Да, не, никога

Грузинска приказка

Живеел един цар, който имал ловец. Веднъж ловецът отишъл за дивеч. Дълго ходил, търсил, нищо не убил. Вече решил да се прибира, когато видял на едно дърво птица. Стрелял с лъка си, свалил я от дървото, взел я и я турил в пазва. Неочаквано птицата се превърнала на прекрасна девойка; ловецът се смаял, когато видял девойката до себе си.

— Коя си ти? — пита я той.

— Аз съм птицата, която ти хвана — казва девойката.

— Ти трябва да ми станеш жена.

— Добре — казва тя, — само че не ме води при царя си, защото ще ме отнеме от теб. Ако пък трябва да ме заведеш, ето какво ще сторя: като наближим до царя, ще се превърна на грозотия, тогава той ще изпъди и теб, и мен, и ще живеем заедно в твоя дом.

Ловецът се съгласил и те отишли при царя. Царят видял грозотията и казва:

— Кой ти я натрапи, защо ти е?

Ловецът рекъл:

— Аз се ожених за нея.

Това не се харесало на царя, той изпъдил и ловеца, и жена му, но щом само се отдалечили от двореца, тя пак се превърнала на хубавица.

Заживял ловецът с младата си жена сговорно и щастливо.

Минало време. Царят научил, че ловецът има жена-хубавица, повикал го и му дума:

— Или ми дай жена си, или ми донеси „да, не, никога“.

Ловецът навел глава, върнал се тъжен в къщи. Разказал на жена си какво му заповядал царят. Жена му рекла:

— Иди при дървото, на което бях кацнала аз, свържи метличка от клонките му, вземи я със себе си, тя ще те заведе където трябва.

Ловецът отишъл. Свързал метличка от клонки, сложил я на земята. Метличката полетяла напред като вятър, ловецът забързал подире й. Тя го завела в подземното царство. Там ловецът намерил бащата на царя и му казва:

— Синът ти ме изпрати за „да, не, никога“. Научи ме какво да правя.

Бащата на царя отвърнал:

— Върви все така направо, ще стигнеш до морето, премини го, ще видиш една къща, попитай стопанина, той ще те научи къде да намериш „да, не, никога“.

Вървял, вървял ловецът, стигнал до морето. Яхнал метличката си, прехвърлил се през него, спрял на другия бряг. Намерил къщата, приближил се, гледа — вътре гори огън, хора никъде не се виждат.

Влязъл вътре, скрил се, чака.

Влезли трима души, единият викнал:

— Хей, слуга, слагай трапезата!

Отнякъде се появил един слуга, донесъл маса.

— Хайде, донасяй ядене и пиене.

Слугата донесъл всичко. Хапнали, пийнали тримата и си отишли. Ловецът помислил: „Да става каквото ще, ще поискам и аз ядене от този слуга“ — и викнал:

— Хей, слуга, носи ядене!

Слугата донесъл маса, сложил я, покрил я, наредил ядене и пиене. Ловецът помолил и слугата да седне на масата. Седнали, пият, ядат. От едната чаша пие ловецът, от другата — слугата. Нахранили се. Ловецът решил да си върви, предложил и на слугата да тръгне с него.

Тръгнали.

Вървели, вървели — насреща им човек, държи в ръце тояга. Попитали го защо му е тоягата.

— Искам да я продам — казва той.

— А за какво става?

— Ако й кажеш: „Убий този човек“ — ще го убие, ако кажеш: „Набий го“ — ще го набие.

Ловецът купил тоягата за една салтамарка.

Върви ловецът, бърза право към царя. Стигнал. Царят го пита:

— Донесе ли „да, не, никога“?

— Донесох — казва ловецът.

И рекъл на тоягата:

— Е, хайде, моя тояжке! Иди при царя, за убиване не го убивай, но го напердаши така, че да се замоли за смърт.

Тоягата се затирила срещу царя и го запердашила.

Била го, била, всичките му кости строшила; ловецът пита царя:

— Стига ли ти?

— Да!

— Може би искаш още?

— Не!

— Ще ми отнемаш ли пак жената?

— Никога!

Тоягата оставила царя. Той казал на ловеца:

— Юнак си ти и юнашки постъпи с мен, бъди щастлив с жена си.

Дарувал богато ловеца и го изпратил. Ловецът се върнал при младата си жена, разказал какво му се случило и те заживели щастливо заедно.

Ако всичко това не е истина, то нека нищо да не ни заболи.

Информация за текста

© 1976 Иван Троянски, превод от руски

Сканиране: Boman, 2010

Редакция: Alegria, 2010

Издание:

Кавказки народни приказки

Издателство „Георги Бакалов“, Варна, 1976

Редактор: Панко Анчев

Художник: Иван Кенаров

Худ. редактор: Стоимен Стоилов

Техн. редактор: Георги Петров

Коректор: Маргарита Георгиева

Приказките са подбрани от следните издания:

Осетинские народные сказки, собрал Г. А. Дзагуров (Губади Дзагурти), Издательство „Наука“ — Главная редакция восточной литератуы, Москва, 1973

Золотой сундук, составление, перевод с татского и приложения Арманда Кукулу, Издательство „Наука“ — Главная редакция восточной литературы, Москва, 1974

Дагестанские народные сказки, перевод и обработка Натальи Копиевой, Издательство „Детская литература“, 1974

Грузинские народные сказки, Сто сказок, сборник составлен и переведен Г. А. Долидзе, Издательство „Мерани“, Тбилиси, 1971

И със съдействието на Съюзите на писателите на Арменската ССР и на Грузинската ССР.

Свалено от „Моята библиотека“ [http://chitanka.info/text/15496]

Последна редакция: 2010-02-14 13:00:00

Content

Да, не, никога
Грузинска приказка

Информация за текста