от майка,

а тя — клета, не остала,

не за себе си — а за детето си се вайка.

Колко млади хора, със талант,

гледат Боже, звезда голяма,

от коя повече го знаят —

танца, или това да пеят.

Пред очите ми са, Господи,

много хора на страдание,

и ето Боже, помогни,

на тези милички без препитание —

трепещи се да работят

за някоя стотинка,

у дома си чедо гледат

с хляб едва и със водинка.

Ето, гледах аз безпомощен

как преглъщат хората пред мен,

и незнаех, Господи тогава,

за да няма нещастни един твой ден.

За това написах таз поема.

Помогни на старец и детенце,

моля ти се, Господи,

на хора слаби и със дарба,

или ослепи ме, Боже!

Да не гледам аз това —

не мож го издържи моята душа,

но по-добре им помогни,

за това те моля аз усърдно,

помогни им, Господи

и ще седя си аз покорно,

и тебе ще те възхваля

повече, щом никой гладен не остава,

и щом човешкото страдание,

не зависи вече от парично състояние,

и всеки — беден и богат

има равен шанс да преуспее

във любов и благодат!

Информация за текста

© 2009 Стойо Тетевенски

Свалено от „Моята библиотека“ [http://chitanka.info/text/14142]

Последна редакция: 2009-10-16 12:00:00

Content

Стойо Тетевенски
Жалби

Информация за текста