Лора Лей

Да целунеш звяра

(книга 4 от "Породите")

Пролог

Санди Хоук

Шера стоеше безшумно в сенките на мотела и наблюдаваше внимателно. Очите й се присвиха, когато видя как една група от девет мъже се раздели и всеки от тях пое към стаята си. Изглеждаха бесни, но един от тях бе хладнокръвен и много опасен. След като откара Док на безопасно място, тя ги проследи от летището, а после ги последва до Санди Хоук и видя как се регистрират.

Кейн не й напомняше за Меринъс по никакъв начин. Той бе тъмнокос със студени сини очи. Силната челюст и високите скули намекваха за индианския му произход, а мускулестото му грациозно тяло показваше военната подготовка, през която бе преминал. Тя познаваше външния вид и начина, по който се движи един убиец. Беше израснала сред такива, бе изнасилвана от тях повече от веднъж. Но този познаваше лично.

Този мъж й бе доставил удоволствие. Въпреки молбите й, въпреки че желаеше противното, той я бе взел под безчувствените очи на една камера. Беше я довеждал от един оргазъм до друг, като взаимно бяха подклаждали страстта си.

Наистина ли бяха изминали единадесет години? Господи, споменът за онази нощ я измъчваше дори сега, като че ли се бе случила едва вчера. Това бе мургавият войник, който се бе заклел да й помогне и да я освободи. Беше отишъл при нея, държейки свободата в едната си ръка, а в другата сърцето й, и бе прекарал нощта, учейки я какво удоволствие може да изпита женското тяло. А след това си бе тръгнал и никога повече не се върна. Но лекарите го направиха. Те се кикотеха, докато гледаха видеозаписа, и се надсмиваха над нещата, които Кейн й бе правил и които тя бе правила на него — всичко в името на науката. Изнасилванията не я бяха оплодили. Те се чудеха дали удоволствието би го сторило.

Тя беше Порода. Беше обучавана в лабораториите на Съвета по генетика, не беше човек, а само едно животно в човешка форма, нищо повече. Дори сега, десет години след освобождаването й от лабораториите, Шера не беше сигурна какво е. Човек или животно. Знаеше само, че за много кратко време, в прегръдките на този мъж, бе станала жена. Щеше да го мрази заради това до последния си дъх.

Тя беше създадена, не родена. Обучавана, не отглеждана. Когато Кейн я бе докоснал, беше оживяла. Когато той я излъга, тя изгуби единственото, което някога бе имало значение в живота й, и сега, жива или мъртва, вече й бе все едно. Всичко, което имаше значение бе оцеляването на самия Прайд. Тяхното убежище тук, в Санди Хоук, бе изложено на риск по начин, който никога не би могъл да бъде избегнат. И те отново бяха бездомни. Бездомни и преследвани.

Шера сви юмруци от ярост, когато Кейн се забави пред стаята си, лениво допушвайки цигарата, която бе запалил няколко минути по-рано. Искаше да го убие веднага. Бе се заклела, че ще го направи, ако някога го срещне отново. Бе се заклела, че ще се погрижи той да си плати за всеки един миг страдание, което бе изтърпяла през всички тези години, че ще го накара да си плати, задето я бе лъгал, и го бе направил толкова лесно и без знанието й. Беше я предал, точно както бе предал и сестра си.

Изражението на Кейн се вкамени, когато последната врата най-накрая бе затворена и той остана насаме с нея.

— Къде е Меринъс? — гласът му бе свиреп, пулсиращ от ярост, който изпрати тръпки на безпокойство по тялото на младата жена. — И защо, по дяволите, не се срещнахме на летището, както обещахте?

— Аз имам по-добър въпрос — каза Шера, от безопасността на сенките. — Защо един брат предава сестра си, която се кълне, че обича, същата вечер, когато е обещал да й помогне?

Кейн се обърна бавно, небрежно, докато застана с лице към нея. Тя видя твърда решимост в изражението му, а също и изненада.

— За какво говориш, по дяволите?

— Цял екип от войници помете къщата на Калън. Една дузина мъже. Всичко, което знам, е, че не успяха да хванат него или Меринъс. Но съм сигурна, че искаха нея. Те знаят за нея.

— Какво знаят, за Бога? — мъжът прокара пръсти през косата си, а гласът му бе тих и дрезгав от ярост. — Защо, по дяволите, ще нападат сега?

— Те знаят, че сестра ти бе чифтосана с Калън — каза тя предпазливо. — Както и ти.

Тя видя как лицето му пребледня тревожно, а сините му очи се разшириха.

— Това копеле я е докоснало? — извика той.

— Не — провлече Шера подигравателно. — Чифтоса се с нея. Сигурно си спомняш понятието? И сега на Съвета вече не му пука дали ще го хванат жив или мъртъв. Те искат жената и детето, което носи. Но ти вече знаеш това, нали, г-н Тайлър? Защо иначе ще нападат само един час, след като говорихме с теб?

Кейн бавно поклати глава.

— Никога не съм предавал сестра си. Не бих го направил — гласът му изпрати студени тръпки по гръбнака й.

Шера се намръщи.

— Дойдох да те убия, Кейн Тайлър — каза тя внимателно.

Той не изглеждаше изненадан. Устата му се изкриви в насмешка.

— Може би ще отложиш малкия си опит достатъчно дълго, за да спася задника на сестра си — изрече мъжът. — И какво, по дяволите, е това чифтосване?

— По-късно — отвърна тя. — Сега не е време за обяснения. Първо ще ми кажеш как Съвета е научил за чифтосването, след като Меринъс не ти е казвала за него.

Шера бе почти сигурна, че той не знае. Кейн бе лъжец, но в този случай, бе казал истината. Дарбите й се бяха увеличили през годините, заедно с възрастта и яростта. Сега тя можеше да подуши лъжата, както останалите хора — боклука.

— Коя си ти? — изсъска Кейн. — И се дръж малко по-учтиво, жено. Не мога да помогна на Калън или Меринъс с толкова малко информация.

Поемайки дълбоко дъх, Шера излезе от сенките. Видя как очите му се разшириха, видя как подозрението се превръща в осъзнаване.

— Не си мъртва — прошепна Кейн, примигвайки, в опит да убеди себе си, че тя наистина е там.

Горчивината я изпълни с вълна от болка, толкова интензивна, че тя се изплаши да не бъде погълната от нея. Сега той беше ядосан, а нямаше право да бъде.

— Не, любовнико, не съм мъртва. Но това не значи, че ти ще живееш много дълго.

И Шера се изправи пред миналото си, както никога преди. Кошмарите и разбитите надежди се разкъсаха около нея, теглейки душата й в студената, мрачна пустота, от която се страхуваше, че никога няма да може да избяга. Тя усети нарастващата страст, нуждата — същата, която Калън и Меринъс познаваха — бушуваща в кръвта й, в цялото й същество. Пред нея стоеше мъжът, който я бе предал преди години. Помнеше мрачната, неприветлива лаборатория, тежкото му тяло върху нея, заливащо я с удоволствие, въпреки всяко препятствие, което Шера издигаше. Нейната половинка. Бащата на детето, което бе изгубила. Мъжът, който се бе заклела да убие.

Тя беше жива. Кейн се взираше в нея, прикривайки треперенето на ръцете си, желанието извираше вътре в него като тъмен, гладен облак. Колко години бе мечтал за нея, колко дълго бе изпитвал нужда и бе копнял за нея с всяка фибра на съществото си? И сега тя беше тук, изправена пред него, забулена в мрак, а очите й блестяха от омраза.

Омраза.

Той преглътна емоциите, заседнали в гърлото му, съжалението прободе гърдите му, не можеше да повярва, че трепери. Сякаш земята се беше изместила от оста си, накланяйки го към един свят, който бе толкова различен от познатия му.

— Защо не се свърза с мен? — Кейн едва изрече думите. Тя беше жива, била е през всичките тези години. Той беше преминал през ада, беше страдал, докато накрая душата му се превърна в една кървяща, отворена рана, а през цялото това време, Шера е била жива.

Младата жена се изсмя. Едно студено извиване на устните, което прониза душата му, докато я наблюдаваше. Пръстите, тънки и грациозни като самата нея, се протегнаха назад и откъснаха изящните бели цветове от гъстия храст до нея. Късаше венчелистчетата, откъсваше ги небрежно от деликатните им стебла и ги оставяше да падат с наранен блясък на земята.

Само това, че я виждаше, раздираше душата му на безброй парченца. Осъзнаването, че е била жива и свободна през цялото време, и не се бе свързала с него, не си бе направила труда дори да му съобщи, унищожи и последната нишка здрав разум, която бе смятал, че притежава през всички тези години.

— Проклета да си! — изръмжа Кейн, яростта вътре в него нарастваше, толкова гореща и дълбока, че пропукваше отворените рани, които „смъртта“ й бе оставила. — Всички тези шибани години, и ти дори не телефонира, Шера? Нищо?

Той стисна пръстите си в юмруци, за да се сдържи да не я придърпа към себе си, да сдържи страстта и изгарящата ярост, изпълваща съзнанието му. Пред очите на Кейн буквално бе паднала червена пелена. Мъглата в периферията на зрението му се разкъса и пламна, превръщайки мекия водопад от хотелски светлини в кървава аура.

Погледът на Шера проблесна към него, студен, безчувствен, изпълнен с победоносен триумф.

— И защо бих направила това? — тя оголи зъбите си, а омразата й — хладна и ясна — набраздяваше красотата на лицето й с безмилостна омраза.

Мъжът отстъпи крачка назад, усещайки удара до дъното на душата си. Раниха го заради нея. Почти бе умрял заради нея. Заради това. Заради нейната омраза.

— Няма причина — гласът му беше дрезгав, и той я ненавиждаше за това. Ненавиждаше емоцията, разкъсваща сърцето му на парчета, докато тя го наблюдаваше с блясък на веселие в очите. — Няма никаква причина.

Меринъс беше всичко, което имаше значение сега. Сестра му и мъжът, който я държеше.

— Къде е сестра ми?

— В безопасност е — сви рамене отново Шера. — Това е всичко, което трябва да знаеш.

Той се премести преди тя да успее да мигне. Кейн знаеше, че единственото му предимство е изненадата, която би могъл да постигне. Сграбчи яростно това предимство. Ръцете му уловиха китките й и ги извиха бързо зад гърба й, задържайки ги в стоманено твърдата си хватка, като я побутна грубо към стената на мотела.

— Грешка — изръмжа мъжът. — Това не е всичко, което трябва да знам, нито е всичко, което ще ми кажеш. За Бога, веднъж едва не умрях заради теб и твоя шибан Прайд, но проклет да бъда ако Меринъс бъде наранена още — свободната му ръка сграбчи дългата й копринена коса, върховете на пръстите му се предадоха на усещането на хладната, съвършена наслада на съзнанието му, дори когато той се бореше. Тялото на Шера се притисна към неговото, неподвижно, непоклатимо, а очите й се разшириха от шок.

— Ти си луд — озъби се тя. — Без повече игрички, Кейн, ти предаде всички ни…

Кейн искаше да я разтърси, и същевременно да изкрещи от болка.

— Вярвай в това, което искаш, Шера. Не ми пука. Но ще ми кажеш какво, по дяволите, става и ще го направиш веднага. Или, Бог да ми е на помощ, ще те накарам да съжаляваш, че не си го сторила.

Гневът го хвана в капана си. Пенисът му беше набъбнал болезнено, незабавно надигнал се, а устата му се навлажни за вкуса й, уханието на тялото й го накара да се изпоти, а тестисите му се свиха от желание. Единадесет шибани години. Единадесет години без нея, жадуващ за вкуса й, за докосването й. И за какво? За едно нищо.

— Ще ми кажеш — Кейн притисна пениса си в долната част на корема й. Видя я как пребледня, а също и страха, проблеснал в сенките на очите й, докато сърцето му се свиваше от мъка. — Или ще ти покажа, любима, копелето, което вярваш, че съм.

Само Меринъс имаше значение. Засега.

Първа глава

Пет месеца по-късно

— Добър ден, котенце — провлеченият говор на Кейн накара косъмчетата на тила на Шера да настръхнат отбранително в мига, в който влезе в кухнята, подготвена за седмичното събиране, за което Калън настояваше. Започнеше ли да говори така, не се очертаваше приятен разговор.

Не че някой разговор с него някога е бил приятен, напомни си тя саркастично. Той продължаваше да я провокира при всяка възможност и в повечето случаи го правеше просто за да види колко може да я разгневи.

Сините му очи бяха хладни, хитри, и я наблюдаваха с развеселена подигравка, която я караше да иска да го издраска. Това желание беше в постоянно противоречие с непреодолимия копнеж да го чука до лудост. Шера беше разгонена. Мразеше това, но нямаше друг избор, освен да го признае. След единадесет дълги години на болка и страх, сега тя знаеше защо тялото й я предава, започвайки с една непреодолима възбуда и завършвайки с мрачна, почти агонизираща болка, преди бавно да намалее. За един месец в годината, Шера беше в период на разгонване. И страдаше, защото нейната половинка вече я бе взел, вече бе програмирал тялото й да не приема друго докосване, освен неговото.

Ако той беше Порода, тя би могла да го разбере. Меринъс и Рони бяха маркирани от своите половинки, телата им бяха инфектирани с хормонални флуиди, които се освобождаваха от подутите жлези точно под езиците на мъжете. Но Шера знаеше, че през онази единствена нощ, прекарана с Кейн, собствените й хормонални жлези не са били активни. И беше дяволски сигурна, че не е направила грешката да го целуне, откакто той бе нахлул отново в живота й. Не и откакто научи признаците на разгонването и разбра, без сянка на съмнение, че Кейн е нейната половинка.

Той се беше облегнал небрежно на кухненския плот с чаша в ръка, високото му тяло, слабо и мускулесто, беше отпуснато и съблазнително. Дънките му се издуваха в горната част на бедрата. Шера преглътна с усилие и отмести поглед от него. Той беше твърд и готов за секс. И само Господ знаеше, колко силен е копнежът й той да проникне в нея. Желаеше пениса му, твърд и дебел, да нахлуе във влажната й вагина, докато тя закрещи от удоволствие. Шера почти потръпна при мисълта и почувства как я залива прилив на топлина.

— О-о, виждам нещо интересно — развеселеният му глас се снижи. Явно Кейн бе доловил предателската руменина, която се плъзна по лицето й. — Защо се изчервяваш, котенце? Прегряла ли си?

Бързо извръщайки се от него, младата жена се престори на равнодушна, като остави папките на масата и ги подготви за останалата част от Прайда.

— Кейн, започваш да ме дразниш — каза му хладно, без да се обръща назад. — Малките остроумни забележки ми лазят по нервите. Продължавай в същия дух и ще ти покажа нагледно, как се бие една котка.

Кейн изсумтя. Звукът беше изпълнен със сарказъм.

— Бъди мила, Шера, или ще насъскам нашия малък ангел срещу теб. Тя ще те ухапе, помниш ли?

Каси бе изръмжала към нея предишния ден, когато Шера се озъби на Кейн заради нещо, което бе казал. Малкото момиченце беше поразително защитнически настроено към него.

Шера погледна назад към него, докато поклащаше глава състрадателно. Бедната Каси. Тя беше научила тези лоши навици от него.

— Обещахме да я държим далеч от теб — каза младата жена. Явно Кейн не оказваше добро влияние на детето. — Ще я превърнеш в едно малко чудовище, ако продължаваш да я глезиш така, както са разглезили и теб.

Мъжът се усмихна самодоволно.

— Не искам ти и Меринъс да я превърнете в някаква малка кукла — възрази той. — Нека детето да бъде дете, по дяволите. Тя не е имала много възможности да бъде такова, през последните две години.

Това беше вярно. От докладите на Даш Синклер бе видно, че малкото момиченце бе преживяло кошмара на постоянни атаки и отчаяни бягства, докато майка му се е опитвала да му осигури безопасност. Каси беше първото известно дете Вълча порода, което не бе заченато в епруветка, и цената за главата й бе астрономическа. Но това не означаваше, че Кейн трябва да я превърне от невероятно сладко дете в някаква малка мъжкарана.

— Тя е малко момиченце, а не побойник — обърна се към него Шера намръщено. — Кейн, вчера ти я накара да се бие в калта. Не е редно да го правиш по това време на годината.

Той се усмихна. Едно бавно преднамерено извиване на устните, а сините му очи бяха изпълнени с веселие.

— Знам. По дяволите, това момиче има добър мерник, нали? А и не беше толкова студено, беше горещо като в ада и тя се забавляваше. Това е всичко, което се иска.

Кейн и Каси бяха покрити с кал от главата до петите. В този момент Шера бе пристъпила през вратата, мъмрейки Кейн за мръсотията, когато една струйка мокра пръст я изпръска отстрани по главата. Малкият ангел, известен като Каси Колдър, я беше информирал доста яростно, че е вълк, а Шера е котка, и ако не се държи мило с Кейн, ще получи ухапване.

— При скоростта, с която се развива, ще трябва да сложа и двама ви на каишка — каза му Шера разпалено. — Престани да я окуражаваш. Тя е само дете.

За секунда изражението му премина от самодоволно веселие в напрегната, мрачна сексуалност.

— Каишка, а? — гласът на Кейн стана грапав като кадифе, погледът му се спусна към гърдите й, надигащи се под памучната тениска, с която бе облечена. Шера можеше да почувства как зърната й се втвърдяват. — Може ли да включим и белезници? Имам няколко, нали знаеш?

Между бедрата й избухна топлина. Проклет да е и той, и подигравките му. Само подклаждаше възбудата й, правейки борбата й много по-трудна. И Кейн щеше да настоява, за да влоши нещата още повече. Можеше ли денят да стане „по-хубав“, запита се тя саркастично.

— Само ако ти си този в тях — сряза го Шера в отговор, опитвайки се да прогони представата за Кейн, прикован към нейното легло, изтегнат под нея, докато тя се спуска върху твърдата дължина на ерекцията му. Видението беше прекалено съблазнително, за да го допусне за дълго.

За съжаление, хапливите й думи имаха малък ефект върху Кейн. Обидите й рядко я задоволяваха толкова, колкото блясъкът на раздразнение в тези тъмни очи. Но не й харесваше ароматът на горещ, възбуден мъж.

Шера можеше да подуши страстта му, като връхлитането на внезапна буря, блъскаща сетивата й. Очите му блестяха, изражението му бе потъмняло от възбуда. Ако сведеше поглед по-ниско, бе сигурна, че издутината на дънките му ще наподобява много дебел стоманен прът, жадуващ за освобождение.

— Това може да се уреди — измърмори Кейн любезно, като пристъпи по-близо, а едрото му тяло се движеше с плавна грация и мъжка сила. — Моята стая или твоята?

Шера щеше да стигне до оргазъм само от силното напрежение стаено в гласа му. Усети как вагината й се навлажнява от соковете й, почувства мъчителна болка в зърната под плата на тениската си и й се прииска да изсъска от ярост. Защо животът не можеше да бъде по-приятен за нея, дори и само за една година, запита се тя потиснато. Какво бе сторила, за да заслужи това?

— Само в мечтите ти — тя изрече ироничните думи през здраво стиснатите си зъби.

Тогава Кейн се изсмя. Звукът беше нисък и галещ вече възбудените й нерви. Той се приближаваше към нея. Шера нямаше намерение да бяга. Ако го направеше, той само щеше да я последва. Ако я последваше, само щеше да разбере колко отчаяно й се иска да запази разстоянието помежду им възможно най-голямо.

— Нямаш представа, бейби. Искаш ли да ти кажа няколко от тях?

Мъжът спря пред нея, а широките му гърди бяха на не повече от инч от бюста й. Шера опита да поддържа дишането си бавно и равномерно, но беше наясно с факта, че се е провалила. Както го знаеше и той. Главата му се сведе, докато наблюдаваше как гърдите й се надигат по-високо, преди да повдигне мигли и да погледне порочно към нея.

— Не — младата жена поклати глава и опита да се извърне. Не искаше да слуша за неговите мечти. Изкушението от докосването му бе твърде голямо.

— Любимата ми… — той пренебрегна отказа й, като махна с ръка, кокалчетата на пръстите му докоснаха леко рамото й — … е тази, в която ти си просната в скута ми, а задничето ти става яркочервено, задето ме дразниш от толкова дълго време. А ти се гърчиш и умоляваш за пениса ми всеки път, когато шляпна тези закръглени малки бузи. Ще бъда повече от щастлив да го изиграя заради теб — предложи Кейн в проява на вежливост.

Шера би трябвало да се почувства възмутена. Вместо това се взираше в него шокирано, борейки се срещу стягането на седалището си при мисълта за ръцете му, спускащи се върху него по този начин. О, да, можеше да си го представи добре. Твърде добре.

— Това е напълно справедливо, Кейн — изсумтя тя с най-голямото достойнство, което успя да събере сред съкрушителния копнеж, препускащ вътре в нея. — Можеш просто да се наслаждаваш на малките си извращения сам. Господ е дал на хората ръка и пет пръста поради тази причина, нали знаеш.

— Хмм, знам. И знам също, колко точно са подходящи тези пръсти за моето любимо малко котенце. Ела тук, писано, нека ти покажа — опасен и предупредителен, гласът му беше като наркотик, вливащ се в тялото й, въпреки острата ярост, която Шера можеше да види в погледа му.

Вагината й се заля с кремообразна влага. Шера усещаше как се просмуква от влага, а нежните й гънки стават хлъзгави от гъстата есенция. Не й бе лесно да задържи контрола. Не и когато езикът й буквално пулсираше да сподели болката си с Кейн, а вагината й се свиваше в съгласие. Проклет да е. Тя не се нуждаеше от това точно сега.

