RAMANE Mirdza

HUGO DIEGS

M. RAMAINE

HUGO DIEGS

IZDEVNIECĪBA «LIESMA» RĪGA 1986

Bieži vien sievietēm (ļoti retos gadījumos arī vīriešiem) biogrāfija beidzas ar apprecēšanos. Manu biogrāfiju liktenim ir labpaticies iegrozīt pavisam savādāk. Pirms mana mīļā dēliņa Hugo ierašanās pasaulē dzīve ritēja vienmuļi un neinteresanti. Mācījos pamatskolā, vidusskolā, Mākslas akadēmijā. Pamatskolā uz dzēšlapām zīmēju jocīgus ģīmjus, vidusskolā to darīju uz grāmatu baltajām malām. Akadēmijā zīmēju uz pusvatmaņa papīra podus, bļodas, kastroļus, ģipša un neģipša galvas. 5īs nopietnās nodarbības mani ļoti nogurdināja, tādēļ pēc akadēmijas beigšanas ar skubu ķēros pie pamatskolas gados iesāktajiem jocīgajiem tipiem.

Piedzima Hugo! Ar to arī sākās mana īstā un raibā biogrāfija. Kādas nedienas man tikai nesagādāja šis zeperis! Izsekojot viņa gaitām turpmākajās lappusēs, jūs tur atradīsit manas biogrāfijas baltās un nebaltās dienas, jo katras mīlošas mātes dzīve ir cieši saistīta ar viņas bērna priekiem un bēdām.

Mirdza Ramane

HUGO METAMCRFOZAS

HUGO AIZRAUJAS AR ABSTRAKTO MĀKSLU

HUGO TAUPA DARBASPĒKU

Kādēļ savus spēkus laupīt.

Ja var saudzēt tos un taupīt

Zāģēt, skaldīt, — darbiņš lieks,

Arī šitā deg, ka prieks.

Mājīgi un ļoti silti

Ir tā sēdēt, velna milti!

Tikai šķiet, ka tepat klāt

Sāk kāds cūku svilināt.

Uguns, mīksta čībā ticis.

Beidzot sevi manīt licis.

Hugo brēc ar visu spēku: —

Ļaudis, dzēsiet ugunsgrēku!

NEIZDEVIES SVĒTKU MIELASTS

— Nebūs daudz, ja par šo zosi.

Jaunskungs, sešus rubļus dosi.

Skaties, cik tā mīksta, jauna,

Svētku maltīte būs glauna!—

Sākot putnu tuvāk pētīt,

Hugo leb|aujas: — Ak tētīt!

Kur bij pērkot mana galva,

Te tik āda ir un spalva.

Pret šo vainu vēl var karot.

Jāsāk putniņš labi barot.

Apēd, cālīt, šito normu.

Redzēsi, kas būs par formu ! —

Velti Hugo nazi trina …

Meža zosi instinkts dzina

Līdz ar citām spārnus cilāt,

Projām traukties tālē zilā.

HUGO PARADĪZĒ

HUGO UN SLEPKAVAS

Kas gan tādā stundā vēlā

Sētā bļaut var balsī žēlā!

Hugo nobijies kā diegs —

Kādu moca slepkavnieks!

Vēl un vēl bļauj vārtu rūmē.

Nu gan vairākus te zūmē!

Šausmas, kādas briesmu lietas

Notiekas tepat uz vietas!

Vai jūs dzirdējāt, kā bļāva!

Naktī, likās, divus kāva.

Vai vēl nemētājas dunči!

Draudziņ, tie bij sētas runči!

HUGO IZGREZNO EGLĪTI

GARĪGS DARBINIEKS

Hugo dienas piecas sešas

Domīgs tausta tukšās ķešas.

Laikam nāksies šanci lūkot.

Tā bez naudas nevar kūkot.

— Jaunekli! — teic vīrs aiz galda.

— Kungs, kas zem' un debes' valda.

Baro manas miesas, garu,

Arī tev es līdzēt varu. —

Darba drēbes itin glaunas

Priekšnieks pasniedz Diegam jaunas,

Sveci rokā spiež un rāda

Izrīcība šeit būs kāda.

— Vespers, nespers — man vienalga,

Ja tik iznāk krietna alga.

