Емма АНДІЄВСЬКА

ОПОВІДАННЯ

Термометр

Одного дня Д. став помічати, що його термометр показує не кімнатну температуру, а провіщає всілякі події. Спочатку Д. думав, що помилився. Але два тижні тому термометр ранком показав, що в полудень того самого дня пограбують міський банк, і так сталося. Тиждень тому — що повернеться чоловік сусідки, який пропадав десь вісім років. І день тому Д. не міг спати від радісного галасу, спричиненого появою того чоловіка.

Термометр показував не лише великі події, а й малі. Він міг зовсім точно показати, коли відлетять підошви на черевиках, о якій годині відчиняться крамниці, і навіть відгадувати й коментувати сни.

Д. не хотів вірити, але кожної хвилини мусив переконуватися, що термометр дійсно все точно вгадує. Ця обставина його навіть трохи пригнічувала, що поступово пройшло; Д. став призвичаюватися до термометра і потім навіть користуватися його новими властивостями.

Остаточно відважившись, він прорік одній дамі, де вона знайде вкраденого песика. Службовцеві, що жив на першому поверсі, в якого від сидячої роботи вселилися біси, порадив випити гарячої рицини. На ранок службовець, забігши подякувати, сповістив, що було аж п’ять біcів, але просив тримати це в таємниці. Термометр ніколи не помилявся, і Д. почав брати гроші за прорікання. Старе помешкання стало йому тісним, і він помітив, що на ньому поношений одяг. Д. купив новий, але жити лишився в старій квартирі, біля якої тепер день і ніч стояла черга, що починалася від вхідних дверей, а кінчалася перед його дверима на четвертому поверсі.

Так само несподівано одного дня термометр став переплутувати прорікання. Тобто він так само точно показував, що має статися, лише плутав осіб, кому саме. Черга зменшилася, хоч на сходах все ще не можна було пройти: клієнти, що навіть жити розташувалися на сходах, билися між собою за переплутані прорікання. Під стелю летіли метеорами немовлята, відкушені вуха, коси, і здалека здавалося, що там працюють потужні вентилятори.

Незабаром черга зникла, і лише перед дверима Д. ще стояли два упертих бородані. Але коли їх бороди зрослися разом, то й вони пішли геть.

Кілька днів після цього термометр розгулявся і, напоказувавши такого, що певно лише йому одному було зрозуміле, після довгих вагань зупинився на пророкуваннях, що означали все навпаки.

Д. намагався не звертати на це уваги, бувши безсилим знищити термометр: скільки він його не ламав, викидав за вікно, дарував сусідам, термометр дозволяв усе з собою робити, а потім, немов нічого не сталося, висів на звичайному місці і не рухався. Д. бачив, як у цій боротьбі танули його сили. Вирішивши, поки ще є час, покласти цьому всьому якийсь кінець, Д. спакував свої речі у валізу, накинув на себе кашне, глянув востаннє на термометр, плюнув і пішов з дому.

Грошей у нього не було. За час, коли він заробляв пророкуванням термометра, Д. зовсім відвик працювати і не знав, що йому тепер робити.

Він пішов у парк, перев’язав валізу кашне, підвісив на сучок, щоб ніхто не вкрав, і попрямував без цілі в центр міста, сподіваючись, що доля згадає про нього.

Д. був дуже здивований, встановивши при перших кроках, що його знають; на нього оглядалися, показували пальцями, перешіптувалися. Потім якийсь хлопчик жбурнув у нього каменем, і навколо Д. утворився натовп. Ніби всі того лише й чекали, вони почали несамовито кричати, вимагаючи гроші, заплачені за пророкування. Деякі не могли знести самого факту існування термометра і на найвищих нотах кричали про справедливість, про втрачені прибутки, про неповагу і профанацію надреального і ще чогось, чого не можна було зрозуміти. Один велетень вигукував, що такі, як Д., йому добрі відомі, він знає, як з ними поводитися, і рвався крізь натовп до Д.

Д. втяг глибше голову в плечі й побіг. На нього посипалися палиці, каміння, яблука, з підворіть тюкали навздогін. За Д. бігли важкі базарні перекупки і били його довжелезними зеленими огірками. Потім хтось черкнув його ножем у бік. Ногавиці злиплися від крови, і ноги Д. зробилися від цього такі худі, що юрба мимоволі зупинилася і перестала ним цікавитися. Перекупки фартухами обтирали свої огірки.

Час від часу, майже гублячи свідомість, Д. останнім зусиллям ще добрався до свого помешкання. В його відсутності відчинили вікно, і кімната була повна сонця й лип. Д. хотів дійти до ліжка, але воно упливло перед ним кудись убік, і він упав обличчям на підлогу. Кутком лівого чоловічка, що почав затягуватися плівкою, Д. ще побачив, як термометр показував кімнатну температуру.

Чоловік із чайником у руці

Ніщо не промовляло за те, що чоловік із чайником у руці, який разом з іншими чекав на автобус, щоб податися на південь, народився невдахою. Та й чому, зрештою, мало конче одному таланити, а іншому — ні? Однак чоловік із чайником у руці перепробував багато фахів, і в жодному йому не щастило. Попри свій ще далеко не похилий вік, чоловік встиг побувати і комівояжером, і агентом страхувального товариства, виступав навіть прилюдно як боксер, рекламуючи порошки для вітальності організму, і ніде йому не вдавалося затриматися довше, ніж на короткий час. І то не тому, що в нього раптом виявлявся неврівноважений характер, хоча він з усіма легко знаходив спільну мову й охоче робив іншим незначні, а інколи й вагомі послуги, а тому що завжди, коли того ніхто не очікував, внаслідок зовнішніх обставин на нього звалювалася якась халепа, яка незмінно вибивала його з колії.

