Константин Балмонт

Из „Трилистник“

На Дагни Кристенсен[1]

2. В градината ми

В градината ми греят рози бели,

до белите червени — тъй прекрасни,

а в моята душа — мечти несмели,

стеснителни, но страстни.

В живота те видях веднъж, любима,

веднъж мечта с мечтата тук се срещат,

гори в душата ми любов непобедима,

несвършваща, гореща.

Лицето ти пак виждам — побледняло,

косите ти — като вълна запалена,

очите ти с надежда потъмняла

и устните ти алени.

Веднъж, веднъж познах при теб, любима,

какво е щастие, от любовта забрава —

о, сянко моя, безтелесна си, но зрима.

Любов не се предава.

Омайна любовта е — гроздове узрели,

в душата ми звучат молитви страстни,

в градината ми греят рози бели,

до белите червени — тъй прекрасни.

3. Слънцето залязва

Слънцето залязва. Пак съм сам. И сам.

Слънцето напуска земния ни храм.

Светлина последна по върха личи —

сетният му поглед, сетните лъчи.

Въздухът изстива, от мъгла скован.

Някой тежко диша, във земята взрян.

Потъмняват бавно морските води.

— От нощта избягай, бързо си иди.

— Твоят дом къде е? — Само там е той,

дето с поглед следваш звездния порой,

дето с лъч просветват твоите мечти,

дето има слънце, дето си и ти.

Информация за текста

© 1993 Андрей Андреев, превод от руски

Константин Балмонт

Сканиране и разпознаване: sir_Ivanhoe, 2009

Редакция: NomaD, 2010

Издание:

Константин Балмонт. Дойдох да видя слънцето. Избрана лирика

Рецензент: Милена Лилова

Редактор: Марта Владова

Художник: Петър Добрев

Технически редактор: Ронка Кръстанова

Коректор: Мила Томанова-Димитрова

Издателска къща „Христо Ботев“, София, 1993

ISBN 954-445-053-X

Свалено от „Моята библиотека“ [http://chitanka.info/text/14929]

Последна редакция: 2010-01-10 18:20:00

1

Норвежка поетеса, преводачка, кореспондент на московското списание на символистите „Веем“. — Бел.прев.

Content

Константин Балмонт
Из „Трилистник“

2. В градината ми

3. Слънцето залязва

Информация за текста

1