Saldais vīns ar lielo mēru

Jāiedzer uz dieva jēru.

Iztukšoto vīna kausu

Nevar atstāt gluži sausu.

Kaut vai ūdens jālej iekšā —

Cieņai jābūt dieva priekšā! —

Baznīckungs kā pūķis šņāca:

—   Rīma, tevi jāpārmāca! —

Diegu kaustīja un tēsa:

—  Še tev alga, muļķa desa!—

Izrāvies ar lielām mokām

Dieva vietniekam no rokām,

Hugo kājas ņem pār pleciem: —

Traks, kas krīt uz māņiem veciem !

HUGO SIRDSKAITE

Nav tā meitene, bet dzeja —

Augums slaids un skaista seja,

Eņģels — ja tai spārni būtu!

Sirds pagalam, to es jūtu. —

Naktī mocās Hugo Diegs —

Galva smaga, nenāk miegs.

Tumšs gar acīm, sirdī dur,

Nav vairs miera it nekur.

Otrā rītā Hugo gāja

Meklēt, kur ir pūšļotāja. —

Tā vēl vienīgā var spēt

Manas kaites izdziedēt. —

Procedūra bija grūta —

Klibā Jūle šņāca, pūta,

Ūdeni ar sāli jauca.

Visu svēto vārdus sauca.

Tomēr veltas bija pūles —

Hugo, pārnācis no Jūles,

Bālāks vēl kā berzta grīda

Nevarīgs zem segas līda.

Nelīdz «vārdi», to var manīt.

Atliek tikai ārstam zvanīt,

Lai ar medicīnas drapi

Izdakterē sirdij klapi.

Tiklīdz Ienāk ārste jaunā.

Diegu pamet kaite ļaunā. —

Jūs tā pati! — eņģel balto!

Projām dzināt nāvi salto. —

HUGO IEPĒRKAS

Stāv un brīnās Hugo Diegs: —

Tas nu gan smalks ārzemnieks

Francūzis vai varbūt spānis.

Ne jau kaut kāds mūsu Jānis.

Varbūt šis kaut ko var pārdot.

Jāiet klāt un jāsāk vārdot. —

Monsinjor, že sil vu plē,

Jou mož bic ko andelē!

— Jes, stil džekiņ, I am redij,

Pradam krekliņš fein un štedij.

Ja ir monij — būs oll klār,

Plīz, senk jū, au rezervuāri —

Dārgo mantu nesis mājās,

Hugo ar to tīksminājās;

Sīkums — simti četri pieci.

Ja pie franču krekla tieci!

Bet te pēkšņi, vīles taustot,

Burto Hugo, vārdus raustot: —

«Rīgas apģērbs» — ak tu bēdas!

Nav no ārzemēm ne pēdas. —

IET PA CEĻU DRAUGU PĀRIS .

Iet pa ceļu draugu pāris,

Medīšanas prieks tos skāris;

Jūlim saka Hugo Diegs: —

Desmit pīles — tas man nieks. —

Spēcīgi kā pērkongrāviens

Norībēja dubultšāviens;

Pīle, draugu skrošu veikta.

Acumirklī bija beigta.

—   Tā ir mana, es to šāvu,

Tev tik paniekoties ļāvu!

—   Nē, tā mana, — atbrēc Jūlīs,

—   Ko tu vari, salmu kūlis!! —

Pēkšņi balss no krasta bļāva: —

Kas to fermas pīli šāva!

Par Jo neģēlīgo faktu

Sastādīšu smagu aktu! —

Nobijās tie ne pa jokam —

Pīli izmeta no rokām. —

Viņš, lūk, viņš to pīli beidza!

Abi reizē stāstīt steidza.

īgni viņi mājās gāja,

Vairs ne vārda nerunāja.

Dažreiz tādas sīkas lietas

Nokauj draudzību uz vietas.

HUGO SĒŅO

.

HUGO UN MODE

.

HUGO NORŪDĀS.

.

HUGO OPERĀ

Pirmais cēliens

Otrais cēliens

Trešais cēlIens

Priekškars

.

HUGO JAUNGADA KARNEVĀLS

— Smukais jaunskung, kārtis rāda:

Gadu mijā dāma kāda,

Bagāta un ļoti glīta …

Roka, sirds tiks piesolīta …

—  Bagāta un ļoti glīta … —

Hugo murmina, līdz tīta

Skrullē pēdējā ir matos.