Врешті хтось із останніх його працедавців, котрому шкода було послужливого чоловіка, порадив йому побудувати хату десь далеко на півдні, де саме почали селитися навіть такі перелітні птахи, як він, що не мали копійки за душею. Сам чоловік із чайником не потребував ні хати, ні жодних інших забезпечень, вірячи, що протягом дня щось для нього знайдеться, що втримає його при житті, а, якщо й ні, то якось воно однак буде. Але думка побудувати хату, — звісно, не для себе, а для жінки й дітей, яких йому завжди хотілося мати, дарма що обставини досі тому ставали на заваді, здалася йому не такою й кепською.

Щоправда, у чоловіка з чайником ніколи не водилося грошей, щоб придбати якусь посілість, однак хтось із його знайомих, яких йому не бракувало, почувши, що він невід того, аби нарешті десь осісти, усукав йому на виплату клаптик землі над гнилим каналом, і чоловік із чайником заходився розворушувати киркою кам’янистий ґрунті будувати те, що мало стати вперше в житті його посілістю, де він уже подумки бачив, як ходять його жінка й діти.

Власник, який збув чоловікові з чайником свій ґрунт, і сам не думав, що на тій землі можна взагалі щось збудувати, і, бувши з природи не злою, а лише трохи зажерливою людиною, особливо, коли йшлося про гроші, натякнув про це чоловікові з чайником, щоб згодом нe мати докорів сумління, коли вони вже згідно з усіма правилами підписали контракт. Але чоловік із чайником сказав, що то дрібниця і нехай той тим не журиться, бо людина на те й народжується, щоб долати труднощі, та що він якось собі вже дасть раду.

Чоловік із чайником аж сам здивувався, коли це пішло йому легше, ніж він очікував, ймовірно тому, що він перепробував подостатком різних фахів і навчився сам лагодити й споруджувати те, задля чого інші мусили наймати робітників. Отожневдовзі його невелика, однак не гірша від інших, оселя стояла вже під дахом, і чоловік вельми втішився, що йому нарешті поталанило вперше щось звершити у своєму житті і що тепер із почуттям сумлінно виконаного обов’язку він міг спокійно повернутися до великого міста.

А що чоловіка з чайником ще несло на крилах від нового почуття, що завдяки, нехай і зовсім випадковому, збігові обставин він таки спромігся довести щось розпочате до кінця, то він і вирішив, що належить до тих, які народжуються в сорочці, котрої досі не помічав, дивлячись не в той бік. І, ніби на підтвердження цього, він і справді, попри безробіття одразу влаштувався на працю, на якій, — чого теж досі з ним ніколи не траплялося, бо він не витримував і тижня на одному місці, — пробув аж півроку, поки надійшла осінь і серед навколишнього холоду й вітрів, щоїх, здавалося, звідусіль притягали до себе великоміські хмаросяги, чоловіка з чайником потягло на теплу рівнину на півдні, де в нього тепер була власна хата.

Щоправда, задля цього йому довелося кинути працю й розчарува ти працедавця, який тішився, що придбав надійну робочу силу, замість ледачі, яка воліла тільки отримувати гроші й не працювати, однак чоловік із чайником їхав на південь з легким серцем, тішачися, що в його кишені лежить ключ від власної домівки.

З цим самим легким і радісним почуттям чоловік встромив був і ключа в двері, що нагло посипалися на нього, тягнучи за собою стіни й стелю й перетворюючись на очах на порох, у якому він і задихнувся б, якби не відскочив убік, дивлячись, як його праця й майно обертається пилом.

Саме тоді чоловік із чайником і пригадав, що в тій місцевості водилися терміти, про яких мимохідь згадував той, хто продав йому землю над каналом, і які протягом його довгої відсутності й сточили хату, хоча проти термітів продавали якусь рідину й порошки, про що він просто забув, бо чому мали терміти сточити саме його хату, коли всі домівки навколо лишилися неушкоджені? Адже досі він жодному термітовіне ставав на дорозі, і, може, саме тому терміти й вибрали його хату, припускаючи, що він на них не погнівається.

Це припущення так вразило чоловіка, що він сів на камінь на тому місці, де ще мить тому височів гараж, в якому мало колись стояти його власне авто, і сидів доти, доки знявся сильний вітер, що здмухнув рештки пороху від домівки в канал. Тоді чоловік підвівся, а що його досі від хвилювання наче розбовтаний зір знову ввійшов у свою звичну форму, то він і постеріг: на місці його хати стоїть лише старий мідний чайник, що його чоловік колись випадково купив на якійсь великоміській тандиті й завжди носив із собою тому, що його спочатку ніде було поставити, а потім задля внутрішньої рівноваги, яку чоловік дещо занехаяв, побудувавши хату.

А що внутрішньої рівноваги чоловік потребував тепер як ніколи, то він стиснув дужку чайника в pyцi, чуючи приплив нової, довгоочікуваної сили, яка не лише підвела його на ноги, а й сповнила певністю, що для нього остаточно визрів час стати засновником нової релігії.

Content

Емма АНДІЄВСЬКА
ОПОВІДАННЯ

Термометр

Чоловік із чайником у руці