Щеше да си получи заслуженото, ако наистина му дадеше това, за което продължаваше да я предизвиква. Силното действие на хормона щеше да бъде подобаващо наказание за месеците на възбуда, през които Кейн я бе накарал да премине.

— Кейн, Шера, без спорове днес — Калън я спаси от това да изплъзне унищожителното отмъщение от внезапно изпразненото си съзнание, когато влезе в кухнята, следван от съпругата си и останалата част от основния Прайд. — Да се захващаме за работа и да видим дали можем да открием нещо съществено този път.

Последните няколко събрания бяха толкова безрезултатни, че бяха истинска подигравка за неговата решителност да осигури на Породите място в обществото. Не като отделен вид, а като човешки същества, достойни за съществуване. Това изглежда беше текущият дебат, който се водеше във вътрешните кръгове на повече от един държавен орган.

— Добре, какво имаме? — попита Калън, когато всички седнаха. — Шера, получи ли онези оценки?

— Всичко — тя побутна един от документите към брат си. — „Фарсайд“ извършват отлична строителна работа. Проучих всеки ъгъл и те изглежда са най-добрият избор.

— Не съм съгласен — Кейн не направи нещо повече, отколкото Шера бе очаквала, докато също заемаше мястото си. Той не беше съгласен с нищо, което бе предложила досега. — Това ще наложи присъствието на прекалено много непознати хора в имението по едно и също време и ще ни изложи на риск, от който не се нуждаем. Това ги прави повече от ненадеждни, превръща ги в опасност.

Шера стисна зъби за няколко дълги секунди, преди да се обърне към него с ръмжене.

— „Фарсайд Кънстръкшън“ е една от най-уважаваните строителни фирми в страната. Техните сгради имат много високи оценки за качество, не наемат подизпълнители и със сигурност работата им е отлична от началото до края. Оценката ти, че са ненадеждни, може да се счита за клевета, Кейн — сопна се Шера яростно.

Той отново стана труден. По някаква причина, Кейн смяташе, че е негово задължение да превърне живота й в по-голям ад, отколкото вече беше. При това положение, тя щеше да изгуби всяко подобие на контрол и в крайна сметка щеше да му издере очите, минути преди да се опита да го чука до полуда.

Адреналинът вибрираше във вените й и караше вътрешностите й да трептят, а утробата й да се свива от нужда. Гневът винаги правеше нещата по-лоши. Разпространяваше възбудата в тялото й като пожар, който Шера нямаше как да контролира.

— Успокой се, Шера. Той каза, че не им се доверява — напомни й Калън, очите му бяха впити в тези на Кейн. — Трябва да бъдем сигурни с кого си имаме работа, преди да го пуснем в имението. Особено когато и Каси е тук.

Като че ли Шера не знаеше това. Искаше й се да изсъска от чисто безсилие.

— Това е събрание — възрази тя, обръщайки се към Калън. — Скъсах си задника да получа тази информация и да предложа най-добрия вариант за работата, която трябва да бъде извършена. Ако той продължава да „стреля“ по тях, ще трябва да строим проклетите къщи сами.

— В което има повече смисъл, писано — отсече Кейн, с неизменната многозначителна усмивка, изкривяваща устните му. — Имаме достатъчно ръце тук, и не е като да не могат да правят почти всичко. Какъв е смисълът да се пилеят пари, както и работна сила, когато можем да вложим само материали и да си го построим сами?

Раздразнението в гласа на Кейн започна да нараства, като че ли се уморяваше все повече от постоянната битка помежду им. Което беше много лошо. Той бе започнал пръв, неговите остри и подигравателни нападки непрекъснато я пронизваха точно в целта. Започваше да й писва от тях.

— Защото това ще отслаби защитата на самото имение — озъби се тя в отговор.

— Глупости — сега Кейн се намръщи, тъмносините му очи пламнаха. — Забравяш кой е началник по сигурността, котенце. Аз. Знам точно какво се изисква, за да се защити това имение, и не са нужни почти двеста Породи във всеки един момент. Нека твоите хора да свършат работата. Това ще им даде чувство за отговорност, както и гордост от дома, който са изградили.

— Изглежда забравяш факта, че повечето от тези мъже и жени, за които говориш, имат нужда от почивка и възстановяване, а не да си скъсват задниците от работа по цял ден — Шера подпря ръцете си на масата и изръмжа към Кейн, докато си мислеше за тъжните погледи на хората, които бяха освободени от различни лаборатории през последните месеци.

— Не бива да ги щадиш толкова, Шера — лицето на Кейн почти се допираше в нейното, докато останалите ги наблюдаваха с интерес. — Няма да им помогнеш, като ги глезиш, сякаш всичко ще бъде идеално от сега нататък. Няма да е. Ако не са внимателни, това, пред което са изправени няма да бъде по-безопасно от онези проклети лаборатории, в които са били досега. Не можеш да ги оставиш да мислят, че ще бъде.

Шера усети как кръвта внезапно забушува във вените й, слабините й пламнаха, гърдите й изтръпнаха, в отклик на конфронтацията помежду им. Острата сила на възбудата стегна утробата й, почти отнемайки дъха на младата жена, докато адреналинът в кръвта й се покачваше.

Нямаше нищо по-възбуждащо от споровете й с този мъж. Шера обикновено, ги избягваше на всяка цена, но днес… Чувството на безсилие беше като бясно животно, изяждащо самоконтрола й. Беше й омръзнало от нападките му. А също и да си прехапва езика и да държи устата си затворена, вместо да вкара и двама им в нещо, от което се страхуваше, че ще съжалява.

— Проклета да бъда, ако ги използвам като роби, както ти предлагаш — подигра се Шера. — Това не ти е Средновековието, а ти не си някой малък диктатор, за да правиш това, което искаш.

Кейн се облегна назад в стола си, а очите му се присвиха от гняв, докато я наблюдаваше. Тя усещаше напрегнатия му поглед, почти като милувка по лицето си, докато той преценяваше отговора й. Виждаше прекалено много. Напоследък го правеше много по-често, наблюдаваше я като буболечка под микроскоп, всеки път, когато се намираха в едно и също помещение.

— Тогава им дай заплата — провлече подигравателно най-сетне. — Никой не предлага да го правят безвъзмездно. Ти пак ще спечелиш и ще избегнем опасността от присъствието на непознати хора в имението.

— Достатъчно, Шера — Калън надделя над яростните думи, готови да изригнат от устата й. Искаше й се да разкъса Кейн с отчаяние, което накара пръстите й да се извият като нокти върху масата. — И двамата имате добър аргумент, но трябва да стигнем до решение тази вечер.

— Успех — изсумтя Кейн саркастично, докато гледаше Шера. — Котенцето тук, явно е решено да види всички мъртви в момента, в който къщите бъдат построени.

Шера усети как една капка пот се оформя на челото й, когато той изсъска към нея. Очите му бяха тъмни, напрегнати, и я следяха внимателно. Тя усещаше как я предизвиква, знаеше, че е безпомощен срещу желанието да отвърне на удара. Трябваше да отговори. Налагаше се да му покаже, че не е слаба и плаха.

В края на тази мисъл, дойде осъзнаването, че възбудата й всъщност е тази, която я предизвиква. Инстинктът. Да докаже, че е достатъчно силна за да го превземе, достатъчно силна за да се бори с него и да предизвика силата му. Желанието й да направи това ставаше все по-силно. Всеки ден усещаше как враждебността нараства в тялото й и това я ужасяваше.

— Той е безразсъден, Калън — Шера се пребори да седне отново и да се успокои, като погледна към челното място на масата, откъдето Калън наблюдаваше и двама им намръщено. — Този мъж е така дяволски параноичен, че в най-скоро време, и ти самият ще се озовеш навън да подвиваш крак, вместо да вземаш решения, засягащи Прайда.

— Откажи се от това, Шера — гласът на Кейн беше изпълнен с нетърпение. — Калън трябва да се грижи за Меринъс. Изглежда ти не можеш да я държиш далеч от неприятности.

Шера се обърна към него, без да може да повярва на обвинението, което й бе отправил. Преди малко я бе упрекнал, че глези изтощените Породи, а сега изведнъж бе станала неспособна да защити Меринъс.

— Аз! — изръмжа младата жена, вкопчена в масата от ярост. — Не бях аз тази, която я изведе на мотоциклет онзи ден. Беше ти. Всичко, което направих аз, бе да й помогна да изчисти глупавия килер.

— Тя едва не падна на главата си, по дяволите. Казах ти да държиш тази жена далеч от затворени пространства. Тя е в опасност в тях, не си ли забелязала?

— Не съм пазач на сестра ти! — извика Шера. — Как бих могла да намеря смисъл в откачените неща, които иска да прави Меринъс? Тя е твоята проклета сестра.

Шера вече беше на крака, а пръстът й сочеше през масата обвинително, когато го погледна. Беше й омръзнало да си играе на бавачка с една осемгодишна, която знае повече, отколкото трябва, както и с една жена, която изглежда не знаеше как да движи краката си, когато бе в килер.

— Ами, извини ме, по дяволите, мислех, че вие двете би трябвало да имате достатъчно общи неща помежду си, най-малкото да можете да вървите и едновременно с това да говорите — провлече Кейн подигравателно. — Трябва да вземеш уроци от нея, Шера. След като си разгонена по начина, по който си, трябва да имаш здравия разум поне да обръщаш внимание, когато тя се забърква в каши. Може би искаш да се поучиш от това.

Шера усети как кръвта се оттича от лицето й. Реалността изчезна, тя се озова в една тъмна бездна и единственото, което виждаше, беше познанието в очите му и предизвикателните искри, които блестяха там.

— Ти си луд — тя опита да открие предишната ярост, но вместо това едва успяваше да диша, задушавана от шока.

Кейн се засмя леко, въпреки че звукът беше подигравателен и изпълнен с гняв, когато се изправи на крака, и застана пред нея с напрегната усмивка.

— Наистина ли? — каза той. — Или мислиш, че можеш да скриеш нещо подобно от мен? Съжалявам, бейби, не съм чак толкова глупав, за колкото изглежда ме смяташ. Искаш ли да знаеш какво друго ми е известно? — мъжът се наведе по-близо, а ръцете му се подпряха на масата, като почти опря носа си в нейния.

Сетивата й се изпълниха с уханието му. Ароматът на горещ, разгневен мъж я обгърна и я задуши от копнеж.

— Какво смяташ, че знаеш? — тя опита да изръмжи, но гласът й бе слаб и предпазлив.

Най-сетне разбра предупредителния гневен блясък, изгарящ очите му още от момента, в който бе влязъл в кухнята. Кейн беше ядосан. И това не беше хубаво.

— Това, което знам — каза той с брутална яснота, — е, че ти си в период на разгонване, Шера. И знам коя е твоята половинка. Знам, защото това съм аз — после се изправи, взирайки се в нея, сякаш бе разгневен на самия факт, че знае, а не на нещо друго. — Точно както знам за бебето, стерилизацията и шибаната ти упоритост през последните няколко месеца. Наясно съм с всичко и проклет да бъда, ако ти позволя да се измъкнеш от всичко това дори само още ден.

Втора глава

Човек може да чуе падането на игла. Това беше клише, но бе първото нещо, което връхлетя в съзнанието на Шера, секунди след яростното изказване на Кейн. Тя стоеше лице в лице с него, виждаше мускула, изпъкнал на челюстта му, пламъците, изгарящи очите му, и слушаше пълната тишина в стаята. Там имаше още шестима души, освен тях, които, шокирани и безмълвни, станаха свидетели на пълното й унижение със смаяно учудване.

Като дишаше затруднено, Шера се изправи пред мъжа, който бе изтръгнал сърцето от гърдите й преди толкова много години, мъжа, когото се бе заклела да убие, само за да научи, че брат й почти го е направил. Бързо събра силата в себе си, гордостта, болката и решителността, които й бяха помогнали да оцелее през годините. Главата й се надигна, докато успя да го погледне величествено, уверявайки се, че лицето й изразява арогантно безразличие.

— Очевидно не смятам, че това е твоя работа, Кейн — каза тя кратко, като изтръгна с усилие думите от устните си, наблюдавайки как гневът му расте. — Ако смятах, че трябва да знаеш някаква част от това, щях сама да те информирам — погледна многозначително към Меринъс, преди погледа й отново да се върне на Кейн. — А това доказва, че според мен, ти не попадаш в графата „трябва да знае“.

Шера много добре знаеше най-вероятния издайник на тайните, които се опитваше да запази. Меринъс обичаше семейството си повече от всичко друго, с изключение на Калън и нероденото им дете.

Устните на Кейн се извиха и оголиха зъбите му с тихо ръмжене, което би накарало всяка Порода да се гордее.

— Помисли отново, котенце — изплющя той. — Не ми пука какво мислиш, че трябва или не трябва да знам. Дадох ти възможност да дойдеш при мен, шансът на годината, вместо това ти се скри. Сега можеш да се изправиш пред последствията.

Смехът й беше подигравателен и кратък.

— Да се изправя пред последствията? Съжалявам, Кейн, вече минах през това. Беше отвратително. Няма да плащам отново. Сега, ако ме извиниш, имам по-важни неща за вършене. Калън може да ме уведоми за решението, което ще вземете за „Фарсайд Кънстръкшън“. Наистина не ми пука как се справяш с това.

— Отдалечи се от мен и ще съжаляваш — тихото му предупреждение спря завъртането, когато понечи да се отдалечи.

Шера погледна към него, взря се в решителното сурово лице, в бушуващата ярост на тъмносините му очи. Устните й се извиха в горчива усмивка, а погледът й го прониза студено.

— Да съжалявам ли, Кейн? Единственото, което ми се иска, е да бях направила така първия път. Сега щях да бъда много по-добре.

След това Шера позволи на погледа си да обхване семейството й — тези, с които беше израснала, и двете жени, които се бяха присъединили към него чрез чифтосването си с братята й. Видя тяхното неверие, съчувствието и шока им.

— Лека нощ, момчета. Порцията ми от забавление за тази вечер свърши. Може би ще успея да се представя по-добре утре.

Гневът я изгаряше, караше бузите й да пламтят, разтърсваше тялото й и тя усещаше как се натрупва в нея.

— Смяташ ли, че ще е толкова лесно, Шера? — гласът на Кейн беше груб, битката да контролира емоциите си сякаш пулсираше в него. — Мислиш ли, дори за една проклета минута, че ще оставя да ти се размине?

— Наистина не смятам, че имаш избор — тя закрачи през стаята с високо вдигната глава.

Изобщо не й пукаше какво мисли той, че може или не може да направи тя. Беше преживяла единадесет години на физическо мъчение и емоционална болка, докато се опитваше да разбере, защо тялото й я бе предало, защо изпитваше още такава отчаяна нужда по Кейн, а плътта й се бунтува срещу докосването на всеки друг мъж.

Дори след като научи причината, това не бе повишило емоционалната й сила. Да узнае, че това е разгонване, а не желание, едно свързване, което остава неизменно, не й помагаше.

Калън вече беше бесен, че не му е разказала за физическите проблеми, които бе преживяла, че се бе осмелила да направи опит за стерилизация, за да облекчи болката. Разочарованието му от нея я беше засрамило повече, отколкото бе очаквала.

Докато напускаше кухнята, Шера чу как брат й спори с Кейн, а Меринъс го умолява. Останалите, разбира се, коментираха. На нея не й пукаше. Те не бяха живели през последните единадесет години в нейната кожа. Не бяха изгаряли от жажда, без да имат представа за причината, желаещи и страдащи за едно докосване, което никога не получаваха.

Шера се хвана за парапета на стълбището и започна да изкачва стъпалата. Желанието да избяга пулсираше във вените й, туптеше в сърцето й.

— Шера — гласът му я застигна на площадката.

Младата жена спря, ноздрите й пламнаха, когато въздъхна тежко, и стисна зъби, в опит да сдържи един вик. Обръщайки се бавно, тя погледна надолу към Кейн.

Тялото й трепереше от копнеж. Устатата й се навлажни, езикът й пулсираше, жлезите я боляха от нужда за освобождение на омразния хормон. Това беше достатъчно лошо, за да я докара до лудост, но тя знаеше дяволски добре, какво ще се случи, ако Кейн го погълне.

Химическата реакция не беше толкова силна при Калън и Тайбър, колкото бе при техните половинки. Ако се придържаше към модела, това щеше да е по-лошо от огромно количество виагра, когато засегнеше организма на Кейн. Мисълта за това накара вагината й да се подмокри, ридаеща от нужда. Като отделно същество със свой собствен разум, тя сякаш крещеше безмълвно, в знак на протест срещу отказа на Шера да й позволи да получи жадуваното облекчение.

Кейн беше прекалено дяволски красив, висок и силен, съвършен мъжки екземпляр със здрави, добре оформени мускули. Слаб и с крещяща сексуалност. Тъмната му коса беше късо подстригана, миглите му хвърляха сенки върху бузите му, докато я наблюдаваше.

Шера не му отговори, само го гледаше студено. Устните му се извиха от осъзнат глад.

— Ще се кача по-късно. Не ме карай да идвам да те търся.

Челюстта й едва не се удари в пода, когато той й обърна гръб и влезе отново в кухнята. Да не го кара да идва да я търси, повтори си тя невярващо. Кучи син, щеше да го убие.

Присвивайки очи, Шера тръгна бързо към стаята си. Преоблече се набързо в прилепнали черни панталони и плътна спортна тениска. Стегна удобния колан и кобура около ханша си, постави камата на бедрото си, преди да прибере косата си под черна бейзболна шапка и да се измъкне от къщата. Нека да дойде да я търси. Можеше да получи повече, отколкото онова, за което се бе пазарил.

— Не се ли притесняваш, че я притискаш прекалено много? — попита Тайбър учтиво, няколко минути след като останалата част от семейството напусна кухнята и се прибра по стаите си.

За първи път той не бе с младата си половинка и съпруга, Рони. Взираше се в Кейн с онези негови зловещи зелени очи, а в дълбините им се спотайваше само намек за неодобрение.

— Ти не се ли страхуваш, че Рони ще разбере за твоето намерение да държиш семейството й далеч от нея? — отвърна Кейн, а гласът му бе толкова учтив, колкото този на Тайбър. — Аз не ти давам съвети, как да се отнасяш с половинката си, Тайбър. И ти не се опитвай да ми казваш как да се справя с моята.

Устните на Тайбър се повдигнаха в тихо ръмжене, показващо опасните кучешки зъби от двете страни на устата му. Кейн се ухили подигравателно.

— Изглежда по-секси, когато Шера го прави. Не се опитвай да ме сплашиш, момче-котка. Сам ще те улесня, защото ти си настръхнал достатъчно от обида, а аз наистина не искам да си губя времето в боричкане с теб.

Кейн се раздвижи лениво от стола си, вдигна чашата си за кафе и се отправи към пълната кана, надяваше се, там да намери и малко търпение, за да се справи с Тайбър. От всички мъже Породи, той сигурно бе най-темпераментният. И Кейн саркастично си помисли, че за негов късмет, точно той реши да опита да се намеси и да го смъмри за поведението му към Шера.

— Да се боричкаш с мен? — изръмжа Тайбър. — Казваш го така, сякаш става дума за урок по борба. Мога да ти разкъсам гърлото, Кейн.

— Можеш да опиташ — Кейн си наля кафе, като се бореше с умората, плъзнала се в съзнанието му.

Беше възбуден, както му се струваше, от месеци. Възбудата нарастваше всяка нощ, лишавайки го от сън и изчерпвайки търпението му.

Когато Тайбър не каза нищо повече, Кейн се обърна бавно, повдигна въпросително едната си вежда и зачака. Мъжете Породи можеха да бъдат непредвидими дори и в най-добрите си дни и, въпреки че вършеха достойна за възхищение работа без да прибягват до насилие, той беше наясно, че потенциалът им е там.

Тайбър се раздвижи, поглеждайки настрани за секунда, сетне отметна небрежно назад рошавата си черна коса, която бе паднала на лицето му и отново се обърна към Кейн.

— Бях там, когато тя разбра, че ти не си се върнал. Бях там, когато изгуби детето и когато едва не умря — отсече Тайбър. — Ти не беше. Писна ми да я гледам как страда заради теб, Кейн. Остави я.

— Върни се при твоята половинка и играй котешките си номера с нея — възрази Кейн с нарастващ гняв, докато другият мъж го гледаше. — Да не мислиш, че не мога да си представя ада, през който е преминала, ти мъркаща торба от сбъркани гени? Смяташ ли, че има шанс да й позволя да продължи да измъчва и двама ни, заради нейната проклета упорита гордост, по дяволите? Проследи нишката, Уилямс. Вече не!

Тялото на Тайбър се раздвижи опасно, нефритенозелените му очи блеснаха от ярост, а в гърдите му започна да тътне ръмжене.

— Ти си едно остроумно копеле, Кейн. Смятай се за късметлия, че си сроден с Калън и си половинка на Шера, иначе щях да те убия заради това.

Кейн изсумтя.

— Не позволявай на това да те спре да опиташ. Сигурен съм, че Меринъс ще ти прости доста бързо — остави чашата си на плота, подготвяйки се за битка. Точно сега предпочиташе да срита задника на тази арогантна пантера, отколкото да го гледа.

— Остави я, Кейн — нареди Тайбър отново. — Не трябва да стоиш толкова много около нея.

— Аз все пак ще я получа — усмихна се Кейн напрегнато. — И когато го направя, ти няма да бъдеш поканен да гледаш. За разлика от другия ти брат, аз не съм много по публиката, нито пък имам нужда от помощ.

Сексуалните навици на Танер излизаха извън контрол, но не повече, отколкото либидото на Кейн. Ако не вкараше Шера в леглото си, и то бързо, щяха да го освидетелстват като луд.

