Сакара Євген - Час Змін. Свобода

Ліцензія розповсюдження книги

Книга розповсюджується безкоштовно і є надбанням української культури. Людям зі слабкою психікою, росіянам та українофобам читати цю книгу не рекомендується.

Основні обмеження щодо використання книги:

– забороняється змінювати ім’я автора на інше або дописувати інші імена;

– забороняється змінювати текст книги та її назву. Всі зауваження, ідеї, подяки та знайдені помилки відправляйте на vzov@yandex.ua ;

– забороняється продавати книгу без згоди автора (заборона на 40 років);

– забороняється масовий друк книги без згоди автора.

Примітки до книги

– Всі назви умовні, всі імена вигадані і не пов’язані з реальними людьми, всі збіги випадкові.

– Для полегшення сприйняття цінової політики, гривня в 2018 році піднялась до рівня 2012 року і долар знову став коштувати вісім гривень;

– Одна визначена одиниця в книзі дорівнює двом гривням;

Передмова

Народ, який не має національної самосвідомості є гній, на якому виростають інші народи.

Столипін П.А.

Вибори, які відбулися в жовтні 2012 року, довели, що все ж таки українці не є бидлом, яке ведеться на багатомільйонну рекламу та пусті обіцянки. Доказом є і Королевська зі своєю "Україна Вперед", яка у передвиборну компанію вклала понад 100 мільйонів доларів, скористалася популярністю Андрія Шевченка, щоб завоювати голоси виборів, а у результаті майже нічого не набрала, доказом є і Ющенко зі своєю "Наша Україна", який до речі теж немало вклав на вибори, беручи акцент на мову, культуру... Але народ пам’ятає, що він творив, коли був при владі. Також прогорів і Мороз, подавши свою кандидатуру у мажоритарному окрузі, який в свій час продався партії регіонів.

Але шкода, що все ж таки партія виродків зі своїм президентом масово фальсифікувала вибори. Вони і купували голоси виборців, і масово голосували за себе через підроблені паспорти, які, до речі, після виборів знайшли на смітнику в Донецьку, і накручували голоси на дільницях, на яких була мала відвідуваність, і підкуповували окружні виборчі комісії, псували бюлетені за опозиціонерів, змушували голосувати своїх працівників з заводів, які належать членам партії, використовували адмінресурс, рекламувались перед самими виборами, коли це вже було заборонено, змушували лікарів не класти на стаціонар хворих, якщо вони перед виборами не віддавали паспорти, якимось чином голосували навіжені в псих лікарнях, в’язні, а також самовисуванці, які фінансувались синіми на виборах, і які приєднались до регіонів після виборів і т.д. І при цьому всьому Партія Регіонів набрала лише 30% голосів. Думаю при чесних виборах вони б і прохідний мінімум не набрали, а якби і набрали, то лише за рахунок росіян та євреїв, які проживають на території України.

Після нещодавнього скандалу з Комуністичною Партією України (вони запросили у ПУ 300 мільйонів доларів за створення коаліції), думаю на наступних виборах і комуняки пролетять, так як молоде населення зрозуміло що це за виродки, а наївних пенсіонерів, голоси яких можна отримати ностальгією щороку стає все менше і менше.

Але головне, народ побачив, що кожний голос є важливим, що ми можемо добитися правди, як добились на деяких дільницях опозиціонери. І це була лише перша ластівка. Чим більше людей це зрозуміє і почне цінити свій голос і розумітиме всю серйозність виборів, тим менше шансів буде у мерзотників дурити нас в майбутньому. Зараз складається ситуація, коли через сіру масу страждають небайдужі українці. Щоб це виправити, потрібно об’єднатись всім небайдужим.

Що ми пропонуємо:

– створити рух, який буде займатись боротьбою з байдужістю громадян України, а також об’єднає всіх небайдужих українців;

– вивести на конкурентоспроможний рівень українську літературу, якісно перекладати книги, фільми, відео курси, наукові праці українською, тощо. Створити Велику Українську Бібліотеку. Кожний українець повинен мати доступ до будь-якої літератури українською, а не російською мовою;

– розробити і впровадити пропагадну української мови, культури та патріотичних поглядів на противагу українофобній російській пропаганді;

– збирати та розповсюджувати правду про нинішніх політиків, бізнесменів та інших осіб, які займають керівні посади. Будь-яка політична сила може зіпсуватись, продатись, зрадити Україну та українців, і це не повинно залишитись непоміченим. Ми не будемо агітувати за яку-небудь політичну силу, але ми будемо агітувати проти поганих політичних сил;

– боротися з виробниками та постачальниками неякісного харчового товару шляхом розповсюдження інформації. Люди повинні знати, що вони споживають і до чого це може призвести. Також почати пропаганду здорового способу життя;

– з часом, коли нас набереться більше, створити соціальну компанію, яка забезпечить учасників руху в першу чергу, та інших українців робочими місцями з хорошою заробітною платою, щоб ми могли дозволити собі займатися соціальними програмами.

Якщо ви розділяєте наші погляди і можете хоча б годину на тиждень приділяти задля кращого майбутнього – приєднуйтесь до нас! Чим більше буде небайдужих, тим менше шансів буде у нинішнього олігархічного клану дурити і обкрадати українців.

* * *

Росіянам ми не треба, так само як і американцям. Якщо ми самі за себе не постоїмо, так і будемо все життя рабами.

Невідомий, 24.08.2012, Кіровоград

Книга писалась поспіхом, випускалось багато деталей і не дуже добре продумувались певні моменти, але я хотів випустити її якнайшвидше, так як в даний момент відбуваються дуже важливі події в нашій країні.

Мовне питання, політична криза, контроль влади олігархами – це все тимчасові проблеми, які народу України потрібно подолати найближчим часом. Це не ті нереальні проблеми, на які потрібні роки. Роки потрібні на розбудову країни, повернення боргів, побудову доріг, якісної медицини та багато іншого...

Змінити Владу, так само як і відвернути антиукраїнські закони – діло декількох місяців. Все набагато легше, ніж більшість із нас думає.

Також опускались певні моменти початку заснування руху, так як це може дати певні привілеї старій владі та конкурентам. Пізніше буде видана книга “Свобода. Початок”, в якій і буде розібрано все це детально. Вже є чернетка книги, в написанні якої брали участь наші студенти, економісти, аналітики, члени Всеукраїнського Об’єднання Свободи та члени громадського руху “Відсіч”.

Приєднуйтесь до нас та слідкуйте за новинами на www.ChasZmin.org

* * *

Дуже дякую за допомогу наступним людям:

– Богдан Джміль (ідеолог);

– Володимир Б. (ідеолог);

– Ірина Панькевич (вичитка книги);

– Володимир Гордієнко (вичитка книги);

– Катерина Шленчак (вичитка книги);

– Вікторія Лемешенко (вичитка книги);

– Олександр Пенерджі (надання виступу О. Я. Тягнибока в друкованому вигляді);

– Яна Муха (вичитка книги 1-15 розділів);

– Моїй бабусі Гані за повну вичитку;

1. Революція

Ніколи не сумнівайтесь в тому, що невелика група думаючих і самовідданих людей може змінити світ. Насправді, лише вони і роблять ці зміни.

Маргарет Мід

Восени 2012 року молоді українці з різних регіонів України організували рух “Час Змін”, основною метою якого був захист та розвиток української мови, літератури, культури та громадян України в цілому.

Рух поділявся на дві основні течії: громадський рух та соціальна компанія. Роль першого полягала в створенні, зборі, перекладі і поширенні інформації. Роль другої полягала в створенні ряду підприємств для забезпечення громадян України робочими місцями, якісною їжею, кваліфікованою медициною, гідною заробітною платою і так далі. Також дохід від компанії повинен був бути спрямований на розвиток України, фінансування громадського руху, впровадження в життя проектів “Свобода”, “Дорогу молодим сім’ям”, “Здоров’я нації”, фінансування захисту людей, яких влада намагалася ув’язнити за політичними мотивами...

Головною особливістю цих двох складових була організація управління. Тут все вирішували учасники руху шляхом голосування, а не лідер чи група лідерів. Формальні лідери лише розробляли план дій та висували його на обговорення та голосування.

Пізніше багато студентів та молодих людей з усієї України створили політичне об’єднання “Нова Гвардія”, яке працювало за тією ж схемою, але не відносилося до “Часу Змін”. Його роль полягала у створенні справедливої політичної сили, яка б у майбутньому разом з об’єднанням “Свобода” замінила стару владу та стояла на захисті населення України та його добробуту.

Через два роки “Нова Гвардія” вже нараховувала понад сорок тисяч учасників. Саме це стало відправною точкою змін. За досить короткий час учасниками було зібрано три мільйони підписів на проведення референдуму про розпуск старої верховної ради та зняття президента.

Потім вони почали проводити агітаційні виступи у всіх містах і селах країни. Відбулися вибори, на яких об’єднання “Нова Гвардія” разом з всеукраїнським об’єднанням “Свобода” набрало понад 70% голосів. За “Нову Гвардію” переважно голосував схід та південь України, за “Свободу” захід, центр та північ. Президентом став Олег Ярославович Тягнибок.

Прийшла нова влада... Настав час змін...

2. Журналіст

Олександр обожнює свою роботу. Це одна з тих професій, де потрібно постійно виявляти кмітливість, швидко реагувати на неочікувані моменти, опинятися в потрібному місті в потрібний час, а інколи і ризикувати.

З набуттям досвіду та хорошого імені ростуть гонорари за статті, але водночас завдання стають цікавіші та складніші. Відомі журналісти не мають права розчаровувати читача статтею про якісь накручені аналітичні дослідження чи непотрібні прогнози. Людям потрібні скандали, факти, розслідування, і не лише теоретично викладені, а підтверджені доказами, фотографіями.

Нікого не цікавить політична чи економічна ситуація, але якщо якийсь депутатик засвітиться в стриптиз-клубі, вже через день кожна бабка незадоволено критикує цей вчинок... Що ще наш народ вміє, як не критикувати і скаржитись на погане життя?

Люди через засоби масової інформації спочатку перестали читати книги, а з часом перестали аналізувати отриману інформацію, почали вірити всьому, що чують, навіть коли чують зовсім нелогічні речі.

Більше п’яти років тому був випадок, коли один колишній вчитель різко розкритикував місцеву Кіровоградську владу в бездіяльності щодо нелегальних мігрантів з недалекого сходу. Ці люди мало того, що приїжджають в нашу країну і не працюють, не вчать нашу мову... Вони нахабніють так, що далі нікуди, чіпляються до наших дівчат, засмічують вулиці, грабують наших людей, а деякі взагалі розповсюджують наркотики. Після виходу на площу з табличкою, на якій було написано “Геть нелегалів!”, за півгодини зібрався натовп місцевих жителів, більше трьохсот людей, які підтримали цю ідею, додавши вигуки “Геть місцеву владу! Геть мера!”. Закінчилось це все тим, що через день вийшов новий номер газети “21-й канал”, в якій була стаття, де було розкритиковано вчителя, назвавши його расистом та нацистом. Люди прочитавши це, розійшлися по домівках, до того ж ще й почали засуджувати вчителя... Невже вони так швидко змінили думку?

Саме після цієї ситуації Олександр і вирішив стати журналістом. Нехай хоч трішки правди читатимуть наші люди, нехай хоч трішки думатимуть і аналізуватимуть інформацію.

* * *

Цього разу було поставлене, мабуть, найцікавіше і водночас найскладніше завдання за весь досвід Олександра. Потрібно було відвідати селище під назвою Свобода, про яке ходить багато розповідей. В цьому селищі за останні п’ять років була ціла низка скандалів, які до цього часу залишаються не освітленими.

Складність полягає в тому, що лідери Свободи ніколи не давали інтерв’ю, єдине що можна було від них дізнатись – це те, що вони писали в своїх блогах. Мешканці хоч і йшли на контакт, але не могли дати достатньо інформації.

Єдиним шансом був “З’їзд українських письменників” в Києві. Богдан, лідер руху “Час Змін”, ніколи не пропускав цю подію, так як сам періодично писав оповідання. Також він шукав талановитих письменників, яким надавав фінансування та допомагав з продажем книг. Його слово багато значить для цінителів української літератури.

3. З’їзд українських письменників.

День 1, 03.06.2018

За останні декілька років українська мова та література отримали новий подих. Нова влада провела низку законів для поліпшення життя громадянам України, повернула пільги, які були скасовані старим урядом, зменшила пенсійний вік, почала ремонтувати дороги та багато чого іншого. В значній мірі допомагали активні люди, приділяючи цьому частину свого вільного часу.

Три роки назад був заснований “З’їзд українських письменників” у Києві, який щороку проходить у першу суботу червня. Тут виступають як гості з’їзду, так і письменники, розповідають цікаві історії, як писати книги, діляться досвідом. Потім письменники презентують свої нові книги та інші роботи. Всі відвідувачі можуть, купивши книгу, отримати автограф письменника.

* * *

Після урочистого відкриття з’їзду почали по черзі виходити письменники і презентувати свої праці, після чого журналісти та читачі задавали їм питання. Хоч багато чого цікавого було, але Олександр все чекав на свою ціль.

Десь через півтори години на сцені з’явився Богдан. Він виділявся на відміну від інших письменників. Одягнений Богдан був в білі туфлі, штани та вишиванку. Єдине, що було темного кольору – волосся. “Яскрава така особистість” – подумав журналіст.

Почав свій виступ Богдан з презентації своєї третьої книги під назвою “Як виростити українця”, потім розкритикував деяких сучасників, які вживали нецензурну лексику в своїх творах та надавали своїм головним персонажам такі негативні риси, як паління цигарок чи вживання алкоголю. На думку Богдана це не є ті якості, які потрібно надавати героям, адже потім діти читають це і вважають, що палити або пиячити, як порося – це круто.

Ну і, традиційно все перейшло в марафон “питання-відповідь”, де Богдан також виділився на фоні інших.

– Доброго дня, – почав молодий журналіст, який сидів у першому ряді з увімкненим диктофоном, – у своїй першій книзі під назвою “Свобода” Ви описали недалеке майбутнє України, в якому люди, зрозумівши свою силу, повірили в себе і здолали бандитську владу. Прочитавши цю книгу, українці послідували за цим планом, і все так і вийшло. Чи плануєте Ви написати ще одну книгу з настановами для народу на наступні роки?

– Доброго. Я про це навіть не думав. На моєму сайті є рубрика ідей, де кожний може запропонувати будь-що. За задумом українці самі повинні планувати своє майбутнє і реалізовувати його.

Зал зааплодував, почав задавати питання інший журналіст:

– Вітаю, пане Богдане, які Ваші плани на найближче майбутнє?

– Вітаю. Ну я вже майже відійшов від управління компанією, слава Богу... – Богдан посміхнувся і задумався на мить. – Тепер планую працювати програмістом над власними проектами і одним оком спостерігати за Свободою, Компанією та країною в цілому. Взагалі, я надіюсь, що люди вже думатимуть за своє майбутнє і не дозволять повторенню минулому, але час покаже... Коли мої діти трішки підростуть, плануємо з дружиною поїздити по Україні, на що зараз і збираємо кошти.

– О чьом будєт слєдующая кніга? – запитав черговий журналіст?

– Наступний, будь ласка.

– Чому ви ставите палиці в колеса російськомовним гуртам, адже ще значна частина українців спілкується російською?

– Ніхто їм палиці в колеса не ставить. Так, я відмовив декільком гуртам у записі на студії Свободи, коли вони прислали записи своїх треків з російськими текстами. Але я ж не забороняв їм грати! Студія була створена для розвитку української музики, а не російської.

– Доброго дня. Мене звати Олександр, я представляю газету 21-й канал, Кіровоград, – настала черга Олександра. – Чому Ви не даєте інтерв'ю журналістам та чому не даєте можливість їм відвідати установи Свободи?

– Така політика проводилась ще за старої влади, коли Лайнович зі своєю партією областей, щоб налаштувати народ проти нас, видумували різні наклепи про Свободу та розповсюджували їх в засобах масової інформації. Якщо хочете, лише для Вас, пане, можу дати інтерв’ю та можливість відвідати Свободу та всі її підприємства.

– Домовились, я підійду після виступу до Вас.

– Добре, наступний.

– Ізвінітє за рускій, – вибачився наступний російськомовний журналіст – послє смєни власті вам далі зєльоний свєт в образованіі, что ви планіруєтє ізмєніть в пєрвую очєрєдь?

– Не вибачаю, наступний...

* * *

Після виступу всіх учасників Олександр підійшов до Богдана:

– Коли можна буде до Вас навідатись у Свободу?

– Секунду, – Богдан дістав електронну книгу і поглянув свій робочий графік, – коли Ви можете?

– Та хоч завтра...

– Завтра я буду зайнятий, залишусь в Києві, треба владнати деякі питання. Якщо хочете завтра, я можу домовитись, Вас зустріне моя людина і покаже все що захочете, а вже у вівторок побачимось. Влаштовує?

– Звичайно, – посміхнувся Олександр.

– О котрій будете в селищі?

– Приблизно о десятій ранку. Залишити свій номер телефону, щоб Ваша людина змогла зателефонувати, якщо виникнуть якісь проблеми?

– Ні, це зайве. Раніше люди і без телефонів обходились. О десятій вас зустрінуть на центральній зупинці. До зустрічі.

Богдан потиснув руку журналісту і пішов у бік виходу.

4. Свобода

День 2, 04.06.2018

9:42. Свобода. Селище, яке ще шість років назад не відрізнялося від більшості інших українських сіл. Населення зменшувалось, молодь виїжджала в міста, дорослі та старі виживали, як могли. Роботу було знайти тяжко, так як сільськогосподарське виробництво, головне джерело робочих місць в селищі, занепало. Щороку в школу приходило все менше дітей, кількість молодих сімей скорочувалася. Дитячий садок взагалі, як і більшість державних структур, був закритий і розвалений. Лише пошта та місцева школа ледь-ледь животіли.

