Джордж Байрон

Прометей[1]

I

Титане, вечно жив, за чийто взор

на смъртността терзанията тленни,

в действителната им печал видени,

не бяха унизителен позор,

с какво ли тази жал те награди?

С безмълвна горест в болните гърди,

с веригата, орела и скалата,

и мъката на гордия в душата,

която ще притиска зъб о зъб,

дори и да се задуши от скръб,

та само в миг самотен да въздъхне,

но тъй, че да не чуят на небето,

и ще се крие в себе си, дордето

гласът й най-подир без ек заглъхне.

II

Титане, твоят труден жребий бе

борбата между воля и страдание —

в безсмъртието вечно изтезание!

И тъй неумолимото Небе

и на Съдбата глухото тиранство,

Ненавистта, която с постоянство

твори в безсмислената си забава

нещата, за да ги унищожава,

отказаха ти даже и смъртта.

Твой беше дарът клет на вечността,

за който ти достоен се показа —

от тебе Зевс изтръгна не молба,

а само гръмотевични закани

от пъкъла на живите ти рани.

Ти бе прозрял в суровата съдба,

но даже и сега не му я каза,

стаил присъда в своето мълчание,

а той в напразното си разкаяние

така се разтрепери, че едва

сам мълниите си не изтърва.

III

О, грях божествен — ти донесе лек

За мъката световна и понечи

с напътствени добросърдечни речи

да укрепиш разумния човек.

Но и след страшното си поражение

чрез силата на своето търпение

и с тази устойчивост, и с отпора

на гордия си Дух, все тъй висок,

и на Земя и Небеса след спора

оставяш ни един велик урок:

самият ти си символ, знак тържествен

за нашата съдба и Верен избор;

човекът, като теб почти божествен,

е ручей мътен, но от бистър извор —

Затуй, макар и не дотам добре,

сам ориста си може да прозре:

страдание, безкрайна съпротива,

тъга несподелена, саможива,

а срещу тях, на всички скърби равен,

Духът му, годен да стои изправен,

и твърдата му воля, и умът —

той, който в изпитните ще съгледа

наградата за стръмния си път,

та да ликува в дързостта си бледа

и да превърне Гибелта в Победа.

1816

Информация за текста

© Александър Шурбанов, превод от английски

George Byron

1816

Сканиране: NomaD, 2008

Разпознаване и редакция: sir_Ivanhoe, 2008

Публикация

Джордж Гордън Байрон

Слънце на безсънните

Стихотворения

Английска. Първо и второ издание

Литературна група — ХЛ. 04/9536675331/5559-11-88

Предговор: Александър Шурбанов

Подбор: Любен Любенов

Превод: Григор Ленков, Любен Любенов, Цветан Стоянов, Александър Шурбанов, Евгения Панчева, Николай Бояджиев

Бележките са от: Юлия Стефанова

Рецензент: Александър Шурбанов

Съставител: Любен Любенов

Редактор: доц. Юлия Стефанова

Редактор на издателството: Владимир Левчев

Художник: Иван Кьосев

Художник-редактор: Николай Пекарев

Технически редактор: Ставри Захариев

Коректор: Евгения Джамбазова

Дадена за набор октомври 1988 г. Подписана за печат януари 1989 г. Излязла от печат март 1989 г.

Формат 70/90/32. Печатни коли 11. Издателски коли 6.42. УИК 6.97. Цена 1,28 лв.

Печат: „Георги Димитров“, София

Издателство „Народна култура“, София, 1988

Ч 820–1

THE WORKS OF LORD BYRON

Publisher by A. and W. Galignany Paris, 1822

THE POETICAL WORKS OF LORD BYRON

Lock & Co. Limited London, Melbourn and Toronto

Свалено от „Моята библиотека“ [http://chitanka.info/text/6687]

Последна редакция: 2008-04-24 10:00:00

1

Стихотворението е публикувано заедно с поемата „Шильонският затворник“ през 1816 г. и е тематично свързано с нея. В трактовката на Байрон Прометей е не толкова създател и благодетел на човеците, извор на творческо вдъхновение, колкото символ на титаничното и гордо страдание, на несъкрушимия човешки дух. В този смисъл той се приближава до Байроновия герой, вечния бунтар и богоборец Каин. Бел. ред.

Content

Джордж Байрон
Прометей

Информация за текста

1