— Не става въпрос за Танер — напомни му Тайбър яростно. — А за Шера. И те предупреждавам…

— Не прави тази шибана грешка — гласът на Кейн се понижи опасно. — Дори не се опитвай да ме предупреждаваш за глупости, Тайбър, защото ще се сбием. Тя е моя жена, моя половинка, моя работа. Занимавай се с твоята собствена, и по дяволите, стой далеч от моята.

— Ти я погубваш — ръмженето стана по-дълбоко и диво. — Няма да ти позволя да продължиш с това, Кейн.

— Предизвиквам те да ме спреш — подигра се Кейн. — Ще ритам котешкия ти задник през цялата кухня, ако само се опиташ.

— Добре деца, престанете, дявол да го вземе — Рони застана на вратата, ръцете й се подпираха на закръглените й бедра, а сините й очи блестяха гневно, когато погледна към половинката си. — Какво, по дяволите, ви става на вас двамата? Сега не е време за това.

— Рони, това не те засяга — предупреди Тайбър тихо, когато Кейн поклати глава, а ръката му се повдигна, докато успя раздразнено да стисне двете страни на носа си, така, че да го запуши.

— Господ да ме спаси — промърмори той. — Дали е от фазата на луната, която е застанала на грешното място, или нещо подобно? Някакъв странен мъжки Котешки предменструален синдром? — попита той подигравателно към Тайбър — Човече, чифтосването изобщо не е охладило задника ти.

Кейн беше наясно, че предизвиква другия мъж. Знаеше го и отказваше да отстъпи. Беше му омръзнало от ръмженето, зъбенето и сърдитите погледи, които получаваше обикновено от него.

— Тайбър! — Рони почти изкрещя и сграбчи ръката на своя съпруг, секунда преди той да скочи към Кейн.

Кейн позволи на една бавна, студена усмивка да се оформи на устните му.

— Пусни го, Рони. Ще оставя пердаха за по-късно.

— Проклет да си, Кейн, млъкни, по дяволите — извика Рони, когато Калън, Мерк, Танер и няколко от останалите нахлуха от другия край на кухнята и спряха учудено, взирайки се в сцената, която се разиграваше пред тях.

— Какво, по дяволите, става тук? — попита Калън тихо, гласът му тътнеше, а кехлибареният му поглед не бе никак доволен.

— Хей, Гарфийлд, брат ти тук смята, че може да ми нарежда какво да правя с моята половинка, тъй като е щастливо малко мъркащо момченце със своята. Може би трябва да го посъветваш друго — Кейн облегна хълбока си на плота, въпреки че следеше внимателно разярената пантера. — Просто му позволих да разбере, че може да целува шибания ми задник до ада и обратно, защото това няма да се случи — той насочи не особено любезните си коментари към ръмжащия в отговор Тайбър.

Рони изправи тялото си пред половинката си, хватката около ръцете му сега стана смъртоносна.

— Калън, направи нещо — тя се обърна към водача на Прайда при тихата заповед на Тайбър да го пусне незабавно.

Кейн наблюдаваше съпруга на сестра си с ъгълчето на окото си и видя напрежението по лицето му, колебанието му. Танер поклати глава и измърмори нещо под нос, което накара Калън да погледне към него остро.

— Кейн, остави това — каза най-сетне многозначително. — Просто се махни, човече. Заради всички нас.

В гласа на Калън имаше уморено примирение и чувство на тъга, които накараха инстинктите на Кейн да запротестират.

— Защо? — попита го Кейн тихо. — Няма да я пусна вече, Калън, както ти никога няма да оставиш Меринъс да си тръгне.

— Калън не погубва Меринъс — избухна Тайбър с първична ярост. — Няма да гледам как отново я разкъсваш на парчета, Кейн. Разкарай се оттук и от имението, щом само това може да успокои Шера. Веднага, преди да се наложи да те изстържат с лопата от пода.

Сега Кейн оголи зъбите си.

— По-добре го дръж здраво, Рони — каза той тихо. — Защото може да се наложи да науча малкото ти коте на някои маниери.

Кейн не можеше да разбере собственото си чувство на гняв повече, отколкото това на Тайбър, но беше невъзможно да пропусне заплахата в очите на другия мъж, когато избута настрани съпругата си и се втурна към него.

Извъртайки се, Кейн се премести незабавно, за да го посрещне, когато другите скочиха между тях. Танер и Мерк уловиха Тайбър, възпирайки го, докато гласът на Рони се повиши предупредително и Калън застана пред Кейн.

— Достатъчно — в гласа на Калън нямаше гняв или негодувание. Вместо това гледаше Кейн със съчувствие. — Кръвопролитията няма да разрешат това, Кейн. Боят няма да го оправи.

— Тя е моя — озъби се другият мъж.

— И поради тази причина ще стоиш настрани, точно както Танер и Даун стояха, докато наблюдавахме как Шера страда, откакто ти дойде тук — каза той съвсем тихо. — За Тайбър битката е по-трудна. Разбираш ли, Тайбър беше този, който я откри да лежи в собствената си кръв, когато Шера пометна. Тайбър беше този, който слушаше риданията й, които можеше да са предсмъртните й думи, ако не беше действал толкова бързо. Тайбър беше този, Кейн, когото тя помоли да й позволи да умре, защото не би могла посрещне живота без теб или твоето дете. И Тайбър беше този, който се закле да отмъсти за нея. Не можеш да заличиш единадесет години болка, ярост и омраза, само защото е било едно недоразумение.

Кейн се втренчи в него шокирано, преди очите му да се обърнат към пронизващия, яростен поглед, който Тайбър бе насочил към него. Ръцете му се стегнаха и отпуснаха, челюстта му потреперваше от собствената му агония.

— Обичам я — каза той, гласът му беше измъчен, гърдите го боляха от новата информация, която бе получил. — Винаги съм я обичал и твоите заплахи няма да променят това. Нито омразата ти. Точно както няма да променят факта, че няма да си тръгна и няма да се предам. Ще е най-добре, ако всеки един от вас свикне с това.

Кейн излетя от стаята, гневът и болката надделяха. Желанието да види Шера, просто да разбере, че тя още съществува, го движеше… Подтикваше го… Погубваше го…

Трета глава

Бягството беше единствената й възможност. Шера знаеше, че оставането в къщата тази вечер би означавало само едно — евентуална конфронтация с Кейн, в която тя нямаше да има никакъв шанс да победи. А загубата в този момент не беше за предпочитане.

Облечена в тъмни, прилепнали по тялото маскировъчни дрехи, които носеше, когато патрулираше, тя премина през двора към една от няколкото еднофамилни къщи, построени през последните месеци. Танер и Кейбъл се бяха настанили в малката къща, след като Меринъс случайно ги хвана да участват в една от любимите им игри. Беше се натъкнала на тях във всекидневната на главната сграда. На скъпото канапе, което сама беше избрала за стаята, двамата мъже енергично убеждаваха една смееща се, доста развеселена жена от Породите да се присъедини към тях в играта им.

След спасяването му от една особено садистична лаборатория, Кейбъл, по своя тих и очарователен начин, беше привлякъл няколко от по-свободомислещите жени в леглото си, а към тях, много често започна да се присъединява и Танер. Той, най-дивият от основния Прайд, се наслаждаваше на тройките, както котка на сметана. Двамата с Кейбъл изглеждаха като продължение един другиму, когато доставяха удоволствие на младите жени в леглото си.

Известно време Шера наистина се притесняваше, че приемният й брат и Кейбъл са по-близки, отколкото тя смяташе за необходимо, дори и след като бяха научили истината, която не бе много лесна за възприемане. Но те не бяха привлечени физически един от друг, а просто се наслаждаваха на това да подлудяват всички около себе си.

Споделяха жените си, убеждаваха ги да прекарат нощта не с една, а с две Бенгалски породи, и участието им в тези сексуални подвизи беше зачестило толкова много, че Калън най-накрая ги изгони от главната сграда. На което Танер просто се засмя и се нанесе в новопостроената къща.

Когато приближи постройката, Шера наклони глава, ослушвайки се внимателно за сексуална активност. Като не чу нищо, тя хвана бравата на вратата, влезе вътре и спря шокирано.

— Имате проблем със спалните ли? — попита, когато погледна надолу към пода и видя тримата все още свързани един с друг и проснати на матрака.

Женската Порода спеше или беше изпаднала в безсъзнание, кой знае, притисната между двамата мъже, единият й крак беше повдигнат върху този на Кейбъл, който стоеше зад гърба й, с пенис забит в ануса й, докато Танер се измъкна бавно от влажната неокосмена вагина.

— А ти имаш проблем с чукането ли? — той прокара ръка по потните си гърди и се срина по гръб, дишайки учестено.

Лицето му като на поет — мургаво и арогантно — беше отпуснато от сексуално задоволство, дългата му черна коса, изпъстрена с естествени златисти кичури падаше по раменете, подчертавайки чертите, и му придаваше мъжествена съвършеност.

От другата страна, Кейбъл се измъкна бавно от партньорката им, като изсумтя от очевидно стегнатата хватка около омекналата му ерекция, преди също да легне по гръб, отпуснат и заситен. Косата му беше златиста, с тъмни, среднощни черни жилки, минаващи през нея. На кичури, както тази на Танер. Беше като да гледаш двете половини на един човек. Чертите на лицата и структурата на телата им бяха почти идентични, дълбоките им гласове бяха удивително сходни. Шера често се питаше дали не споделят кръвна връзка, освен жените си.

Тя се загледа в младата жена, която сега беше извита на една страна, а Танер метна един чаршаф върху голото й тяло. Той можеше да ги язди до изтощение, да им доставя удоволствие до последния им оргазъм, но беше и много закрилнически настроен към тях.

— Ами заключи вратата или нещо такова — отсече тя и влезе вътре, за да ги прикрие от любопитни очи. — Калън ще ти срита задника ако разбере, че отново чукаш охраната му, Танер. И ако не греша, на твоята малка котана понастоящем й е възложено да пази къщата.

Той отвори едното си око и очарователна, многозначителна малка усмивка разтегна устните му.

— Кой ще му го каже?

Шера се намръщи, в опит да сдържи веселието в погледа си.

— Продължавай да пренебрегваш заповедите и ще го направя — предупреди го тя, а гласът й беше строг, макар да знаеше, че това никога няма да се случи.

Танер се шегуваше достатъчно за всички тях. Често й напомняше, че всички обожават смеха му. Той беше весел, оптимистичен и винаги намираше начин да се наслаждава на живота.

Кейбъл беше по-тих, по-самовглъбен, но винаги на страната на Танер без значение дали ставаше въпрос за шега или сексуален подвиг.

— Не, няма — само Кейбъл би посмял да й каже това, точно както и стори, докато се надигаше безсрамно гол от матрака, и тръгна към кухнята. — Искаш ли бира?

— Не — отсече тя, възхитена от начина, по който играеха мускулите на задника му, докато вървеше. Не би могла да се възхити на задника на Танер, по дяволите, той й беше почти брат, но Кейбъл знаеше как да се движи и тя нямаше нищо против да гледа. Можеше да обича много Кейн — до последния си дъх, но това не означаваше, че е сляпа. А една жена трябваше да е сляпа, за да не забележи тези прекрасни задни части, пред очите си.

— Кейн ще ти срита задника, ако продължаваш да го гледаш така, сестричке — засмя се Танер, като се изправи на крака и облече чифт намачкани боксерки, преди да седне тежко на дивана. — Това не би било справедливо спрямо него.

Шера се ухили безсрамно, когато Кейбъл се върна в стаята.

— Да не би тя отново да се взираше в задника ми? — той хвърли на Танер една бутилка с дълго гърло, преди да завърти капачката на своята и да й отправи порочна усмивка. — Как не те е срам, Шера.

— Както и да е — тя скръсти ръце на гърдите си и се намръщи към двамата, докато те я гледаха развеселено. — Имам нужда от услуга.

— Ооо, сега загазихме — въздъхна Танер.

— О, млъкни — нацупи се младата жена. — Просто искам да намериш начин да държиш Кейн ангажиран тази вечер. Той настоява да ме завлече обратно в къщата, а аз не се нуждая от конфронтация с него точно сега, Танер.

— Не, имаш нужда да бъдеш изчукана — намеси се Кейбъл, а златистите му очи я гледаха сериозно. — Спри да бягаш от него и няма да се налага да молиш за услуги.

— Ще ти сритам задника, ако не млъкнеш — изръмжа Шера. — Не поисках съвет, а помощ. Да или не?

— Не — върна й смръщването Кейбъл.

— Да — Танер се усмихна и й намигна, а Кейбъл изръмжа раздразнено.

— Глупав ход, Танер — той повдигна бирата към устните си, накланяйки глава, за да отпие голяма глътка, преди да остави бутилката на края на масата.

Наведе се, дръпна чифт дънки от купчината дрехи на пода и ги намъкна на мускулестите си, добре развити, прекрасни крака. Само тези на Кейн изглеждаха по-добре. Но, напомни си Шера отново, тя не беше сляпа.

— Остави я да се позабавлява, поне засега — сви рамене Танер. — В крайна сметка, Кейн ще се погрижи за положението. Имам пълно доверие в него.

За съжаление, Шера подозираше, че е прав.

— Просто го дръж зает — въздъхна тя, пренебрегвайки подмятанията му. — Продължавайте с това… — махна с ръка към още спящата жена — и накрая и двамата ще свършите чифтосани с една и съща жена. Какво, по дяволите, ще правите тогава?

Кейбъл се усмихна бавно.

— Една Порода, една половинка. Помниш ли? Не се притеснявай, мила, някой ден и ние ще пораснем.

Тя дълбоко се съмняваше.

Нощта беше неин приятел. Късно същата нощ, Шера се движеше през планината над имението на Породите, като благодари още веднъж на близнаците-демони за тяхната роля в задържането на Кейн долу, докато тя сканираше тъмнината, претърсвайки планината за всякакви нередности. Често приемаше за даденост ясното си зрение в мрака. Виждаше толкова добре, сякаш навън бе ден, въпреки че от безлунното небе не идваше никаква светлина. Шера намираше успокоение в мрака. Място, където да се скрие и да се опита да намери смисъл в нарастващите нужди на тялото си.

Настояванията на Кейн правеха нещата дори още по-лоши. Тя се бореше с нарастващото осъзнаване вътре в нея всеки ден. Бореше се с желанието си да го докосне, не от копнеж или страст, а само за да се увери, че той е там. Че е жив. Че диша. Бореше се с това до такава степен, че се страхуваше дори от най-лекия допир между тях, защото й ставаше все по-трудно с всеки изминал ден да отхвърля крехката връзка, която чувстваше да се оформя в душата й.

Студът беше повече от добре дошъл сега. Режещата ниска температура й помогна да проясни ума си и да запази съпротивата си. Шера можеше да издържи на температурите по-добре, отколкото останалата част от семейството. Въпреки че нямаше козината, която Снежният леопард притежаваше, тя имаше поносимост към студеното време, каквато другите Породи нямаха. Или може би топлината от желанието, надигащо се вътре в нея, я предпазваше много по-добре от студа.

Възбудата от разгонването беше по-лоша от всичко, което бе преживявала досега. Сякаш присъствието на Кейн по някакъв начин бе подсилило огъня, който гореше вътре в нея. Сега езикът й беше подут, жлезите отстрани бяха препълнени и пулсираха от потребността да освободят сладкия хормон, съдържащ се в тях.

Осъзнаването, че проявява някои от характерните белези, които мъжете показваха, я шокира. Нейната половинка не беше Порода. Хормонът-афродизиак щеше да увеличи сексуалността му още повече, както и нейната. Шера затвори очи при тази мисъл. Док Мартин я беше предупредил, че ще бъде така, сякаш Кейн е напомпан изцяло със стимуланти, за да е сигурно, че е в състояние да я обладава достатъчно често, за да осигури зачеване.

Мисълта за Кейн с постоянна ерекция беше повече, отколкото младата жена можеше да понесе. По дяволите, та той и сега през по-голяма част от времето бе напълно възбуден. Всеки път, когато го погледнеше, очите му блестяха от страст, а издутината на панталоните му сякаш ставаше все по-голяма. Примамваше я. О, Господи, как само я изкушаваше!

Шера облиза устни, докато вървеше из планината. Спомни си ясно стоманената твърдост, издигаща се между бедрата му. Формата и дължината, дебелината на плътта, усещането за него. Тя едва не простена от желание при спомена за вкуса му, пулсиращ по езика и надолу по гърлото й. Или усещането за Кейн, движещ се между бедрата й. Вагината й се подмокри само при мисълта за това.

Шера стисна зъби и продължи да върви. Проклета да бъде, ако се поддадеше. Можеше да си представи Кейн съвсем точно — доминиращ и властен — както всяка порода, която някога се бе раждала. Той щеше да се превърне в същото сексуално чудовище, като Калън и Тайбър.

Младата жена изсумтя. Сякаш никога нямаше да оцелее затворена в тази къща на фона на опасността, която нарастваше около тях. През изминалите две седмици бе имало три опита за нахлуване във външния периметър на предпазната преграда, която минаваше около планината. Досега обаче бяха успели да заловят всеки, опитал да пробие защитата им. Шера не можеше да си представи да се крие в границите на имението в такъв момент. Калън и Тайбър почти бяха обезумели в опитите си да защитят Меринъс и Рони. Ако се поддадеше, това щеше да я подлуди.

Не можеше да потиска съжалението си, че не е способна да зачене, нито пък мъката от загубата на детето, което някога бе носила. Утробата й се присвиваше предупредително, една подготовка за силните спазми, които знаеше, че щяха да дойдат много скоро — тялото й изискваше да бъде създаден нов живот, който зачеването би осигурил. Шера бе унищожила всички шансове за това със собственото си невежество, още преди години. А беше толкова уморена от борбата с Кейн и възбудата, надигаща се вътре в нея.

Той беше нейната половинка. Беше разбрала това, след като изучи истинската дълбочина на свързването между Меринъс и Калън. Това не правеше положението по-лесно за справяне. Да знае, че той е единственият мъж, на когото можеше да позволи да я докосва и да я държи, не вещаеше нищо добро за бъдещето й.

— Можеш ли да станеш по-упорита, Шера? — изплющя гласът на Кейн в слушалката в ухото й и я накара да се напрегне и да спре по пътя нагоре в планината.

С безмълвно проклятие, тя дръпна очилата от върха на главата си към очите и активира прецизния локатор. Молеше се Кейн да е в комуникационната сграда, а не да е поел нагоре в планината. По дяволите. Там беше. Шера видя уникалния му локатор, движещ се неотклонно близо до нея. Другата патрулираща Порода се отдръпна назад, оставяйки му пространство, докато той избираше най-краткото разстояние, което щеше да го доведе до нея.

— Вероятно бих могла — изсумтя Шера с чувство на безсилие.

Сега усещаше как очакването нараства в нея. Сякаш гласът му беше задействал ключ, който позволи на тялото й да разбере, че половинката й е в непосредствена близост. Гърдите й внезапно станаха чувствителни, подуха се отново, зърната се надигнаха към плата на потника й, когато тя спря и седна върху един голям обрасъл с мъх камък. Нямаше да постигне нищо добро, ако се опитваше да избяга от него. Той беше невероятно упорит.

Шера въздъхна дълбоко, улавяйки слаба следа от неговото ухание, докато той приближаваше. Очите й се затвориха в отговор на внезапния прилив на кръв, която започна да бучи във вените й. Кейн миришеше възхитително, диво и възбуждащо, страстта му достигаше опасния ръб на разгорещената миризма.

Той щеше да бъде твърд, помисли си младата жена с въздишка. Пенисът му щеше да се притиска плътно в дънките му, предизвиквайки я да го освободи, да го вземе, така както й се искаше. Шера поклати глава при тази мисъл. Самоконтролът й беше на привършване. Липсата на сън и нарастващата възбуда започваха да вземат дължимото.

Шера отстрани микрофона на предавателя от лицето си, изключвайки останалите от всичко, което щеше да каже. Слушалките още бяха на мястото си обаче, и тя беше в състояние да държи връзка с другите пазачи, както и с комуникационния център. Свали очилата, когато видя светлата точица, представляваща локатора на Кейн, която я известяваше, че се приближава неотклонно към нея. Той знаеше точно къде се намира тя. Малкият предавател в задната част на дънките й позволяваше да бъде проследена лесно от компютъризираните очила, които носеха всички Породи, натоварени със задачата да отговарят за безопасността им. Шера прибра своите очила в калъфа на практичния си колан и зачака Кейн.

Зимната нощ внезапно се изпълни с жарка, чувствена топлина, която проникваше в костите й. Прииска й се да се отпусне за ласките на Кейн, които със сигурност щяха да последват. Може и да бе побеснял от яд, но когато пристъпи в осеяната с каменни блокове местност, където бе седнала, похотта завладя сетивата й подобно на горещ като лава копнеж.

— Не те мислех за страхливка, Шера — първите думи излезли от устата му накараха косъмчетата на тила й да настръхнат яростно.

Тя не беше в състояние да сдържи ниското гневно ръмжене, което завибрира в гърдите й.

— Има разлика между страхливост и безразличие, Кейн — озъби се младата жена, после скръсти ръце пред гърдите си и проследи с поглед приближаването му. — Ни най-малко не съм изплашена от теб. Сега ми кажи, защо ме последва тук горе? Всичко, което имаш да ми казваш, може да бъде направено по комуникационния канал.

— Наистина ли? — той изсумтя, спирайки на няколко инча от нея. — Наистина ли искаш останалите от Прайда да чуят как ти казвам точно колко силно смятам да ти напляскам задника, задето си тръгнала така? И колко дълбоко възнамерявам да заровя пениса си в хлъзгавата ти вагина, докато го правя?