Але що ж дало цьому селищу нове життя? Наприкінці 2012 року студент на ім’я Богдан створив веб-ресурс, на якому почав збирати не байдужих людей заради створення соціальної компанії. Основною метою компанії було забезпечення населення робочими місцями, створення конкуренції товару, який продавався по завищеним цінам, а також на виручені кошти розвивати українську мову, культуру, освіту та медицину. Відправним місцем для початку було обране село в Кіровоградській області Свобода.

За два роки було створено ряд невеликих підприємств, які забезпечили жителям селища стабільну роботу, а компанії – прибуток для розвитку та реалізації різних соціальних програм. Було побудовано велику бібліотеку та типографію. Значні кошти вкладено в місцеву лікарню, в яку було закуплено сучасну апаратуру та запрошено працювати досвідчених спеціалістів. За п’ять років лікарня набула великої популярності завдяки невисоким цінам та високій якості лікування. Також було вдосконалено шкільну освіту.

З кожним роком компанія набирала обертів, з’являлося все більше і більше прихильників, збільшувався вплив. Пріоритет був поставлений на якість товару. Так, наприклад, електронні книги компанії коштували трішки дорожче китайських аналогів, але через якість збірки та розвинене програмне забезпечення набули популярності в Європі та СНД.

* * *

Олександр стояв на зупинці, майже в центрі селища. Спочатку в нього склалося враження, що він знаходиться не в Україні.

Навколо стояли новобудови з вивісками “Продуктовий”, “Джерело”, “Піцерія Манія”, велика будівля “Торговий центр”, “Тренажери”, з’єднані майже новим тротуаром. Тротуар та дорогу відділяла зелена смуга, засаджена рівною травою та кущами квітів. Приблизно кожні двадцять метрів стояли лавки, біля кожної з яких стояв сміттєвий бак. Рідше зустрічались безкоштовні біо-туалети. Дуже багато було молодих дерев, вік яких складав від трьох до семи років. Майже на всіх будівлях висів жовто-блакитний стяг.

Незважаючи на те, що це було лише селище, людей в центрі було дуже багато! В основному це були діти, в яких наразі були літні канікули та люди, які або працювали в другу зміну, або були у відпустці. Молоді перехожі ходили або пішки, або використовували ролики.

Ідеально рівні тротуари та дороги. Найбільш цікавим було те, що у селі їздили тролейбуси! Це мабуть єдине селище у всьому СНД, яке має тролейбуси.

Навіть одяг на перехожих відрізнявся від більшості Українців. Мешканці Свободи ходили в схожому одязі, який безкоштовно надавався місцевою швейною фабрикою. Його можна було легко відрізнити за наявністю української символіки та вишивки. Хоч одяг і був схожий, але не був однаковий. Мешканці намагалися бути індивідуальними, часто зустрічались видозмінені або зшиті власними силами сорочки та сукні. Та і сам швейний завод випускав низку різних видів сорочок, суконь та інших речей, що допомагало знайти кожному щось по смаку. Користувалися широкою популярністю полотняні сорочки та сукні, які продавалися без вишивки, але в комплекті мали набір ниток та схеми різних візерунків. Велика база візерунків була на сайті Свободи. Це давало можливість людям самим вишивати те, що вони захочуть.

Зупинка також виділялася від інших, які зустрічав журналіст, своїм станом: яскравий блакитно-жовтий каркас, дбайливо пофарбовані лавки, два смітника – все це не могло не милувати погляд Олександра.

Ні на каркасі, ні на лавках не було жодного напису чи бруду. Навіть жуйок не було приліплено під лавками. Вандалізм тут давно вимер, а можливо і ніколи не народжувався...

В далечі виднілось декілька нових п’ятиповерхових будівель і кілька таких самих недобудов. Вони не були схожі на шаблонні радянські багатоповерхівки, або щось подібне, що зустрічається по всій східній пострадянській Україні. Це більше нагадувало сучасні європейські багатоповерхівки: великі вікна, цікавий дизайн, відсутність балконів...

В центрі Свободи був лише один п'ятиповерховий будинок з великим банером над дахом “Сігма Програми”. Його оточувало декілька споруд.

* * *

9:58. До зупинки під’їхав старенький вишневий BMW. З нього вийшов юнак років 22-24 і підійшов до Олександра:

– Привіт, – простягаючи руку сказав юнак. – Андрій, Андрій Ліжинський.

– Олександр Островський, – потиснувши руку сказав журналіст – приємно познайомитись.

– Приємно. Сьогодні з Вами буду я, а завтра вже зустрінетесь з Богданом. Є якісь побажання, що б Ви хотіли відвідати в нашій Свободі?

– Звісно, я склав цілий список об’єктів, які б я хотів описати в своїй статті.

Олександр простягнув Андрію свій планшет, в якому було перелічено з десяток місць.

– Так, спочатку відвідаємо притулок для тварин, так як він знаходиться найдалі. У студію звукозапису та бібліотеку ми потрапимо до обіду, перекусимо в нашій їдальні і після цього вже поїдемо в лікарню, школу, ДЮЦ та інтернат. Щодо Сігми, то в ній Ви зустрінетеся завтра з Богданом і вже він розповість все, що треба. Згода?

– Згода, – посміхнувся Олександр і попрямував в авто Андрія.

5. Притулок для тварин

10:07. Зробивши невеликий гак, перед журналістом з’явилася ферма Свободи, яка називалась “Перше травня”. Неподалік від неї був розташований комплекс з новобудов, огороджених сіткою. Це був притулок для тварин – “Надія”. Навпростець від центральної зупинки сюди йти приблизно десять хвилин.

Притулок був поділений на сектори. Біля кожного з них висіли таблички “Котики”, “Песики”, “Дикі звірі”, “Птахи” а також “Ветеринарна клініка” (доволі доцільно було розмістити її саме тут).

Весь притулок обслуговувало близько десяти найманих працівників та зграї місцевих дітей.

– Я задам ряд питань, які можуть бути цікаві читачам, – почав розмову журналіст. – Навіщо було створювати притулок в такому маленькому селі? Чому, наприклад, не в Кіровограді?

– Не таке вже і маленьке наше село, за останні п’ять років населення виросло в півтора рази. Щодо Кіровограду, то він відпав відразу. Ми спочатку планували побудувати притулок для тварин там, але колишня місцева влада не змогла виділити нам територію під забудову. Ви ж повинні знати, що колишня влада загалом ставила нам палиці в колеса. Тому ми побудували притулок в Свободі. Було виділено значний кусень землі, де ми навіть створили вольєр для коней. Взагалі, історично наше містечко розводило конячок і чому б не продовжити цю традицію?

– А не замало тварин в притулку?

– Достатньо. Звісно ж, для котиків і песиків не є проблемою знайти господарів в нашому селищі, адже переважна більшість населення живе в приватних будинках. Нам привозять безпритульних тваринок з усієї Кіровоградської області, і навіть з деяких сусідніх областей.

– Добре, – погодився Олександр. – Притулок фінансує Компанія?

– Ні. Компанія взагалі вже декілька років нічого не фінансує. В неї наразі є важливіші завдання. Кошти беруться з місцевих податків населення та підприємств. Про це, якщо цікаво, Вам детально розповість Богдан. Він цю систему розробив.

– Цікаво звісно, про Ваші податкові зміни ведуться дискусії як в Україні, так і за кордоном. Наступне питання: нещодавно була стаття у 21-ому каналі про те, що Ви розводите шкідливих диких тварин, таких як лисиці, а потім відпускаєте їх на волю. Що можете про це сказати?

Андрій махнув головою, показавши жест йти за ним і повів журналіста у відділ “Дикі тварини”. Там було відділено два вольєра, в одному бігали кролики, а в іншому четверо молодих лисенят.

– Десь рік тому їхня мати почала ловити у наших жителів курей. Ми вирішили її спіймати і вивезти кудись, щоб її не вбили мешканці...

– Хай ловить курей в іншому селі? – посміхаючись перебив Олександр.

– Ну то вже як вийде. Хіба лисичка винна, що люди знищують її середовище проживання, зрошуючи поля і вирубуючи ліси? Вона така ж жива істота, як і ми з вами. Теж бореться за виживання. Вистеживши її, ми виявили гніздо, де було четверо маленьких лисенят. Було вирішено всіх привезти в притулок і дати їм можливість вирости.

– Де їх матуся? І що буде далі з малими?

– Матусю вивезли подалі відразу після того, як малі навчились самі їсти. Так, як ми їх спіймали ще зовсім маленькими, нам вдалось приручити їх. Наші дітлахи люблять бавитись з ними. Скоріш за все будуть жити у нас. Зараз якраз думаємо створити їм кращі умови.

– Чим годуєте їх?

– М’ясом, їдять також смажену картоплю...

– У Вас тут багато дітлахів працює, як я помітив. Ви їм за це платите?

– Ні. – посміхнувся Андрій і поглянув на двох хлопчиків років чотирнадцяти, які годували кроленят. – Якісна пропаганда творить дива. Телебачення показує, що круто палити цигарки, займатись сексом з ким попало, лаятись матом... Наприклад, в більшості україномовних сіл діти спілкуються українською мовою, або суржиком, а в соціальних мережах та за допомогою SMS спілкуються російською, бо вважають, що це круто. Не хочуть показатися “селюками” в очах інших (хоча хто ці інші?). Пропаганда російської мови постійно була в незалежній Україні, лише нова влада заборонила її. Ми ж в свою чергу заохочуємо людей розмовляти українською мовою, допомагати тваринам з притулку, брати активну участь в житті Свободи, читати більше та багато чого іншого. І всього за п’ять років ми досягли значних результатів.

– Питань більше немає.

– На ферму будемо заїжджати?

– Ні, я читав працю Богдана на цю тему, знаю, що у вас тут все відмінно.

– Добре, наступна зупинка – студія звукозапису.

6. Студія звукозапису. Фестиваль

10:37. В Свободі було побудовано декілька готелів для туристів та гостей, які щороку відвідують музичний фестиваль “Мова”. У підвалі одного з готелів знаходиться студія звукозапису.

Ця студія є безкоштовною як для молодих, так і для відомих гуртів. Музиканти приїжджають сюди записувати свої альбоми з усієї країни. Їм надається у розпорядження звукорежисер, кімната для репетицій, кабінка для запису, безкоштовні номери у готелі та їжу з їдальні. Але для цього потрібно пройти цензуру.

Кожний гурт, який хотів записатись у студії, записавши декілька своїх пісень у будь-якій якості, присилав їх на поштову скриньку студії. Після цього пісні прослуховувалися звукорежисером, Богданом, та ще деякими зацікавленими особами. Записам давалась оцінка і вирішувалось, давати можливість гурту записатися чи ні. При позитивному рішенні, після запису, гурт отримував тисячу копій свого альбому безкоштовно і запрошувався на фестиваль “Мова”, де його учасники могли показати себе та продати свій альбом. Більше того, їхній альбом з’являвся в онлайн-магазині Свободи, де кожен міг би оцінити та придбати його. Було лише одне обмеження – після збору визначеної суми, зазвичай вона складала від 100 до 500 тисяч гривень, альбом переходив у надбання нації зі збереженням авторства та ставав безкоштовним для всіх.

Таким чином робився вклад у розвиток україномовної музики, як частини української культури.

* * *

Так, як Олександр в юнацькі роки вчився грати на гітарі, його цікавила студія не лише для статті, це була подорож у минуле, де ще молодий юнак з друзями грали в гаражі власні пісні та мріяли записати альбом, виступати по містах, стати відомими на всю країну...

Тому журналіст відразу зайшов у кімнату для репетицій. Вона являла собою велике приміщення розміром приблизно п’ятдесяти квадратних метрів, стіни були обклеєні спеціальними шумопоглинаючими шпалерами, у центрі стояла майже нова ударна установка, поруч знаходилися два пюпірта та чотири стільці. Ближче до стінки стояв підсилювач, зверху якого розмістився мікшер. Вони з’єднували між собою шість трьохсот-ватних моніторів. На одній стіні висіло три бас-гітари відомих фірм, чотири акустичних гітари та шість електрогітар. Під ними на поличці охайно були складені десятка з два педаль ефектів.

Тьмяне освітлення надавало всьому цьому якогось духу минулого, хотілось взяти гітару і почати грати.

– Це все можна використовувати для репетицій? – кивнувши головою на гітари запитав журналіст.

– Звісно. Якщо цього замало, музиканти можуть попросити ще.

– Наприклад?

– Ну недавно записувався гурт з Кривого Рогу. Вони попросили для репетицій скрипку. Ми забезпечили їм цей інструмент.

– Тобто, можна безкоштовно репетирувати та записуватися на ваших інструментах, ще і просити все, що заманеться?

– В межах розумного, – посміхаючись уточнив Андрій. – Звісно ж, якщо вони попросять дівчат, то ніхто їм їх не привезе. Але якщо попросять допомоги звукорежисера для аранжування чи покращення партії, чи якісь інструменти – ми підемо назустріч.

– Круто! Було б це все років десять назад... – зітхнув Олександр. – Добре, продовжимо. В чому полягає цензура? Яким гуртам ви не даєте можливість записатись?

– Забороняються пісні, які містять в собі антиукраїнську пропаганду, нецензурну лексику, пропаганду сексу, бандитизму, алкоголю, наркотиків та інших речей, які шкодять нації. Ну і звісно ж ігноруються гурти, які співають не українською мовою.

– Навіть якщо це англійська?

– Звісно, ми допомагаємо українській культурі. Інші ж можуть у нас записуватися, але вже не безкоштовно і зі своїми інструментами.

– Багато у вас таких було?

– Поки жодного гурту.

– А якщо гурт не дуже зіграний для запису або має в репертуарі примітивні пісні?

– Але гурт пройшов цензуру? – Уточнив Андрій.

– Так, скажімо в них є декілька відмінних пісень.

– Ну тут або запишуть ці декілька пісень, як говорив Богдан, навіть якщо гурт написав лише одну якісну пісню – значить гурт вдався, або ж, якщо можливо допрацювати, то їм допоможе наш звукорежисер Макс. Він дуже талановита людина, зможе будь-що довести до ідеалу.

– Добре, є якісь обмеження у стилях музики?

– Ні. Це не порушує наших правил.

– У вас є якісь місцеві гурти? Може якісь власні проекти?

– Наразі є декілька молодих гуртів з дитячо-юнацького центру, але до запису їм ще далеко. Щодо власних проектів, після фестивалю ми хочемо записати збірку українських сучасних весільних пісень, яка буде включати у себе близько тридцяти пісень. Над її створенням будуть працювати найкращі українські гурти.

– Ця збірка буде платною?

– Ні, абсолютно безкоштовною і вільною.

– Що за гурти будуть? Вони згодні працювати над нею безкоштовно?

– Поки я не можу сказати, які гурти братимуть участь. Ми тільки почали вести переговори. За цю роботу гурти отримають кошти, які виділить компанія в рамках програми “Розвиток української культури”...

Задзвонив телефон, який не дав договорити Андрію. Подивившись на екран, юнак вибачився перед журналістом і підняв слухавку:

– Привіт, сонце, вас чекати на обід? – почувся жіночий голос по ту сторону лінії.

– Привітик, моя мила. Ні, ми пообідаємо в їдальні. Чекай вже нас на вечерю.

– Добре, вдалого вам дня, цілую.

– Дякую моя ніжна, і я тебе цілую! – завершив розмову Андрій.

* * *

– Дружина?

– Так.

– Гарна?

– Дуже гарна.

– Діти є?

– Поки немає, але буде троє з часом, може більше. Поки живемо для себе. А у Вас є дружина, діти?

– Дружина є і син.

– Ще плануєте?

– Та ні, хоч би цього на ноги поставити...

– Скільки Вам років?

– Двадцять сім.

– Оу, такий сильний розумний чоловік і лише одна дитинка... Не дивно, що населення України зменшується.

– Ну не всюди ж так добре, як у вас тут.

– Ви хоч Богдану так не говоріть, а то він вас живцем з’їсть, – посміхаючись завершив Андрій.

– Добре, дякую за попередження, – посміхнувся Олександр. – Дозвольте трішки пограти на гітарі?

– Та будь ласка.

7. Бібліотека

11:55. Однією з основних цілей компанії є розвиток української культури та мови задля якісної конкуренції з іншими мовами. За цією програмою була створена студія звукозапису для розвитку української музики та велика українська онлайн-бібліотека (ВУОБ). У цій бібліотеці збирались книги різних народів з різних часів. Вся література перекладалася українською мовою та була доступна безкоштовно для всіх. Також був розділ книг, на розповсюдження яких накладалось обмеження через авторське право, тому їх можна було лише придбати за кошти.

На переклад літератури з інших мов було залучено сили студентів перекладачів та лінгвістів, даючи їм можливість набути навичок по спеціальності та заробляти кошти, не прогулюючи заняття. Графік роботи був вільним.

Було створене підприємство, яке розробило і почало випускати вітчизняні електронні книги, які в свою чергу були безкоштовно надані низці бібліотек України, та на які експериментально було переведено всіх учнів місцевої школи. Цим самим учням не доводилось носити купу книг та методичок. Програмне забезпечення в електронній книзі містило електронний щоденник, набір необхідних посібників для навчання, систему тестування та багато іншого. Будь-яку книгу можна було завантажити з сайту ВУОБ.

Також активно випускались книги сучасників та класиків на місцевій типографії. Будь-яка бібліотека могла замовити будь-які книги безкоштовно, але лише українською мовою і лише за умови, що у тій бібліотеці будуть відсутні книги іншими мовами (за виключенням посібників інших мов та давніх книг).

