Ърскин Колдуел

Краят на Кристи Тъкър

Яхнал мулето си, като свирукаше през целия път, късно след обед Кристи Тъкър пристигна в градчето на плантацията. Цял ден бе сякъл пръчки за оградата около къщата си и свършената работа го изпълваше с радост. Не му падаше често случай да ходи в градчето, затуй паднеше ли му, бързаше да се отбие.

Завърза мулето на гредите зад редицата от магазини и тозчас забеляза, че другите негри не са кой знае колко разположени да разговарят с него. Като пристигна с жена си преди три месеца, Кристи се беше сприятелил с всички цветнокожи в плантацията и сега не можа да си обясни защо се правят, че не го виждат.

Пое бавно по уличката към канцелариите на плантацията и се питаше защо никой не го поздравява.

Малко по-нататък срещна Фроги Милър. Преди да се е отскубнал, той хвана Фроги за ръката.

— Какво ви е прихванало днес? — попита той. Фроги Милър живееше само на една миля от него, точно в права линия от другата страна на памука, с Фроги се познаваха по-добре от всички в плантацията. — Кажи какво е станало, Фроги?

Грамаден негър, шест стъпки висок, с ниско подстригана коса, Фроги отстъпи.

Кристи грабна ръката му и силно я тръсна.

— Слушай, ей! — разтревожено рече Кристи. — Защо всички се държите като шантави?

— Нали мистър Лий Кросмън прати да те викат — каза Фроги.

— Да, повика ме. Сигурно иска да си поговорим нещо за работата. Но какво общо има това…

Още недовършил, Фроги се дръпна и забърза по пътя.

Кристи незабавно хукна към канцеларията да разбере какво толкова е станало.

Връхлетя в предната стая и завари там счетоводителя Хендрикс и по-малкия брат на Лий Кросмън, Морган, вдигнали крака на прозореца. Щом зърна Кристи, Хендрикс стана и хлътна в съседната стаичка. В това време Морган Кросмън втренчи празен поглед в Кристи.

— Хей, ти, ела тук! — подвикна след малко Хендрикс от вратата.

Кристи се извърна и забеляза Лий Кросмън, собственик и управител на плантацията, да стои на прага.

— Слушам, сър — рече Кристи.

Лий Кросмън бе облякъл кафеникава риза, тежък сив брич за езда и черни ботуши с връзки до коленете. Дръпна се да мине Кристи и затвори вратата отвън. Кристи се изправи насред стаята и зачака Лий Кросмън.

Кристи дойде в плантацията на Кросмън на Нова година, преди около три месеца. За пръв път идваше в Джорджия и кой знае защо, хареса я повече от Алабама, дето бе живял досега. Решиха с жена си да се преместят, защото чуха, че земята тук била по-добра за изполичарите, които отглеждат памук. Кристи бе казал, че не му стига само да живее как да е; искаше да се издигне.

Лий Кросмън се бавеше и Кристи се накани да седне на един от столовете. Още недопрял стола, вратата внезапно се отвори. Той скочи.

— Здравейте, мистър Лий — усмихнато поздрави той. — Вече успях да поразгледам земята както трябва и мисля да ми дадете още едно муле и плуг. Мен ако питате, от тая земя може да се изкара двойно повече памук, стига само да имаш плуг с повече палешници. По-хубава земя не съм виждал. Няма камъче, бучка няма, един шубрак няма, чиста като длан. Как и една падинка не видях! Ако ми дадете още едно муле и плуг, ще ви изкарам памук колкото за двама изполичари.

Лий Кросмън го изчака да свърши, после тръшна вратата и закрачи из стаята.

— Пратих да те викат, черна муцуно, аз те повиках, а не ти, нали?

— Точно така, мистър Лий. Вие ме повикахте.

— Тогаз си дръж черната уста затворена, не съм ти заповядал да я отваряш!

— Добре, сър, мистър Лий — каза Кристи и взе да отстъпва, додето усети стената зад гърба си. Лий Кросмън седна и впи в него очи. — Слушам, мистър Лий — повтори Кристи.