—  Būšu prīmā — tā pats skatosi

Tā ir viņa! Nav ko pētīt.

Zīds visapkārt, žēlīgs tētīt!

Savīts, satīts, spīd un laistās.

Pērļu virkne cirtās skaistās!

Vlesmīt, torti, šampanieti!

Laimi vajag turēt cietil!

Šoreiz naudu nav ko žēlot.

Jāprot kavalieri tēlot!

Pusnakts stunda nenosita,

Kad jau dāmai maska krita.

Krāpšana! Nu sapņi vējā!

Izkusa kā cukurs tējā!

Ko lai dara ar to Jūli,

Jākrauj laikam būs pa mūli. —

ĀRZEMJU MEDICĪNA

Hugo savu stāvu pēta.

— Ja man fraka polsterēta.

Skatīties uz sevi prieks,

Bet bez drēbēm — diegs kas diegs.

Pludmalē, kur kailums redzams,

Šitais defekts nebūs sedzams.

Vai ar sportu kaulus locīt!

Svarus ceļot, sevi mocīt!

Ārzemēs, lūk, drapes taisot,

Varot dzert, tās nesamaisot,

Augums kļūstot skaists kā dievam.

Rekomendē — katram tievam.

Paklausījis spekulantu: —

Ņem tik ciet to labo mantu!

Hugo, panākumus gaidot,

Rūgtās zāles izdzer smaidot.

Spekulants ir bijis blēdīgs, —

Hugo konstatēt var bēdīgs. —

Šķiet, es futbolbumbu rijis.

Vai vēl lielāks kaut kas bijis!

Ja nu tāda forma dievam.

Tad jau labāk staigāt tievam.

Jāskrien masieri nu lūkot —

Figūru tā nevar cūkot. —

DIEGS — VASARNIEKS

— Vasarnīca ļoti glīta

Tiek jums lēti piesolīta.

Tikai klusums jāievēro.

Jo es vēl pēc vīra sēro. —

<

— Nu tad labi, lai ar Iet —

Ņemu es šo māju ciet!

Draugu pulks, kā tas jau klājas,

Apciemot nāk jaunās mājās. —

Dzērieni, kas bija galdā —

Vairāk sīvā, nedaudz saldā,

Viesiem tukšās galvās kāpa,

Kas pēc alkohola slāpa.

Rezultāts, kā redzat paši,

Traki danči, žesti plaši.

Ja jau notiek šādas lietas.

Klusumam šeit nav vairs vietas,

Māja gan patiešām klusi

Sašķiebās uz vienu pusi.

Viscaur ļodzījās un juka

Kamēr beidzot kopā bruka

Žēli skatās kaza Grieta: —

Šeit man bija mājas vieta!

Tādiem, kam tīk plēst un postīt,

Šņabi nevar dot pat ostīt. —

HUGO DIEGS — LAIVINIEKS

Divus mēnešus no vietas

Hugo strādā raibas lietas:

Urbj un zāģē, kaļ un skrūvē.

Acīm redzot, kaut ko būvē.

«Kuģis» tiešām glīts no skata.

Līdzīgs gondolai uz mata.

Vēl tik jāpierīko bura

Un tad — labdien, mīļā jūra!

— Sinjorina! Gondoljēro

Savā laivā vientuļš sēro.

Nāciet, trauksim jūrā zilā.

Vējš kur viļņu bangas cilā! —

Smaidīdama sinjorina

(Kuras īstais vārds bij Džina)

Labprāt Diega laivā kāpa,

Jo tai sirds pēc tālēm slāpa.

Laivai nevar spiest ar varu

Turēt tādas būtnes svaru,

Kura gan prot smaidīt liegi.

Tomēr sver, cik desmit Diegi,

Džina Diegu krastā nesa,

Dziļi aizvainota, dvesa: —

šitāds nožēlojams cālis

Grib man rādīt jūras tāles .

HUGO MAINA DZĪVOKLI

Nopirkta ir glīta lieta.

Tikai nav nekur tai vietas.

Šeit, kā saka, pietrūkst elpas.

Jāiemaina vairāk telpas.