Бібліотека Свободи не є чимось новаторським. У ній, як і у багатьох інших бібліотеках є книги, є відділ відеоматеріалів та відеокурсів. За кошти компанії було розроблено ряд безкоштовних відеоуроків за різними спеціальностями. Їх можна або взяти у бібліотеці, або ж завантажити з сайту ВУОБ.

Бібліотека має у своєму резерві електронні книги, які може будь-хто використовувати.

Тут є велика кімната, в якій постійно проводяться виставки фотографій українців, які потім розміщують на сайті ВУОБ. Є кімната, в якій збираються місцеві жителі та спілкуються англійською мовою з британцем, який перебрався сюди жити два роки тому. Він також викладає англійську мову в місцевій школі.

Тут також є інтернет-зал, де кожен може безкоштовно використовувати весь потенціал інтернету.

Але все ж таки бібліотека має деякі відмінності, на її стінах всюди розміщені великі плакати з різними цікавими цитатами:

Читати треба не для того, щоб збагнути інших людей, а для того, щоб збагнути себе.

Еміль Сьоран

Якщо ви хочете, щоб молодь тягнулася до знань, турбуйтеся про головні , найважливіші джерела духовної культури – бібліотеки.

В.Сухомлинський

Книжки збирають перлини людської думки і передають їх нащадкам.

Айбек

Читання для розуму – те ж саме, що фізичні вправи для тіла.

Д.Аддісон

Якщо помилки не визнаються – вони повторюються.

Народ

Люблять батьківщину не за те, що вона велика, а за те, що своя.

Сенека

Той, хто в біді кидає свій народ, стає його ворогом.

Ч. Айтматов

Задля батьківщини треба жертвувати навіть славою.

Латинське прислів’я

Чужою мовою розмовляє у державі або гість, або найманець, або окупант, який нав'язує їй свою мову

Карл Маркс

...та подібні. Взагалі пропаганда в Свободі є всюди, але це пропаганда не проти інших, а за своє. Таку пропаганду повинна проводити кожна держава.

Також на сайті ВУОБ була розроблена система порад літератури, де вводячи свої інтереси та даючи оцінку прочитаним книгам та відгуки кожний міг підібрати собі цікаву книгу.

* * *

– Багато відвідувачів має ваша бібліотека?

– Ні, але населення читає немало, просто для більшості зручніше качати літературу з інтернету.

– Наявність всієї літератури безкоштовно не впливає негативно на бізнес букмекерських контор?

– Ні. Наявність таких ресурсів, як lib.rus.ec чи flibusta.net не впливає ж на продаж книг в РФ? Хто не хоче купувати книгу, той завжди знайде електронну копію в інтернеті і завантажить її. Ми даємо можливість таким людям читати українською, звісно ж, якщо це не порушує чиїхось авторських прав. Якщо порушує – ми пропонуємо купити книгу за розумну ціну або радимо схожу літературу.

– Я вже бачив, як ви допомагаєте українським гуртам, як ви сприяєте письменникам?

– Якщо я не помиляюся, Ви були на з’їзді українських письменників?

– Так, – погодився Олександр. – Вам про це Богдан говорив?

– Ага. Так от, на ВУОБ є розділ “Мої творіння”, де кожен може викладати свої творіння. Якщо воно набере позитивні відгуки, його прочитає хтось з наших і дасть оцінку. Якщо це буде варте уваги і пройде цензуру...

– Знову цензура? – перебив Андрія журналіст.

– Ну куди ж без неї. Скажімо, якщо повість російською, це ще можна виправити, але якщо в ній закладене щось погане, щось, що може негативно впливати на психіку людини чи налаштовувати людину проти країни... – Андрій на чверть хвилини задумався, – то звісно ми не будемо такому письменнику допомагати...

– ...а якщо повість  пройде цензуру?

– В такому випадку повість перейде у розділ “Українська література”, де вже аудиторія в рази більша, автора запросять в Київ на “З’їзд українських письменників”, де він зможе представити своє творіння масам. До того ж, книгу так само як і музичний альбом, автор може продавати як через сайт, так і у друкованому вигляді. Для цього йому безкоштовно надається тираж у тисячу примірників. І звісно ж, кожна бібліотека має можливість безкоштовно замовити цю книгу.

– А якщо книгу не будуть купувати?

– Ну значить то така книга. Якщо щось варте уваги, то при нашій рекламі книгу розметуть вмить.

– А якщо автор не згоден з вашими умовами або не пройшов цензуру і хоче нести свою книгу в маси?

– Ну, йому ніхто цього не забороняє. Він може шукати інші видання, продавати свої творіння через інтернет, магазини, тощо... Ми лише допомагаємо тим письменникам, які нам сподобались і ніяк не можемо впливати на інших, так само як і з музикою.

– Чому Богдан не продає чи не друкує свої книги?

– Він не вважає себе хорошим письменником, він не пише художню літературу, а пише про те, що його турбує і на що треба звернути увагу... Аналітику, одним словом. Та і в електронній бібліотеці всі його роботи є.

– Дякую, що у нас далі за планом?

– Обід! – радісно завершив Андрій. – Щось я зголоднів не на жарт.

8. Їдальня

12:45. Їдальня являла собою розкішну двоповерхову будівлю, яка знаходилася біля “Сігма Програми”. Розташування в центрі Свободи давало можливість тут обідати всім працівникам компанії та інших установ. Також часто її відвідувало місцеве населення.

Так само, як і в бібліотеці, на стінах усередині їдальні висіли різноманітні плакати, але вони вже несли іншу інформацію:

Знати про їжу людина повинна не менше, ніж про математику або про свою рідну мову.

Гордон Джеймс Рамзі

Долі націй знаходяться в залежності від того, як вони харчуються.

Жан Антельм Брилья-Саварен

Наші харчові речовини повинні бути лікувальним засобом, а наші лікувальні засоби повинні бути харчовими речовинами.

Гіппократ

Після гарного обіду можна пробачити кого завгодно, навіть своїх родичів.

Оскар Уайльд

Ми живемо не для того, щоб їсти, а їмо для того, щоб жити.

Сократ

Голод – найкраща приправа до їжі.

Сократ

Скажи мені що ти їси, і я скажу тобі хто ти.

Жан Антельм Брилья-Саварен

Краще час від часу недоїдати, ніж постійно об'їдатися.

Абу-ль-Фарадж

Всяка їжа і пиття смачні й корисні, але треба знати час, місце і міру.

Григорій Сковорода

Їдальня була набита людьми. Навіть при великих розмірах будівлі та двох поверхах, вона була завантажена приблизно на вісімдесят відсотків. Андрій з Олександром піднялися на другий поверх і зайняли собі місце біля вікна, після чого пішли за їжею.

– Смачно чи корисно? – запитав Андрій.

– Не зрозумів, – здивовано глянув на Андрія журналіст.

– Ну що для Вас краще, більш смачна їжа, чи більш корисна?

– Та все одно, смачна, мабуть. А хіба корисна їжа не може бути смачною?

– Відносно. Корисна їжа в нас більш дієтична та містить менше приправ та спецій. Наприклад, можна замовити смачну гречану кашу, а можна корисну. І вони будуть відрізнятись спеціями і підливою.

– Цікаво, вперше таке зустрічаю в їдальні.

– До їжі треба ставитись серйозно, – повчально почав говорити Андрій. – корисна їжа – здорова нація. З приходом нової влади, у першу чергу посилився контроль над харчовою промисловістю.

Набравши раціон, хлопці сіли за столик і взялись за обід. Періодично журналіст задавав питання:

– Багато людей обідає тут, це люди, які працюють неподалік?

– Не тільки. Сюди ходять пенсіонери, школярі та інші бажаючі. Ціни прийнятні, годують добре, не треба дома куховарити та мити посуд... Чому б не користуватись цим?

– Ясно, в Свободі лише одна їдальня така?

– Наразі дві їдальні, але ще одна будується в районі Перше Травня.

– Чим зумовлено це? Це ж зайві витрати, люди можуть перестати дома готувати...

– Зумовлене економією в майбутньому, та і збільшення вільного часу для наших жінок. Наприклад, як в європейських країнах, так і у нас є публічні пральні, в яких кожен може прати свої речі. Це дозволяє не купувати всім пральні машини. Так само і з їжею. Приїжджають до нас молоді сім’ї. В них лише є квартира з базовими меблями. Немає ні пральної машинки, ні плитки для готування їжі. Вони ходять в їдальню і відпадає потреба швидко купувати плитку.

– Цікавий підхід. Ферма у вас максимально автоматизована, харчування та прання також, тролейбуси навіть запустили... І це все для звичайного села з невеликим населенням.

– Не таке це вже воно і звичайне. Щодо населення, то тут головне не кількість, а якість. Може бути багато людей в місті, але більшість з них сіра маса, яка продається за гречку і агітує будь-кого на виборах за гроші, а може бути невелике, але згуртоване суспільство. Наших людей не підкупити, а ті, хто можуть продатись не мають права голосу.

– Це звісно так, але причому тут автоматизація?

– Якщо людей дурити, обкрадати і мішати з лайном, згадайте лише спробу старої влади запровадити російську мову як державну. Їм було все одно на ту російську мову, як і на українців. Вони просто хотіли відвернути увагу населення перед виборами від усього поганого, що вони накоїли. І цей хід їм вдався, бо більшість населення байдуже ставилось до того, що робиться у країні. А якщо людям байдуже хто при владі, вони і винні в тому, що їх обкрадають і дурять. Старій владі був вигідний безлад. Тепер щодо автоматизації, якщо людей не відволікати на рутинні проблеми, а ще й забезпечити необхідним мінімумом для існування, у них з’являється час на аналіз подій та інформації і замість власних проблем вони починають допомагати вирішувати суспільні проблеми, тому все потрібно робити для людей і заради людей.

9. Лікарня

13:30. У той час як більшість лікарень України лише починають облаштовуватись новітніми технологіями, лікарня Свободи вже декілька років була обладнана за останнім словом техніки. Медицина у Свободі з самого початку мала найвищий пріоритет, тому місцева лікарня була гордістю цього селища. Майже все обладнання було придбано за кордоном.

В лікарню запрошуються найкращі лікарі з усієї країни, також тут працює багато місцевих, яким було оплачене навчання в Львівському Державному Медичному Унiверситеті iм. Данила Галицького, Івано-Франківській Державній Медичній Академії, Вінницькому Державному Медичному Університету та в інших закладах. Щороку тут проходять інтернатуру десятки молодих лікарів з усієї України. Рівень заробітної плати є кращою мотивацією вчитись в цій сфері.

* * *

Андрій та Олександр одягли білі стерильні халати та змінне взуття, які за правилами повинні одягати всі відвідувачі лікарні, та пішли оглядати новий корпус лікарні. Сама лікарня складалася з чотирьох корпусів. Перші два були побудовані ще за радянських часів, третій корпус було почато будувати в дев’яностих, але завершено приблизно десять років тому. Останній – обудований вже після створення соціальної компанії.

На відміну від перших трьох, останній був серцем лікарні. Тут зосередилась вся технологічна база. Проходячи апарат магнітно-резонансної томографії, журналіст почав задавати питання:

– Навіщо було будувати лікарню в такому малому селищі? Вона не простоює?

– Спочатку ми планували профінансувати деякі лікарні Кіровограду, але стара влада нам цього не дозволила. Була умова: або ми це робимо від їхнього імені і рекламували їх, або взагалі ніяк. Ми вирішили розвивати місцеву лікарню. Щодо кількості відвідувачів, то нашим лікарям завжди є чим зайнятись. Основна маса пацієнтів надходить з сусідніх міст та сіл, навіть з сусідніх областей приїздять, так як приваблює людей нове обладнання, компетентність наших лікарів та невисока ціна за лікування.

– Це не сприяє надмірному напливу хворих?

– Спочатку це була основна проблема. Лікарня не витримувала тиску, тому було розділені хворих за пріоритетами, в першу чергу лікувались місцеві, потім з інших сіл нашого районного центру, потім вже сусідні райони. Якщо хвороба була несерйозна, пацієнтів відразу направляли в їх лікарні за місцем прописки. Але після приходу нової влади ця проблема відпала. Почались вкладатись значні кошти в інші лікарні, що призвело до підвищення якості лікування. Вдала боротьба з корупцією та підвищення заробітної плати лікарям підвищило якість обслуговування персоналом пацієнтів.

– Є якісь привілеї для місцевого населення?

– Звісно. Люди, які купують повний соціальний пакет, лікуються у нас безкоштовно.

– Розкажіть, будь ласка, детальніше про регулярне медичне обстеження, про нього вже писалось в газетах. Для чого ви це робите і як це відображається на жителях селища?

– Це робиться для уникнення поширення хвороб. Так склалося, що в Свободі немає жодної особи, яка б була ВІЛ-інфікована чи хворіла на СНІД, жодної особи, яка б мала туберкульоз, і ми хочемо, щоб так і залишалось надалі. Регулярне медичне обстеження дозволяє виявити багато хвороб на початковій стадії. Населення Свободи проходить медичне обстеження раз на рік, люди деяких професій двічі.

– Які плани на майбутнє в компанії щодо медицини в Україні?

– Буде створено ряд спеціалізованих медичних центрів, наприклад, лікарня протезів, в Одесі фінансується клініка лікування зору, також значна увага буде приділятись попередженню та лікуванню онкологічних захворювань, створенню власних медичних препаратів, навчанню досвідчених лікарів, створенню бази медичної літератури, ряду відеолекцій та енциклопедій. Взагалі здоров’я нації стоїть на першому плані, тому надалі значна частина бюджетних коштів та коштів компанії йтиме на медичні заклади, розробку лікарських засобів та методів лікування різних невиліковних хвороб.

10. Школа

14:45. З першого погляду школа Свободи нічим не відрізняється від більшості Українських шкіл, але в цьому селищі нічого звичайного не буває. В школу ще чотири роки назад була впроваджена нова методика навчання, до якої критично поставився міністр освіти і науки, молоді та спорту України Мудачник Дмитро Володимирович. Довелося підтримувати загальноосвітню програму, але було прийняте рішення розширити її мультимедійною базою. Діти в початкових класах значну долю знань отримували при перегляді різних документальних фільмів у позашкільний час. Старші школярі отримали доступ до бази матеріалів ВУОБ по шкільній програмі. Також були додані деякі уроки та неофіційно розширена програма більшості предметів.

Після зміни влади школа отримала повну свободу дій. Був повністю змінений спосіб подання інформації, почали використовуватись сучасні технології, відеокурси, значно посилились практичні заняття з таких предметів, як хімія, фізика, біологія, математика. Діти на прикладах краще та швидше засвоювали матеріал, встигали за короткий проміжок часу пройти потрібну програму по предметах.

Всі книги були замінені на електронну копію, яку можна було завантажити з сайту ВУОБ. Всім школярам безкоштовно видавались електронні книги, які також використовувались для тестування та заміняли  щоденники.

Діти до п’ятого класу після уроків обідали в їдальні, потім до трьох-чотирьох годин гралися на подвір’ї біля школи під пильним наглядом вчителів, після цього до п’яти вечора робили домашнє завдання.

Взагалі було задумано так, що після того, як жінка віддала дитину в дитячий садок, могла сміливо вже йти працювати, адже в дитячому садку діти були щодня з восьми ранку до п’яти вечора, потім в школі з першого по п’ятий клас діти весь день були в школі, а на літніх канікулах, якщо батькам не було куди подіти дітей, їх відправляли в табір на західну Україну. До школи діти добирались або на тролейбусах, або за допомогою шкільного автобуса, який декілька років назад придбала влада Свободи.

В майбутньому експериментально планується ввести урок музичного інструменту в додаток до уроку музики, де кожен учень повинен буде навчитись грати на будь-якому музичному інструменті. Це буде запроваджено для розвитку духовного світу дитини.

Також всі учні школи повинні пройти курс автошколи за останні два роки навчання. Після досягнення повноліття кожний школяр вже мав права та стаж водіння майже два роки. Вивчення правил дорожнього руху позитивно відобразилось на поведінці школярів, як пішоходів. Ніхто не перебігає дорогу на червоне світло, ніхто не переходить дорогу в недозволених місцях...

Також школу не оминули плакати з висловами великих людей, ось декілька найцікавіших:

Школа – це майстерня, де формується думка підростаючого покоління, треба міцно тримати її в руках, якщо не хочеш випустити з рук майбутнє.

А. Барбюс

Після хліба найважливіше для народу – школа.

Ж. Дантон

Усяка школа славна не числом, а славою своїх учнів.

М. Пирогов

* * *

– Тепер перейдемо до питань з фінансуванням українських шкіл, чим ваше фінансування відрізняється від державного?

– Держава виділяє щороку кошти, які рівномірно розподіляються між всіма школами країни. Кошти йдуть на ремонт школи, закупку обладнання, меблів, книг і так далі. Коштів цих занадто мало, тому зміни відбуваються мінімальні. Компанія не займається ремонтом шкіл та не закуповує меблі. Ми займаємось постачанням книг у шкільні бібліотеки, як художніх, так і навчальних, фінансуємо перенавчання вчителів, обладнуємо мультимедійні класи та надаємо низку відеоматеріалів, покриваємо школи інтернетом та закуповуємо персональні комп’ютери. Це все дозволяє навчати школярів за новою навчальною програмою, що в майбутньому дасть їм можливість без проблем вступити у вищий навчальний заклад.

– Є якісь обмеження щодо фінансування шкіл?

– Обмеження завжди є. Так як коштів не вистачає на фінансування всіх шкіл, ми по черзі фінансуємо україномовні школи з умовою, що вони утилізують всі книги російською мовою.

– А як же російськомовні школи? Невже діти з цих шкіл не заслуговують на якісну освіту?