Шера щеше да се обиди, ако внезапната представа, която премина през съзнанието й не накара женствеността й да запулсира в отговор. Пулсираше? По дяволите, тя туптеше, като кървяща отворена рана, молеше да бъде изпълнена. Но това не означаваше, че щеше да му позволи да разбере.

— О, не си ли смел? — вдигна едната си вежда презрително. Проклета да е, но не възнамеряваше да се гневи истински, това щеше да й причини само вреда. Сякаш се нуждаеше от кръвта, препускаща бързо към клитора й, носеща слаби следи от хормона, освободил се от жлезите на езика й, към останалата част от тялото й. — Нали знаеш, Кейн, бих могла да издера очите ти с лекота. Аз съм котка, помниш ли?

Той изсумтя саркастично.

— Ще се престоря на твоя вълк и ще те изям тогава — сряза я мъжът. — Няма къде да ми избягаш.

Ръката й се раздвижи, преди Шера да вложи някаква мисъл в това, и замахна към лицето му. Изненадващо, той я хвана секунда преди удара.

— Прекрачваш всички граници — сопна се тя гневно. — Омръзна ми от забележките и завоалираните ти обиди, Кейн.

— И на мен ми писна и се уморих да бъда обвързан физически и емоционално с една вещица, която няма здравия разум да се грижи сама за себе си — изръмжа мъжът в отговор. — Смяташ ли, че не знам точно през какво си преминала през всички тези години, Шера? Колко е лоша възбудата и как постоянно нараства, без значение какво правиш, за да я спреш? Ти можеше да ме намериш по всяко време.

В очите му проблесна ярост. Сините дълбини светеха от гняв, а устните му се свиха. Това я раздразни, направо я вбеси.

— О, да, наистина щях да го направя — Шера дръпна ръката си, тялото й изтръпна, сърцето я болеше дори от такова докосване. — Щях да дойда и да те умолявам плачейки, да ме отървеш от това обвързване, макар да знаех, че си ме лъгал от самото начало. Просто да дойда пред вратата ти и да те помоля мило да ме изчукаш, за да облекчиш тялото ми. Дори да бях наясно какво е разгонването, нямаше ни най-малък проклет шанс това да се случи — да поддържа гласа си нисък, да сдържа яростта си зад грубото ръмжене беше едно от най-трудните неща, които някога бе правила през живота си. Шера искаше да крещи, да беснее, да удря, да го нарани толкова, колкото тя бе наранена, когато мислеше, че я бе изоставил.

— Ти знаеше, че не мога просто да избягам от теб, Шера — Кейн нямаше да отстъпи. Той беше точно пред лицето й, топлината на гнева и страстта му се обвиваше около нея, като невидими вериги, когато ръцете му стиснаха раменете й. — Проклета да си, знаеш, че не съм те предал.

Плътта му гореше от копнеж по нейната. Тя усещаше всеки отделен пръст, всяка клетка, когато влязоха в контакт с тялото й, и стана невероятно чувствителна. Шера се бореше да поеме достатъчно въздух, за да прочисти главата си, да засили самоконтрола си, но всичко, което можеше да подуши, беше Кейн и горещата му мъжка страст.

Младата жена се взря в него, поемайки уханието му, опиянена от внезапната непреодолима нужда да го докосне. Трепереше заради това, осъзна тя. Той се бе втренчил като нея, сякаш искаше да я разтърси. Очите му бяха присвити, гъстите мигли хвърляха сенки по бузите му и както обикновено, плътните чувствени устни бяха свити в тънка гневна линия. А тя искаше целувката му.

Езикът й туптеше, докато се отдръпваше от него. Можеше да усети хормона, разливащ се в устата й, когато препълнените жлези започнаха да се издуват и да изискват споделянето.

— Махни се от мен — Шера се опита да се отдръпне, да пренебрегне нуждата и глада, бушуващи в нея, и яростта, която се спотайваше точно под повърхността. — Ако ти пукаше, щеше да ме вземеш със себе си, както те помолих, Кейн, но вместо това ме остави — дори тя беше изненадана от гърления звук на гласа си, от суровата, нежелана болка, която отекна в него.

— Господи, мислиш ли, че не се мразя достатъчно заради това, Шера? — очите му бяха мрачни, изпълнени със собствените му болка и съжаление. — Смяташ ли, че не съм се молил буквално да се върна и да го променя? Да се уверя, че ти си излязла от там?

Кейн я освободи, сякаш не можеше да понася да я докосва повече. Пръстите му преминаха през късите кичури на гъстата му коса, докато издишваше накъсано. Бореше се за контрол точно толкова, колкото и тя.

— Виж, Кейн — Шера се премести назад, опитвайки се да диша, въпреки емоциите, които препускаха в нея и се изливаха към него. — Прекалено е късно, да се върнем назад, и прекалено много неща се случиха, за да вървим напред…

— По дяволите — изръмжа той, взирайки се в нея неумолимо. — Мислиш ли, че те търсих през всичките тези години, рискувайки своя живот и тези на семейството си, и се докарвах до лудост, за да можеш ти да ме разкараш, сякаш нищо от това няма значение? — в нощта отекна суровия му смях. — Аз не мисля така, бейби. И смятам, че и ти много добре знаеш, че това няма да се случи. В противен случай нямаше да бягаш в обратната посока, като уплашено малко котенце всеки път, когато се приближа.

Гласът му се беше повишил, и нещо повече, той се бе преместил. Шера се отдръпна, осъзнавайки, че е отстъпила секунда преди да се блъсне в скалата зад себе си.

— Опитвам се да бъда разумна — отсече тя. — Нещо, което ти не си, Кейн. Нямаш представа какво би могло да се случи. Не знаеш как ще ти повлияе това…

— Знам как ми влияеш ти — изръмжа мъжът. — Знам, че пенисът ми е като стомана в панталоните ми деветдесет процента от времето, толкова съм възбуден да вляза в теб. Знам, че всеки път, когато видя нещо като драскотина по кожата ти, искам да разкъсам някого на парчета. Натъртванията ти ме разяряват. Знам, че независимо от случилото се в лабораторията онази нощ, никога не го преодолях. Никога не забравих. И, за Бога, никога не се отказах. Ти се отказа.

— Аз се примирих — накъсан и дрезгав, гласът й отрази цялата болка и ярост от последните години. — И сега е твой ред, Кейн. Време е да приемеш, че всичко приключи. Приключи през нощта, когато онези копелета ме изнасилиха… О, Боже — тя притисна ръка към устата си, като го видя как пребледнява, видя болката, която премина по лицето му.

Отблъсквайки се буйно от каменния блок, Шера се отдръпна достатъчно далеч от Кейн, за да избегне докосването му, достатъчно далеч, за да вдиша от жаркия нощен въздух, вместо горчивия вкус на болката.

Едва си спомняше онази нощ. Неясно, замъглено. Наркотиците бяха реагирали срещу хормоните, бушуващи в организма й. Учените нямаха представа за грешката, която бяха направили, докато тя не започна да се гърчи под копелето, което я изнасилваше.

— Шера, бих дал собствения си живот, за да те предпазя от това — прошепна Кейн зад нея. — И това е истина.

Тя поклати глава с чувство на неизбежност.

— Не, Кейн. Ти почти даде живота си, така или иначе, а ние никога не го разбрахме. Не е твоя вината. Не се обвинявай за това — и тя не го правеше. Просто го беше приела. — Аз не съм момичето, което обичаше тогава. Момичето, което се влюби в теб вече не съществува. То умря заедно с детето, което изгуби. Всичко, което остана, е убиец — тя не можеше да си позволи да бъде нещо повече. — Аз съм Порода, Кейн. Ни повече, ни по-малко. И съм разгонена. Това е физическо. Биологично. И ние нямаме представа как ще повлияе това на теб. Не съм готова да рискувам.

Шера можеше да го почувства зад себе си, сякаш топлината на тялото му беше физическа ласка. Тогава Кейн я докосна, дланите му се плъзнаха надолу по ръцете й, открадвайки силата й с допира си. От устните й се откъсна скимтене.

Неговото докосване.

Гърдите й бяха толкова чувствителни, че я боляха, кожата на ръцете й предаваше всяко докосване на мазолестите му длани директно към напрегнатите й зърна и набъбналия клитор.

— Аз съм силен човек, Шера — прошепна той, дъхът му погали врата й, когато тя усети главата му да се навежда към нея. — Живях дори когато исках да умра, защото теб те нямаше. Борих се за теб дори когато мислех, че си мъртва. Наистина ли смяташ, че това е само биология? Че някаква сила, по-малка от смъртта, ще ме задържи далеч от тялото ти, от това да те чукам, докато започнеш да крещиш да спра?

Гласът му кънтеше от нарасналата, ослепителна страст, която разкъсваше вътрешностите й на парченца.

О, Господи, само веднъж, помисли си тя прималяло. Да го почувства вътре в себе си, разтягащ я почти болезнено, обладавайки я с дълбоки, силни тласъци, пенисът му да се забива вътре в нея…

— Кейн, моля те… — прошепна тя, отчаянието притъпяваше гласа й.

— Аз те моля, Шера — изръмжа мъжът. — Ще те моля, докато пожелаеш да спра. Кълна се. Тук и сега. Където и както ме поискаш.

Устните му докоснаха врата й, изтръгвайки от душата й вик, когато почувства болезнената, изгаряща нужда, препускаща в тялото й.

— Не — отдръпна се тя от него. — Няма да ти позволя да ми причиниш това отново. Няма да те обичам, Кейн.

Прозвуча кратък, саркастичен смях.

— Ти ме смяташ за проклет глупак, Шера — той поклати глава и я изненада с развеселената нотка, която усети в гласа му. — Добра си, бейби. Толкова си добра, че даже можеш да заблудиш дори себе си. Но не и мен. Помисли върху това. И започни да броиш дните. Защото, проклет да съм, ако ти позволя да бягаш повече.

Четвърта глава

Като че имаше някакво намерение да се подчинява на всяка команда, която Кейн й бе дал, помисли си Шера по-късно същата нощ, все още много ядосана, след като се присъедини към планинските патрули над имението.

Той не й беше наредил да се върне в къщата. Не че това щеше да има някакво значение, а и изглеждаше достатъчно умен, за да не опитва. Тя благодари на Бога, че не го бе направил. Тялото й се бунтуваше и самият факт, че Кейн е наясно с физическата й възбуда, изглежда само влошаваше нещата.

Твърде много години на въздържание, това е всичко, уверяваше се тя, докато се движеше между дърветата, усещайки меката тишина на нощта като ласка върху сетивата си. Това й напомняше за Кейн. Всичко й напомняше за Кейн.

Докосни ме, Шера. Гласът му я галеше, като най-нежния бриз, когато ръката й обхващаше ерекцията му и караше плътта й да настръхва от удоволствие. Той беше твърд като стомана, горещ и дебел. Пенис, който щеше да задоволи дори най-придирчивата жена. А тогава Шера беше повече от задоволена.

Младата жена потръпна, вагината й се стегна при мисълта за това колко пълно я бе задоволил в лабораторията. Движейки се вътре в нея, тялото му беше обтегнато от усилието да контролира нуждата да излее собственото си освобождение, докато я докарваше високо, по-високо до нейната кулминация.

Стига, нареди сама на себе си и въздъхна тежко. Спомените нямаше да доведат до нищо друго, освен да я направят по-слаба, по-гладна. Не можеше да си го позволи.

— Шера, установихме необявено движение, източно от теб. Подсигурена ли си?

Тамбър Мейсън, дребна, срамежлива женска Лъвска порода, заговори крайно напрегнато по комуникационната връзка, а Шера застана неподвижна срещу широката основа на едно дърво.

— Колко близо? — тя задържа гласа си тих, докато проверяваше часовника си. Беше малко след един, няколко часа, след като се изплъзна от заплахата на Кейн.

— На по-малко от четвърт миля, движи се по диагонал на три часа от мястото, на което се намираш. Бавното напредване по настоящата посока ги води право към задния вход на основния двор — връзката прещрака няколко пъти, като канала продължаваше да се актуализира, за да гарантира безопасността, докато Тамбър говореше.

Шера спокойно извади оръжието си от кобура му, провери бързо пълнителя и се раздвижи предпазливо. Тялото й се движеше плавно, готово за всяка заплаха, която щеше да открие. Закрачи бързо към предполагаемото местонахождение на нарушителите.

— Дръж ме в течение за позицията и разстоянието — измърмори Шера в микрофона. Издърпа очилата за нощно виждане на очите си и плъзна прозрачния радарен дисплей на място.

Две точици изскочиха веднага на малка карта в периферията на дясното й око. Нейната собствена отразено в синьо, а неизвестният топлинен източник — в червено. Шера се спусна по склона на планината. Придвижваше се ниско приведена през гъстите храсти и плътната шума, докато напредваше към нарушителя.

Неизвестен означаваше, че Тамбър е проверила всяка връзка и местоположение на Породите, които се предполагаше, че са в планината. Имаше една точка на движение в повече, отколкото трябваше, а не беше получила никакво предупреждение от охраната за това място. Затова бе сигнализирала Шера да провери на място.

— Всичко, което откривам в момента, е една аномалия — каза тихо Тамбър, докато Шера се приближаваше, без да изпуска от поглед зеления флуоресцентен дисплей на очилата, които покриваха горната част на лицето й. — Но това се появи от нищото. В една минута беше чисто, в следващата беше там.

Доверявайки се на другата жена да пази гърба й, Шера забеляза няколко сини точки да се придвижват от други места. Заобикаляйки извисяващите се до раменете й каменни блокове, тя продължи да приближава към аномалията, следейки внимателно малката червена точка, която се плъзгаше по картата. Натрапникът се беше насочил към портата, водеща до основния двор. Той също беше добре охраняван, и в това действие нямаше смисъл. За един нарушител би било по-лесно да получи достъп от много други места, отколкото през задната врата.

Плавно като бриз, Шера се плъзна през гъстата шума, привеждайки се леко, за да избегне горните клони, които биха алармирали един опитен съгледвач за факта, че е преследван.

Съветът или фанатици, това нямаше значение, те просто продължаваха да опитват. Усилията да получат достъп до имението изглежда се увеличаваха с всеки репортаж, който заливаше ефира. Някои от инсинуациите в така наречените доклади бяха повече от обидни, бяха направо опасни. Да бъдат в крак с тях беше почти невъзможно и противодействието ставаше все по-трудно с всеки изминал ден.

А те продължаваха да опитват. Стремежът да се унищожи новия човешки вид като че ли се увеличаваше ежедневно. Премествайки се бавно, по-близо, Шера премина покрай младите борове и полека се приближи зад нарушителя. Когато той попадна в зрителното й поле, в сърцето й нахлу ужас, силен и бурен.

— Аз не бих го направила — младата жена насочи автоматичното оръжие, точно когато той се готвеше да сложи на рамото си дългия цилиндричен ПЗРК[1].

Мъжът замръзна за една дълга секунда. Шера подуши страха, струящ от тялото му, както можеше да усети решителността му да извърши убийство.

— Само мръдни и главата ти ще хвръкне — каза остро тя. — Тамбър, предупреди проклетата къща. Имаме ракетен комплекс.

Шера нямаше идея как да го спре, преди той да изстреля ракетата. Ръката му беше на спусъка, а оръжието беше почти поставено за директно попадение на къщата.

— Евакуация, Тамбър. Евакуация — Шера даде заповед да се евакуират от къщата, чувайки отдалеч как в контролната зала избухва хаос.

— Струва ли си да умреш? — попита тя нападателя, виждайки как ръката му се стяга на спусъка. — Мога да го уредя, приятелче, ако не го свалиш долу веднага.

— Отвратителни… — ръката му се напрегна.

Шера стреля незабавно, но спусъкът беше натиснат, преди мъжът да падне и ракетата полетя към целта си.

— Пазете се! Пазете се! — изкрещя младата жена. — Господи, опразнете къщата веднага! Веднага!

Тя знаеше, че не е имало време да се евакуира къщата, и че няма начин всички да са се измъкнали в безопасност. Затича се към падналия и установи, че той не е издъхнал. Моментално изправи гърба му, без да обръща внимание на кръвта, мокреща рамото му и викът на болка, когато изви ръцете му назад, за да ги обездвижи със стоманени белезници. После скочи на крака.

— Вземете това копеле — извика Шера към двама от приближилите се мъже, когато чу експлозия по-надолу в планината. — Останалите идвате с мен. — Тамбър, докладвай! — извика тя в микрофона, докато тичаше надолу. — По дяволите, докладвай!

Чуваше виковете на заден план, когато заповедите бяха препредавани, но не и Тамбър.

— Няма попадение — внезапно извика гласът й в ухото на Шера и тя почти се препъна надолу по склона, когато гледката на къщата изникна пред очите й. — Нямаме попадение! Няма попадение. Ракетата падна.

Или нещо я беше свалило. Силно залесената планина с нейните дървета с дебели стволове, беше спасила кожите им. Два широки, вековни дъба горяха в основата на планината от сблъсъка, който беше задействал експлозивите в ракетата. Породите се движеха бързо из дворовете, дърпаха маркучи от водопроводните кранове разположени навсякъде из имението, за да потушат пламъците, преди цялата планина да бъде обхваната от огъня.

— Провери останалите — извика Шера в микрофона, после се обърна и хукна обратно по пътя, по който беше дошла.

Щеше да убие копелето.

Когато приближи двете Породи, влачещи пищящия мъж надолу по склона, тя позволи на силното котешко ръмжене от ярост да се откъсне от устните й. Те спряха, пуснаха товара си и се отдръпнаха, щом тя пристъпи по-близо.

Той ридаеше. Като дете, заловено в някаква беля, за която знае, че ще доведе до наказание. Копелето дори не се беше разкаяло, просто беше ужасено.

— Охо — прошепна тя с опасно хищническо ръмжене, като се наведе надолу, коленете й се огънаха, за да се втренчи в бледото лице. — Какво имаме тук? Малка среднощна закуска? — Шера показа зъбите си и видя как очите му се разшириха при вида на острите кучешки зъби от двете страни, отгоре и отдолу. Тя беше една от малкото Породи с два пълни комплекта заострени оръжия. Никак не й бе лесно да ги държи скрити зад дискретни усмивки и преструвки на срамежливост, докато живееха в малкия град на източен Кентъки, където се укриваха преди.

Вече нямаше нужда да ги крие. Тя издърпа очилата от очите си, знаейки, че сега блестят зловещо на пълната лунна светлина, светеща над главите им.

Мъжът изкрещя секунда преди очите му да се извъртят и да изгуби съзнание. Шера изсумтя хладно.

— Отведете го в клетките — изправи се, когато даде кратката заповед на двамата охранители. — Сигурна съм, че Кейн и Калън го чакат.

Сега ракетите. Тя разтърси глава, борейки се да диша между учестените удари на сърцето си. Как, по дяволите, беше успял да премине през външната охрана и да стигне толкова далеч надолу в планината, преди да се появи на радара?

— Имам нужда от още две Породи тук. Трябва да се проверят тези, които охраняват външните огради, както и защитните сигнали — изкрещя Шера в микрофона, за да е сигурна, че е била чута през врявата в стаята за комуникации.

— На път са — гласът на Калън беше изпълнен с потисната ярост. — Докарай си задника обратно тук веднага. Нуждая се от теб. Имаме ранен.

— Кой? — страхът стисна сърцето й при мисълта за семейството й, когато бързо започна да се спуска от планината.

— Експлозията предизвика летящи отломки, които улучиха няколко от пазачите, а Меринъс е разстроена от това, че си там горе. Върни се тук и я успокой. Не искам да роди бебето, преди да му е дошло времето.

Което означаваше, че Меринъс е повече от разстроена. А това пък означаваше, че някой близък на Меринъс…

— Къде е Кейн? — остро издиша Шера.

Последва мълчание.

— О, Боже… — коленете й омекнаха от страх. Събра всичките си сили и не спря да тича по останалия път до отворената врата, която я очакваше.

Не можеше да мисли, не можеше да диша. Отказваше да признае изгарящата болка, която разкъсваше гърдите й и я караше да иска да вие от болка. Пренебрегна отчаянието, пренебрегна страха и се втурна с всички сили към къщата и към своята половинка.

— По дяволите, ако не спреш да ме мушкаш, ще ти счупя пръстите — озъби се Кейн на доктор Мартин, когато той извади дълго парченце дърво от рамото му и притисна дебела марля към кървящото място.

Плътта на рамото му беше разкъсана, ожулена и капеше кръв, а Док работеше върху нея, за да я почисти.

Гладкият съвършен мускул се сви болезнено, когато Док постави още една инжекция антисептик, за да заглуши болката, преди да продължи с ваденето на треските от плътта. Шера спря на входа на добре оборудвания медицински кабинет и се втренчи с ужас в раните му.

Раните никога не й бяха повлиявали особено. Тя помагаше на Док за нараняванията на Калън, често и на Тайбър, в продължение на години. Но като видя безупречната плът на Кейн, разкъсана брутално, стомахът й да се преобърна заплашително.

— Шера, имам нужда от още превръзки — каза рязко Док, когато тя спря зад него. — Вече се наложи да дам успокоително на Меринъс, когато видя това, а всички останали са заети.

Притичвайки до мивката, Шера насапуниса ръцете си, изплакна ги и ги подсуши, преди да се втурне обратно към кушетката. Застана пред Кейн и подготви марля, докато гледаше надолу към инструментите и малката метална купа с дървени отломки.

— Проклет касапин — измърмори Кейн с гримаса, когато Док отново затърси трески.

Той държеше главата си наведена, раменете прегърбени, сякаш го болеше, макар Шера да знаеше, че в този момент, областта вече би трябвало да е безчувствена.