— Jaunskungs, ja tā sacīt drīkst.

Tikai vientieši šeit nīkst.

Līdzi nāc uz klusu ielu.

Esmu vīrs ar «blatu» lielu.

Skaties pa šo loga rūti,

Nebūs saredzēt tev grūti,

Istaba cik karaliska,

Arī maiņa būs bez riska.

Trīsdesmit pret desmit metriem.

Pietiks man ar simtiem četriem.

Atslēgas tev rīt būs saujā,

Atnāc un pēc Tumšā taujā. —

Hugo priecīgs steidzas mājās.

Nu tik žigli jākravājas.

Jā, visvērtīgākā balva

Cilvēkam ir gudra galva.

Šķiet, šeit komentāri lieki:

Draugiem īsi bija prieki.

Vīrs, kas stipri viltīgs bija,

Viņus abus piemānīja.

HUGO LAUKOS

Raksta tēvocis: «Tu gadiem

Ciemos neatbrauc pie radiem.

Svētkos gaidīšu ar prieku.

Neaizmirsti veco Diegu.»

Zina fo ikviens no galvas:

Ja brauc ciemos — jāved balvas.

Lauku tumsībā šīs lietas

Tūlīt noderēs uz vietas.

Stacija, tad drusciņ kājām,

Nonāk Diegs pie Diegu mājām.

Tikai te ir tumšs kā peklē.

Kur to tēvoci lai meklē!

Māmiņa, kas garām gāja,

Zināja, kur Diegam māja: —

Pavej, dēls, pie meža stūra

Šim nu māja ir no mūra. —

Māja ir, bet tumsa melna,

Neredz te ne paša velna.

Esmu skāris īstās stīgas.

Gaismu atvezdams no Rīgas.

Hugo prieks mazlietiņ plaka.

Cilvēks vilties var, kā saka.

Tagad vecā Diega mājās

Paši redzat, kā tur klājas.

JAUNĀ FRIZŪRA

Diegam saka Žanis Vieplis: —

Tu pēc dabas esi tleplis,

Sen jau modē mati īsi —

Kad tu beidzot savus dzīsi! —

Hugo atbildēja: — Labi,

Tikai vispirms dzersim šņabi

Un šai idejai par godu

Izgāzīsim kādu podu. —

Draugi dzēra matu bēres: —

Dārgais, drīz jo asas šķēres

Tevi pataisīs par bildi —

Varēsim tad iet uz ģildi. —

Dzeršanā, tāpat kā karā,

Viss ir nejaušību varā:

Sākot nevar beigas zināt,

Nekā nevar aprēķināt.

Otrā dienā Diegs teic: — Žani,

Tagad paskaties uz mani —

Šķiet, šī frizūra pēc formas

Pārsniedz jaunās modes normas. —

HUGO SALDINA DZĪVI

Te viss savandīts kā peklē,

Sities nost, ja tur ko meklē.

Bikses, kurpes, nazis ass, —

Galīgs haoss, cits nekas.

Arī virtuvē tas pats —

Gaužām nepatīkams skats.

Nemazgātu trauku grēdas,

Veca zupa … taisni bēdas!

—   Vecīt, — saka Žanis Vieplis,

—   Tu, kā vienmēr, esi tieplis.

Precies taču, dullais Dauka,

Redzēsi — kļūs dzīve jauka. —

Bildēs pēdējās, man liekas.

Būs jebkuras vārsmas liekas.

IZPOSTĪTĀ ROMANTIKA

Saticies ar vecu brūti, Hugo teic: —

Man dzīvot grūti

Sieva, cālīt, īstais pūķis …

Ak, es nabags darba rūķis! —

Saruna šī turpinājās

Līdzjūtīgās dāmas mājās.

Glāstīdama Diegam vaigus,

Viņa bilda vārdus maigus …

Saldsērīgā romantika

Pēkšņi izpostīta tika.

Vērās durvis, un kā kūlis

Iekšā vēlās Jūlis Mūlis.

— Ej pie visiem velniem peklē.

Ko tu, šakāli, te meklē!

Kā var draugam brūti kantēt!

Nāksies tev pa skaustu vantēt!… —

HUGO LAULĪBAS DZĪVES FINĀLS

Vētra, kā var rakstos lasīt.