– Заслуговують, але поки держава не віддасть зовнішній борг, не подолає корупцію, не відбудує дороги та не підніме медицину на якісний рівень по всій країні, фінансування шкіл не збільшиться.

– Але ж вже прийняли закон про перехід на нову навчальну програму?

– Ви упустили голосне слово – “поступовий” перехід. Російськомовним школам доведеться почекати років з п’ять.

11. Дитячо-юнацький центр

16:00. В той час як в школі після обіду все завмирало, в будівлі, яка розташувалась неподалік, життя тільки починало вирувати. Це був місцевий Дитячо-юнацький Центр (ДЮЦ), чотири-поверхова споруда, яка включала в себе великий басейн, спортзал, планетарій, велику залу для виставок та актовий зал для конференцій, шкільних випусків, тощо. Тут діти та підлітки відвідували різні секції, такі як:

– художня справа, де кожен міг навчитись малювати на папері та полотні, ліпити різні фігурки з глини та пластелину, вишивати хрестиком чи будь-яким іншим методом та багато чого іншого;

– оркестр народних інструментів “Сяйво”, члени якого грали в оркестрі, кожен обирав якийсь музичний інструмент, їздили виступали у різні міста України та навіть за кордон;

– танцювальний колектив “Промінь”, учасники якого виконували народні та сучасні танці, також їздили з концертами по всій Україні та інколи в країни Європи.

– гімнастична пластика, де дівчата могли працювати над своєю фігурою. Цей гурток вела дружина Богдана, Іринка. Це допомагало місцевим дівчатам зберігати гарну форму навіть після народження діток;

– також тут розмістилась скаутська організація “Пласт”, яка сприяла патріотичному самовихованню молоді. Учасники пласту ходять у походи, відвідують культурні пам’ятки та міста України, допомагають з організацією фестивалю “Мова” та різних інших подій, активно беруть участь в толоках, садять дерева, допомагають в притулку для тварин, поширюють листівки та багато чого іншого;

– театральна студія “Яр”, де діти можуть вчитись акторській майстерності, співати, танцювати, вивчати ази сценічної мови та рухів;

– радіотехнічний гурток, де діти мають можливість складати різні схеми, створювати власні вироби. Цьому гуртку компанія приділяє найбільше уваги. Тут за останні роки створили такі прилади, як електро-тротуар, який перетворював кінетичну енергію людей, які по ньому ходять, в електичний струм. Цього струму вистачало для освітлення вулиці ввечері; дорожній фільтр для води; систему накопичення струму, основні батареї якої заряджалися або від сонячних батарей, або від портативних вітряків, або від динамо машини, яка приводилась в рух від ручних обертів людиною; фільтр повітря від пилу, а також багатьох інших дрібних цікавих винаходів;

Наявність басейну, спортзалу та футбольного поля дозволила організувати секції футболу, волейболу, баскетболу, плавання, легкої атлетики, гімнастики, настільного та великого тенісу.

Щороку проводився конкурс підтягувань на перекладині. Перші три переможці, які підтягнулися найбільше разів, отримували грошову винагороду в розмірі 10000, 5000 та 2000 гривень. Інші учасники за кожне підтягування отримували по двадцять гривень. Це давало мотивацію тренуватись місцевим. Аналогічні винагороди давались і за інші фізичні змагання.

* * *

В Свободі прийнято дітей віддавати відразу на дві секції, на вибір дитини. Перша секція повинна розвивати інтелектуальні та духовні здібності дитини (музика, малювання, “Пласт”...), друга ж секція повинна розвивати фізичні здібності. Це є результатом роботи програми “Здоров’я нації”.

Всі секції ДЮЦ-і були безкоштовні, сім’я кожної дитини лише раз на рік робила визначений членський внесок, який йшов на косметичний ремонт центру, оновлення деяких матеріалів чи інструментів. Кошти на подорожі по містах (це і поїздки оркестру виступати по різним містах, і танцюристів, пластунів...) виділялись з сільського бюджету. Розвитку дітей в Свободі приділялася значна увага, адже від них залежатиме майбутнє країни.

На стінах всередині центру в більшості випадків були фотографії колективів, які виступали в різних місцях, пластуни на фоні різноманітних місць, малюнки дітей з художньої секції, авторські фотографії різних куточків України. Вислови великих людей також зустрічалися, але рідко.

В загальному ДЮЦ Свободи нічим не поступався аналогічним секціям великих міст, дітей тут було достатньо, так як майже всі діти селища його відвідували.

12. Інтернат

17:00. Місцевий інтернат, на відміну від інших подібних установ України, не фінансувався ні Державою, ні будь-якими іншими благодійними організаціями. Його фінансування повністю взяла на себе Свобода. Всі діти, які не мали розумових вад після шести років ходили в школу, відвідували ДЮЦ, активно брали участь у розвитку селища. Кожен мав кімнату, власні речі, з вісімнадцяти років власний комп’ютер та телефон (але якщо дитина хотіла це раніше, вона могла підзаробити і сама придбати собі все, що захоче). Тобто діти з інтернату мали все те, що і звичайні діти. Не було лише батьків, але їх замінювали вихователі, які віддавали дітям всю увагу та любов.

Після закінчення школи діти могли або поступати в будь-який вищий навчальний заклад і вчитись далі, або йти працювати. Житлом вони також забезпечувались відразу після влаштування на роботу.

Всі діти з інтернату без винятку є членами “Пласту”, щоліта їздять в табори, відвідують різні міста, допомагають в побуті селища.

Потік дітей був у декілька разів більшим за інші інтернати. Так як діти мали повну свободу і контакт з місцевими людьми, тих, хто добре себе проявляв швидко забирали сім’ї. Особливо цим користувались похилі люди, які потребували уваги та допомоги. Звільнене місце ніколи не залишалося порожнім – відразу переводилась дитина з інтернату якогось іншого міста.

З інтернату виходили повноцінні члени суспільства.

* * *

– Чому держава не фінансує хоч частково інтернат?

– А чому вона повинна фінансувати? Держава звільнила Свободу від податків, тепер це наша проблема. Якби ми не платили в пенсійний фонд, то нам довелось би ще і пенсію платити пенсіонерам.

– Як щодо отримання вищої освіти для дітей інтернату? Є якісь привілеї додатково до стандартних?

– Пільговики створюють нездорову конкуренцію при вступі до вищих навчальних закладів, а це не є добре, адже треба відбирати по розуму, а не по соціальному становищу. Не рідко буває, що пільговики займають 100% державних місць, а що ж тоді робити звичайним дітям? Тому для дітей з нашого інтернату в якості експерименту скасовані всі пільги. Вони можуть або добре вчитись і поступити на державне місце, або ж отримати безвідсоткову позику в Свободи, яку потім їм доведеться повертати.

– В майбутньому всі пільговики втратять свої привілеї щодо вищих навчальних закладів?

– Це важке питання, але я думаю, що так. Держава наразі створює всі умови для того, щоб вищу освіту здобували діти, які хочуть вчитися і працювати за отриманою спеціальністю, а не всі підряд.

13. Радіостанція

18:00. По дорозі додому Андрій увімкнув радіо, по якому крутилась пісня флітів “Я вживаю”.

– О, хороша пісенька – схвалив журналіст.

– Вам подобаються Фліти? – посміхаючись запитав Андрій.

– Звісно. Я на них виріс. – дивлячись у вікно відповів Олександр. – Що це за станція?

– Наша місцева радіостанція “Вільна Україна”.

– У вас є власна радіостанція?

– Звісно, що тут дивного? – звів плечима юнак.

– Цікаво, і що крутять тут?

– Звісно ж українську музику, новини, оголошення, розповідають навіть анекдоти.

– Як щодо іноземної музики?

– Ні. З цим є певні складності.

– Які?

– Авторське право. Не будемо ж ми просто так крутити чиїсь пісні. А з усіма українськими гуртами і співаками ми склали угоду.

– Що за угода?

– Угода, за якою гурти та виконавці дозволяють крутити їх пісні на нашій станції.

– Ви щось платите їм за це?

– Ні, ми їм за це допомагаємо продавати їх альбом. Політика компанії полягає в тому, що жодний витвір мистецтва не повинен приносити постійний прибуток автору.

– Але це ж неправильно...

– Правильно. Головним для людини є праця. Створив гурт альбом, ми допомагаємо його продати на суму, скажімо в 250-750 тисяч, в залежності від розміру гурту та якості матеріалу. Після цього гурт передає альбом в надбання нації і він стає безкоштовним для всіх. Хочуть ще коштів – записують новий альбом або мандрують по містах, даючи концерти.

– А якщо гурт не влаштовує ціна чи він хоче постійно отримувати прибуток з альбому?

– Якщо ми це допустимо, гурт розліниться і перестане творити. Якщо в людини з’являється багато коштів, вона перестає працювати. До того ж, Ви знаєте наше населення, воно не звикло платити за речі, які можна безкоштовно завантажити з інтернету, а так, за умови передання альбому в надбання нації, якщо альбом якісний, багато людей купує його лише для того, щоб набралась необхідна сума. – Андрій задумався секунд на десять, потім додав – так само і письменники, отримують куш за написання книги, якщо книга варта уваги, цих коштів вистачає їм на існування і написання наступного творіння. До того ж гурти можуть заробляти й іншими шляхами, наприклад, в середньому лише на фестивалі “Мова” кожний гурт заробляє близько п’ятдесяти тисяч гривень, плюс виручка за продаж альбому, футболок, флаєрів...

– Хто придумав таку систему?

– Богдан, але доопрацьовували засновники соціальної компанії. На сьогоднішній день українські гурти набагато краще себе почувають, ніж скажімо п’ять років тому.

– Хм, є якісь обмеження в музиці, яка може крутитись по радіо?

– Стандартні, як і для гуртів, які хочуть в нас записуватися. Все, ми приїхали.

14. Сім’я Андрія

18:10. Андрій разом з дружиною проживав в Шевченківському районі Свободи. Цей район повністю складався з приватних будинків. Перші сім’ї, які отримували будинок і роботу в Свободі, направлялися саме сюди. В той час, як в Перше Травня ферма існувала весь час і давала можливість місцевим жителям працювати, шевченківська ферма була розвалена відразу після розпаду радянського союзу, тому в цьому районі було багато покинутих будинків, які влада Свободи викупила за безцінь, відбудувала і роздала молодим сім’ям.

На подвір’ї в Андрія розташовувалось три будівлі: двоповерхова, де проживав Андрій з жінкою, невелика кухня та гараж. За ними знаходився фруктовий садок, альтанка та маленький басейн.

По приїзді до Андрія його дружина вже накрила на стіл і запросила гостя з чоловіком на вечерю. За столом журналіст продовжив інтерв’ю:

– Ви місцеві?

– Ні, я з Донецької області, з міста Слов'янськ. Переїхав сюди разом з моєю Маринкою по програмі “Дорогу молодим сім’ям” ще в 2014 році, отримали тут цей приватний будинок, так і живемо.

– З Донецької області? По мові і не скажеш.

– Ну так я вже чотири роки спілкуюся українською вдома і в суспільстві.

– Чому вирішили переїхати сюди?

– Чутки про Богдана і його Свободу обійшли всю Україну. Ми почитали про це і нам стало цікаво спробувати пожити в “ідеальному” суспільстві. До того ж, пропонувалося житло і робота.

– Цей будинок ви отримали вже в такому вигляді?

– Якби ж, – перехопила ініціативу Марина, – це була напіврозвалена халупа, яку довелось знести і побудувати новий будинок.

– Цікаво, а хіба не нові будинки дає Свобода молодим сім’ям?

– Коли ми сюди переїздили, роздавалися лише приватні будинки. – сказав Андрій. – Старий будинок був придатний для життя, але не для сім’ї з трьома дітьми. До того ж стіни були криві, стеля низькою... Одним словом, вирішили перебудувати. Три роки збирали кошти на це, потім за літо за допомогою односільчан швидко побудували все.

– Не зрозумів...

– Свобода – унікальне селище, – вставила свої п’ять копійок Маринка, – майже всі чоловіки та жінки з нашої вулиці допомагали нам будувати будинок. Ще і з матеріалами допомагали, приносили хто що мав. Так за доволі короткий час у нас з’явився цей великий будинок. Так само і ми допомагаємо молодим сім’ям будуватись.

Олександр посміхнувся, ще раз глянув на будинок, потім перегорнув сторінку в своєму блокноті, в якому він весь цей час занотовував основні моменти співбесіди. Потім продовжив:

– Назвіть три важливих досягнення Свободи останні роки, на Вашу думку.

– Ну... – задумався на кілька секунд Андрій, – Це центральна каналізація в більшій частині селища. Звісно ж, розвинута медицина, наша лікарня одна з кращих в Україні та сміттєпереробний завод. Сміття привозиться з усієї Кіровоградської області та декількох сусідніх областей.

– Добре, тепер назвіть три основні проблеми, які ще не вдалося вирішити?

Це питання змусило задуматись Андрія на довший час. Після невеликої паузи він відповів:

– По-перше, недостатньо коштів на видачу безвідсоткових кредитів. Забагато йде на розвиток компанії та селища, в основному на будівництво нових будинків. Купити авто для наших мешканців є така ж проблема, як і для більшості українців. По-друге, поки майже неможливо конкурувати з китайським ринком електроніки по цінах, але в майбутньому хочемо завоювати певний сегмент ринку завдяки високій якості товару. По-третє, відчувається проблема опалення приватного сектору. Багато людей до цих пір опалює будинки вугіллям та дровами, але в найближчі роки ця проблема буде вирішена.

Після вечері Андрій показав журналісту його кімнату, де Олександр мав переночувати і залишив його. Одександр дістав з своєї сумки маленький нетбук і почав щось набирати.

15. Інтерв’ю з Богданом. День 3

09:27. Промінь світла проник крізь фіранку і розмістився на обличчі Олександра, це і розбудило його. Як виявилось, вже в будинку нікого не було. Маринка метушилася в літній кухні, щось готувала. Андрій спілкувався біля воріт з якоюсь молодою дівчиною років двадцяти і показував рукою то в один, то в інший бік.

Зібравшись, Олександр вийшов з будинку і привітався з господарем:

– Доброго ранку, Андрій.

– Доброго. Довго ж Ви спите,– з посмішкою промовив Андрій.

– Ну вчора день був насичений, та і не звик я прокидатись рано, слава Богу робота цього рідко потребує.

– Пусте. Марина вже майже зробила нам сніданок, я сподіваюсь, ви любите налисники з черешнею?

– Не відмовився б.

– Це добре, зараз поснідаємо і я відвезу Вас до Богдана.

* * *

Після сніданку Андрій відвіз журналіста до будівлі “Сігма Програми”, в якій і працював Богдан.

– Дуже дякую за витрачений на мене день.

– Та будь-ласка. Сподіваюсь, стаття у Вас вийде чудова.

– З таким матеріалом звісно. – З натхненням відповів журналіст. – Я не запитав найголовнішого, ким Ви працюєте?

– Вчителем історії в школі і паралельно мером Свободи.

– А хіба так можна? – здивувався Олександр.

– Звісно. Головне встигати все.

– І як у Вас з цим, виходить?

– Так, Свобода цивілізоване селище і доволі добре автоматизоване. До обіду я працюю вчителем, після обіду розгрібаю важливі питання селища. До того ж, в мене є два дублери, які мають ті ж самі повноваження, що і я, крім підпису документів.

– Навіщо аж два?

– Одного обирає населення, інший – це студент, який обирається за навчаним рейтингом. Така ж система і в компанії: одного дублера обирають спонсори компанії, іншим обирається студент по рейтингу. Хто краще справляється, той потім і стане мером.

– Як обирається кращий?

– Обидва кандидати готуються по спеціальній програмі, перевіряються на вірність ідеології. Кандидат повинен не просто справлятись зі своїми обов'язками, а і генерувати успішні ідеї, швидко вирішувати поставлені проблеми, однаково піклуватися про всіх мешканців Свободи.

– Їм за це платять?

– Лише символічну суму в розмірі 300 визначених одиниць, так само як і мені. Основний дохід повинен бути від основної роботи.

– Виходить три мери Свободі обходиться майже в два рази менше за мінімальну заробітну плату.

– Виходить так. У нас бути мером означає робити свій вклад в суспільство, а не наживатись на суспільстві.

– Дуже дякую за корисну інформацію. До зустрічі.

– До зустрічі. Сьогодні у Вас має бути цікавий день, Богдан доволі живий співрозмовник.

* * *

10:00. Біля входу у будівлю вже стояв Богдан, одягнений не по штрихкоду. Склалося враження, ніби він щойно не з солідної компанії вийшов, а з якогось пабу.

– Доброго ранку, Олександре, ви якраз по графіку, – почав Богдан.

– Доброго ранку. Як у Вас справи?

– Добре, сподіваюсь у Вас так само, – Богдан підморгнув і повів журналіста в будівлю.

Зсередини будівля не відрізнялась майже нічим від більшості ІТ-компаній України: підлоги, покриті лінолеумом, великі кімнати, де стояли великі столи, кожний з яких містив по чотири працівники, які розділялися перегородками, пофарбовані рівні стіни в світлі кольори, кондиціонери... Загалом нічого відмінного не виявилось, навіть ніяких плакатів не було на стінах.

Тут працювали не лише програмісти, тут були також перекладачі, люди, які створювали відео курси й інші професії, яким для роботи потрібний був офіс з тишею та комп’ютером. Багато в компанії працювало студентів, яким потрібно було пройти практику, або ж просто набратись досвіду.

Офіс Богдана знаходився на п’ятому поверсі, являв собою простору кімнату з робочим столом та двома кріслами для гостей та для Богдана. По кутках стояли великі вазони з квітами, позаду крісла Богдана було велике вікно, яке охоплювало центр села та річку Чорний Ташлик. На протилежній стіні висів прапор України та велика сімейна фотографія, на якій крім Богдана була його дружина, рудоволоса жіночка на ім’я Іринка, та двоє діток (рудоволосій дівчинці було десь два роки, хлопчик був трішки старшим і мав темний колір волосся). Стіна, яка знаходилась напроти вхідних дверей являла собою велику полицю, яка містила безліч книг.