— Доста е зле. Нуждаеш се от няколко шева — измърмори Док. — Имаш късмет, синко. Тези летящи отломки можеха да се забият в белите ти дробове.

Шера се бореше да овладее чувството на ужас при тази мисъл. Стомахът й се преобърна, тя преглътна мъчително и подготви конците, от които докторът щеше да има нужда.

— Добре ли си? — попита я Кейн, гласът му звучеше напрегнато, а главата му още беше наведена.

— Добре съм — отвърна тя непроницаемо.

Младата жена не можеше да повярва, че той е тук и че нападението едва не го е убило. Фактът, че бе в съзнание и относително невредим, я изуми.

— Другите? — очите й се повдигнаха към доктора.

Док изсумтя раздразнено, докато се занимаваше с измъкването на още една треска.

— Имат само леки наранявания. Клон поряза единият от тях. Другият беше хвърлен към сградата. Този е най-зле. Ако остане за малко неподвижен, може и да успея да извадя проклетите трески преди следващата седмица.

Кейн помръдна отново, извъртайки се малко по-далеч от Шера. Тя се намръщи към сведената му глава. Беше ли ранен по-лошо, отколкото признаваше? Той се държеше толкова нетипично, че тя се премести, докато застана пред него, след това се наведе, за да прегледа голите му гърди за някакви рани.

Шера замръзна от ужас, когато главата му най-сетне се надигна и от устните му се изплъзна една примирена въздишка. Белезите бяха ужасяващи. Дълги назъбени линии разкъсана плът се простираха от едната страна на загорелите му гърди до другата. Едната прорязваше малкото мъжко зърно, а другите пресичаха гръдния му кош, като безумна карта на насилие. Не бе видяла тези белези в лабораторията. А личеше, че са стари.

Дейън каза, че е нападнал Кейн онази нощ. Че той би трябвало да е мъртъв. Сега вече знам, защо Кейн страдаше толкова силно през всички тези месеци, в които беше в болницата, Шера. Те не ми позволиха да го видя тогава. Но раните бяха потресаващи.

Шера си спомни как Меринъс й разказваше за злото, причинено от Дейън, когато се бе опитал да убие нея и наскоро заченатото дете на Калън.

Погледът на Кейн беше твърд, докато я гледаше.

— Ти също ли ще припаднеш? — попита я предпазливо. — Меринъс вече го направи. Не мисля, че рамото ми може да поеме още една припаднала женска точно сега.

Изражението му беше студено, а очите му блестяха от болка и гняв, докато Шера го гледаше безпомощно. Това е била цената, която той е платил за опита си да ги спаси. Белезите, които носеше всеки ден, напомняха за измамата и предателството, които бяха заразили собственото й семейство.

— Шера, имам нужда от марлята — каза рязко Док. — Престани да се взираш в тези гърди и ми я подай.

Тя се изправи, като знаеше, че Кейн ще се раздвижи само толкова, колкото Док му позволеше. Подаде марлята, а умът й бе едно блато от объркване. Никога не бе очаквала да види подобни белези върху човека, когото бе започнала да смята за непобедим през последните месеци. Защото въпреки гнева и обърканите си чувства, никога не бе допускала, че съществува някой, който би могъл да нарани Кейн толкова много, че да го спре. Досега не вярваше напълно на Меринъс.

Младата жена стоеше там и съмнението я изпълваше, докато помагаше автоматично на Док. Подаваше му това, което му трябваше, когато потрябваше, борейки се с вината и гнева, които я изпълваха всеки път, когато мускулите на Кейн се свиваха. Той не издаде звук, нито трепна, издържа болката, сякаш беше не повече сърбеж.

— Не се нуждаеш от много шевове, но тази рана е истинска бъркотия — каза Док, докато слагаше последния бод. — Трябва да дадеш на рамото си възможност да си почине за известно време. Ще сменям превръзките всеки ден, ще ти поставя инжекция за болката тази вечер и го дръж под око. Ако се инфектира, ще бъдем готови за битка. Не искаме това да се случи.

Кейн само изсумтя.

Шера стоеше безмълвно, докато Док му поставяше инжекция за болката, след това превърза рамото му.

— Можеш ли да го заведеш в стаята му? — попита я той. — Всички останали тичат наоколо като кокошки с отрязани глави. Те ще му позволят да се върне в боя, вместо да го сложат в леглото, където трябваше да бъде, когато го порази това.

— Ще се погрижа — тя кимна твърдо, срещайки самодоволната усмивка на Кейн, когато главата му се повдигна. По дяволите, дори ранен продължаваше да се държи като подигравателен задник.

— Ще бъде доста замаян, докато заспи. Остани с него.

Погледът й се върна към доктора, когато започна да подготвя извинението си. Луд ли беше? Да остане с Кейн? Той беше наясно с въздействието, което й причиняваше съжителството в една къща с него. Знаеше дяволски добре, какво би станало, ако двамата с Кейн се озоват в една стая.

— Не ме гледай така, момиче — каза остро Док. — Някой трябва да остане с него и ти си единствената наоколо. Сега го разкарай оттук.

— Хайде, котенце — гласът на Кейн беше уморен, когато се изправи на крака, а здравата му ръка улови нараненото рамо. — Хайде, завий ме тихо и спокойно, и ще ти позволя да си отидеш с мир.

— Остани с него — повтори рязко Док, когато Кейн спря да говори. — Без спорове.

Светът просто се бе наговорил срещу нея, реши Шера, насили се да застане от едната страна на Кейн и преметна ръка около голия му гръб.

— Искам проклета баня — осведоми я той сковано, докато се движеха към стаята му. — Няма да докосна чистото си легло в това състояние.

Младата жена въздъхна. Да, целият свят се бе обърнал срещу нея. Молеше се да намери някой свободен да му помогне, който и да е, само не тя. Заведе го до асансьора и натисна бутона за приземния етаж, където Кейн се бе настанил в една стая. За щастие, асансьорът щеше да се отвори недалеч от вратата му.

— Ти ли залови копелето? — попита я, когато влязоха в кабината.

— Да. Изръмжах му и му показах малко зъби. Той загуби съзнание. Искаше ми се да бяха изпратили поне някой с гръбнак. Тези теменужки припадат, ако им се усмихнеш по грешен начин.

Кейн изсумтя. Беше се облегнал тежко на нея, когато вратите се отвориха — сигурен знак, че болкоуспокояващото е започнало да действа.

— Хайде в леглото — тя го изведе от асансьора и поеха към стаята му.

— Първо баня — напомни й той, като въздъхна дълбоко. — Кълна се в Бога, този ден беше ад.

Вече беше нов ден, но Шера нямаше намерение да му посочва този факт. Беше два часа сутринта и утрото скоро щеше да настъпи. Тя знаеше, че Кейн става преди пет всяка сутрин и обикновено е още буден в полунощ. Той работеше усърдно; дори понякога по-усърдно от някои от семейството й.

— Добре, баня — едва ли щеше да му навреди. Щеше да го сложи във ваната, да измие гърба му и да бъде там, когато станеше готов да излезе. Не бе голяма работа. Тя познаваше опиатите на Док. Те щяха да го държат леко замаян, един вид опиянен, но Кейн щеше да успее да се изправи сам.

Шера не би могла да предвиди какво ще се случи.

Кейн не можа да разкопчае прилепналите си дънки. Ръката му беше безполезна. Преглъщайки трудно, младата жена ги разкопча с треперещи пръсти, усещайки повече от ясно дебелата издутина под тях. Като държеше погледа си внимателно извърнат настрани, тя събу дънките и прилепналите слипове надолу по силните му крака, преди той да седне на малкия стол до ваната и да й позволи да изхлузи ботушите му.

Най-накрая, великолепно гол и силно възбуден, той стъпи в широката вана и да се облегна уморено. Главата му се отпусна назад, а очите му започнаха да се затварят.

— Не може да заспиваш, Кейн — Шера трепереше, докато наблюдаваше как главичката на пениса му подскача покрай бронзовата кожа на корема му. Само той можеше да получи ерекция и полумъртъв. Такъв й беше късметът.

— Буден съм — промърмори мъжът. — Просто ми дай една минута.

Той вдигна здравата си ръка и почеса лениво белезите по гърдите си. Шера проследи движението, очите й се задържаха върху тънките следи, сърцето я заболя заради страданието, което със сигурност бе изпитал.

— Той ме хвана навън, в земите на лабораторията — каза Кейн тихо и накара главата й да се надигне. Погледът й срещна неговия. Очите му бяха разширени и сънливи.

— Съжалявам — Шера не знаеше какво да каже. Нито какво да изпитва.

— Копелето мислеше, че може да ме погребе и да избяга — продължи той тихо, въпреки че гласът му пулсираше от гняв и болка. — Успях да се изровя и пропълзях през храстите. Най-накрая ме откриха някакви туристи. Полумъртъв и трескав. Заведоха ме в болница, но бях доста зле по това време. Изминаха седмици преди да успеят да разберат кой съм. Месеци, преди да започна да мисля разумно. По времето, когато вече бях в състояние да получа помощ за теб… — той преглътна мъчително, — лабораториите ги нямаше. Казаха ми, че всички са умрели. Че нищо не е останало.

Кейн отново затвори очи.

А тя мислеше, че просто си бе тръгнал. Шера покри лицето си с ръце. Дори след като Калън и Меринъс й разказаха това, което Дейън бе казал, още не можеше да повярва. Не напълно. Не и със сърцето си. Досега.

— Съжалявам — прошепна отново.

Кейн бавно поклати глава.

— Майната му. Помогни ми да измия тази мръсотия от тялото си, Шера, за да мога поне малко да поспя. Ще разбереш останалото утре.

Тя усети как сърцето й блъска в гърдите. Вагината й крещеше победоносно. Ръцете й почти вибрираха от удоволствие при мисълта да докосва плътта му, дори през бариерата на кърпата между тях. Коленичи бавно до ваната и взе една чиста кърпа от малката кошница, която висеше в края. Потопи я във водата и вдигна калъпа сапун.

— Косата — промърмори мъжът, седна бавно и наведе главата си. — Използвай сапуна. Аз го правя.

Шера изми косата му внимателно, после, след като покри с хавлия превръзката, изплакна късите кичури с капещата кърпа. Отмести я и започна да го мие бързо, отчаяна да приключи с това и да го отведе в леглото, надявайки се да заспи. Имаше изкушение, имаше и отчаяние. Отчаянието премина бързо.

Лицето й пламна, когато Кейн взе кърпата от ръцете й и изми твърдия си набъбнал пенис и торбичката под него. Лицето му се изкриви в гримаса на удоволствие, твърдата плът потрепваше възторжено от докосванията.

— Достатъчно — гласът й беше приглушен, когато взе кърпата от него и изцеди водата. След това взе една хавлия. — Идеално чист си, а аз се уморих да си играя на бавачка.

Сънлива, чувствена усмивка премина по устните му, докато я гледаше през полуспуснатите си клепачи.

— И го правиш толкова добре — прошепна Кейн, но се насили да се изправи сам.

Водата потече по загорялата му кожа, когато той се изправи пред Шера, взирайки се в нея. Предизвиквайки я, когато набъбналия му пенис изпълни погледа й. Беше влажен, водата се стичаше по главичката с форма на гъба и по тежкото жилесто копие.

Шера облиза устни, спомняйки си много добре, колко е прекрасен на вкус, как стоновете му на удоволствие галят сетивата й, когато устата й се обвиваше около него. Тя преглътна мъчително и бързо издърпа тапата на отводнителния канал, преди да се изправи да му помогне да излезе от ваната и да го подсуши с хавлията.

Мислеше, че е достатъчно силна да го направи. Мислеше, че може да контролира глада и нуждата достатъчно дълго, за да го подсуши и отведе в леглото. Но когато още веднъж се изправи пред дебелата дължина на ерекцията му, Шера успя само да изскимти победено.

Ръцете на Кейн се заплетоха в косата й, когато тя коленичи пред него. Задържа я неподвижна, въпреки че нямаше причина да го прави. Устните й се разделиха, когато кадифената главичка на пениса му ги докосна, разтвориха се и му позволиха да превземе устата й с един спокоен плитък тласък.

— Боже, Шера — гласът му изпрати тръпки, разливащи се по кожата й, докато дебелата пулсираща плът я изпълваше, галейки подутия език, когато Кейн раздвижи бедрата си, милвайки го, когато се тласкаше навън-навътре с приглушен стон.

Шера отново изскимтя, затвори очи, ръцете й сграбчиха бедрата му и тя започна да смуче набъбналото копие. Точно както той я беше научил преди цял един живот, устата й се сключи около него, а езика й го галеше, всмуквайки бавно чувствителната главичка.

Ръцете му се стегнаха в косата й, тялото му се напрегна, когато един накъсан стон изпълни слуха й, и Шера усети топлите капки предеякулационна течност по езика си. Беше солена и гъста и я накара да осъзнае колко отчаяна е била за неговия вкус. Искаше всичко, искаше да почувства силните горещи струи на спермата му да изпълват устата й, да покрият измъчения й език, когато той намереше освобождението си.

— Шера, бейби — гласът му беше дрезгав, докато обладаваше устните й бавно и спокойно. — Бейби, толкова е хубаво, че мога да умра, но ще падна на пода всеки момент.

За да докаже думите си, Кейн почти залитна и груб, измъчен смях изпълни въздуха, когато Шера бавно го освободи. Погледна нагоре към него и дъхът й секна при силния мъжки глад в очите му.

— Мамка му, най-сетне вкарах пениса си отново в тази сладка уста, а дори не мога да стоя изправен достатъчно дълго, за да се насладя.

Шера трепереше, когато грубо се отдръпна назад и стисна устни плътно, докато се взираше във влажната дължина на мъжката плът. Мили Боже, какво правеше? Напълно си беше изгубила ума.

— Е, по дяволите — каза той дрезгаво, подпирайки се на стената, за да остане изправен. — Предполагам, трябва да забравя за освобождението, а? Мога ли поне да получа малко помощ до леглото?

Шера поклати бавно глава. Кейн я наблюдаваше с гореща напрегнатост и сексуален глад и тялото й пламтеше в разбиране. Това е лудост, каза си яростно. Знаеше по-добре, отколкото си въобразява, че с това не може да облекчи копнежа си по него. Не можеше да направи нищо повече, освен да го влоши.

— Проклятие — изправи се на крака, обви ръката си около него и го поведе от банята към леглото му.

— Да, проклятие за двама ни — изръмжа Кейн, когато тя дръпна завивката от леглото и той седна бавно. — Мамка му, няма начин да спя по корем с тази ерекция, Шера.

— Ти я имаше и преди да те докосна — намръщи се тя, защото той я гледаше с леко обвинение.

— Заради теб — изръмжа мъжът. — Твърд е от онази нощ, когато излезе от сенките в Санди Хоук. По дяволите, дори не мога да мастурбирам достатъчно, за да се облекча.

Шера почти изгуби равновесие при грубо изразения протест. След това го изгуби наистина, когато Кейн легна и я издърпа към леглото до себе си. Приведена над него, тя го гледаше и по тялото й премина безпокойство. Прекалено близо. Той беше твърде близо, за да запази някакво чувство за контрол.

— Трябва да заспиваш — „Моля те, заспивай — помисли си тя, — О, Господи, накарай го да заспи.“

Но Шера не можеше да устои да не докосне леко наболата брада по страните му, пръстите й го погалиха, чувствителните върхове изтръпнаха от удоволствие при грубото усещане. Кейн я гледаше, отпуснат за промяната. Тя никога не го беше виждала толкова безгрижен, усмихваше й се леко, а очите му бяха тъмни и изпълнени с топлина.

— Трябва да ме чукаш — той се ухили неприлично, разширените му очи бяха почти черни сега, когато се взираше в нея. — Хайде, само веднъж. Обещавам, че няма да заспя върху теб — произнесе ласкаво с тъмен, кадифен глас, който изпрати електрически искри от усещания, които разкъсаха тялото й.

Как трябваше да се бори с този нов, внезапно станал нежен Кейн?

Пета глава

Шера погледна шокирано надолу към Кейн. Той се шегуваше? Досега никога не се бе шегувал с нея. Обикновено, или се сопваше, или казваше нещо невероятно арогантно, за което беше сигурен, че ще я подразни. Ръмжеше й, подиграваше й се, наричаше я с превзети имена на малки домашни любимци и често даваше най-доброто от себе си, за да направи живота й ад. Но никога не се беше шегувал с нея, и то толкова нежно. Толкова мило.

Времето, което бяха прекарали заедно в лабораторията, не им бе дало никаква възможност за смях и закачки. Животът и смъртта бяха в непрекъсната битка, ден след ден. Всяка минута от техния живот беше урок за смъртта. Как да бъде постигната — или бързо и безшумно, или с максимална болка. Шера мислеше, че знае повече начини как да убие човек, отколкото повечето убийци, разхождащи се по света. Но не знаеше как да се шегува.

— Шера — напомни й Кейн за молбата си с нежен, приканващ глас.

Нежност. Той можеше да бъде толкова мил, толкова ласкав, че мисълта за единствената нощ, която й бе дарил, предизвика сълзи в очите й. Не искаше да си спомня, отчаяно копнееше да забрави. Спомените я правеха слаба, караха я да страда за всички неща, които сама си отказваше.

— Знаеш, че не мога — прошепна тя и трепна, когато той улови ръката й. Мазолестите му пръсти погладиха горната част на нейните, създавайки сгряващо триене, което накара дъха й да секне. Обичаше докосването му. Топлината и силата на плътта му винаги я бе изумявала, както и близващите пламъци на копнежа, нарастващ в утробата й.

— Винаги потръпваш така, когато те докосна — каза Кейн, взирайки се мрачно в нея. — Сякаш се страхуваш, че ще те нараня — погледът му беше тъмен, изпълнен със съжаление. — Шера, нараних ли те, онзи пръв път, когато правих любов с теб?

Тя пое дълбоко дъх, когато той повдигна пръстите й към устните си. Дали я бе наранил? Кейн беше разбил сърцето й, но физически й беше дал повече удоволствие, отколкото някога бе познала в живота си.

Бавно поклати глава, а очите й се разшириха, когато устните му се разтвориха и той потърка връхчето на показалеца й по тях. Усещането прониза клитора й, а от там и болезнената й вагина. Устните му бяха твърди и горещи, пълни с чувствено обещание.

— Влажна ли си? — попита я, а устните му се извиха в усмивка. — Надявам се да си поне толкова, колкото аз съм твърд, бейби. В противен случай не би било справедливо.

Езикът му се завъртя над пръста й, карайки я да потръпне от усещането. Веднага се върнаха неканени спомени как гали клитора й с езика си, разтворил широко бедрата й, смучещ малката перла, докато тялото й достига до освобождението. Твърдото възелче от плът набъбна и запулсира само при тази мисъл, докато тя се бореше да сдържи стона си.

Като дишаше учестено, Шера облиза сухите си устни, опитвайки да държи очите си отворени, за да е сигурна, че вижда всяко движение, което Кейн би могъл да направи. Нямаше да може да издържи дълго. Докосването му бе истинско изтезание. Мъчително удоволствие, срещу което знаеше, че скоро ще бъде безпомощна.

— Трябва да спрем — беше й трудно да говори, едва дишаше.

Гладът я връхлетя, изпълвайки я с горчивата болка на страстта, която знаеше, че никога няма да бъде задоволена. Беше направила грешка, макар и несъзнателно, осъждайки тялото си на мрачна незадоволеност. Нямаше да причини същото на Кейн. Той вече бе страдал повече от достатъчно, заради това, че бе дръзнал да я спаси.

— Остани тук с мен, Шера — изрече той, а гласът му бе нисък, вибриращ от желание. — Позволи ми да те държа. Прекалено съм слаб, за да ти наложа нещо друго точно сега.

Не би трябвало. Погледът й се плъзна надолу по мускулестите му гърди, по стегнатия корем и твърдата дължина на пениса, извисяващ се нагоре. Шера облиза устните си нервно. Беше толкова слаба. Докато Кейн беше ядосан, срязваше я и показваше ненавистта си за това, че го отхвърля, можеше да стои достатъчно далеч, за да запази решителността си. Но този по-нежен, по-мил Кейн, правеше жаждата й огромна.

Мъжът изстена.

— По дяволите, бейби. Искам този език да ме оближе навсякъде, вместо да докосва само собствените ти устни. Позволи ми да ги вкуся — пусна ръката й и я привлече надолу, преди опасността от движението му да проникне в съзнанието й и да го отблъсне.

— Не. Не мога — езикът й туптеше, а жлезите бяха подути и отчаяни.

Гърдите я боляха, зърната им се втвърдиха в остри връхчета, триещи се почти мъчително в плътно прилепналата й блуза.

— Разбира се, че можеш, Шера — очите му бяха горещи и блестящи от тъмен глад и се взираше в развълнуваната й гръд. — Хайде, бейби. Позволи ми да те целуна отново. Знам колко силно го искаш. Колко много е подут малкия ти език. Усетих го по пулсиращия си пенис. Хайде, Шера, нищо няма да ме възбуди повече, отколкото вече съм.

Кейн я придърпа надолу. Разумът й крещеше Не! Но всяка клетка на тялото й плачеше за друго. Можеше да усети хормона, като пороен дъжд в устата си и докато трепереше от внезапен страх, отново се отдръпна от него, преглъщайки несъзнателно деликатната смес.

Шера изтръпна, щом осъзна, колко бързо нарасна възбудата й този път. Би трябвало да има повече време, преди жлезите да започнат да се отварят и да изливат есенцията си в организма й. Повече време да се подготви и да се увери, че може да избяга достатъчно далеч, за да предпази Кейн от ада, който тя все още трябваше да понася.

Младата жена скочи бързо от леглото.

— Трябва да тръгвам.