— Ти си май от ония, надутите чернокожи, а? — продума Лий. — Впрочем откъде се домъкна? Не си от Джорджия, а?

— Не съм, сър. — Кристи поклати глава. — В Алабама съм раждан, там израснах.

— Така ли ви учеха в Алабама?

— Да, сър.

— Кой те прати в Джорджия да ми се надуваш?

— Не знам, сър, мистър Лий.

Кристи обърса лице с длан и още не разбираше защо му е сърдит Лий Кросмън. Сега му стана ясно защо останалите негри гледаха да не се приближават до него. Знаели са, че е викан, а това означава, че е сторил нещо, което не се харесва на Лий Кросмън. Просто не са искали да ги видят, че разговарят с човек, когото собственикът на плантацията не обича.

— Имаш ли радио? — попита Лий.

— Имам, сър.

— Откъде си го взел?

— Купих си го.

— А пари? С какво го плати?

— Имах спестени, а и жена ми продаде едно-две пилета.

— Защо не си го купил от магазина на плантацията?

— На другото място беше по-евтино.

— Черните муцуни от моята плантация купуват, каквото им е нужно, от моя магазин — натърти Лий.

— Не исках да ви ставам длъжник, мистър Лий — каза Кристи. — Щеше ми се в края на годината, като си уреждаме сметките, повечко да получа.

Лий Кросмън се облегна на стола, кръстоса крака и измъкна джобния си нож. Почна да си чисти ноктите.

Известно време в стаята се възцари тишина. Кристи се облегна на стената.

— Изправи се, черна гадино! — изкрещя Лий.

— Слушам, сър — каза Кристи и се изпъна.

— Сякъл ли си пръчки в моята гора за ограда?

— Да, сър.

— А защо не ме попита може ли?

— Видях, че оградата има нужда тук-таме да се подмени, някои пръчки са изгнили, а тъй като в тая къща живея аз, отидох и насякох.

— Ти много важен се пишеш — викна Лий. — Или си въобразяваш, че моята къща и моята земя са твои, а? Какво си мислиш ти, че си свестен като белите, тъй ли?

— Не, сър, мистър Лий — възпротиви се Кристи. — Не съм си и помислял такива неща. Просто ей тъй, по природа, гледам всичко да е в ред, не мога без работа. Не поправя ли оградата, не сека ли дърва, не бера ли памук — ей тъй, на, не ми е хубаво! По природа съм такъв, все гледам да подреждам.

— Знаеш ли какво ги правим надутите негри в Джорджия?

— Не, сър.

— Учим ги да си гледат работата и да си знаят мястото.

Лий Кросмън стана и отиде в другия край на стаята, дето имаше шкаф. Дръпна вратичката и бръкна. Като се обърна, в ръката си държеше дълъг кожен бич, украсен с тежки пиринчени топчета. После се върна назад, плющейки с бича о ботушите си.

— А кой разреши на жена ти да отглежда кокошки в моята плантация?

— Никой не й е разрешавал, мистър Лий. Отде да знаем, че не може? Около къщата място колкото щеш. И курник направих.

— Стига си ми възразявал, куче такова!

— Слушам, сър.

— Не искам кокошки, ще ми разровят плантацията!

— Добре, сър.

— Отде взе пари за радиото?

— Пипнах два заека, одрах им кожите и после ги продадох.

— Никой няма право да пипа зайците в моята плантация!

Лий размаха тежкия бич и го удари по ботуша си.

— А защо в книгите на магазина не си записан нито веднъж?

— Просто не искам да влизам в дългове — рече Кристи. — Щеше ми се в края на годината, като си уреждаме сметките, повечко да взема.

— Дали ще има да даваш или да вземаш в края на годината, това е моя работа — сопна се Лий и посочи с ръка някаква цепнатина на пода. — Сваляй ризата и панталоните и падай на колене над тая дупка!

— Какво ще ми правите, мистър Лий!

— Ще ти кажа аз какво! Сваляй ризата и панталоните и падай както ти рекох!