Почалось інтерв’ю.

16. Українська мова та культура

Після короткої паузи Журналіст почав інтерв’ю:

– Почнемо мабуть з духовної складової українського народу – мови. Ви активно пропагуєте українську мову ціною подавлення російської. Це є демократично на Вашу думку?

– Українську мову століттями намагалися знищити як росіяни, так і поляки, так і інші народи. Влада РФ до цих пір фінансує це. Тому книжкові магазини завалені російською літературою, в той час як української книги довгий час майже не було. Настав час змінити це становище. Тепер відповім, це демократично: ми не забороняємо мову РФ, ми лише розвиваємо українські джерела інформації, щоб можна було конкурувати з іншими мовами. Наприклад, раніше багато українців використовували російськомовну вікіпедію, так як в україномовній більшість статей були недописані або взагалі були відсутні. Ми вирішили це питання, створили онлайн бібліотеку з базою перекладеної літератури різних народів світу, статтей, наукових матеріалів, багато студентів активно бере участь в перекладі україномовної вікіпедії.

– Але нова влада бере додатковий відсоток податку з малого та середнього бізнесу, якщо вивіски та документація російськомовна, або якщо працівники розмовляють не державною мовою...

– Не за те, що російська мова використовується, а за те що не українська. Якщо вивіска буде англійською, з таких установ також буде братись додатковий відсоток. Це є справедливо, адже якщо в компанії використовується іноземна мова, значить вона також є іноземною і працювати тут на рівних умовах не може, так як ми захищаємо вітчизняного виробника. До того ж, якщо підприємство продає товар в Україні, на ньому обов’язково повинна бути інструкція українською мовою.

– А якщо працівник не може перейти на українську мову, але потрібно щоб компанія не платила додатковий податок, його можуть звільнити. Що можете про це сказати?

– Це все враховано. Якщо людині більше сорока років, вона може розмовляти тою мовою, якою звикла. Вона ж не винна, що вже не здатна перевчитись через похилий вік. Але я не вірю, що молодша людина не здатна перейти на українську, тим паче якщо довкола на роботі спілкуються українською.

– Ну з дитинства розмовляє російською мовою і не хоче змінювати звички...

– Ну якщо не хоче, то це інша справа. Значить перед нею буде вибір, або робота або звички. Але Ви ж знаєте, що цей закон не стосується східних та південних регіонів. Там проводиться політика поступового переходу. Наголошу, що наша компанія не є благодійною організацією. Однією з її цілей є розвиток української мови. Це і фінансування української музики, і української літератури, це також і заохочення населення переходити на українську. Розмовляєш українською – маєш певні привілеї і пріоритети. Не розмовляєш – працюєш як середньостатистичний робітник.

– Тобто в майбутньому не можна буде спілкуватись російською в Україні?

– Чому? Хоч російською, хоч болгарською, але з певними обмеженнями.

– Якому діалекту ви надаєте перевагу?

– Звісно ж києво-полтавському, хоча львівський мені рідніший.

17. Програма “Дорогу молодим сім’ям”

– Розкажіть про програму “Дорогу молодим сім’ям”.

– Селище Свобода ще 5 років назад було селищем пенсіонерів і поступово вимирало. Було прийнято рішення, за яким молодим сім’ям безкоштовно надавалося покинуте житло разом з присадибною ділянкою, городом та роботу. Це було прийнято для збільшення молодого населення селища.

– Чи не було великого напливу бажаючих? Був якийсь відбір?

– Ця проблема вирішилась просто введенням певних обмежень. Щодо відбору, то в першу чергу давалось зелене світло сім’ям, які мають потрібну нам професію, потім вже в чергу ставились інші.

– Що за обмеження?

– По-перше, сім’я повинна розмовляти українською мовою, або з часом перейти на неї. По-друге, кожна людина повинна була декілька годин на тиждень приділяти нашим соціальним програмам або робити свій трудовий вклад в розвиток селища. Наприклад, треба побілити дерева, щоб захистити від паразитів, закликаються через місцеву радіостанцію бажаючі. По-третє, сім’я не повинна мати шкідливих звичок, таких, як паління та надмірне вживання алкоголю. По-четверте, сім’я повинна мати від трьох дітей, або бажання їх завести.

– Останній пункт самий серйозний, – задумливо наголосив Олександр – а якщо пара не може мати дітей, або дівчина не хоче народжувати більше одного?

– Вони можуть прихистити дитину з нашого інтернату чи будь-якого іншого.

– Вища освіта впливає на вибір сімей?

– Ні, лише якщо людина буде тут працювати по спеціальності. Проблема в тому, що багато хто йде отримувати вищу освіту лише “щоб було”. П’ять років просидить в навчальному закладі, потім працює різноробочим. Це не є добре.

– А якщо сім’я не зможе забезпечити трьох дітей?

– Це вже наша проблема. Їхня задача народити та виховати діток.

– Добре, а якщо сім’я не буде розмовляти українською вдома...

– І що? Якщо вони зможуть зробити так, що діти все одно прийшовши в школу, розмовлятимуть українською, то нехай. Ну і з іншими мешканцями селища спілкуватимуться українською...

– Логічно. Які у Вас плани на майбутнє щодо цієї програми?

– В перспективі, коли забезпечимо українців житлом та піднімемо їх рівень життя, перейдемо на міжнародний рівень. Тобто щороку буде надаватись молодим сім’ям з інших країн можливість отримати житло в Україні, жити тут і працювати.

– Це якийсь аналог американської лотереї Green Card?

– Так, але ми не лише даватимемо візу, а і будемо забезпечувати житлом і роботою. Будуть встановлюватись ті ж обмеження, що і зараз: троє дітей, українська мова, відсутність шкідливих звичок, участь в соціальних програмах, але і в додачу сім’ям доведеться вивчати українську культуру та традиції.

– Коли приблизно планується це впровадити, та чи будуть якісь обмеження по кількості сімей?

– Перші десять сімей в якості експерименту отримають можливість жити і працювати в Свободі вже наступного року. Масштабно ж програму планується ввести не раніше, чим через десять років, адже спочатку треба всім забезпечити українців. Щодо кількості сімей, то планується щороку давати зелене світло п’яти тисячам сімей.

– Це буде лотерея?

– Ні, буде відбір, в якому будуть враховуватись як навички пари, так і її національність.

18. Програма “Здоров’я нації”

– Що можете сказати про програму “Здоров’я нації”?

– Ця програма є одним з основних з напрямків соціальної компанії. За цією програмою компанія повинна забезпечення населення якісною їжею по розумній ціні. Було вирішено обрати селище Свобода і побудувати тут підприємства для вирощення фруктів, овочів, розведення рогатої худоби, виготовлення якісних продуктів для кінцевого споживання. Також за цією програмою було створено лікарню, обладнану за останнім словом техніки.

– Скільки населення покривають ресурси Свободи?

– Ну, наприклад по м’ясних виробах ми в першу чергу забезпечуємо учасників соціальної компанії. Крім цього покриваються потреби місцевого населення, хоча більшість населення саме себе забезпечує, а також частину Кіровограду. Щодо муки та молочних виробів, ми покриваємо ще й всі великі міста Кіровоградської області.

– Що плануєте надалі робити?

– Ми вже обрали наступні селища в Донецькій, Львівській (так як звідти найбільше учасників компанії, не зручно через пів країни доставляти продукти), Херсонській, Житомирській та Сумській обласцях. Плануємо зробити їх аналогічними Свободі, але вони будуть спеціалізовані.

– Тобто?

– Наприклад, в Донецькій області побудуємо завод виготовлення соків. Ми вже домовились з деякими регіонами РФ за щорічну поставку двадцяти тон яблук. В інших селах будуть аналогічні заводи, які не будуть залежати від іноземних фруктів.

– Ясно, а як щодо медичних закладів в інших містах?

– Щодо медицини, то як Ви знаєте, обласні центри тих регіонів, в яких понад сімдесят відсотків населення проголосувало за об’єднання “Свобода” чи “Нову Гвардію”, вже отримали оновлення медичних закладів, наступні в черзі інші регіони.

19. Пропаганда

– Андрій часто вживав слово “Пропаганда”, чим вона є для Вас та чому ви її активно використовуєте?

– Ну пропаганду використовують всі, але більшість не хоче називати речі своїми словами. Ніхто ж не буде казати, що РФ після незалежності України до 2014 року пропагувала в Україні російську мову чи що США пропагандує секс і ропусту своїми фільмами? Всі це прикрашають таким словом, як “реклама” чи просто ж кажуть, що це люди хочуть цього, це треба для розвинутого суспільства... Пропаганда всюди і від цього нікуди не подітись. Але пропаганда повинна бути в міру.

– Тобто?

– Вам подобається, коли Вам щось нав’язують? Наприклад, “так не одягайся” чи “за того не голосуй”?

– Ні звичайно.

– Та от, потрібно впливати на поведінку людини в соціумі та на розвиток її, але ні в якому разі не можна впливати на її особистість.

– Але коли ви впливаєте на мову, якою людина розмовляє, це не є впливам на особистість?

– Ми впливаємо на те, щоб людина в соціумі розмовляла українською мовою. Це є розвиток суспільства, але нам все одно якою мовою людина думає чи яку мову вживає вдома.

– Що конкретно ви пропагандуєте?

– В першу чергу українську культуру, мову, традиції. Потім всім відомі десять заповідей та правильну соціальну поведінку.

– А як щодо політики? Ви пропагандуєте ВО “Свобода” чи “Нову Гвардію”?

– Ні. Ми вчимо людей думати за майбутнє і серйозно відноситись до виборів. Ніколи не продавати свій голос. Сьогодні “Свобода” хороша, в неї відмінний лідер, наш президент Олег Ярославович, але хто знає яким буде наступний лідер, раптом його цікавитиме лише нажива? Люди повинні аналізувати дії лідерів і робити висновки, добре це чи ні і думати, підтримувати людину чи ні. На даний момент я за “Свободу”, але я ніколи не нав’язував її і нікого не просив голосувати за неї, я лише гуртував людей проти старої бандитської влади. Старий президент, Лайнович, просто не мав більше отримати жодного шансу, як і його соратники.

– Пропаганда дає результат?

– Звісно, завжди давала. Ви можете залишити свій телефон десь посеред Свободи і вже до вечора він буде у Вас дома чи в бюро знахідок, якщо Ви не місцевий, або ж Вашим батькам зателефонують чи друзям і повідомлять, що був знайдений телефон. Ми подолали куріння – для кожного персонально підбирали процес лікування, в результаті в жодному місцевому магазині Ви не знайдете сигарет. Це допомагає громадянам Свободи економити десятки тисяч щомісяця. Щодо алкоголю – люди як пили, так і п'ють, але не напиваються, як раніше. Пропаганда типу “напиваються лише слабаки” дає своє. До того ж значна увага приділяється вихованню молодших поколінь, ми з дитинства їх вчимо що алкоголь це не круто.

– Тобто зовсім немає алкоголіків?

– Так, таким людям просто заборонили продавати алкоголь, і вони продали свої напівзруйновані будинки селищу і з’їхали.

– Планується повна відмова від алкоголю?

– Яким методом?

– Ну наприклад заборонити його...

– Ні. Як показала історія, це нічим хорошим не закінчиться, люди почнуть гнати самогонку, потім самі ж будуть отруюватись нею.

20. Я не расист, але ніякої толерантності

– Багато людської крови пролив за цю шпильку? – спитав старий пацифіст молодого мілітариста.

– Тату, – вже спокійно відповів Дмитро, наповнюючи келишки коньяком, – людей не вбивав, ворогів – знищував.

– А хто твої вороги, хлопче?

– Вороги України, тату.

– А ціна, синку, ціна тобі не сниться ночами?

– Наші страждання, тату, віками не снились нікому – ні полякам, ні москалям, ні цивілізованим англо-французам. Настав наш час!

Василь Кожелянко

– Ви расист?

– Мені все одно на інших, я лише захищаю українців. Я проти тих, хто приїздить в Україну і починає диктувати тут свою культуру чи мову. Якщо вже надумали приїхати сюди – будьте ласкаві, поважайте та вивчайте нашу мову та традиції, асимілюйте одним словом.

– Як Ви відноситесь до схрещення різних рас?

– Різко негативно і взагалі не розумію, як можливо пов’язати своє життя, знаючи що твої діти будуть “іншими”?

– Що значить “іншими”?

– Не схожими на українців, на тебе, на твоїх батьків. Щоб було ясно, давайте на прикладі це розберемо. Якби Вам дуже подобалась, скажімо, чорношкіра жінка, Ви б змогли з нею одружитись, жити? Народити разом діток?

– Навряд, мені подобаються слов’янки.

– Добре, а от, якби, наприклад, ваша донечка привела додому чорношкірого юнака з якогось там Чаду і сказала, що кохає його і буде з ним жити, Ви б схвалили це?

– Ну... – задумався Олександр – Думаю, прибив би за це.

– От от, і це не расизм. Толеранством прикриваються боягузи. Відноситись до інших рас потрібно добре, але схрещувати українців з іншими не можна. Інша справа росіяни з білорусами – вони слов’яни, як і ми... вони наші брати.

– Ясно, тут я з вами погоджуюсь.

21. Організація робочого процесу

– Перейдемо до організаційних питань. Чим робочий процес в Свободі відрізняється від загального в країні?

– В Свободі, як і по всій Україні діє новий Закон України "Про охорону праці". В нас є приватні установи (це і магазини, і тренажерний зал, і фермери...), де люди працюють самі на себе і наймають працівників, тут різниці зовсім немає. Також є установи соціальної компанії, де ми намагаємося створити максимальний комфорт для робітників. Компанія на фермі профінансувала максимальну автоматизацію, закупили нові трактори, комбайни, доїльні апарати... В школі автоматизація полягає в провадженні мультимедійного навчання школярів та тестуванню через наш сайт...

– Що це дало працівникам?

– В більшості сфер зменшення робочого часу до шести годин на день, а також збільшення оплачуваної відпустки до місяця та широке використання неоплачуваної відпустки ще до двох місяців.

– Хіба це негативно не вплинуло на установи?

– Що саме? Що частково людям полегшує життя автоматизація?

– Ну якщо людина працює менше, то вона і приносить менше прибутку...

– Нашою ціллю не є заробіток всіх коштів, нашою ціллю є полегшення людям життя. До того ж наші люди достатньо свідомі і розуміють, що якщо є робота – то її, по можливості, треба зробити, так як цим можна допомогти розвитку як установи, на якій вона працює, так і Свободи і України загалом. Вісім годин себе виправдовували в минулому, зараз же технології повинні полегшувати життя людям не лише вдома, а і на роботі. До того ж, декілька разів на тиждень люди вкладають декілька годин, які з’явилися в наслідок скорочення робочого часу на допомогу селищу. Це і толоки, і насадження дерев, і допомога на жнивах людям, які працюють на фермі, це і побудова нових будівель, і переклад літератури і багато іншого. Кожний допомагає, чим може.

– Навіщо так багато відпустки надається?

– А чому б ні? Візьмемо наприклад лікаря Свободи, він заробляєте непогано, може собі дозволити кудись з’їздити з сім’єю. Він може взяти одну відпустку на три тижні і ще декілька разів по тижню. Просто наразі більшість українців всю молодість працює, а на старість, коли йде на пенсію, відпочиває, хоча в такому віці вже не до активного відпочинку. Тому позиція компанії проста, чим більше вільного часу в людини на відпочинок, тим щасливішою вона буде і тим краще працюватиме на користь компанії та суспільства.

– Цікавий підхід, як Ви відноситесь до погодинної оплати праці, як в США?

– Різко негативно.

– Чому?

– Це ринкова капіталістична система, як і страховка. Поки людина працює, доти вона і отримує кошти, але раптом вона захворіє, піде у відпустку по догляду за дитиною чи ще щось подібне – не отримуватиме нічого. Це не є правильним, хоч і вигідно роботодавцям.

– Ну щодо хвороби, повинна бути медична страховка. Щодо відпустки по догляду за дитиною, там Держава щось виплачує.

– А якщо в людини не було коштів на придбання медичної страховки?

– То хай допоможе сім’я, батьки чи половинка.

– Нема нікого, людина з дитячого притулку. Що їй помирати?

– Не знаю, що Ви пропонуєте?

– В Свободі наші працівники отримують повністю безкоштовне лікування, а у разі відпустки продовжується виплачуватись заробітна плата. Була б погодинна оплата праці, люди не змогли б раніше йти додому з роботи, якщо всі справи вирішили, не змогли б часто ходити у відпустку, бо це не є вигідно, що вже казати про вчителів, у яких літом майже два місяці відпустка постійно? Нам вдалося розбудувати Свободу лише тому, що ми забезпечили свободівцям гідний спосіб життя. Їм не потрібно десь підробляти чи працювати більше, вони мають більше вільного часу, частину якого охоче присвячують розвитку селища. І я вважаю, так повинно бути по всій країні.

– Хороший підхід.

22. Управління

– Розкажіть, будь ласка, особливості організації управління в соціальній компанії та у Свободі.

– Переважно у нас все так само, як і всюди: є вибори, голосування, розподіл бюджету та планування розвитку. До компанії може приєднатись будь-хто, працювати в ній чи брати участь в голосуваннях щодо розподілу зароблених коштів та розвитку компанії, але право голосу потрібно заслужити.

– Яким способом потрібно заслужити?

