Николай Гумильов

Песен за певеца и краля

Стърчи моят замък в пустинни земи

на връх каменист и зъбат.

Аз сам го въздигнах в среднощни тъми,

проклинайки целия свят.

И сам съм му жител. Седя с гордостта

на крал в своя мраморен хол.

Единствено нощем от диви места

се спуска кикотещ се трол.

Жесток и страхлив, той седи надалеч

и дрънка коварни слова.

Но знае, че имам безмилостен меч

за всякоя дръзка глава.

На трона веднъж си седях, увенчан

с блестящ диамантен венец,

когато по моя портал обкован

похлопа скиталец-певец.

За всекиго, който е лих и сърцат

дома си отварял съм аз.

Приех да изслушам безумеца млад

в червената зала за час.

Той арфа красива тогаз улови,

замря — за момент вцепенен,

и дива, болезнена песен изви

в двореца ми тих и студен:

„Вървях си сам сред нощ беззвездна

по сипеи и по бърда,

и изведнъж, над мрачна бездна,

съгледах труп — за зла беда.

Трупът бе на момиче бяло,

укрито в бурена висок.

А над съблеченото тяло

висеше скоморох[1] убог.

Склонен над девственото ложе,

той дрънкаше звънче на шут —

опитваше се да тревожи

дори смъртта глупакът луд.

Звънът бе глух, без ехо. Сведен,

кривеше изродът лице.

Блестяха пръстенчета медни

по гърчавите му ръце.

Така подскачаше накичен

той с кикот покрай пропастта.

И върху устните девичи

лепеше лигава уста.

А аз си тръгнах с куп въпроси,

и боговете с тях терзах.

До днес света преброждам бос, но

по-ярко нещо не видях.“

Не можех по-дълго безумния бард

да слушам и меча извих.

Забодох в гръдта му червен минзухар

в награда за дръзкия стих.

Красиво и кърваво този цветец

връз младата гръд заблестя.

„Върви си — му казах, — злокобен певец!“

Но той бе поел към смъртта.

Аз струните скъсах и арфата с гръм

ударих о пода без жал,

затуй, че за пръв път на гордия хълм

разплакан бе гордият крал.

А замъкът пак тъне винаги в здрач,

и скита насмешникът-трол.

Не знае страхливецът — кралят е в плач

в огромния мраморен хол.

В мълчание пак е дворецът обвит.

Там трима са — всяващи страх —

печалният крал и певецът убит,

и дивата песен — над тях.

Информация за текста

© 1993 Бойко Ламбовски, превод от руски

Песня о певце и короле, 1905

Сканиране и разпознаване: sir_Ivanhoe, 2009

Редакция: NomaD, 2009

Издание:

Николай Гумильов. Заблуденият конквистадор. Избрана лирика

ИК „Христо Ботев“, София, 1993

Съставителство и превод: Бойко Ламбовски, 1993

Редактор: Марта Владова

Художник: Петър Добрев

Технически редактор: Ронка Кръстанова

Коректор: Станка Митрополитска

Свалено от „Моята библиотека“ [http://chitanka.info/text/12622]

Последна редакция: 2009-08-29 12:00:00

1

Бродещ певец-комедиант в древна Русия. — Бел.прев.

Content

Николай Гумильов
Песен за певеца и краля

Информация за текста

1