Теодор Стърджън

Нейният избор

И без това не беше твърде приятно трима да карат една кола. Но когато всички хлътнаха по едно и също момиче, теорията за колективната собственост просто не устоя на натиска. Том, Джордж и Сам бяха съквартиранти в колежа, а след като завършиха, ненадейно пак се засякоха из града. Естествено, трябваше да се съберат! Всичко щеше да е както в доброто старо време!

После купиха колата. Разбира се, въведоха строги правила кой кога и за колко време да я кара.

Нещата вървяха добре… докато срещнаха Джуди. И тогава всичко се обърка. Тя харесваше и тримата — беше съвсем безпристрастна. Дотолкова, че както откриха, ако някой намереше начин да отстрани другите двама, можеше да си присвои Джуди за цялата вечер. Тъкмо това ги тормозеше — че Джуди няма предпочитания кой точно да я присвои. Ни най-малки.

Какво ли не правеха, за да постигнат несравнимата комбинация от Джуди, колата и хубава лятна вечер. Том например най-кавалерски отстъпи на Джордж своя ред за колата. Джордж толкова се зарадва, че едва към средата на вечерта осъзна какво всъщност му е отстъпил Том — възможността да заведе Джуди на някакво си кино, докато Том според новия ред разполагаше с превозно средство точно за танцовата вечер. Такива истории…

Върхът на всичко дойде през един горещ летен ден. Въпросът кому кога е ред вече бе станал изключително сложен и невероятно раздут. Никой нямаше точна представа кой ще изведе Джуди на целодневен излет, а и тримата представяха най-сериозни претенции за щастливото събитие. След като едва не стигнаха до бой, трите пламтящи сърца решиха да предоставят избора на въпросната дама. Джуди безпогрешно избра онова, което щеше да им съсипе деня.

— Ето какво — каза тя, — след като не можете да решите с кого да изляза, значи излизаме заедно.

И повече не мръдна от стратегическата позиция. Не го подозираха, но на Джуди й бе дошло до гуша от цялата глупост и тя с радост посрещна удобния случай. Излезеха ли и тримата заедно, все един от тях щеше да се окаже най-добър. Трябваше! Едно момиче не може цял живот да е безпристрастно.

Настана великият ден. Като чу трескавия сигнал на клаксона, Джуди изтича навън. Джордж караше, Том седеше до него.

— Я, къде е Сам — попита Джуди.

Двамата се ухилиха. Най-сетне полагаха дружни усилия, но само колкото да намалят конкуренцията.

— Запиля се някъде. Нямаше го, когато потеглихме.

Един по-малко!

Джуди се вмъкна между тях. Слава Богу, че не се налагаше да избира с кого да седи отзад. А би се наложило, ако и Сам беше с тях. Колко странно, че го нямаше! За да завърже разговор, тя запита:

— Какво ще правим? Виждам отзад кошница за пикник.

Джордж взе завоя на две колела и подкара към полето.

— Приумица на Том — каза той. — Още не мога да му втълпя, че отиваме да караме ролкови кънки.

— Така си въобразяваш — заяви Том. В сравнение с Джордж той бе пълна нула, що се отнася до кънките. — Отиваме на пикник. Няма смисъл…

— Нали хвърлихме монета да видим кой ще кара? Аз спечелих. Значи отиваме където кажа. Разбра ли?

— Ама, момчета — обади се Джуди, — моля ви се…

Точно в този момент двигателят се задави и млъкна. Бавно спряха.

— Пикник — самодоволно обяви Том. — Бензинът свърши.

Джордж се огледа. Мястото не бе лошо за пикник. Но това щеше да е служебна загуба за него. Из ума му плъзна ужасно подозрение относно бензина. После започна словесната схватка. Тъй продължи доста време, докато най-сетне Джуди не издържа.

— Омръзнахте ми с тия ваши препирни! — отсече тя. — Единият заминава пеш за бензин.

— Да-да — рече Джордж. — Заминавам, а като се върна, ти и Том сте изчезнали заедно с колата. Дума да не става! Като нищо ще вземе да изпроси бензин от някого.

Бяха попаднали в задънена улица.

— Щом е тъй, тръгвате и двамата — реши Джуди. — На мен и тук си ми е добре. Само побързайте.

Когато двамата млади мъже изчезнаха зад завоя, откъм багажника долетя трополене.

— Здрасти, Джуди! — обади се Сам и излезе навън.

Джуди онемя.

— К-какво…

— Много просто — каза Сам, докато наливаше бензин от тубата, която извади. — Посъветвах Том да приготви кошница за пикник и да източи повечето бензин, та да спрем някъде по пътя. После дадох на Джордж стария си долар за жребия. Той е с ези от двете страни. Знаех, че ще стане така! Само дето трябваше да се друсам в багажника с тая туба.

Той завинти капачката на резервоара.

Джуди се разсмя неудържимо.

— Вярно казват, трима са много — изкиска се тя, когато потеглиха.

— Аха — ухили се Сам. — Но пък голям късмет за четвъртия!

Информация за текста

© 1939 Теодор Стърджън

© Любомир Николов, превод от английски

Theodore Sturgeon

Her Choice, 1939

Източник: http://sfbg.us

Свалено от „Моята библиотека“ [http://chitanka.info/text/1626]

Последна редакция: 2006-08-10 20:36:45

Content

Теодор Стърджън
Нейният избор

Информация за текста