– Зробити певний вклад в розвиток суспільства. Просто якщо право голосу будуть мати всі, то рано чи пізно до влади знову прийдуть бандити. Ви ж знаєте наш народ, багато хто продає свій голос, або голосує за найбільш розрекламованого кандидата. А коли людина докладає зусиль для розвитку суспільства, вона починає цінити його і думати, за кого голосувати. Така ж система впроваджена і в Свободі. Мер та інші керівні посади обираються населенням, яке має право голосу. І ця система себе виправдовує.

– На виборах парламенту та президента в майбутньому також будуть голосувати лише люди з правом голосу?

– Це було б ідеально, але ні, за законодавством кожний громадянин України від вісімнадцяти років має право голосу. І цю систему найближчі роки не вийде змінити.

– Чому не варто?

– Люди не достатньо свідомі. Поки ми тестуємо цю систему на Свободі.

– Але ж така система виборів не демократична?

– Ми не настільки багата країна, щоб дозволити собі демократію. Керувати країною повинні люди, які цінують країну, які думають над тим, за кого проголосують і чим це виллється в майбутньому. Згадайте, як було раніше? Коли право голосу мали всі... Люди продавали свій голос за кілограм гречки, що призводило до приходу до влади криміналу і в результаті послаблення економіки, обкрадання населення. А влада в свою чергу знищували освіту, адже керувати дурними людьми легше і купуються вони охочіше. Пам’ятаєте, яка розруха була останні 15 років до приходу нової влади?

– Так.

– Можна продовжити?

Репортер кивнув і Богдан продовжив:

– Всі важливі питання вирішуються шляхом голосування ті, хто має право голосу через сайт. Також на сайті є система відстеження проблем, де кожний, побачивши якийсь недолік в селищі, суспільстві чи якусь поломку –створює нове повідомлення, в якому потім люди обговорюють вирішення проблеми та вирішують її.

– А якщо проблема нереальна?

– Ну звісно ж вона закривається з вказанням причини. Траплялися такі проблеми, наприклад, один мешканець Свободи хотів по всьому селищі розставити фонтани, на що отримав відмову по причині “не потрібно”. Або ще один житель поставив завдання розширити наше суспільство на весь районний центр, але в найближчі декілька років це не можливо через недостатність коштів, та і реформи, які проводить новий уряд і так покращать їх становище та нададуть можливість розвитку. Головне, щоб люди хотіли цього. За систематичний пропуск голосувань людина втрачає право голосу. В нас немає такого, як не явка на вибори. Рішення вважається прийнятим, якщо за нього проголосувало 90% і більше учасників.

– Кожний може стати мером Свободи?

– Ні, в нас є вікове обмеження до п’ятдесяти років, так як потрібно враховувати можливість маразму. Та і молоді люди краще справляються з інтелектуальною роботою. Ну і звісно ж керівну посаду можуть займати лише православні християни та греко-католики.

– А як щодо національності?

– Мером може бути як українець, так і білорус чи росіянин, який прожив на території України понад десять років, бездоганно вивчив українську мову та використовує лише її в повсякденному житті, а також влився в українську історію та культуру.

23. Приватне життя

– Як Ви відноситесь до приватного життя населення? Є якісь обмеження в цьому плані?

– Ніяких обмежень немає. Ми маємо право впливати на соціальне життя людей, але не маємо права вмішуватись в приватне життя. Наприклад, якщо в суспільстві людина повинна розмовляти лише українською мовою, то дома може вживати будь-яку мову. Ми не можемо впливати, яку музику слухати людям, з ким зустрічатись, тощо.

– Інтернет відноситься до приватного життя чи соціального?

– Якщо людина читає книги чи будь-який інший матеріал, переглядає фільми, грає в ігри, то це є приватне життя. Але якщо людина спілкується вже з українцями, пише статті для наших громадян чи спілкується в соціальних мережах, то це вже є соціальне життя.

– Добре, а якщо я буду слухати гучно музику, і сусідам це не подобатиметься, що тоді?

– Вони в праві на Вас поскаржитись, адже ви порушуєте громадський порядок.

– Обмеження спілкування лише українською також впливає і на спілкування в мережі?

– Звичайно, інтернет вже давно є частиною суспільства.

– Які покарання будуть за спілкування в мережі російською?

– Уточніть, спілкуєтесь Ви з мешканцями України чи РФ?

– Нехай України.

– Ті ж самі, що і при живому спілкування російською. Якщо ж будете спілкуватися з мешканцями РФ, Вам за це нічого не буде, так само якщо Ви, наприклад, будете спілкуватись з американцем, який знаходиться в США.

– Не зрозуміло, а якщо приїде турист з США, і не знатиме українську, мені заборонено вживати англійську?

– Звісно ні, якщо людина не розуміє української, з нею можна розмовляти на її мові, але я ще не бачив жодного росіянина, який би не розумів української.

– Це хіба не є дискримінація російськомовних?

– Ні, це здорова конкуренція. Вони нав'язують нам свою мову всіма можливими методами, ми ж тепер протидіємо цьому.

– Дякую.

24. Захист дітей

– Як щодо виховання дітей? Це також не контролюється? Сім’я в праві обирати будь-яку віру чи методику виховання для дітей?

– Виховання дітей, як і інших членів суспільства вже є суспільним життям. До приватного відноситься лише забезпечення власних потреб та розподіл вільного часу. Так само, якщо чоловік б’є свою дружину чи дітей, за сімейним кодексом України його буде покарано. Щодо віри, то в Свободі крім православних та греко-католиків більш нікого немає. Православна сім’я може хрестити дитину в греко-католицькій церкві і навпаки, але заборонені інші віри.

– Але ж за конституцією дозволено будь-яке віросповідання.

– Звісно, але тоді сім’я втратить повний соціальний пакет Свободи, зате не буде вкладати до 40% доходу та вільний час в селище.

– Якось добробільно-примусово це все.

– Такі правила придумали і прийняли учасники компанії та Свободи. Була створена соціальна програма, яка повинна була захищати українську мову, культуру та віру. Як я вже говорив, наша компанія не є благодійною, вона лише виконує свою місію: якщо людина допомагає розвитку України – ми допоможемо їй, якщо ні – то все залишається не змінним. В жодній країні немає такого соціального пакету, який надаємо ми. Декілька років назад, як ви пам’ятаєте, навіть пропонувалось незгодним громадянам України кошти, щоб вони могли виїхати в РФ. В результаті цим скористався абсолютний мінімум. Люди бачили, що наша програма працює, нова влада тримає своє слово і життя в Україні налагоджується. Яка розумна людина буде від цього відмовлятись?

– Але ж соціальний пакет діє лише в Свободі.

– Це поки що, з часом всі Українці зможуть мати можливість отримати цей пакет, і цього залишається не так довго чекати.

– Ми відійшли від теми, так в чому відмінність захисту дітей в Свободі від всієї країни.

– Наразі розбіжність мінімальна, але на відміну від інших регіонів, ми ніколи не закриваємо очі на сімейні проблеми. В нас немає такого, що дитині краще мати сім’ю. Якщо сім’я не благополучна, краще вже виростити дитину нормально в інтернаті, чим пускати по течії. До того ж Ви бачили, який в нас інтернат.

– Але ж це не правильно, краще дати сім’ї шанс і проконтролювати це.

– Шанс дається один раз. Тут не можна довго зволікати, адже діти ростуть швидко і швидко поглинають все, що відбувається довкола. Дитяча психіка дуже тендітна. Саме тому діти, які народжувались в дев’яностих, часто виростали зіпсованими. Згадайте, скільки гопоти блукало по містах України... Це через те, що їхнім батькам було начхати на їх виховання.

25. Подолання корупції та вища освіта

– Ходять чутки, що Свобода спромоглася повністю подолати корупцію, як це вам вдалося?

– Всі керівні посади в нас обираються людьми. Люди ж можуть в будь-який момент зняти обраного кандидата. Будь-які важливі рішення керівника висвітлюються на сайті компанії, так як рішення щодо людей повинні бути відкриті. Так само нова Влада прийняла закон про відкриття списків голосуючих – кожна людина може побачити хто голосував за, а хто проти певного закону. Якщо хтось попався на хабарі – він позбавляється права займати керівні посади на все життя.

– Кримінальна відповідальність накладається?

– Ні, це не потрібно.

– Але це не привід для припинення брати хабарі, поки не викрили – гроші капають, викрили – позбавлення керівної посади і все.

– Тут не тільки позбавлення керівної посади, тут і втрата репутації, яку у нас відновити не так легко. До того ж у нас більшість керівників працюють на добровільних засадах, роблять свій вклад в розвиток селища за символічну суму, широко використовуються дублери.

– Ви якось перевіряєте людей на хабарництво?

– Спочатку хотіли періодично перевіряти всіх на детекторі брехні, розроблений одною японською компанією, потім відійшли від цього, так як в нашому селищі цього не потрібно та і не настільки поки ці детектори точні. Наразі наш дослідницький прилад випробовується в Кіровоградському Національному Технічному Університеті. Але все одно, якщо приходить скарга – людина, яка звинувачує в хабарі і людина, яку звинувачують в хабарі, проходять через детектор брехні. Наклепи караються так само серйозно, як і хабарництво.

– Тобто за наклеп можна втратити право займати керівні посади на все життя?

– Ні, за наклеп покаранням є 320 годин виправних робіт на користь суспільства, а при відмові їх відробляти втрата права голосу.

– Корупція у вищих навчальних закладах так поширена, тому-що багато хто студентів працює, і не встигає вивчити матеріал, що можете за це сказати?

– Багато хто з студентів не хоче вчитись і краще платитиме за сесію. На мою думку вищу освіту отримують в Україні забагато людей, яким вона і дарма не потрібна. Наприклад, коли я навчався, на моєму потоці було 76 чоловік, в результаті лише п’ять з них працюють по спеціальності. Навіщо було іншим вчитись? Вони могли за цей час закінчити ПТУ якийсь і вже працювати, заводити сім’ю... А так сиділи та нічого не робили, не допомагали економіці розвиватись, а половина ще і навчалась безкоштовно та отримувала стипендію. Скоро вийде закон, який обмежить кількість студентів.

– Ну тут є логіка, але не боїтесь Ви, що це призведе до того, що люди, які б хотіли вчитись і працювати по спеціальності, не зможуть поступити через обмеження місць?

– Цього я не боюся. Нова реформа значно полегшить вступ в вищі навчальні заклади, буде набиратись значна частка бажаючих. Як Вам відомо, дана реформа експериментально перевіряється в Кіровоградському Національному Технічному Університету (КНТУ) та Кіровоградському державному педагогічному університеті імені Володимира Винниченка (КДПУ). Наприклад, певна кафедра повинна випускати за рік тридцять спеціалістів, на перший курс поступає дев’яносто студентів по рейтингу, тобто втричі більше ніж потрібно. Через семестр відсіюється тридцять студентів з найнижчою успішністю, в наступні півтора роки відсіюються ще тридцять. В результаті кафедра отримує тридцять студентів, які мають стипендію і хочуть навчатись, до того ж після закінчення Державі легше знайти роботу цій кількості студентів.

– А якщо більше студентів навчається добре?

– Дозволяється похибка в десять чоловік. Тобто потрібно не просто навчатись, потрібно добре навчатись, щоб по результатах входити в першу тридцятку. Якщо студент не справляється, йому краще відразу змінити професію, чим втрачати п’ять років. Через декілька років така система буде впроваджена по всій країні.

– Як Ви боретеся з корупцією в цих двох університетах?

– Задача викладачів встигати вичитувати лекції, задача лаборантів допомагати студентам закріплювати знання на практиці. Якщо вони не справляються, студенти вправі на них поскаржитись, якщо ж справляються – молодці. По закінченню семестру студенти з КНТУ будуть здавати тести по всім предметах на комп’ютерах в КДПУ при наявності незалежної комісії, а студенти КДПУ навпаки в КНТУ. Тобто викладачі навіть, якби захотіли отримати кошти, їм немає за що їх просити. Якщо викладач буде продавати лабораторні роботи чи курсові роботи студенту, студент потім через відсутність знань завалить тести і вилетить.

26. Податкова система

– Розкажіть про податкову систему Свободи.

– Після приходу нової влади, державний податок для населення був скасований, лишився податок лише для бізнесу. Люди роблять свій вклад в розмірі до сорока відсотків на розвиток Свободи, за що отримують повний соціальний пакет Свободи.

– А хіба це не є обкраданням людей? Так вони б платили 15% податку і все, а тут платять цілих 40%, майже половину заробітної плати.

– Податок є обкраданням людей, так як він є обов’язковим для всіх. Наш збір в 40% не є обов’язковим, людина може відмовитись від нього і сплачувати лише 5% до пенсійного фонду, або, якщо хтось працює на себе – може вносити 400 визначених одиниць та отримати повний соціальний пакет, або просто існувати без нього. Повний соціальний пакет Свободи в себе включає:

1) безкоштовну їжу в столовій;

2) безкоштовний транспорт по Свободі для нашого населенням;

3) безкоштовну в більшості випадків, або ж дешеву і якісну медицину;

4) безкоштовний робочий одяг та одяг на будень день (нарядний одяг і т.д. за власний рахунок);

5) безкоштовне навчання в школі та ДЮЦі;

6) безкоштовний інтернет власного провайдера;

7) безкоштовну воду, обслуговування каналізації (світло поки за власний кошт);

8) розвиток селища, побудову нових будинків для нових сімей та дітей людей, які купують пакет;

9) розвиток інфраструктури та багато іншого.

– Можете детальніше пояснити систему?

– Уявімо, що мінімальна заробітна плата складає 1000 визначених одиниць. 40% ще вираховується в фонд Свободи, але не більше 500 визначених одиниць. Наприклад, лікарі в нас отримують від 2000 до 4200 визначених одиниць, але сплачують лише 500 визначених одиниць. Тобто, людина може підробляти після роботи, або створювати якийсь товар, наприклад, в нас є одна жіночка, яка дуже гарно вишиває рушнички і продає... І це вже її законний дохід, який не буде оподатковуватися. Але ми намагаємось робити так, щоб 600 визначених одиниць з мінімальної заробітної плати, які залишаються після внеску в розвиток селища, по собівартості приблизно були рівні середній заробітній платі по Україні в гривнях, до того ж за кожну народжену дитину є дотації в розмірі 100 визначених одиниць до повноліття дитини. Все спрямовано на те, щоб зменшити витрати жителів Свободи.

– Тобто сума в 500 визначених одиниць є спільною для всіх?

– Так, але лише для жителів Свободи. За нашими підрахунками, якби аналогічну систему було введено в Кіровограді, ця сума складала б 400 визначених одиниць, а з мінімальної заробітної плати в 1000 визначених одиниць бралося б 32%. Для кожного населеного пункту сума буде індивідуальна, так як на це впливає безліч факторів.

– А якщо людина не може дозволити собі повний соціальний пакет?

– Ну як це не може? В Свободі є мінімальна заробітна плата в 1000 визначених одиниць, менше платити не можна.

– Ну наприклад людина безробітна або похила і живе на одну пенсію?

– Безробітних у нас немає, хто хоче працювати – для того ми підберемо роботу. За похилих людей повинні відповідати їхні діти, або на крайній випадок вони можуть купувати мінімальний соціальний пакет, який складає всього 100 визначених одиниць.

– А якщо немає дітей і немає взагалі пенсії?

– Для таких є дім пристарілих, хоча я не розумію, як так може бути. Кожна людина повинна розуміти, що старості не уникнути... Треба було хоча б одну дитину народити, щоб було кому доглядати потім... Та і що потрібно було все життя робити, щоб не отримувати пенсію? Зовсім не працювати? Адже ті, хто працюють на себе, сплачували податки приватного підприємця, а ті хто уникали податків знали що пенсія їм не світить.

– А як щодо недієздатних чи інвалідів?

– Таких у нас не багато, за них в основному піклуються їхні діти або інші родичі. Якщо ж родичів немає, їм допомагають діти з інтернату.

– Для розвитку Свободи, інфраструктури та на інші потреби Компанія виділяє кошти?

– Ні, інакше б це втратило весь сенс. Кожне селище за рахунок громадян має повністю себе забезпечувати.

– А не легше було б просто зменшити всім людям заробітну плату на ці 40%?

– Ні, інакше це було б крадіжкою. Ми даємо людям вибір, або купувати повний соціальний пакет, або мінімальний, або ж отримувати більше коштів.

* * *

– А не завелика ціна внеску 40%?

– Ні. Наприклад, кожен має право відмовитись від цього, але таких майже немає.

– Чому?

– Тому, що це не вигідно. Наприклад, яку частину заробітної плати середній українець витрачає на одяг, якісну їжу, комунальні послуги?

– Ну від 30 до 70 відсотків, в залежності від заробітної плати.

– Давай по іншому, яка частина заробітної плати у Вас йде на це?

– Ну... – поринув в роздуми журналіст – десь 10-15%, в залежності від кількості замовлень.

– Добре, ще 15% йде на податок від прибутку, так?

– Звичайно.

– Продовжимо, скільки у вас йде коштів на пересування публічним транспортом?

– Ну тут не багато, до 5%.

– В нас, як ви вже помітили, є тролейбуси і вони безкоштовні. – зауважив Богдан – Рухаються вони на автопілоті по маршрутам від 6 ранку до 12 ночі. До того ж, широко користуються популярністю велосипедні доріжки, які з’явились разом з новим покриттям доріг. А якість покриття тротуарів дає змогу молоді користуватись роликами.

– Нехай так, але на це все в мене йде лише 30-35% прибутку, все одно б мені не вигідно купувати повний соціальний пакет.

– Але ж Ви отримуєте більше середньої заробітної плати?

– Ну звісно, в рази...

