Веселин Ханчев

Добрият ученик

Той беше добър ученик.

Най-добрият в класа.

Седеше на първия чин;

до прозореца, вляво,

беше нисък на ръст,

с коса като пламък,

червена и права,

с цяло съзвездие лунички

върху двете страни.

Беше много добър ученик.

Знаеше всеки урок,

отговаряше точно и ясно,

не мълчеше,

когато учителят,

питаше:

прав зад катедрата.

— Кои са царете от Второто българско царство?

— Къде се намират Азорските острови?

— Какво получаваме, когато прибавим

към натрия три молекули сребро?

Той беше добър ученик.

Най-добрият в класа.

Веднъж,

съвсем неочаквано,

влезе един офицер.

Прав зад катедрата,

офицерът посочи

първия чин до прозореца вляво,

и каза:

— Излез на дъската.

Ела.

Говори.

Отговаряй на всички въпроси

подробно и ясно.

Беше в час по мъчение.

От стената

като от черни килии

гледаха Ботев и Левски.

Върху празните чинове

седеше страхът

и подсказваше:

— Кои са ония,

с които си ходил на сбирка?

— Къде се намира

квартирата, дето се срещаше с тях?

— Какво си получил?

— Кому си го дал?

Беше в час по безстрашие.

Тои беше добър ученик.

Най-добрият в класа.

Излезе навън

пред дъската.

Косата му рижа изгря

върху нейното черно небе

с тебеширени облаци.

Лицето му

беше спокойно и ясно

под златните лунички.

Беше много добър ученик.

Най-добрият в класа.

Но нищо не каза.

На всички въпроси

отвърна с мълчание.

Мълчеше,

когато го питаха в класната стая.

Мълчеше,

когато навън го поведоха.

Мълчеше,

когато го туриха прав

до стената на задния двор.

Мълчеше,

когато последен звънец

удариха пушките.

Беше много добър ученик.

Мълча

и получи отличен

в час по безсмъртие.

Информация за текста

© 1952 Веселин Ханчев

Свалено от „Моята библиотека“ [http://chitanka.info/text/12607]

Последна редакция: 2009-08-28 15:13:47

Content

Веселин Ханчев
Добрият ученик

Информация за текста