— Не — Кейн се облегна на леглото, погледът му беше остър, а изражението — решително. — Не бягай от мен така, Шера. Позволи ми поне да споделя това с теб.

— Ти не разбираш — тя се насили да произнесе думите и още няколко капки от гъстия вкус се изляха от жлезите. — Ти не знаеш, Кейн. Не можеш да разбереш.

— Разбирам, че умирам за теб, и то в продължение на единадесет години — каза мъжът грубо. — Мислиш ли, че не съм наясно, какво точно ще причиня на себе си с това, след като открих какво е преживяла Меринъс? Смяташ ли наистина, че е много по-лошо от тази постоянна ерекция? Бих могъл да те чукам в продължение на седмици и да не получа достатъчно от теб. Този малък незначителен хормон, който ще ми дадеш, няма да направи нещата по-лоши.

Той нямаше представа колко лошо наистина можеше да стане.

— Ти си луд! — извика Шера грубо, гласът й бе нисък. — Мислиш, че не може да стане по-зле, а, Кейн? Мислиш, че възбудата не може се превърне в изтезание, толкова болезнено, че с удоволствие би умрял, вместо да го търпиш повече? — тя погледна надолу към него с горчиво знание. — Може да се влоши. По дяволите, много по-лошо. Толкова лошо, че бедрата ти няма да стоят неподвижни, докато се опитваш да чукаш празния въздух. Толкова дълбоко и болезнено ще крещиш в агония, че би оправил всичко или всеки, но няма да можеш да понесеш докосването на друг човек до плътта си. Толкова ще си омаломощен, че ще бъдеш безполезен в битка, защото всичко, което ще искаш да правиш, е да чукаш.

Очите му сега бяха черни, разширени от шок, докато Шера описваше последните периоди, през които бе преминала. Страните му пламнаха ярко и тя почти можеше да види как страстта му нараства бързо, при мисълта за такава възбуда.

— Тогава си докарай задника тук и да се чукаме — изръмжа почти яростно. — Знаеш добре, както и аз, че това ще я облекчи, Шера.

— Нищо няма да я облекчи, Кейн — младата жена искаше да изкрещи от ярост. — Не разбираш ли? Всеки път, когато Калън обладава Меринъс, този хормон я принуждава да овулира. Тялото й беше подготвено и й даде достатъчно време, за да види дали зачеването ще се осъществи, преди да засили глада й отново. Аз не мога да забременея. Няма да зачена. Помниш ли?

— Можех да мина и без анализ на сексуалния живот на сестра ми — изръмжа Кейн. — И ти не знаеш дали това, което казваш, е вярно. Всичко, което имаш, са предположения.

— А всичко, което имаш ти, е ерекция — подигра се Шера. — Мастурбирай. Най-малкото, можеш да намериш някакво облекчение с това, Кейн. Няма да намериш никакво удовлетворение в моето тяло.

— Аз не мисля така, котенце — произнесе той през стиснати зъби, като слезе от леглото и се олюля за миг, когато краката му го предадоха.

Шера наблюдаваше с широко отворени очи, как шест и повече фута разгневен, възбуден мъж спря, като че ли объркан. Пенисът му беше тъмен и набъбнал, главичката с форма на гъба беше влажна от предеякулационната течност, която капеше по нея. Кейн се поклащаше на краката си, лекарствата вече започваха да действат на координацията му. Отново пристъпи към Шера, но пак се олюля.

— Мамка му. Мразя шибаните лекарства — изруга мъжът.

Тя инстинктивно се приближи към него при вида на безсилието и решителността, които вероятно щяха да го накарат да падне на задника си. Не че не смяташе, че си го заслужава, но ако разкъсаше онези шевове, Док щеше да й изчете едно дълго конско.

Това беше първата й грешка.

Ръцете му се обвиха около нея, в ухото й прозвуча лукав смях и преди да успее да го спре, двамата паднаха обратно в леглото.

— О, по дяволите — изруга Кейн измъчено, когато се просна върху Шера. Пое тежестта със здравото си рамо, но направи болезнена гримаса от удара, който понесе раненото.

Тя погледна намръщено към него. Проклет упорит човек! Беше решен да стане на неговата, без значение какви ще са последиците, и отказваше да се вслуша в здравия разум.

— Кейн, луд ли си? — Шера не го отблъсна, когато се намести между бедрата й, а пенисът му се притисна към хълмчето на женствеността й. Дъхът й секна от желание.

Очите му се затвориха за миг. На нея й бе достатъчно да гледа изгарящото удоволствие, изписано по лицето му.

— Сега какво, голямо момче? — попита го подигравателно.

Нейните дрехи ги разделяха и тя знаеше, че той също е наясно — и то дяволски добре — че след малко ще угасне като свещ на вятър и няма да успее да ги свали.

— Боже, усещам те толкова добре, че мога да умра точно тук и сега, щастлив, както никога досега — гласът му бе дрезгав от упоителна умора и нараснала страст.

Думите се блъснаха точно в сърцето на Шера. Очите й се затвориха, докато се бореше да изтрие гледката на невероятно блаженство, преминало по лицето му. Неговите се стесниха като върха на топлийка с нагорещен край, когато притисна бедрата си в люлката на нейните. Твърдата дължина на горещата набъбнала плът се притискаше силно към подутия й клитор и я накара да изпъшка от екстаза, надигащ се в нея.

— Почувствай колко е хубаво, бейби — прошепна мъжът, като сведе глава, а езикът му погали влажната кожа на ключицата й. — Спомняш ли си, Шера? Колко горещо и прекрасно беше първия път? Да гледам как пенисът ми се потапя в сладката ти малка вагина, беше най-еротичното нещо, което някога съм виждал през живота си.

Усещането на устните му, движещи се по кожата й, беше ад и рай. Удоволствието беше толкова прелестно, че влагалището й се стегна, започна да пулсира, разливайки соковете си в една копринена пътека по тънкия плат, който я разделяше от жадния му пенис. Езикът й туптеше с тежкия ритъм на желанието, изсипвайки сладкия вкус на хормона в устата й, който бързо го изпрати в тялото й.

„Ох, това е лошо, помисли си тя, докато бедрата й потръпваха в отговор на чувствената му атака. Много лошо.“

Ръцете й погалиха голата плът на твърдия му, мускулест кръст, когато той настани горещото копие срещу чувствителната цепка.

— Кейн — името му беше една въздишка на копнеж, който тя не можеше да контролира.

Натрупаните през годините страдание и мъчителна възбуда, я заляха като вълна. Толкова много нощи, прекарани в мечти точно за това, жадуваща за усещането на силното му тяло, покриващо я; за ръцете му, които я държат, точно както сега.

— Тихо, бейби — той близна надигналите се над потника гърди. — Почувствай колко е хубаво. Позволи ми да те галя, Шера. Цялата гладка и мека, и гореща под мен. Като прекрасно малко котенце.

Въпреки трескавата страст нарастваща в кръвта й, Шера изсумтя развеселено.

— Ти си побъркан — тя изпъшка, когато усети пръстите му да се плъзват под презрамката на прилепналото горнище и да я издърпват надолу по рамото.

— Ммм. Виж какво намерих — Кейн побутна деколтето по-надолу с брадичката си, разкривайки твърдото набъбнало зърно, което се надигаше умолително към него. — Едно красиво малко зрънце, напълно узряло и сладко, само за мен.

Езикът му закръжи около него, преди Шера да успее да се стегне, подготвяйки се за въздействието. Тя се изви неволно, притискайки връхчето по-близо до устните му, накъсан вопъл на желание отекна около тях, когато потръпна бурно в ръцете му. Той изпъшка дрезгаво, след това бавно и тежко се срина.

— Кейн? — Шера преглътна мъчително, когато главата на младия мъж се отпусна на рамото й — едрото му тяло, проснато с цялата си дължина върху нея, почти я смачкваше.

— Кейн — смушка го по здравото рамо.

Дишането му беше леко и спокойно. Ставаше по-тежък с всяка секунда.

— По дяволите, Кейн — не знаеше дали да се смее или да плаче, когато започна да се бори, избутвайки го на здравата страна, докато най-сетне, с божията помощ, успя да го изтърколи от себе си.

— Побъркан — промърмори Шера. — Ти си за освидетелстване, Кейн. Напълно луд. Трябва да бъдеш заключен.

И още имаше шибана ерекция. Тя изръмжа неудовлетворено, изтърколи се от леглото и метна завивката върху него, съскайки от възмущение. Спасен от лекарствата на Док? Шера поклати глава уморено. Това беше първият известен й случай, в който болкоуспокояващите на Док нокаутираха някого. Кейн беше натъпкан с лекарства, като скъперник с пари. И сега спеше дълбоко и безболезнено, докато тя крачеше из стаята, обвинявайки се за собствената си липса на контрол.

Хвърли се в стола до леглото и се взря в безжизненото му тяло. Така му се падаше, щом изобщо се бе оставил да го ранят, безмълвно изсумтя тя. Ако я бе оставил на мира, по дяволите, нямаше да припадне заради лекарствата, инжектирани в раната, две секунди преди да стигне до същината.

— Луд — промърмори отново. — Ти си опасен за себе си.

Прокарвайки уморено пръсти през косата си, тя се премести от стола на дивана.

— Не го оставяй сам, Шера — присмя се на думите на доктора отвратено. — Той може да се нарани, Шера — младата жена изсумтя. Дори ранен, Кейн успяваше да манипулира събитията, в своя изгода.

Шера се изтегна на дивана, загледа се в тавана и се помоли за търпение. Имаше чувството, че ще се нуждае от него, щом бе замесен Кейн Тайлър.

Тя не може да го контролира. Това е единственото нещо, което съм забелязал при женските. Телата им просто не могат да отхвърлят докосването на половинките им, без значение колко, кога или къде. Докато настъпи зачеване, или в случая на Шера, предполагам, когато възбудата спадне, както беше преди.

Кейн не беше забравил това малко зрънце информация, което Док Мартин му бе дал по време на срещата им рано на следващата сутрин. Беше достатъчно мъж обаче, за да признае, че иска Шера да дойде при него по свое собствено желание, а не, защото тялото не й дава друг избор. Това бе най-острото възражение, което в началото беше имал срещу връзката на Калън и Меринъс. Винаги беше смятал, че сестра му не е имала избор по въпроса, въпреки че изглеждаше невероятно щастлива.

Но, докато се движеше из земите на имението, внезапно откри за себе си, различна гледна точка. Негова гледна точка, призна той, но все пак различна. Шера беше неговата жена. Да забравим за чифтосването, да забравим за разгонването. Обикновеният и прост факт беше, че тя е негова, без значение дали е готова да го приеме, или не.

Ако не беше неестественото желание, тя щеше да се държи толкова дяволски студено с него, че щяха да са му нужни ръкавици, за да я докосне. Да ограничава отношенията си с нея до остри, срязващи забележки, които много честно нараняваха и двамата, не бе никак лесно. Беше й позволил да бяга всеки път, когато поиска. Вместо да тича след нея, й бе дал свобода. Защото не искаше насила нещо, което за тялото на Шера бе естествено като дишането — необходимостта да бъде с половинката си.

Кейн дръпна малкия радиоприемник от калъфа му и го поднесе към устата си.

— Шера, къде си?

Беше дяволски уморен да я чака, сама да вземе решението. Фактът, че е готова да се изправи срещу физическите страдания, които бе понесла, вместо да отиде при него, нараняваше гордостта му, въпреки че нещо стопляше гърдите му при мисълта за опитите й да го предпази от неизвестното. Той се усмихна порочно. Понякога неизвестното можеше да бъде дяволски вълнуващо.

— В склада с боеприпасите — гласът й бе рязък и разсеян. — Какво става?

Кейн автоматично се обърна към ниския продълговат стоманен хангар, в който се помещаваха оръжията и амунициите. Беше построен и проектиран по изискванията на Шера. По нейна препоръка бяха поръчали оръжия, които се очакваха да пристигнат скоро. Жената знаеше също толкова, ако не и повече от него, за оръжията. Но не за пистолети и пушки искаше да говори с нея.

— Ще бъда там след минута. Трябва да се изясним — отговори й кратко. Нямаше намерение да навлиза в подробности по отворения канал за връзка.

Тази сутрин се бе събудил с ерекция, с която би могъл да забива пирони в масивен дъб, толкова беше твърд. Възбудата му бе понамаляла малко с течение на времето. Ако това, което Док бе открил бе вярно, тогава физическата връзка между него и Шера беше налице от онази първа нощ, която бяха прекарали заедно. В този момент наистина не го интересуваше, как се бе случило. Всичко, с което бе наясно, бе жаждата му за нея и нуждата, която вероятно бе десетократно по-силна в нейното тяло.

Кейн отвори врата на оръжейния хангар и влезе в хладните, добре осветени граници на сградата. И я видя там.

Вгледа се в нея, докато затваряше вратата, и стисна зъби при вида на напрегнатото й изражение. Очите й бяха тъмни от безсънието, а устните й — изтънели от усилията да се бори с възбудата, напираща в тялото й.

— Какво, по дяволите, искаш, Кейн? — сряза го тя незабавно. — Ако не си забелязал, имам работа за вършене.

— Смяташ ли, че можеш вечно да се бориш срещу това, Шера?

Младата жена трепна. Ако имаше нещо, което го подлудяваше, това бе да гледа предателския трепет от болка всеки път, когато бе принудена да се изправи пред нещо, което не бе готова да посрещне.

— По дяволите, Кейн — Шера се изправи от кутиите, до които бе приклекнала. — Имам работа за вършене. Нямам време за това.

Кейн бавно пристъпи по-близо, стараейки се да не изглежда много застрашителен.

— Рязка и съскаща, както винаги — каза той подигравателно, позволявайки на устните си да се извият в саркастичната усмивка, която знаеше, че тя ненавижда. — Предпочитам онова сладко, мило мъркане, което издаваш, когато те докосвам.

Кейн искаше Шера да изгуби равновесието си. Трябваше да разклати този самоконтрол, който тя отчаяно се опитваше да запази.

— Аз не мъркам — изглеждаше ужасена дори от самата мисъл.

— О, да, правиш го — той следеше инстинктивното й желание за отстъпление. Потисна усмивката си, когато тя го сдържа, опитваше се да се изправи срещу него, да му докаже, че е по-силната. — Ти мъркаш по най-сладкия възможен начин, когато те докосна, Шера. Помня го много добре. Тихо и меко, вибриращо от наслада.

Пенисът му се стегна, напълно изправен и по-твърд, отколкото младия мъж си спомняше да е бил някога. Приближи достатъчно, за да усети аромата й, да види възбудата в блестящите й зелени очи, която тя се опитваше да скрие.

— Ти си луд — изсумтя Шера, ръцете й трепереха, когато се наведе над кутията, разрови сламата и издърпа още една нова, блестяща автоматична пушка от вътрешността, за да я остави при другите, на количката до нея.

— Такъв ли съм? — той я дръпна с лице към себе си, усещайки трескавата топлина на кожата й, когато тя се опита да се отскубне от него.

— Ще ти сритам задника, ако не ме пуснеш — беше задъхана.

Кейн можеше да види ситните капчици пот по челото й, червенината по бузите, глада, бушуващ в погледа й.

— Точно сега, не би могла да ми сриташ задника, дори да искаш — възрази напрегнато той. — Погледни се, Шера. Ти си слаба и изтощена от борбата с възбудата и почти трепериш от страст. Още колко дълго можеш да се бориш?

— Правила съм го и преди — тя се съпротивляваше, когато я избута към ниския метален рафт зад нея, задържайки я там с тялото си. Собственият му сексуален глад се блъскаше в мозъка му със сила, от която Кейн започваше да се страхува.

— Но по този начин не си — изръмжа мъжът и улови хълбоците й, когато ръцете й се подпряха на раменете му. Пръстите й се извиха, ноктите й драскаха по ризата му, докосвайки белега на гърдите му през плата, с неимоверно удоволствие. — Мислиш ли, че си сама, Шера? Помислила ли си дори за една проклета минута, че страдаш без мен?

Кейн рязко разтвори ризата си, копчетата се разпиляха и той дръпна ръцете й обратно.

— Виж, по дяволите — едната му ръка се заплете в косата й, когато я принуди да погледне белега на един инч от плоското, твърдо зърно. — Виж какво ми остави, Шера. Колко добре ме маркира. Хрумвало ли ти е, дори за една шибана секунда, че този проклет хормон може да направи това по-трудно за мен?

Гласът му беше груб, разярен. Кейн не знаеше дали би могъл да се сдържи да не я вземе сега, без да нарани и двама им.

Той чу тих, страстен звук на агония, излязъл от дълбините на гърлото й, когато очите й се разшириха от болка и ужас. Лицето й пребледня, пръстите й се протегнаха, за да докоснат зачервения белег.

Кейн направи гримаса, когато удоволствието, горещо и опустошително, се разля право към пениса му. Той набъбна и запулсира. Усети как предеякулационна течност се стича по малката цепнатина в средата на издутата главичка.

Поемайки рязко дъх, улови пръстите върху гърдите си и ги задържа неподвижни.

— Толкова съжалявам — прошепна Шера, едно скимтене от желание и отхвърляне, което разби сърцето му.

— Съжаляваш? — попита я тихо. — О, не, бейби. Не искам да чувам, че съжаляваш. А да те чувам как мъркаш, докато езикът ми чука толкова дълбоко и силно стегната ти малка вагина, че да закрещиш от това. След като се заситя от теб, тогава искам да почувствам тези остри малки нокти да драскат гърба ми, докато те изпълвам с всеки твърд, болезнен инч на пениса си. Това е, което искам да чуя, Шера.

Очите й се разшириха още повече, в погледа й ярко проблесна шок, когато главата й се повдигна, а езикът й облиза устните.

— Ох-ох — Кейн поклати глава, прилагайки малко натиск върху нейната, придърпвайки я към гърдите си. — Не ближи тези прекрасни устни, бейби. Оближи белега, който ми остави. Вкуси ме, Шера, преди да направя нещо, за което и двамата да съжаляваме.

Контролът бе най-слабото му място. Тялото му се бунтуваше силно и съкрушително. Пенисът го болеше, като отворена рана, а дамгата на гърдите му гореше като пламък.

— Кейн — тя опря челото си на него, дъхът й погали чувствителния белег.

Ръцете й стиснаха кръста му, притискаше се плътно към него, докато се бореше за въздух. Дребното й тяло трепереше, почти се тресеше, докато се бореше срещу близостта му и жаждата, бушуваща между двама им.

Кейн стегна хватката си в копринените кичури коса на тила й, преди дланта му отново да я притисне леко.

— Сега — простена той. — Знаеш от какво се нуждая, Шера. Дай ми го, преди да взема нещо, което не си готова да ми дадеш.

Слабият отчаян вопъл, който се откъсна от гърдите й, го накара да се стегне в очакване. Не беше звук на протест или страх, а на копнеж. Секунда по-късно, силен мъжки стон отекна в пространството, щом езикът й се подаде и се плъзна бавно по белега. Лекото грапаво докосване се втурна по нервните му окончания и напрегна всеки мускул до точка на разкъсване. Главата му падна назад с гримаса на мъчително удоволствие.

Деликатно, като котенце, Шера опита вкуса на плътта му, поставяйки под изпитание контрола, който Кейн налагаше върху надигналия се, ненаситен глад. Тя облиза горещия малък белег с чувственост, която го опустоши. Докато вкусваше кожата му, всяка малка ласка я караше да се отърква в него все по-настойчиво. Заля ги горещина.

Дънките бяха един затвор, който Кейн не можеше да търпи, дори минута повече. С едната си ръка държеше главата й, а другата поведе отчаяна борба с колана, за да освободи агонизиращата си плът от ограниченията на плата.

— О, Боже! Кейн, моля те… — ръцете й се стегнаха около кръста му, гласът й беше изтънял от отричане и протест, въпреки жаждата, заливаща плътта й.

— Шера, бейби — той издърпа ризата от панталоните си, преди да се върне към битката с колана. — Господи, докосни ме. Изгарям жив.

Освободи се и секунда по-късно ръцете й бяха там, при неговите, плъзвайки ципа на дънките, докато той вадеше члена си. Устните й отново покриха белега, както бяха направили преди толкова много години и го засмукаха колебливо. Езикът й сега трептеше закачливо, въпреки протестиращото мъркане, вибриращо по кожата му.

Миг по-късно, беше освободен. Кейн се шокира от собствения си дрезгав вик на удоволствие, когато ръката на Шера се опита да се обвие около дебелото копие от плът. Раните на рамото му бяха забравени. Реалността вече не съществуваше. Кейн усещаше как кръвта се помпа силно и тежко във вените му, докато удоволствието се превръщаше в буря, изгаряща всяка негова клетка след себе си.

Ръката й се движеше по чувствителната плът на пениса му, извиваше, галеше, докарвайки го до лудост. Кейн се бореше да се сдържи. Не можеше просто да я хвърли на шкафа и да я чука като животно, в каквото усещаше, че се превръща. А го искаше. Бог да му е на помощ, искаше да вкуси сладкия сок, който знаеше, че тече от вагината й, а след това да я чука. Толкова дълбоко и толкова дяволски силно, че тя никога да не го отхвърли отново.

— Дааааа — изпъшка, когато усети как Шера се придвижва надолу, дъхът й бе влажен и горещ, докато тя се опитваше да достигне всяко влажно от пот местенце по чувствителното му тяло. По гръдния му кош, надолу по корема. Пенисът му туптеше нетърпеливо. По-ниско… ако не напъхаше издутата главичка в устата й, щеше да полудее. Ако я вкараше там, пак щеше да полудее.

Простена мъчително, когато езикът й го докосна. Кейн можеше да го почувства — горещ и толкова дяволски добър — че едва сдържа освобождението, което напираше в тестисите му.