– Тепер найголовніше, це безкоштовний дитсадок для дітей, школа з якісною програмою освіти, я вже мовчу про безкоштовну якісну медицину, якій надається найвищий пріоритет. – Богдан налив склянку яблучного соку, змочив горло і продовжив – Далі безкоштовний дах над головою для дітей після їх весілля або влаштування на роботу. За скільки Ви зі своїм прибутком назбирали на власне помешкання?

– Я знімаю квартиру – опустивши очі, тихо промовив журналіст.

– От от, це при тому, що ви заробляєте на порядок більше за середнього українця. В Україні не будуються будинки тому, що в нас немає середнього класу. Є або занадто бідні, які не можуть собі дозволити купити квартиру, або занадто багаті, які і самі собі будують що хочуть. Мабуть, у Вас лише одна дитина і більше не плануєте, бо фінансово не зможете це потягнути?

– Так – ще похмуріше сказав журналіст.

– Ну і тепер скажіть, вигідно віддавати 40% доходу, маючи стільки переваг? Люди заради цього відмовились від хабарів та значної частини прибутку. Краще жити правильно і знати, що діти отримають якісну освіту, роботу і дах над головою.

– Важко з Вами не погодитись, а як щодо вищої освіти? Свобода фінансує це?

– Ні. Ми випускаємо розумних дітей після школи, які при бажанні можуть добре здати зовнішнє незалежне оцінювання (ЗНО) і поступити на державну форму навчання.

– А якщо немає державних місць в певній професії?

– Тоді, або батьки оплачують навчання, або є змога взяти безвідсотковий кредит, але цього ще жодного разу не траплялося. В нас більшість школярів починаючи з 7 класу підробляють, а так як їжа, одяг і транспорт безкоштовний – то є можливість збирати кошти.

– А як щодо армії? Хто її повинен фінансувати? Чи планує Держава переводити всіх призовників на контрактну службу?

– Кожний громадянин платить з доходу (входить в 40%) частину коштів на підтримку армії (танкові, ракетні, морські, сухопутні війська). Призив буде по бажанню, але без контрактів, на пів року. За цей час юнаки мають навчитись стріляти, керувати військовою технікою, вивчити базу тактики та основи цивільної оборони. Дівчата ще в школі можуть пройти курс невідкладної медичної допомоги.

– Чи планує Україна увійти в НАТО?

– Ні, єдиний союз, який допускається, союз з Білорусією та РФ, але лише, якщо в РФ зміниться влада. А поки Україна притримується нейтралітету.

* * *

– Можете прокоментувати реформи влади щодо податкової системи?

– Ще три роки назад більшість бізнесу знаходилось в тіні, всі уникали сплати податків. Особливо це стосується великого та малого бізнесу, великого так як стара влада і була великим бізнесом, малого, так як він складав і складає основну частину підприємств. Було встановлено податок для малого та середнього бізнесу в розмірі 10%, та 40% для великого бізнесу. Стратегічні компанії, такі як “Укртелеком”, “КриворіжСталь” та інші було націоналізовано. Також майже подолано корупцію серед податкової, пожежної та інших інспекцій, що значно полегшило життя бізнесу. Проведено значні поліпшення для ІТ-компаній, що призвело масове відкриття філіалі закордонних компанії, таких як Google, Yandex, RedHat, Valve та інших.

– А не завеликий податок для великого бізнесу?

– Великий бізнес має також великий вплив на ринок та значні прибутки, а це може швидко призвести до монополії. Держава не може допустити цього, тому вона купує 40% акцій за ринковою ціною всіх великих компаній та контролює їх дії. Це допомагає уникнути надмірних завищень цін чи нечесної конкуренції з малим бізнесом.

– Як Ви ставитеся на скарги РФ щодо викачки інтелектуального ресурсу?

– Коли наші спеціалісти масово виїздили в Європу та США, всім було начхати, а коли Україна створила хороші умови для бізнесу і сюди почали приїжджати розумні люди, так відразу крики... Це здорова конкуренція, що їм заважає замість того, щоб плакати тут, почати поліпшувати людям життя?

– Як скоро планується ввести аналогічну систему оподаткування з тою, що діє у Свободі?

– Важко сказати, для масштабного переходу потрібно отримати добро від країн Європи, адже ми туди прямуємо. А Європа, як відомо, є дуже консервативною і не схильна до таких кардинальних змін. Буде відбуватись поступовий перехід селищ по всій Україні по бажанню жителів, міста залишаться на останок.

27. Конфлікт з сусіднім селом

– Розкажіть, будь ласка, про конфлікт з жителями сусіднього села, який трапився близько трьох років назад. Писалось в пресі багато чого, але цікаво почути про це від Вас.

– З “жителями сусіднього села” сильно сказано, там було близько десятка хуліганів, які наїхали на наших хлопців. Наші ж зібрались і дали їм лупки, нічого особливого.

– Яка причина була наїзду? Просто ж так ніхто нікого не займає...

– Тут все банально, після розбудови Свободи з’явились робочі місця в селищі, але їх кількість була обмежена, тому з інших сіл нікого працювати не брали, зараз вже ситуація міняється. Так от, більшість нашої молоді після школи вже можуть мати дах над головою та роботу, якщо немає бажання навчатись далі. В інших селах з цим все складніше, як і по всій Україні. Тому купка невдоволених хлопчиків з сусіднього села вирішила випустити гнів на наших, коли вони були на їхній території, типу “Ми тут горбатимось за копійки, а у вас все готове вже” чи “Що ви тут забули? Котіться в свою Свободу”...

– Звідки така ненависть?

– Заздрість мабуть. Так от, наші люди навчені відстоювати свої права, своє ім’я, от вони і дали їм прочухана.

– Вони ж не винні, що живуть гірше за вас?

– Розумієте, наш народ тільки і вміє, що скиглити. Вічно всім не задоволений, вічно щось не влаштовує... Ну і до чого тут наші хлопці, що вони не можуть зайти собі хорошу роботу? Тут два шляхи – або тяжка фізична праця, або інтелектуальна праця. Я ніколи не повірю, що в них не було можливості вивчитись... Що що, а в університеті, де я навчався, більшість була саме з сіл. І ця більшість переважно пиячила в гуртожитках і забивала на навчання. Кожна людина є ковалем свого щастя, потрібно змінювати життя на краще, а не скиглити, або тікати від цього в іншу країну – це шлях слабких. Свобода є хорошим прикладом того, що можливо добре жити і в Україні.

28. Релігійне питання

Взагалі церва сама є неправильним трактуванням віри з усіма їх іконами та хрестами, біблією. Вони суперечать один одному. Візьмемо до уваги другу заповідь Божу: “Не сотвори собе кумира, и всякаго подобия, елика на небеси горе, и елика на земли низу, и елика в водах под землею: да не поклонишися им, ни послужиши им”. В пересказані це значить: не створи собі кумира, тобто не роби для себе ніякого ідола, не витесуй із дерева чи каміння, не виливай із міді, чи із заліза, ні зі срібла, ні із золота, ні із чого не роби собі ідола і не поклоняйся йому як Богу. Але чим являється стояння на колінах перед іконами? Чи не являються вони ідолами яким ми поклоняємося? Цілком ймовірно, що церква це добре налагоджена викачка грошей, яка підкріплюється страхом людей перед Богом.

Як на мене, віра повинна бути в душі кожної людини, не важливо – в Бога чи просто якесь вище добро. Навіть не важливо, чи це будуть надзвичайні сили чи щось земне, просто віра людям потрібна от і все. Віра потрібна для натхнення, або ж для підтримки людей, в яких сталося велике горе, наприклад смерть близького – їм просто потрібно думати, що рідному зараз краще і він живе в кращому світі. Цікаво, чи люди знають у що справді треба вірити???.... У Бога?... А хто такий по вашому Бог? Ви скажете, що Бог – це Любов... то може ви вірите не у Бога, а у силу Любові? Можливо Любов керує світом, а не вигаданий уявленням хороший і добрий Бог?... Любов – це сила, це величезне і неосяжне почуття, яке виховує нас, підштовхує і веде до Світла. Але любов то почуття людське, воно зароджується в Людині і іде з середини самої Людини, яка цю Любов випромінює. Якщо ж все ж у всемогутнього Бога, то чи  настільки він всемогутній щоб “створити камінь який він не зможе підняти”?

Володимир Гордієнко, 25.07.2012, Кіровоград

– Розкажіть, будь ласка, про Ваш конфлікт з релігійними общинами. А то ходить багато різних слухів...

– Яких релігійних общин? Ви про секти?

– Ну так, про суботників та баптистів, які мешкали у Свободі. Що з ними сталось?

– Та нічого не сталось, живуть собі, як і жили.

– Але ж Ви особисто заборонили їм відвідувати їх церкви?

– Нічого я їм не забороняв. Я розказав їм про їхні секти і як їхні лідери наживаються на них. І потім поставив ультиматум: або вони перестають платити десятину своїй секті і нав'язувати свою церкву іншим мешканцям Свободи, або вони залишаться без можливості купувати соціальний пакет.

– А це хіба не втручання в їх приватне життя?

– Ні. Це боротьба з людьми, які паразитують на вірі наших людей. Вони кажуть, що по Біблії потрібно платити десятину, але це брехня.

– Перепрошую?

– Що баптисти, що суботники платили своїй церкві десятину. Що є десятина взагалі? По Біблії десятина була частиною закону Моісея. Коли прийшов Ісус, закон досяг своєї цілі. Він був створений для того, щоб підготувати більш-менш згуртоване суспільство до приходу Месії. Коли прийшов Ісус, він закон "виконав", тобто завершив:

Матвія 5:17 «Не думайте, що я прийшов скасувати Закон чи Пророків. Не скасувати я прийшов, а виконати".

А після цього він уклав нову угоду (новий завіт). Далі в Біблії сказано про закон, а отже і про принесення жертв, яким і є десятина сказано наступне:

Римлянам 7:6 "Але тепер ми звільнились від Закону, померши для того, що нас міцно тримало, щоб бути рабами в новому змісті – за духом, а не по старому – по записаному зводу законів".

Коллосянам 2:13,14 "І вас, мертвих в проступках і необрізаного вашого тіла, Бог оживив разом з ним. Він великодушно пробачив нам всі наші провини і стер рукопис, який свідчив проти нас...".

Тут, якщо повністю читати, то Павло говорить, що закон недосконалий і людина на всі сто відсотків його виконувати не може. Таким чином закон існував для того, щоб не зробити людей святими, а хоча б максимально наблизити до цього... Якщо судити лише по закону, то всі грішні. Ісус скасував закон і створив простий принцип любові, який виключає вбивства, насильство, злодійство (тобто десять заповідей). Так що ритуальна частина закону, це і десятина, і козел відпущення, і барани в жертву (а якщо даєш десятину, то в законі не тільки з золота вона бралася а і з того, що на городі росте і з іншого)...

– Незрозуміло якось говорите...

– Десятина, як і інші правила – скасована. Лишились основні десять заповідей. Якщо ти хочеш, можеш жертвувати десятину, або скільки хочеш. Але обов'язкового закону про це для християн немає.

– Цікаво. А як відноситеся до цього всього Ви?

– Для мене це не більш, ніж збірка казок. Біблію писали люди, так само як і Коран і інші “святі” книги, тому їх не можна вважати святими.

– Добре, наступне питання: як Ви відноситесь до ісламу?

– До Корану відношусь так само, як і до Біблії – набір казок. Особисто я його не читав і поки не збираюсь. Але дивлячись на людей, які проповідують іслам, складається враження, що це якась дика релігія, яку потрібно викорінювати.

– Чим вона дика?

– Перше, що спало на думку по-їхньому Корану: слухати музику – це гріх. В Свободі є лише православні християни та греко-католики. Так і залишиться. Хоч конституція і підтримує будь-яке віросповідання, але ми захищаємо українців і українську віру.

– Вас не хвилює те, що це не демократично?

– Ні. Де Ви тут бачили хоч одного демократа? У нас навіть право голосу треба заслужити, у нас не влада більшості, а влада розумних. В Саудівській Аравії всі жителі країни мають бути мусульманами, перехід на будь-яку іншу віру карається смертю. Це демократично? Якщо ми будемо толерантними в цьому питанні, вони рано чи пізно нав'яжуть нам своє. А ви ж знаєте наших людей... Чого тільки сектанти змогли досягти у нас.

– Останнє питання. Поясніть, чому рік тому в Україні повністю був ліквідований Московський патріархат?

– Політика об’єднання Свободи полягає в зменшенні впливу інших країн на Україну і зменшення залежності від інших країн. По цій програмі було значно зменшено кількість американської валюти в Україні, населенню радиться зберігати заощадження в цінних паперах, гривні, золоті та інших цінних металах. По цій програмі було створено національний мобільний оператор і ліквідовано іноземні оператори. Взагалі було заборонено закордонним компаніям заробляти в Україні на сфері послуг. Великі кошти випливали за кордон, а це не було добре. На даний момент весь дохід з національного мобільного оператора йде на оновлення доріг. Також по цій програмі було націоналізовано Укртелеком та ряд інших компанії. Як ви знаєте, церкви не сплачують податків, дуже великі кошти випливали в РФ через московський патріархат. Ви бачили, на яких авто їздить патріарх “всія” Русі? – посміхаючись запитав Богдан.

– Та звісно. Там цілий кортеж. Добре, по цій темі питань більше немає.

29. Енергетика

– Ходять чутки, що Ваша компанія вкладає значні кошти в енергетичну сферу, можете прокоментувати, чим ви займаєтесь?

– Ні. Поки рано виносити результати напрацювань в маси.

– А можете хоча б дати якісь прогнози?

– Нашою компанією було розроблено прототип електромобіля на основі досягнень попередників. Також вже чотири роки ведуться розробки нового типу електростанцій, про які я поки не можу розповісти. Приблизно через п’ять років ми зможемо повністю відмовитись від російської нафти та газу. Це зекономить Україні мільярди гривень.

– РФ понесе величезні збитки від цього, не боїтеся, що це може негативно вплинути на відносини між Україною та РФ?

– Ні. Це економіка, чому ми повинні нести збитки? Аби РФ не образити? Та і дружніх відносин у нас з їхньою владою ніколи не було і не буде. Тут потрібна лише ротація влади та засудження всього олігархічного клану РФ. Якщо ж вони надумають більш радикально на це вплинути, ми розколемо їх з середини. Поки вони нас не займають, ми не займаємо їх, але ж росіяни бачать, що економіка Білорусі та України пішла на підйом, бачать, що у нас бандити сидять по тюрмах, а не обкрадають народ, і терпіння їх також не вічне. Їх владу рятує поки повний контроль над засобами масової інформації, але варто нам трішки підштовхнути народ і процес піде.

– Чим зумовлюється затримка впровадження аж на п’ять років? Адже ви не перший рік над цим працюєте?

– Одне діло розробити продукт, інше впровадити його в маси. Людям доведеться змінювати газові плитки, котли, колонки та автомобілі. Спочатку потрібно виплатити зовнішній борг, навести в країні лад та побудувати дороги. На все не вистачає коштів. Вже через декілька років ми поставимо на конвеєр виробництво електромобілів і кожний українець зможе придбати його в без відсоткову розстрочку на термін до двадцяти років.

– Є якісь проблеми з цим?

– Ну як сказати, все можна вирішити. Якби ще іноземні нафтовидобувні компанії не ставили нам палки в колеса, було б взагалі ідеально. Ніхто не хоче втрачати свій прибуток, навіть якщо ціною цього буде вирубка лісів, використання вичерпних ресурсів Землі в той час, коли можна розвивати альтернативні відновлювані джерела енергії.

– Що можете сказати за патентні реформи?

– Взагалі, я притримуюсь думки, що патенти затримують розвиток науки та технологій. Згадайте лише патентні війни в США. Великі компанії давлять малі, при тому, що самі вже давно не придумують новаторських рішень. Мені подобаються реформи нової Влади щодо патентної системи: за законом патент анулюється, якщо він перешкоджає розвитку технології. До того ж було анульовано всі патенти, які стосуються дизайнерських рішень та юзабіліті, будь-яких мультимедіа форматів (це і аудіо формати, і відео і документи і будь-що інше). Формати зберігання даних повинні бути відкриті, щоб їх підтримувало якомога більше пристроїв.

30. Плани на майбутнє

– Які Ваші плани на майбутнє?

– Ввести аналогічну систему управління в низці сіл, вклавши в них значні ресурси на розвиток сільського господарства. Ну і коли дітки підростуть, хочу сім’єю поїздити по країні, ми вже зараз збираємо для цього кошти.

– Не боїтеся, що без вас тут безлад почнеться?

– Зовсім ні, компанією вже не перший рік керують люди, яких обирають учасники компанії. І вони кому попало це не довірять. В Свободі люди теж не дурні, обирають думаючи головою. Я Андрію повністю довіряю, про Олега Ярославовича я взагалі мовчу. Основна наша ціль була – змусити людей думати головою, за кого голосувати, думати за майбутнє, навчити відрізняти брехню від правди. І я думаю нам це вже вдається. До того ж я хочу додому, наступне селище буде у Львівській області, де я і залишусь жити.

– Які у Вас головні пріоритети?

– Перш за все це виховання нових поколінь, які не дадуть себе давити. Наші лідери не вічні, і як вам відомо, коли йдуть лідери – руйнується режим. Про це і була моя остання книга “Як виростити Українця”. Найскладніше вже позаду, повалений старий режим разом з старою бандитською владою, лишається тепер розвивати країну.

– Назвіть три найважливіших досягнення на вашу думку та три проблеми, які поки не вдається вирішити:

– З досягнень: по-перше, вдала боротьба з байдужістю серед місцевих. Ще два роки назад йшла жорстока пропаганда проти нас, засоби масової інформації робили з Свободи неясно що, але зараз все змінилось, люди швидко це забули (ну як так??? Що чую – те й вірую?). По-друге, виготовлення здорової та якісної їжі. Крім місцевих ми ще забезпечуємо ряд поселень. По-третє, створення бази літератури, фільмів, курсів, книг та іншого матеріалу українською мовою під відкритою ліцензією.