Bieži upurus mēdz prasīt.

Arī Hugo Diega ostā

Ducis šķīvju aiziet postā.

Hugo, dvešot balsī vārgā,

Žēli lūdzas: — Rimsties, dārgā!

Porcelāns nav māla kleķis —

Tevi precot, biju ģeķls!—

Ilgāk ciest vairs nevarēja,

Hugo draugu meklēt skrēja: —

Sirdi glāb pēc mantas kāru

Sieva posta inventāru!

— Ja jau tādas reiz tās lietas.

Tavā mājā nav tai vietas;

Šito dāmu ārā dzīsim

Un tad paši iemetīsim!

Tiklīdz durvis vaļā vērās,

Hugo bāls pie drauga ķērās: —

Manta beigta, mīļo Žani,

Laikam ģībstu, turi mani! —

HUGO UZLABO MATERIĀLO STĀVOKLI

«Ja reiz manta postā gāja.

Ja nu tagad tukša māja.

Nelīdz zīlēt, nelīdz vārdot —

Jāsāk pirkt un jāsāk pārdot.

Tā ir patiesība sena:

Svaigai zivij nav tā cena.

Vajag tikai mazliet prāta,

Un tā, lūk, ir kūpināta.

Darbs man tiešām labi sokas,

Viss, kā saka, iet no rokas.

Lieki te man dūmos dēdēt,

lešu jūras malā sēdēt.»

Diegam pārsteigums nav priecīgs:

Ogļu strēķīts visai niecīgs

Pāri palicis, ak tētīt,

Velti te ko skatīt, pētīt.

— Nelīdz, ja es brēkšu, bļaušu,

Izmisumam vaļu ļaušu.

Nelīdz, asarās ja mirkšu,

Labāk vēlreiz zivis pirkšu!—

Nelaime ja kādu ciena,

Nekad nemēdz atnākt viena .

HUGO DIEGA DIVU DIENU BILANCE

М. Р а м а н E ХУГО ДИЕГС Издательство •Лмеема-» На латышском языке

Mirdza Ramanc HUGO DIEGS

Redaktore A. Brīvere. Māksi, redaktors J. Relnbcrqs. Tehn. redaktore V. Blaua. Korektore A. Ābele. Nodota sallklanal 1366. q. 23. maijā. Parakstīta Icspieianai 1966. q. 17. septembri. Papīra formāts 70*90/32. 4.76 <iz. Iespiedi.: 5.57 uisk. Iespiedi.: 3,7 Izdevn. I. Metiens 50 000 eks. JT 00725. Maksā I rbl. 14 kap. Izdevniecība «Liesma« Riqā. Padomju bulv. 24. Izdevn. Nr4 20250 PA 1292. Iespiesta Latvi-' Jas PSR Ministru Padomes Pre* ses komitejas Poliqrāf iskās rūp. niecības pārvaldes 2. tipoqrāfiJā Riqā. Dzirnavu Ielā 57. Pašūt. Nr. 1676. 761 4 L2

Content

RAMANE Mirdza HUGO DIEGS

HUGO METAMCRFOZAS

HUGO AIZRAUJAS AR ABSTRAKTO MĀKSLU

HUGO TAUPA DARBASPĒKU

NEIZDEVIES SVĒTKU MIELASTS

HUGO PARADĪZĒ

HUGO UN SLEPKAVAS

HUGO IZGREZNO EGLĪTI

GARĪGS DARBINIEKS

HUGO SIRDSKAITE

HUGO IEPĒRKAS

IET PA CEĻU DRAUGU PĀRIS .

HUGO SĒŅO

HUGO UN MODE

HUGO NORŪDĀS.

HUGO OPERĀ

HUGO JAUNGADA KARNEVĀLS

ĀRZEMJU MEDICĪNA

DIEGS — VASARNIEKS

HUGO DIEGS — LAIVINIEKS

HUGO MAINA DZĪVOKLI

HUGO LAUKOS

JAUNĀ FRIZŪRA

HUGO SALDINA DZĪVI

IZPOSTĪTĀ ROMANTIKA

HUGO LAULĪBAS DZĪVES FINĀLS

HUGO UZLABO MATERIĀLO STĀVOKLI

HUGO DIEGA DIVU DIENU BILANCE