— Но, мистър Лий, как така ще ме биете? Не, сър, не мога да ви позволя! Не мога, ей тъй, на!

— Чернокожа гадино, затвори си задника, стига е бръщолевил! — провикна се Лий, а лицето му поаленя от гняв.

Замахна и удари Кристи с тежкия, украсен с пиринчени топчета бич. Кристи се дръпна и когато Лий замахна повторно, хвана бича и се вкопчи в него. Изумен, Лий го изгледа, после се помъчи да измъкне бича от ръцете му.

— Мистър Лий, нищо не съм ви сторил. Само два заека хванах, една-две кокошчици отгледах и толкоз. Не съм искал нищо лошо да ви причиня. Мислех си, доволен ще останете, ако позакърпя оградата.

— Затвори си устата! Сваляй ризата и панталоните! — Лий се разгневи още повече. — И пусни бича, да не си го взема аз!

Кристи не помръдна от мястото си и с все сила стисна бича. Лий побесня, онемя, подскочи до шкафа и измъкна пистолета. Завъртя се и стреля три пъти в Кристи. Кристи пусна бича и се свлече на пода.

Морган, братът на Лий, и счетоводителят Хендрикс се втурнаха в стаята.

— Какво стана, Лий? — попита брат му, виждайки падналия Кристи Тъкър.

— Тая свиня ме заплаши — рече Лий запъхтян, доближи шкафа и запрати пистолета на полицата. — Вие с Хендрикс чухте, заплашваше ме, че ще ме убие. Трябваше да го застрелям, живота си да отърва.

Измъкнаха се от задната стаичка и спряха в канцеларията. Дотичаха продавачите от магазина на плантацията — и те искаха да разберат какви са тия изстрели.

— Един надут негър и толкоз! — обясни Лий и натопи ръце в умивалника да се измие. — Оная свиня от Алабама, дето се довлече преди три месеца. Тая сутрин пратих да го викат — да каже откъде му е хрумнало да поправя оградата с нови пръчки, без да ме пита. И като го вкарах тук, взе да заплашва. Многознайна чернотия!

Продавачите се върнаха в магазина, а Хендрикс разгърна книгите и потъна в своите сметки.

— Отвори задната врата — заповяда Лий на брат си — и покажи на черните да видят какво става с тия, дето се фукат като това говно от Алабама!

Брат му отвори задната врата. Погледна към улицата, ала не съзря ни един негър. Едничкото живо същество бе мулето, с което Кристи Тъкър бе дошъл до града.

Информация за текста

© Ърскин Колдуел

© 1980 Кръстан Дянков, превод от английски

Erskine Caldwell

Сканиране и разпознаване: NomaD, 2008

Редакция: sir_Ivanhoe, 2008

Публикация

Ърскин Колдуел. Муха в ковчега

Американска, първо издание

Литературна група IV

Преводач, съставител: Кръстан Дянков, 1980

Редактор София Яневска

Оформление Веселин Павлов

Художник-редактор Веселин Христов

Технически редактор Васко Вергилов

Коректор Виолета Славчева

Дадена за набор на 25. V. 1980 г. Излязла от печат на 25. IX. 1980 г. Формат 60/90/16 Издателски № 1629 Издателски коли 15,75 Печатни коли 15,75 УИК 15,74 Цена 1,81 лева

Издателство „Христо Г. Данов“, Пловдив, 1980

ДП „Димитър Найденов“, В. Търново

07 — 9536622411

5637—72—80

Ч—820

Разказите и повестта, съставляващи настоящия сборник, са взети от следните оригинални издания:

The Bastard & the Poor Fool

Kneel to the Rising Sun

American Earth

Southways

We Are the Living

Gulf Coast Stories

When You Thing of Me

The Complete Stories of Erskine Caldwell

Въведението „Устрем, на който не можеш да кажеш «НЕ»“, е откъс от биографичната книга Call It Experience

Свалено от „Моята библиотека“ [http://chitanka.info/text/7238]

Последна редакция: 2008-05-11 12:30:00

Content

Ърскин Колдуел
Краят на Кристи Тъкър

Информация за текста