Пенчо Славейков

Цар Самуил

„Мир, мир!“ — едногласно военний съвет,

от грозната вест унесвесен,

таз вечер реши… Во походний си плащ

загърнат, над стола надвесен,

оборил бе горда глава Самуил,

в невесели мисли унесен.

Пред тъмний му поглед безкрайно поле

завяно со сняг се разстила —

и труп върху трупи… Свирепа е рат

там кръвна коситба косила…

Оръжие сложили, живите в плян

отиват на робско чернило…

Но ето че вестник и морен, и блед

промъкна се в шатра червений;

пристъпи, застана и с нисък поклон

продума към царя смутений:

„Завръщат се, царю, в Беласицкий бой

дванайсетте полка пленени!“

И сепна се в мисли унесений цар,

претръпнаха вси воеводи.

А той продължи: „Но завръщат се те

сакати и слепи нероди —

на сто-душ е само оставен от тях

един едноок да ги води.“

И думи на думите грозни в ответ

се царю в сърце отзоваха:

„Излез! Посрещни ги! — Или смелостта

се смръзна в душата ти плаха?“…

Той стана, възлезе на ближния хълм;

след него войводи вървяха.

В полето, загърнато в сняг, там далеч,

чак поглед дето достига,

от глухия стан до смъглени гори,

извива се черна верига —

люлей се, примъква се бавно насам,

и стон до небето се дига.

Могъщия цар, пребледнял като смин,

към тъмната граница южна

се взря и с закана издигна ръка

и нещо нечуто прошушна —

но в миг залюлян, полетя настрана

и наземе възнак се люшна…

Притекоха се воеводи завчас —

но царят веч мъртъв лежеше:

по хладни му устни червена тъсма

кръв топла се излек струеше…

А грозно войнишкият стон надалеч

кат песен надгробна ехтеше.

Информация за текста

Източник: [[http://slovo.bg|Словото]]

Набиране: Силвия Гогова и Виктор Гугушев

Публикация

П. П. Славейков, Събрани съчинения в осем тома, том 1. Български писател, С. 1958.

Свалено от „Моята библиотека“ [http://chitanka.info/text/6623]

Последна редакция: 2008-04-22 10:00:00

Content

Пенчо Славейков
Цар Самуил

Информация за текста