Девойката-сираче

Татска приказка

Бащата и майката на три девойки умрели. Трудно живеели девойките при чичо си. Вършели тежка работа, а получавали само натяквания. Никога не се наяждали до насита. Слънцето ги топлело вместо дрехи, чакълестата земя им била за цървули, купчина слама — за постеля. Така живеели.

Колко време изкарали, не се знае, а след това най-голямата сестра избягала оттук. Постъпила слугиня при един хан само за прехраната. Животът й не бил по-добър, но все пак била сита.

Пасла телетата. Веднъж ги подкарала на паша и те се пръснали по мерата. Опитвала се да ги събере, но те не я слушали, а едно теленце избягало далеч и тя не могла да го върне. Тичала с плач насам-натам след него. Внезапно пред нея се появила една коза и я попитала:

— Защо плачеш? От твоя плач потреперват планините, от жалост към теб се събарят горите и скалите? Защо плачеш?

Тя й разказала всичко за себе си. Козата размърдала левия си рог и оттам се посипали най-хубави премени. Девойката се пременила с тях, благодарила на козата и се върнала с телетата в къщи.

Когато ханската дъщеря научила, започнала да плаче, а сетне също отишла при козата и казала:

— И аз искам премени.

Козата размърдала десния си рог и оттам право пред девойката паднала черна златоглава змия. Ханската дъщеря се прибрала в къщи със сълзи и се оплакала на баща си. Бащата отишъл при козата убил я и я донесъл в къщи. Семейството на хана яло месото й, а девойката сираче, уж че почиства, събирала костите, и ги трупала на едно място. Изяли козата, а девойката скрила всички кости под едно дърво на речния бряг.

На другия ден дошла тук и козата я посрещнала седем пъти по-здрава от по-рано. Размърдала рога и оттам се изсипали още по-прекрасни премени за девойката. Тя се върнала в къщи, пременена с тях.

Ханът научил за всичко и заповядал да хвърлят девойката в реката. Там я хванали водните духове и я прехвърлили на един човек, който имал власт на този свят. Той я завел при хана и започнал да разпитва:

— Защо си заповядал да хвърлят тази девойка в реката?

Ханът заизвъртал:

— Тя не беше без грях, затова заповядах да я удавят.

Тогава човекът вдигнал хана и го хвърлил в реката, където водните духове го изяли.

А девойката-сираче се върнала с козата при сестрите си. Когато козата мърдала левия си рог, те получавали премени; ако пък мърдала десния рог, пред тях се появявали всякакви вкусни ястия.

Те се отделили от чичо си и си живели здрави и щастливи.

Информация за текста

© 1976 Иван Троянски, превод от руски

Сканиране: Boman, 2010

Редакция: Alegria, 2010

Издание:

Кавказки народни приказки

Издателство „Георги Бакалов“, Варна, 1976

Редактор: Панко Анчев

Художник: Иван Кенаров

Худ. редактор: Стоимен Стоилов

Техн. редактор: Георги Петров

Коректор: Маргарита Георгиева

Приказките са подбрани от следните издания:

Осетинские народные сказки, собрал Г. А. Дзагуров (Губади Дзагурти), Издательство „Наука“ — Главная редакция восточной литератуы, Москва, 1973

Золотой сундук, составление, перевод с татского и приложения Арманда Кукулу, Издательство „Наука“ — Главная редакция восточной литературы, Москва, 1974

Дагестанские народные сказки, перевод и обработка Натальи Копиевой, Издательство „Детская литература“, 1974

Грузинские народные сказки, Сто сказок, сборник составлен и переведен Г. А. Долидзе, Издательство „Мерани“, Тбилиси, 1971

И със съдействието на Съюзите на писателите на Арменската ССР и на Грузинската ССР.

Свалено от „Моята библиотека“ [http://chitanka.info/text/15456]

Последна редакция: 2010-02-14 13:00:00

Content

Девойката-сираче
Татска приказка

Информация за текста