Богдан встав, підійшов до вікна і подивився десь в далечінь:

– Щодо проблем, то головною залишаються все ж таки люди, вони вперті створіння, важко відучити людей мірятись в будь-чому. Кожен хоче бути чимось кращим за інших, кожен вважає, що він має право лізти в приватне життя інших і нав'язувати їм своє бачення. Хоча і тут є прогрес – зараз люди вихваляються, хто що прочитав чи корисного зробив для суспільства. Раніше ж було, хто скільки випив, тощо... Щодо нав’язування – постійно проводимо роботи щодо цього, закликаючи, що лише варто впливати в тому випадку, якщо це може нанести шкоду суспільству та його устою, але на це підуть роки. Другою проблемою є нездатність старших поколінь змінюватись (викорінити суржик, навчитись аналізувати інформацію, а не вірити всьому що бачиш). Тому похилим людям багато що пробачається, але ми серйозно взялись за наступні покоління. І останньою проблемою є залежність від інших країн, особливо від Євросоюзу, багато в яких питаннях ми від нього залежні, так як в перспективі хочемо приєднатись до Єврозони.

– Яка кінцева ціль компанії? Коли вона досягне своєї мети?

– Кінцевою ціллю є повністю ідентична мова по всіх містах та селах України; всі вивіски, документація, посібники, документи – все українською; одна культура; велика база літератури, музики, українського кіно (в це з часом почнуть вкладатись значні кошти); і найголовніше розвинений патріотизм і активність наших громадян, поки кожний не почне думати головою за майбутнє країни, доти компанії буде чим зайнятись. А так, думаю, найближчі покоління РФ навряд перестануть претендувати на Україну. І поки це буде, компанія існуватиме.

– Спочатку компанія була зареєстрована на одного з Ваших людей, зараз є акціонерним товариством і поділена між усіма засновниками. Плануєте з часом націоналізувати її?

– Це дуже важливе питання. Поки весь її дохід йде на розвиток Держави, в цьому немає потреби. Наші засновники майже всі працюють в компанії і мають підвищений дохід, надіюсь, їх це буде влаштовувати й надалі.

– Тобто вони можуть змінити статут і почати ділити дохід між собою?

– Теоретично так, практично я маю права вето їх рішень, і якщо так станеться, сорок відсотків компанії буде націоналізовано, шістдесят відсотків будуть ділитись між засновниками.

– Чи не думали Ви подати свою кандидатуру в президенти? Чи скажімо створити власну партію?

– Ні. Партія “Свобода” та партія “Нова Гвардія” мене цілком влаштовують, Олег Ярославович є хорошим президентом. До того ж ми хороші друзі. Наше селище показало, що такий устрій може бути життєздатним, навіть в ті часи, коли нас душила колишня влада. Проти одного ще може піти угрупування бандитів, але проти народу – ніяк. Це зрозуміли українці, це зрозуміли білоруси і це, надіюсь, колись зрозуміють росіяни.

– А якби все ж таки пан Тягнибок, ставши президентом, перемкнувся на сторону старої влади?

– Що б це змінило? Він очолює ідеологічне об’єднання, учасники якого його б просто вигнали з “Свободи”. До того ж, ціллю нашої компанії не є знайти ідеального президента, ціллю є дати людям зрозуміти, що ніхто не може їх обкрадати, що люди можуть в будь-який момент змінити президента і раду. Якщо людина каже “вони всі бандити... все одно за кого голосувати... не піду ні за кого голосувати...”, то значить вона і не має права ображатись на те, що коїться в країні. Виявився б Олег Ярославович не дієздатним президентом, люди б просто змінили його на іншого. Не можна зав’язуватись на одній людині чи партії, адже з часом будь-хто може зіпсуватись або зазнатись. Переломний момент вже відбувся, після останнього референдуму люди зрозуміли свою силу.

– Що Ви можете сказати про РФ? У них ніяких змін не відбувається і залишилась влада стара.

– То їхні проблеми, ми ніколи не будемо лізти в справи інших країн на відміну від росіян, в яких політика проста – якщо не схиляєшся перед усім російським, значить ти русофоб. Білоруси самі дійшли до зміни влади, чим росіяни гірші? Якщо вони нічого не роблять, значить їх влада влаштовує. Я б з радістю пояснив, чому так, але мені час бігти. Приїжджайте до нас першого липня на день збереження культури.

– Що буде цікавого в цей день?

– Візьмемо герметичний саркофаг, покладемо туди всю художню та наукову літературу українською та білоруською мовами, останні газети та ще багато цікавого і закопаємо його на сто років для майбутніх поколінь.

– Цікаво, обов’язково відвідаю цю подію.

– Все, продовжимо якось іншим разом. Щастя Вам. – потискаючи руку журналісту, завершив Богдан.

– Дякую за інтерв’ю. До зустрічі.

Деякі цікаві факти про Свободу

Щоб зло перемогло, достатньо хорошій людині нічого не робити.

Народна мудрість

– покарання за більшість провин – публічні роботи;

– найбільше покарання – позбавлення соціального пакету та права голосу. Експериментально планується повна ізоляція від суспільства від тижня до року;

– право голосу потрібно заслужити;

– активне використання праці школярів, дітей з притулку;

– давати кошти заборонено, наказується і той хто просить, і той хто дає;

– давати та продавати алкоголь особам, які занесені в селищі в список пияк заборонено. Карається той, хто дав або продав алкоголь;

– всі квартири та приватні будинки в селищі мали від трьох кімнат, так як кожна сім’я повинна мати від трьох дітей. Якщо сім’я мала більше трьох дітей, вона отримувала більше помешкання;

– в селищі поширені велосипедні стоянки, так як цим транспортом тут користується багато людей;

– крадіжки в селищі є рідким явищем, так як за ними слідують серйозні покарання. В основному це справа не місцевих;

– сім’я в Свободі є найважливішою одиницею;

– ніхто з мешканців не проходить військову службу;

– кожен житель Свободи щороку проходить повний медичний огляд;

– заборонені жувальні гумки;

– в Свободі значну увагу приділяють євгеніці. Здоровим сильним молодим парам рекомендується троє і більше дітей, парам з фізичними вадами чи іншими недоліками – лише одного;

– певну частину електроенергії виробляє сміттєпереробний завод;

– заборонена політична реклама. Перед кожними виборами спеціально створена комісія збирає всю інформацію про політичні сили, їх діяння за останні роки та статки їх лідерів і поширює інформацію між жителями. Цього більш, ніж достатньо для прийняття рішення;

– на території Свободи заборонено фашистську та комуністичну ідеології;

Деякі цікаві факти про створення руху

(детальніше про це в “Час Змін. Початок”)

– попри низку дискусій “Час Змін” з самого початку і до кінця залишалася аполітичною організацією і не фінансувала жодну політичну силу, не приймала участь в політиці. План зміни влади був складений ще на початку 2012 року Богданом та його друзями. Все для змін було вже готове на вересень 2012 року, але так і залишався на папері. На думку Богдана народ України сам повинен був дійти до цього.

– В книзі описані приблизні результати праці десяти тисяч людей (кожен учасник вкладав всього декілька годин на тиждень свого вільного часу). Якщо об’єднати сто тисяч людей, до 2018 року можна розбудувати двадцять п’ять таких сіл.

– ще з самого початку, коли планувався рух, значна увага приділялась його гнучкості. Майбутнє руху не повинно було залежати від однієї особи або групи осіб. Тому з самого початку було реалізована система управління шляхом голосування;

– засновники руху до останнього моменту залишалися в тіні. Вони знаходили потрібних їм людей та вербували їх. При цьому завербовані люди майже нічого не знали про лідерів руху. Мене було завербовано ще в 2011 році;

– було реалізовано ряд психологічних прийомів. Наприклад, було повідомлено, через три місяці після створення руху реєстрація на сайті стане закритою і буде доступна лише по запрошенню. За доволі короткий проміжок часу зареєструвалось понад 10000 осіб, після чого всі сили пішли на завантаження роботою учасників та відсіювання не активних учасників. Реєстрація по запрошенню позначилась на нових учасниках, переважна більшість з яких активно брала участь в розвитку руху;

– після спроби попереднього президента Лайновича незаконним шляхом привласнити соціальну компанію, за досить короткий час вся власність компанії просто зникла, так само зникли всі інформаційні напрацювання та база даних компанії, всі працівники за один день написали заяву на звільнення. Після цього було створено нову компанію з тими ж учасниками та напрацюваннями. Таким чином ні законним, ні протизаконним шляхом не вдалось захопити компанію, адже компанія це не будівля та назва компанії, а це люди та їх досягнення...;

– хоч в статуті про це нічого не було написано, але кожний лідер руху знав, якщо його б хтось захотів підкупити чи почав погрожували, зкликалася закрита рада, і вже там вирішалось що робити. Нерідко бувало так, що лідер брав кошти і водночас не зливав жодної важливої інформації, або ж просто формально покидав свою посаду;

– не рідко соціальна компанія брала на роботу людей, яких звільнили внаслідок не бажання голосувати за стару владу. Влада давила на підприємців і змушувала їх звільняти людей, які не хотіли голосувати за правлячу партію;

– лише 40% прибутків компанії йшло на відкриття підприємств в Україні. Більша ж частина прибутків вкладалась на підприємства з різних країн Європи. Це було додатковим захистом від влади.

Виступ Тягнибока в Берестечку 2012

http://www.youtube.com/watch?v=soRC3A_u6o4

Шановне товариство, брати і сестри – українці! Дозвольте, передати вам найщиріші вітання від українців, українського Донбасу. Щойно сюди, на Берестечко, приїхав з Горлівки, Донецької області. Мав там протягом кількох днів зустрічі: і в Донецьку, Горлівці... І знаєте, що мене найбільше цікавило? Не тільки зустрітись з прихильниками, поговорити з тими українцями, які цікавляться політикою, до речі, я вам скажу – це такі міцні люди… я на стільки захоплений після спілкування з нашими донеччанами, з мешканцями українського Донбасу. Там же ж дійсно треба бути героєм, щоб відстоювати українську позицію, коли є загальна зневага. Ходити у вишиваній сорочці, говорити українською мовою, вітатися українським гаслом: «Слава Україні!»… Але вони це роблять! Мене особливо вразила молодь – ровесники незалежності, які добре, грамотно володіють політичною ситуацією, які правильно ведуть агітацію… Це є наше майбутнє! Я є вражений і я пишаюся, що такі українці населяють нашу землю. Але я вкотре, товариство, переконався – нема різної України! Так, та частина України була 400 років під москалями. Ця частина України була під австро-угорцями, під поляками… Під румунами… Але, це хіба тільки одна і є різниця. Об’їхавши всю Україну, різні області, я вас запевняю – Народ цікавиться одним і тим самим, Народ живе тими самими проблемами. А ті проблеми, які сьогодні ті негідники, українофоби з Партії Регіонів, всі ті Януковичі, Табачникі, Колесніченкі намагаються перед виборами нав’язувати в нас тут – в Україні, типу теми української мови. Вона не хвилює переважну більшість людей! Не хвилює надання статусу російської державної! Не хвилює людей в донецькій області якісь особливі преференції російської мови, тому що там ніхто її не заперечує! Вони і так там говорять російською мовою. Але, коли я вчора підійшов у три кіоски в тій самій Горлівці, і чемно попросив : «Дайте мені, будь ласка, будь-яку україномовну газету. Дайте мені, будь ласка, хоча би який небудь україномовний журнал. Я вже не говорю про той, який видається у вас, тут, в Донецьку. Хай буде київський журнал, чи київська газета...» – Нічого нема, нічого нема! Вони розводять руками, кажуть: «Ні, немає». А натомість нам розказують про якусь Європейську Хартію Мов Національних Меншин! Нам розказують про необхідність захисту російськомовного населення! Я мав дискусію на місцевому донецькому телебаченні з одним з їхніх депутатів місцевих. То він, знаєте, як аргументами переді мною починає викидувати: «Я русскій», «Защітітє». Я говорю: «Чоловіче, кого ти захищаєш?» – «Я русскій захіщаю, грецкій язик захіщаю, єврєйскій язик захіщаю» – що, до речі, такого нема. А вони в тому законі написали: «Єврєйскій язик». Є Ідіш, є Іврид, а єврейського “язика” нема. Десь язики, які, хіба, телячі повилазили. І чоловікові, при всій області пояснив, що ця Європейська Хартія Мов Національних Меншин, вона стосується виключно тих мов, які в Європі ви-ми-ра-ю-ть! Типу лужицької (сербо-лужецької) мови в Німеччині, якої говорять тисяча людей; гагаузької мови; чи іншої. «Насправді, – кажу, – ви шо? Ваш “русскій язик” підклали під мову, яка вимирає?! Ну нема питань, але ви хочете захищати рускіх, греків, євреїв там, болгар, чи ще когось іншого. Ви одно забули – а хто українців буде захищати?! У вас що, в Донецькій області українців немає? Чи, може в Донецькій області є достатньо українських шкіл?! Товариство, це все є фарс. Все це робиться виключно перед виборами. Все це робиться виключно для того, щоб на тарілочці, царю-батюшкє Путіну, Янукович, який зараз має не найкращі стосунки з Москвою, міг представити закон про другу державну мову – російську. Оце є їхня мета. Фактично Партія Регіонів, для того, шоб прикрити злодіяння-зловживання, розвал економіки, масове розкрадання коштів на Євро 2012! – Ви собі просто не уявляєте! Це не мільйони! Це, навіть, не сотні мільйонів! Це мільярди вкрадених грошей в нас з вами. Під приводом, ніби-то, Євро. І що? В Донецьку так готувалися, готелі відкривали, а турист то не приїхав! Нема туриста в Україні. А якшо є – то його не так вже і багато. Провалилися вони з тим Євро. Ще розберемося, куди ті кошти пішли! І будемо відстоювати свої позиції, позиції української мови.» – я так і сказав мешканцям українського Донбасу. Товариство, знайте – ця Партій Регіонів, вона лишень прикриває свої економічні злочини всякими законами, які вони зараз там пропонують по гуманітарній політиці. Оця Партія Регіонів намагається затуманити Вам очі, каже, що вже «покращення не буде. Їжте свій язик. З хрумном там, з курачками… От їжте свій язик.» – каже Партія Регіонів своїм виборцям. І найцікавіше, товариство, хочете – вірте, хочете – не вірте, я там протягом трьох днів, хоча спілкувався масово з людьми, отак по вулиці йшов, по Донецьку, по Горлівці, по інших містечках, люди мене впізнавали, підходили, щось говорили, підходив десь там в магазині до продавщиць, щось питалася, десь в якісь інших установах, простих мешканців Донбасу, товариство, я не знайшов ні одного чоловіка, ні одної жінки, які би мені сказали, що вони хочуть голодувати за оту злощасну Партію Регіонів! Ні одного! Так, були такі, які казали: «Ми голодували, але зараз, в житті вже більше їх не будемо підтримувати». Тому все то, що вони розказують про їхню велику підтримку, про їхні рейтинги – БРЕХ-НЯ! Товариство, ми – українці, на передодні великих наших перемог. Так, нам зараз тяжко, але ця важкість мене переконує в тому, що якраз зараз, в цей момент, ми будемо майже максимально міцно, сильно, потужно, українсько духовно, враховуючи цей козацький дух, який звідси, випирає просто! Ми будемо згуртовані і ми вдаримо по всіх тих українофобах. Я переконаний, доля України не 28 жовтня буде вирішуватися, доля України буде вирішуватися в листопаді-місяці цього року. От тоді буде початок загального піднесення, коли люди вийдуть проти масових фальсифікацій янучар, і ми тоді доведемо, що ця країна – це є Українська держава! Що ми – українці маємо бути господарями на цій землі! Що ми маємо право говорити своєю рідною мовою. І найважливіше, шановне панство, – земля має горіти під ногами отим зрадникам-тушкам! Якщо ти знаєш свого ворога в лице, в обличчя – це одне, ти знаєш, що оце ворог. Але коли, він-негідник, вдягає сорочку вишивану, говорить: «Слава Україні!», а, падлюка, йде й голосує проти мови, проти України – це найбільший злочинець, це найбільший негідник, з всюда, від сіл, районів, містечок, до Києва! Такі люди мають бути вигнані з української землі, а не тільки з української політики! Тому, товариство, вірю, знаю – ми обов’язково переможемо, бо ми – українці, ми на своїй землі, ми говоримо своєю мовою, ми Велика Європейська Нація, ми найкращі!

Слава Україні!

Content

Сакара Євген - Час Змін. Свобода

Ліцензія розповсюдження книги

Примітки до книги

Передмова

1. Революція

2. Журналіст

3. З’їзд українських письменників. День 1, 03.06.2018

4. Свобода День 2, 04.06.2018

5. Притулок для тварин

6. Студія звукозапису. Фестиваль

7. Бібліотека

8. Їдальня

9. Лікарня

10. Школа

11. Дитячо-юнацький центр

12. Інтернат

13. Радіостанція

14. Сім’я Андрія

15. Інтерв’ю з Богданом. День 3

16. Українська мова та культура

17. Програма “Дорогу молодим сім’ям”

18. Програма “Здоров’я нації”

19. Пропаганда

20. Я не расист, але ніякої толерантності

21. Організація робочого процесу

22. Управління

23. Приватне життя

24. Захист дітей

25. Подолання корупції та вища освіта

26. Податкова система

27. Конфлікт з сусіднім селом

28. Релігійне питання

29. Енергетика

30. Плани на майбутнє

Деякі цікаві факти про Свободу

Деякі цікаві факти про створення руху (детальніше про це в “Час Змін. Початок”)

Виступ Тягнибока в Берестечку 2012