— Проклета да си — задъха се мъжът, изгубен в мъглата на изпълващата го страст. Едната му ръка улови основата на пениса, а другата се стегна в косата й. — Засмучи го, Шера. Обвий устата си около него, преди да си изгубя ума.

Но така или иначе го загуби. Кейн дочу тих задавен стон от гърлото й, почувства го, когато се надигна твърд и тежък към устните й. Очите му се отвориха и той се втренчи отчаяно в рафтовете с оръжия на стената пред себе си. Не биваше да поглежда надолу. Не искаше да поставя под изпитание контрола си…

Ръцете й се обвиха около него, обхвана пениса му и го засмука, докато устните й, зачервени и пълни, се разтягаха над подутата главичка.

Кейн беше близо до върха, прекалено близо, а Шера го тласкаше към ръба. Разтърси се от надигналата се бурна вълна в тялото му, от страстта, възбудата, нуждата и болката, които бяха нараствали през годините. И той знаеше, без значение желанията на тялото му, че това никога няма да бъде достатъчно. Можеше да остане в устата й завинаги и пак да бъде твърд, яростно изправен и умиращ за течната топлина, съдържаща се в уютната прегръдка на вагината й.

Ръцете му бяха силни, може би прекалено силни, и той се страхуваше, че ако се отдръпне назад, ще я повлече със себе си. Той я вдигна към шкафа така, че да постави сладкия вход на тялото й точно пред твърдата като камък плът, жадуваща да се потопи вътре в нея.

— Кейн, не… — прошепна тя, но беше отпусната в ръцете му, главата й падна назад, когато устните му се раздвижиха по шията й. — Не го прави. Моля те.

— Майната му — изръмжа той, дланите му обхванаха лицето й, а погледът му се съсредоточи на устните й. — Целуни ме, Шера. Дай ми го, бейби. Сега.

Ръцете й уловиха китките му, устните й трепереха.

— Не мога — проплака тя слабо. — Знаеш, че не мога.

Очите й сега бяха почти черни от страст, гладът я разяждаше, унищожавайки самоконтрола.

— Отказът ти убива и двама ни, Шера — каза рязко мъжът, желанието и гневът се разпростираха в съзнанието му, докато се чудеше дали първо да я чука, или да я напляска. — Отречи правото ми на това — на твоята целувка. Отречи, че съм шибаната ти половинка, проклета да си.

Тя отвори уста, дали да отрече или да се съгласи, той никога нямаше да разбере. Всичко, което знаеше бе, че гладът, яростта и нуждата изпращаха искри от агонизиращо желание в тестисите му и в измъченото копие на члена му.

Устните му покриха нейните, езикът му се потопи дълбоко. Неговата жена. За Бога, неговата половинка.

Шеста глава

Целувката я опустоши. Тихите викове на протест и страх, рикошираха в съзнанието й, но тялото й, плътта й, игнорираха всяко ридаещо настояване да го отблъсне. Езикът на Кейн помете устата й, едно охлаждащо облекчение за пламтящата болка в нейния, така примамливо, така успокояващо, че тя бе загубена.

Удоволствие избухна в цялото й тяло, докато се бореше ревностно да възвърне контрола си, присъединявайки се към него в еротичния дуел на устни, зъби и езици. Вдишваше аромата му, вкусваше целувката му, усещаше ръцете му, които я притискаха, принуждавайки я да признае това, срещу което тя щеше да продължи да се бори. Удоволствието бушуваше и препускаше в тялото й, блъскаше се в съзнанието й, крадеше волята й и я оставяше слаба и трепереща в прегръдката му.

Целувката беше като никоя друга, която бе познавала досега. Дори първата съкрушителна целувка, която бяха споделили преди толкова много години, беше само слаба имитация на тази. Омаломощаваше я, караше сетивата й да крещят от нарастващата възбуда, препускаща в тялото й, събираща се в утробата й и ставаща все по-ярка.

Огънят се надигна вътре в нея, когато устните и езикът му се обединиха, за да я докарат до лудост с ненаситна чувственост, обливаща тялото й. Шера не можеше да се бори нито с Кейн, нито със самата себе си. Не и докато устните му покриваха нейните. Езикът му я примамваше и галеше, докарвайки я до полуда, в желанието да усети как устните му се извиват над нейните, притегляйки подутата плът на езика й, освобождавайки я от хормона, който сега туптеше и пулсираше в набъбналите жлези.

Години на нужда, на брутално изискване, причинени от самата й природа, се издигнаха на повърхността. Тогава започна битката за надмощие. Езикът му се заплете с нейния, но не от това имаше нужда тя. Той погали и охлади изгарящата й плът, но тя отново се нуждаеше от повече. Шера се опитваше напълно да се слее с него, да получи контрола, да постигне победа над устните му, обградили езика й. Той да всмуче нейния в устата си, за да облекчи болезнено подутите жлези, които сега като че ли се изпълваха още повече.

Ръцете на Кейн бяха преплетени в косата й, задържайки я срещу него, въпреки че от това вече нямаше нужда. Тя обви ръце около врата му, ноктите й се забиваха в скалпа му, докато здравият разум се изпаряваше с всеки изминал миг.

Жаждата й за него растеше. За неговия вкус, за докосването му. Превърна се яростна буря, помитаща страховете, възраженията и разума, когато пламенната топлина избухна в тялото й.

С победоносен вик, Шера натисна езика си към устните му и ги разтвори. Кейн откликна незабавно. Устните му уловиха езика й, а устата му го придърпа. Хормонът, затворен в подутите й жлези, се изля, бедрата му се разтресоха, а пенисът му се притисна твърдо и настойчиво към влажния плат на тънките й панталони, издутата главичка раздели устните на женствеността й, тласвайки го толкова, колкото плата позволяваше.

Сега Шера се опитваше да го привлече към себе си. Възхитителното удоволствие, което се разпростря по нея, когато Кейн засмука езика й, беше повече, от колкото можеше да понесе. Вагината й изля гъстата си есенция над хванатата в капана на плата главичка на пениса му. Ръцете й го държаха към нея, главата й падна назад, докато той се опитваше да изсмуче всяка капка афродизиак от нея.

В дъното на съзнанието си тя знаеше, че ужасът ще дойде по-късно. Страхът за Кейн и безопасността му щеше да надмине всеки страх, който някога бе изпитвала. Сега, обаче, съществуваше само целувката му, тътнещите стонове от нарастваща мъжка възбуда, пенисът му, поклащаш се срещу женствеността й, ръцете му, дърпащи я към върха. Болката в езика й утихваше, но тази в утробата й нарастваше главоломно.

Очите й се отвориха с усилие, когато главата на Кейн се отдръпна от нея. От устните й се откъсна скимтене, страхът се надигна над възбудата, разгаряща се между тях. Лицето на младия мъж пламтеше, натежало от страст, а очите му бяха почти черни, разширени от моменталното въздействие на хормона, абсорбиран в организма му.

— Кейн — Шера прошепна името му на ръба на отчаянието, когато той натисна ръцете й надолу, след това издърпа блузата над раменете й. Еластичният плат се опъна стегнато, хващайки я в капан и затруднявайки движенията й, когато гърдите й се показаха над ръба на разтегнатата материя.

— Не говори — ръцете му повдигнаха подутите хълмчета. — Всеки път, когато говориш, ти мислиш. Не мисли, Шера, само чувствай.

— Какво направи, Кейн? — тя потръпна, когато езикът му докосна твърдото, невероятно чувствително зърно.

— Това, което трябваше да направя още преди шест месеца — изръмжа той, изненадвайки я с гнева зад думите си, с нуждата, вибрираща в гласа му. — По дяволите, Шера. Как си преживяла това сама, бейби? Сладка моя… Ако не те взема веднага, ще умра.

Тя извика, когато гладът стана опустошителен. Устните му обгърнаха зърното й и го всмукаха силно и дълбоко, а ръцете му разкъсаха колана на прилепналите й панталони. Пенисът му туптеше, главичката буквално пулсираше, докато се опитваше да се зарови дълбоко във вагината й, докато вътрешността на Шера изгаряше опустошително.

Хормонът. Тя изскимтя, когато удоволствието премина мълниеносно през тялото й. Устата му подръпваше зърното й, зъбите му я драскаха, езикът ближеше, докато бруталният юмрук на усещането се стягаше в утробата й.

Как щеше да въздейства на Кейн? Как щеше да въздейства на нея? Възбудата се прояви много по-силно в нея, отколкото при Меринъс. Агонизиращата болка скоро щеше да разкъсва утробата й, докато тялото й се бори да зачене. Но то беше негодно, празно, и без значение колко плодовита иска да я направи хормонът, то никога не би могло да износи живот.

Мисълта за живота, който никога не би могла да създаде, обаче се изпари при докосването на Кейн. Той беше извън контрол. Двамата бяха извън контрол. Ръцете му бяха безмилостни, докато се опитваха да свалят панталоните й от ханша, като същевременно я придържаха плътно към него. Силно, свирепо ръмжене излизаше от гърлото му.

Кейн я държеше здраво, устата, езикът и зъбите му измъчваха твърдата плът, която бе пленил. Зърното й беше станало толкова чувствително и горещо, че удоволствието беше почти болезнено.

Шера усещаше как сърцето й препуска, а кръвта бушува във вените й, когато зъбите му одраскаха заостреното връхче, преди да го уловят нежно, пленявайки го, а езикът му го удря леко с гладна настойчивост.

Тя се изви в прегръдките му. Искаше да бъде по-близо. Чувстваше как въртеливите усещания в утробата й нарастват, карайки я да пулсира от желание, което не можеше да отхвърли. Вече не.

Горните части на ръцете й бяха приковани към тялото й от опънатия плат на ръкавите, но пръстите й се протегнаха и уловиха мускулестите предмишници на Кейн, докато той изпиваше гърдите й.

Той привлече твърдото връхче дълбоко в устата си, засмуквайки го със силно и жадно движение, докато езикът му продължаваше да го докосва. Шера усещаше как всяко бързо трепване на езика я хвърля по-близо до забравата. Беше безпомощна да се бори с това. Безпомощна срещу него.

— Моля те… — изскимтя младата жена, но не знаеше дали го моли да спре, или да я обладае.

Главата й падна назад, докато се бореше за въздух. Затрепери, когато зъбите му докоснаха нежното връхче, изпращайки нажежен до бяло пламък от гърдите към утробата й, докато тя се разтърсваше от горещ, агонизиращ екстаз. Виковете й отекнаха из помещението. Шера се стегна, потръпна, ноктите й се забиха в силните му ръце, които държеше, когато около нея започнаха да вият звънци и сирени.

Сирени?

Устата на Кейн освободи зърното й с лек пляскащ звук, главата му се надигна. Устните му се изтеглиха назад в ръмжене. Шера внезапно осъзна, че сирените идват отвън. Предупредително, пронизващо, алармената система виеше из цялото имение, пищеше около тях, когато пронизителните гласове от външната страна на хангара най-сетне проникнаха през мъглата от страст, която ги обгръщаше.

Погледът й литна към неговия, ръцете й се опитваха да се протегнат към него, докато съзнанието й обработваше факта, че сега около тях има някаква опасност. Опасност за обитателите на къщата — за Каси, Меринъс, Рони и техните неродени бебета. Умът й се опитваше да възприеме внезапното прекъсване, необходимостта да защитава, а не да прави секс, необходимостта да се бие, а не да докосва.

Последната мисъл се заби като нож в душата й. Кейн внезапно издърпа дрехата й над подутите гърди обратно към раменете й. Шера оправи деколтето. Той се бореше за самоконтрол. Можеше да го види в бушуващите емоции, блестящи в разширените му очи, измъчената гримаса върху пламналото му лице, докато яростта започваше да го обхваща.

— Ще убия шибаните копелета! — разярен, Кейн с усилие отдръпна тежкия си, дълъг пенис от панталоните й. Побърза да закопчее ципа си и колана, преди да грабне една от пушките от стената, заедно с резервен пълнител.

Той блъсна пълнителя на мястото му, провери го и се обърна енергично към Шера.

— Кейн — тя грабна колана и кобура си от рафта, скочи на пода и хукна след него.

— Стой тук — нареди той към нея, а очите му пламтяха. — След като убия всеки, който е дръзнал да активира тези сирени, ще те изчукам, Шера. Приеми го и бъди готова, по дяволите. Защото няма да чакам повече.

Тя застана неподвижна от шока, наблюдавайки го как изчезва през вратата. Изгуби скъпоценни секунди, докато се опитваше да осъзнае какво се е случило и откъде се появи неочакваната му ярост. Хормонът!

От гърлото й се изтръгна вик, когато се втурна след него, издърпвайки револвера от кобура. Когато стигна до вратата, видя джипа да завива от малкия паркинг пред хангара. Издърпа устройството за комуникация от колана си, прикрепи го към ухото си и се затича към другия автомобил.

— Докладвай! — извика тя в микрофона, обърнат към устните й.

— Имаме нарушители — съобщи Тамбър, която поддържаше връзката. — Предните врати са били разбити. Повтарям, имаме пробив. Всички налични единици към основния двор! Има проникване!

Сирените виеха. Породите се изсипаха от сградите и се втурнаха, пеша или с джипове, към главните порти, където една дълга черна лимузина бе успяла да разбие бариерата.

— Някой да хване Кейн! — изкрещя Шера в микрофона. — Калън, къде си, по дяволите?

Тя почти плачеше, когато удари спирачката на джипа, на не повече от сто метра от мястото, където лимузината беше наобиколена.

— Калън, мамка му! Хвани Кейн. Веднага. Той не мисли трезво. Калън, къде си?

Тя измина цялото разстояние, когато гласовете се надигнаха и позициите бяха заети, за да се обкръжи превозното средство.

— Шера, изтегли се! — нареди Калън неочаквано, гласът му беше груб в микрофона. — Стой настрана! Кейн е под контрол. Върви в къщата с Каси. Тук имаме нужда от Мерк.

Младата жена спря при предупредителната нотка в гласа на Калън. Гърдите й се стегнаха от страх. Мерк беше най-силният от Породите. Два метра висок, тялото му бе изтъкано само от мускули. Освен това, бе най-добрият стрелец измежду тях. Обучен като наемен убиец, досега никой не бе успявал да избегне мерника му. Какво, по дяволите, ставаше, че да се нуждаят от Мерк?

Шера обърна джипа към къщата. Там срещна Мерк, който тъкмо излизаше с пушка в ръка.

— Мерк — тя намали и спря, взирайки се в него ужасено. — Кейн…

— Влез вътре с Каси, Шера. Кейн може да се грижи за себе си — той се втурна покрай нея, тичайки към кулата в центъра на двора.

Гнездо на снайперист. Шера стисна зъби гневно и се затича към къщата само за да бъде посрещната от неутешимите викове на Каси, плачеща за майка си, в прегръдките на Меринъс.

Няколко от по-младите Породи стояха вътре в стаята и в претъпкания коридор, взирайки се в нея, в очакване тя да им каже какво да правят.

Шера бързо включи канала за комуникационна свръзка, отивайки директно към частната линия на Тамбър. Достъпът до тази линия беше даден само на тези, които имаха най-високо ниво на сигурност.

— Тамбър, какво, по дяволите, виждаш? — позицията на другата жена в комуникационния център й даваше възможност да наблюдава всичко, което се случва.

— Лимузината е обкръжена, но засега нямаме никакво движение — докладва тя.

Шера се премести до един от високите прозорци срещу вратата, наблюдавайки внимателно действията отвън. Беше доста далеч от главните порти, за да види какво точно се случва, но и да беше близо, с над сто Породи около превозното средство, видимостта пак щеше да е лоша. Шера изтръпна — всички те бяха лесна мишена за яростта на Кейн.

— Осигури ми частна линия с Калън — нареди тя. — Това е приоритетно, Тамбър. Трябва да говоря с него веднага!

Когато Кейн изхвърча от хангара, целият му самоконтрол се бе изпарил. Хормонът не се отразяваше добре върху логиката на човек. Обикновено, Кейн бе уравновесен, но когато я остави, от прословутата му хладнокръвност нямаше и следа. Сърцето на Шера се сви.

— Частна линия… от… — отговори Тамбър, когато ниско бучене извести включването.

— Калън. По дяволите, там ли си? — Шера не можеше да сдържи страха, бушуващ вътре в нея.

— Побързай, Шера — сопна се кратко мъжът, отделяйки й пълното си внимание за няколко секунди.

Тя се завъртя из стаята, дишайки тежко, гневът и яростта пламтяха в тялото й.

— Той ме целуна, Калън — каза му бързо. — Не разсъждаваше разумно, когато напусна хангара, не може да разсъждава и сега. Трябва да го измъкнеш от там.

Настана гробна тишина, чуваше се само лекото жужене на предавателя, докато тя чакаше отговора му.

— Кучият му син, времето му изтича — изруга Калън.

Шера не можеше да бъде по-съгласна. Но Кейн никога не се водеше по чуждия план. Винаги, всичко трябваше да става по неговия начин и самият той, трябваше да бъде начело. Както бе сторил и сега.

— Съгласна съм — каза рязко тя. — Сега го измъкни от там.

Секунда по-късно, Шера се напрегна, очите й се разшириха, когато прозвучаха изстрели и настана хаос както вътре, така и вън.

— Каси, не! — извика уплашено Меринъс, когато малкото вързопче решително се отскубна от прегръдката й и се хвърли към вратата.

Рев на млад, разярен вълк отекна през къщата, миг преди Каси да избегне хватката на Шера, да отвори вратата с рязко дръпване и да излети към кошмара, който я очакваше отвън.

— Каси е навън! Каси е навън! — крещеше Шера в микрофона, втурвайки се към вратата. Знаеше, че никога няма да спре малката, и няма да я настигне, преди някой заблуден куршум да я улучи.

Навън се възцари хаос. Породите напуснаха позициите си, няколко от тях скочиха за момичето, което се извиваше и крещеше, а дългата му черна коса летеше около него. Тогава задната врата на лимузината започна да се отваря.

Душата на Шера се сгърчи от ужас, когато Каси се втурна през глава към автомобила, краката й се носеха по въздуха, малкото й тяло лесно устоя на мъжете и жените, които се опитваха да я задържат, да я уловят, преди кръвта й да опръска всички тях.

Но кръвта не бликна. Тялото на Каси не бе отхвърлено назад от ударите на смъртоносни куршуми. Когато вратата на лимузината се отвори, малкото момиче се хвърли стремително в тъмната, засенчена вътрешност на автомобила.

Вратата се затвори бързо и зловещо зад нея.

Часове по-късно, Кейн още усещаше коварните тръпки на съкрушителния ужас, който го бе изпълнил, когато чу виковете, че Каси е избягала от къщата. В същото време, един от по-младите Породи, паникьосан, бе изсипал порой от куршуми, когато вратата на лимузината започна да се отваря.

Едно малко момиченце. Над сто закалени в битки животни-воини и никой от тях не бе успял да го улови преди то да се хвърли в неизвестното.

Сега Кейн стоеше сам, сцената се повтаряше в съзнанието му, а възможните последици се блъскаха в мозъка му. Тя можеше да умре. Точно там, пред очите му, това скъпоценно вързопче енергия можеше да умре.

Той се изправи на крака в прилив на сила, сдържан, но потрепващ от ярост. Стисна юмруци в джобовете на дънките си, игнорирайки внезапната болка в набъбналия си пенис, когато плата се отърка в него.

Първо, не бе успял да защити собственото си неродено дете, а сега почти се бе провалил с Каси. Нямаше значение, че ситуацията се бе изяснила бързо и нарушителите се оказаха един разгневен полубрат на Рони, Сет Лоурънс, и нейният отдавна изгубен баща.

Породите биха могли да изгонят нарушителите от имението, никой нямаше да постави това под въпрос, и след това да се наредят извън границите на имота за срещата между Рони и брат й. Тази възможност не бе осъществима сега. Заради Каси.

— Каси още плаче — Меринъс излезе на верандата, гласът й беше тих в настъпващия мрак. Кейн остана с гръб към нея.

Раменете му се изгърбиха от вината, която го разкъсваше.

— Поне е жива, за да плаче — отсече най-сетне той, толкова ужасно ядосан на себе си, на Шера и на едно невинно дете, че едва успяваше да мисли.

Още я виждаше как бяга, лицето й, набраздено от сълзи, страхът изкривяващ изражението й в ръмжене, докато се хвърля през мъжете и жените, опитващи се да я спрат, за да изчезне в ръце, които биха могли да са вражески.

— Нещастна е, Кейн — каза Меринъс, като се приближи към него, облягайки натежалото си от бременността тяло на него. — Тя е само едно малко момиче, което вярва в себе си достатъчно, за да направи това, което чувства, че е правилно. Знаеше, че няма опасност…

— Не, по дяволите — изруга той грубо. — Тя не е знаела нищо такова, Меринъс. Можеше да умре… — Кейн спря, разтърсвайки глава, като се отдръпна от нея. — Мамка му. Умрях хиляда пъти, когато Шера сигнализира, че Каси е излязла. Куршумите летяха, като в проклета военна зона, а тя се хвърли в неизвестен автомобил. Ако имах нещо, което да повърна, мисля, че щях да го направя.

Кейн се отдалечи от Меринъс. Беше ударил Каси. Той разтърси глава при спомена. Когато тя се оказа отново в прегръдките му, той я бе отнесъл право в стаята й, пусна я на крака и я плесна два пъти по дупето, преди да й нареди да отива в леглото си. След това се бе разкрещял на Шера. Жестоките, остри думи се бяха изтръгнали от гърдите му, докато я гледаше в очите, изгаснали от уплаха.

Ти трябваше да я държиш вътре. По дяволите, четирима души я пазехте. Не можа ли една от вас да я задържи в продължение на десет шибани минути?

Кейн беше хвърлил яростните думи към Шера.

— Боже, аз съм едно копеле — измърмори мъжът. — Не съм просто задник, Меринъс. Аз съм най-гадното копеле, което някога се е раждало. Някой трябва да ме застреля.

Меринъс въздъхна тежко зад него.

— Ти си човек — каза най-сетне тя. — Знам за целувката, която си споделил с Шера. Мога да си представя това, през което преминаваш, без да смятаме бремето да защитаваш всички, което поставяш на раменете си, Кейн. Не можеш да опазиш всички ни сам. Случват се неприятности. Ти самият ми го казваш постоянно. Всичко, което можеш да направиш, е да бъдеш възможно най-подготвен, когато се изсипят и да минеш през зловонието, по най-добрия начин, който намериш.

Кейн изсумтя. Той беше един арогантен задник. Огледа тъмния двор, високата ограда, простиращата се гората, пазачите, патрулиращи в района. Беше като военен лагер — с ограниченията си — не по-добър от лабораториите на Съвета.

Далеч от основното имение, в една от къщите за гости блеснаха светлини. Сет Лоурънс, неговият баща и шофьорът бяха под постоянно наблюдение, докато Тайбър и Даун се опитваха да убедят Сет и Арън, че точно сега не могат да кажат на Рони кои са те и защо са там.

Сет пренебрегваше всичките им заповеди, настоявайки срещата да се проведе възможно най-скоро, но не това тревожеше Кейн. Притесняваха го проклетите косъмчета на тила му. Те настръхваха предупредително, причинявайки непоносим сърбеж в задната част на врата му, който не спираше. Споделяше страховете на Тайбър, че сега не е времето за тази среща. Физическото здраве на Рони беше разклатено още когато за пръв път дойде в имението.

Дългото време, през което беше разгонена, заедно с изтощението, сексуалната невъздържаност и последвалата бременност я бяха изцедили напълно. Но това не беше единствената грижа на Кейн, в която бяха замесени Лоурънс. Моментът никак не беше подходящ. Две чифтосани жени бяха бременни, единственото известно дете Вълча порода живееше при тях, а сега и това.

— По дяволите. Когато видях Каси да тича към онази кола, знаеш ли какво ми мина през ума, Мери? — попита Кейн измъчено.

Меринъс въздъхна дълбоко.

— Че си се провалил — отговорът й го изненада. — Че не си могъл да защитиш своето собствено дете, а сега не си предпазил и Каси.

Мъжът се обърна към нея бавно.

— Да — Кейн издиша тежко. — Но откъде знаеш?

— Защото Шера ми каза същото нещо, преди да се заключи в стаята си — отговори тя внимателно, принуждавайки го да я прегърне, когато се премести в прегръдките му.

Сега тя беше жена на друг мъж. Носеше дете, щеше да стане майка и щеше да бъде изправена пред по-голяма опасност, отколкото би могъл някога да си представи. Но тя все още беше малкото момиче, което бе подкупвал с шоколад. Младата жена, която бе прегръщал, когато плачеше, заради загубата на майка си. Същата, която го бе наричала „задник“ през по-голямата част от живота си. Той се опитваше да не я държи прекалено здраво, докато ръцете му се стягаха около нея.

Кейн усети мириса на бебешка пудра и шоколад само за миг. Тези ухания бяха отличителни за Меринъс, когато беше дете. Един пъргав вързоп от енергия, който попадаше в повече неприятности, отколкото седем мъже можеха да я предпазят.

Брат й я целуна нежно челото, преди да я побутне към вратата.

— Влизай вътре. Трябва да си почиваш или да тероризираш Калън, а не да стоиш тук и да ми се месиш.

Меринъс не се засмя, както той очакваше, нито влезе в къщата.

— Изплаших се, Кейн — каза тя тихо, поглеждайки тревожно нагоре към него. Ръцете й лежаха защитнически върху заобления й корем. — Страхувам се за теб. Не можеш да продължаваш така, нито пък Шера. Искам децата ни да бъдат в безопасност, животът ни да продължи в мир. Докато това между теб и Шера не се разреши, няма как да стане.

— Дай ни време, Меринъс — каза й нежно. — Върви вътре. Трябва да се погрижа за някои неща, преди да се отправя и аз към леглото. Изморен съм.

Сънят обаче беше далеч от мислите му.

— Лека нощ, Кейн — изрече Меринъс тихо. — Ако имаш възможност, провери Каси по-скоро. Тя е съкрушена, задето си й ядосан. Убедена е, че е спасила животи. И е само едно малко момиченце.

Тя вероятно беше спасила животи. Неговият и тези на двамата Лоурънс. Ако не бяха получили сигнал, че Каси препуска към тях, той щеше да е на огневата линия, когато куршумите започнаха да летят. Само сигналът за тревога и опитът му да хване малкото момиче бяха спасили собствената му кожа.

— Ще отида да я видя — обеща той, стягайки се за сълзите, които знаеше, че ще види в очите на момиченцето, и за молбите за майка й.

— Мерк и Танер тръгват сутринта към местонахождението на Даш и Елизабет. Ще оставя Каси при Даун, ако си съгласен. Мисля, че ще се справят добре заедно — каза му меко Меринъс.

Отсъствието на Мерк и Танер щеше да остави слабо място в групата като цяло. Кейн само се надяваше ситуацията в Калифорния да се разреши скоро.

— Даун е добър избор — съгласи се той. — Надявам се да нямаме повече изненадващи посетители, които да подтикнат Каси към такива действия. Още не мога да разбера, защо тя се впусна в такава глупава каскада.

— Защото нейната фея й е казала да го направи — отвърна Меринъс тревожно. — И това ме ужасява, Кейн. Тя потъва твърде дълбоко в себе си и в тази история за феите. Трябва да поговорим с майка й, когато се съберат заедно. Това ще я нарани.

Или да тласне него зад ръба на здравия му разум. Шера вече го бе разклатила. Каси щеше хубаво да го бутне напред.

— Ще го обсъдя и с Даш — обеща Кейн. — Ти върви, след малко ще отида да видя Каси.

Мъжът проследи как Меринъс влиза в къщата — една тъмна сянка, натежала от бременността и пълна с живот. Той тръсна глава, преди да я последва и да тръгне бързо нагоре по стълбите към спалнята на Каси. Отлагането нямаше да направи нещата по-лесни.

Кейн отвори вратата на спалнята, сърцето му се стегна при вида на детето, свито в средата на огромното легло. Сините й очи бяха мрачни, когато го погледна, а по лицето й се стичаха сълзи.

— Хей, кутре — поздрави я той тихо, като се придвижи, седна на ръба на леглото и погледна надолу към нея. — Искаш ли да си тръгна?

Каси поклати глава отсечено.

— Съжалявам, Кейн — дишането й секна от сълзите. — Трябваше да те спася. Можеш да ме удряш колкото искаш, но трябваше.

По дяволите, тя щеше да стане голяма и упорита пакостница, когато порасне, помисли си той.

— Съжалявам, че те зашлевих — Кейн се взираше надолу в нея, а сърцето му се късаше при мисълта, че я бе ударил по задните части. — Изплаши ме, Каси. Не знам дали бих могъл да живея със себе си, ако нещо се случи с теб.

Момиченцето кимна бавно.

— Знам това, Кейн. Но същото мисля и аз. Винаги плача, когато си наранен. И Шера също. Тя плаче твърде много. Почти толкова, колкото аз го правя нощем.

Той я погледна изненадано.

— Откъде знаеш?

— Защото мога да я чуя, когато къщата утихне и тя отива отвън на балкона си — прошепна детето. — Понякога звучи, сякаш я боли ужасно много, Кейн. Мисля, че сърцето й е разбито като моето, когато помислих, че мама няма да може да ме спаси от онзи лош човек.

По-голяма част от стаите бяха шумоизолирани, поздравления за Съвета. Но Каси обичаше да отваря вратата си малко, колкото защитните капаци позволяваха. Ако Шера се намираше на своя балкон, няколко стаи по-далеч, Каси лесно би могла да я чуе.

— Мисля, че трябва да й кажеш, че вече не си й ядосан, Кейн — каза малкото момиче тържествено. — Ти нарани чувствата й наистина лошо.

Беше наранил повече от чувствата й и той го знаеше.

— Ела и ми дай една прегръдка. Ще убедя Даун да ти даде една бисквитка утре. Но само толкова. Една. Ти наруши правилата.

Каси се хвърли в ръцете му, прегръщайки го силно и залепи една целувка на бузата му.

— Мама ще оправи всичко скоро — прошепна тя в ухото му. — А моят татко Даш ще поиска да отида при него наистина бързо, така мама ще бъде щастлива. Трябва да оправиш нещата с Шера, Кейн. Не искам да бъдеш сам, когато си тръгна. Моята фея се тревожи за теб.

Кейн се стегна, наблюдавайки я как се сгушва отново под завивката. Тя го гледаше с очите на възрастен, очи, които знаят прекалено много.

— Каси, за тази фея… — започна той колебливо.

— Ти също имаш фея, Кейн — каза му Каси, детският й глас противоречеше на познанието в очите й. — Понякога я виждам. Тя има същата хубава тъмна коса, която изглежда като облак около лицето й. Прилича на косата на Меринъс. Очите й са сини и ухае на истински рози. Не като парфюм. Истински.

Кейн притихна. Въпреки треската, която го караше да се втурне към Шера, опасността, която усещаше, че се приближава и собствените си притеснения за Каси, той не можеше да се отърси от вцепенението, което изпълни тялото му. Неговата майка ухаеше на рози. На естествени рози. Толкова ги обичаше, че те още изпълваха задния двор на къщата на баща му.

— Рози, а? — попита тихо.

— Тя ще говори с теб, ако й позволиш — каза нежно Каси, очите й вече се затваряха сънливо. — Защото те обича. Точно както моята фея обича мен.

Кейн се изправи на крака, клатейки глава объркано. По дяволите, това дете можеше да повали цяла армия, ако опита. Той пое дълбоко въздух, подпъхна завивката плътно около нея и тръгна към вратата.

Имаше „уговорена“ среща с половинката си.

Седма глава

Шера смяташе, че ще бъде способна да издържи на болката, поне до края на нощта. Знаеше, че наближава. Имаше достатъчно опит със симптомите на разгонването, за да е наясно какво ще последва.

След горещата сцена в оръжейния хангар, останалата част от деня беше толкова натоварена, така изпълнена с борба за оцеляване, че трябваше да съсредоточи всичките си сили върху работата, вместо върху силната възбуда, която започваше да се надига в тялото й. Но когато мракът падна и умората победи тялото й, желанието я връхлетя по-силно от всякога.

Утробата й се свиваше болезнено. Живот. Шера усещаше как цялото й същество крещи за живителната енергия, която щеше да й донесе спермата на Кейн, когато се излееше в нея. Имаше нужда от пулсиращия му пенис, набъбващ, бликащ във вътрешността й. Искаше да усети в себе си дебелата му ерекция, а не пръстите му. Искаше го целия — как ляга върху нея, как я притиска и я взема с еротична ярост.

Изскимтя, докато крачеше из стаята — плътта й бе наелектризирана, невероятно чувствителна и копнееща за докосването му. По-рано, бе свалила униформата си и сега бе изкъпана и облечена в една от дългите, падащи до земята рокли от мек, тънък памук, които обичаше да носи. Дрехата, тип туника, с високи цепки до коленете, й даваше свобода на движение.

Горната част на роклята меко падаше върху гърдите й и нежно дразнеше зърната й. Тънките презрамки на раменете я държаха на място. Соковете между бедрата й навлажняваха малките бикини, които носеше, правейки ги почти безполезни. Вагината й беше толкова хлъзгава и влажна, че Шера знаеше, че ще засмуче пениса на Кейн в дълбините си за секунди.

Младата жена затвори очи, свивайки се на дивана във всекидневната, като отпусна глава на широкия подлакътник и силно стисна бедра. Гърдите й бяха болезнени, твърди издутини от изгаряща топлина, която караше зърната й мъчително да пулсират под плата на тъмната рокля.

Езикът й туптеше, беше подут и, от време на време, Шера можеше да вкуси омразния хормон в устата си. Плюенето не помагаше, беше опитвала преди. Нямаше какво да направи, освен да страда през нощите и да стои възможно най-далеч от Кейн, когато желанието се засилеше.

Трябваше да стои далеч от него миналата нощ и да бяга силно и бързо този следобед. Споменът за пениса му, плъзгащ се в устата й, пулсиращ върху езика й, толкова твърд и горещ, я накара да отметне глава и да простене от съкрушителния глад. Щеше да го смуче, докато получи оргазъм, ако Кейн не беше толкова изтощен. Шера беше обсебена, толкова гладна за вкуса на спермата му, разливаща се в устата й, че почти бе изгубила разума си. Вместо това обаче бе изгубила контрол. Не беше много по-силна и този следобед.

Мразеше това. Обви ръце около гърдите си, извивайки тялото си в ембрионална поза, докато се бореше с желанието да отиде при Кейн. Той е твоята половинка, крещеше съзнанието й срещу отказа й. Върви при него.

Тя поклати глава. Нямаше да го направи. Не можеше. Нейното разгонване продължаваше един месец, но нямаше представа колко дълго ще влияе на Кейн, или какво ще му причини. Той едва не бе умрял веднъж заради нея. Всеки ден животът му бе заложен на карта, за да защити семейството й. Шера не искаше да се изправя пред възможността, той да бъде наранен — още повече по начини, които тя не можеше да предвиди.

Младата жена седна с дрезгав стон и прокара пръсти през влажната си коса. Опита да прогони мислите за него от съзнанието си — златистите контури на мускулестото му тяло, дебелата дължина на пениса му, устните му, шепнещи над нейните, и ерекцията му, тласкаща се в ненаситната й вагина. Ръцете му, които я държат, докато я обладава с твърди дълбоки тласъци.

О, по дяволите… — прокле тя жаждата си.

Тогава прозвуча рязко почукване на вратата.

Шера надигна глава и погледна примирено, когато вратата се отвори и Кейн пристъпи вътре. Очите й се разшириха изплашено при вида на набраздените му от белези гърди, след това погледът й се спусна по-надолу към релефните мускули на корема му и дължината на пениса му, опъващ панталоните, с които бе облечен. Кейн затвори вратата и заключи.

— Господи, не ми го причинявай — тя поклати глава отчаяно, когато той избута сивите панталони под набъбналата плът и ги свлече надолу по мощните си бедра.

— И да гледам как страдаш? — попита мъжът тихо. — Да се измъчвам и аз самият? По дяволите, искам те, Шера.

Тя изскимтя.

— Моля те, Кейн.

— Съблечи си роклята — той се приближи към нея.

Шера не можеше да диша от вълнение. Той изглеждаше подивял, непоколебим. Очите му блестяха от страст и чувство. Проклетото чувство беше любов, тя знаеше, че е любов и мразеше себе си и всичко, което бе, заради онова, през което го караше да минава. И все пак, не можеше да спре. Ако спреше, щеше да се разкъса. Ако се поддадеше, болката, която задържаше вътре в себе си в продължение на толкова много години, щеше да се освободи и да унищожи и двама им.

— Не мога — тя трепереше, когато той се приближи и се изправи пред нея. Пенисът му блестеше от предеякулационната течност, капеща от върха.

Шера облиза жадно устни.

— Какво облекчава болката, Шера? — попита я. — Какво я прави по-поносима?

Младата жена поклати глава. Нищо не я облекчаваше, но тя не можеше да откъсне очи блестящата главичка с форма на гъба.

— Спермата на твоята половинка я облекчава — отговори той тихо. — Сексуалното освобождение и спермата ми, изливаща се в теб. Мога да ти дам това, Шера — Кейн пристъпи по-близо, когато устните й се разтвориха неволно.

— Не мога да те принудя — каза отново тихо. — Няма да те насилвам, но за бога, ще те възбудя толкова силно, че да не можеш да ходиш, ако не го направиш по своя воля. Няма да ти позволя да избягаш. Свали роклята, Шера. Позволи ми да ти дам всяка капка от това, от което имаш нужда.

Онова, за което мечтаеше тя, бе пенисът му — потънал дълбоко в жарката й вагина. Копнееше за яростни, мощни тласъци, които да я доведат до безпаметен оргазъм и жадната й утробата да се изпълни с гъстата, силна топлина на спермата му.

— Кейн… — Шера изскимтя отчаяно, бавно прокара език по устните си, овлажнявайки ги миг преди върхът на ерекцията му да ги докосне.

С измъчен вик, тя се наведе напред и обгърна главичката с уста, засмуквайки я навътре, вкусвайки солената сладост на влагата му по езика си, когато тя се смеси със силния вкус на хормона, освобождаващ се от жлезите в устата й.

О, Господи! Шера беше жадна за всяко близване, за всяко вкусване, за всеки накъсан стон, излизащ от устата му. Прокара езика си по твърдата плът, опита се да поеме всеки сантиметър от внушителния му член в гърлото си. Искаше повече. Искаше го целия. Ръцете й уловиха бедрата му, когато го засмука лакомо, изпълвайки устата си, но пак не успя да поеме цялата дължина.

— Шера, бейби — пръстите му стиснаха косата й. — О, да, котенце, погълни го. Поеми го целия, бейби.

Еротичните думи избухнаха в съзнанието й. Преди, през онази нощ в лабораторията, той се бе сдържал. Бе усетила как обуздава желанията и думите си. Но сега не го правеше. Вземаше я, показвайки й човека, който бе, и желанието, вибриращо в тялото му.

Шера пое широката главичка в устата си, езикът й галеше чувствителната долна част, докато тя се опитваше да отвори гърлото си за него. Той се движеше навън-навътре с дълги, контролирани тласъци. Дишането му беше дълбоко и тежко, звучеше неравномерно измежду мляскащите задъхани звуци на влагата, която се разливаше от устните й.

— Ох, да. Погълни го, бейби — пенисът му туптеше силно, пулсираше в гърлото й при всеки тласък. — Смучи го с прекрасната си уста. Хайде, бейби, поеми го. Поеми го целия, любима.

Сега се движеше по-бързо и силно, плътта му набъбваше върху езика й, тя я смучеше и ближеше с алчност, докато не усети първата гореща струя от кремообразна течност да изригва в гърлото й.

Ръцете на Кейн бяха вплетени в косата й, държеше я здраво, като плъзгаше члена си толкова дълбоко, колкото можеше да влезе, освобождавайки струя след струя от гореща копринена течност надолу по гърлото й.

Шера преглътна отчаяно, усещайки го по езика си, в устата си, изпълнена с невъздържаната му еякулация, когато мъжът извика над нея.

Кейн се изтегли от устните й, които още го смучеха и се наведе, сграбчи корсажа на роклята й с две ръце и я разкъса.

— Кейн… — протестът беше изпълнен със страх, когато той се отпусна на колене, ръцете му уловиха бедрата й и придърпаха ханша й до ръба на дивана.

Мъжът се взря в голата плът на женствеността й, устните му бяха подути от страст, а очите потъмнели от нарастващото желание.

— Искам да те вкуся — прошепна той. — Както го направих преди, да заровя уста в котенцето ти, а езикът ми да те доведе до оргазъм.

Той щеше да я оближе. Обзе я паника. Беше толкова хлъзгава, толкова влажна от желание. Тази течност съдържаше същия хормон, който се изливаше от жлезите на езика й, но не толкова мощен.

— Недей — тя опита да се отдръпне, един последен слаб протест, преди той да успее да се наведе над нея.

Очите му се присвиха за няколко дълги секунди, като потъмняха още повече. Шера виждаше как гневна решителност сковава изражението му. Кейн я бутна назад, докато тя не легна отново, приближи се към нея, а пенисът му се насочи към трептящия вход на влагалището й.

— Засега. Само това засега — гласът му бе изпълнен със страст. — Аз не вземам — произнесе задъхано. — Аз давам. Погледни, котенце, гледай ме как давам.

Очите на Шера се сведоха към разтворените й бедра и се разшириха, когато главичката на члена му раздели хлъзгавите устни на женствеността й.

— Кейн… — тя изви хълбоци и плъзна краката си нагоре, докато достигнаха ръба на дивана, отваряйки я още повече, за да може да гледа, как той потъва в горещите й дълбини.

— Виж колко е красиво — палците му разделиха розовите гънки и усети как главичката на пениса му разтяга тесния вход на вагината й, когато се плъзна вътре в нея.

Шера улови глезените си в отчаяна хватка. Не можеше да докосне Кейн, не можеше да си позволи тази слабост. Главата й се въртеше върху облегалката на дивана, а бедрата й се сгърчиха, когато той започна да се движи вътре в нея.

— Още — Шера се задъхваше.

Кейн навлизаше бавно, карайки я да почувства как всеки сантиметър от тъканта й се разделя около широката главичка. Усещаше как отвикналите й мускули протестират и дават път на стоманено твърдата ерекция. Хлъзгавият слой телесни сокове улесняваха движенията на туптящия лъскав връх на пениса, докато напредваше във вътрешността на тесния проход.

— Не — Кейн дишаше тежко, превземаше я толкова бавно, че тя се разтрепери, а бедрата й потръпваха конвулсивно. Ръцете му хванаха нейните и ги задържаха на глезените й. — Няма да ме целунеш, няма да ми позволиш да оближа нежното ти малко котенце, затова ще го направя така — гласът му беше див и толкова дрезгав, че погали сетивата й адски възбуждащо.

Кейн я убиваше. Разтягаше я бавно и постепенно, карайки стените на влагалището й да се присвиват и огъват от алчност и възторг, докато той внимателно проникваше по-навътре.

— По дяволите, котенце, толкова си красива — очите му бяха блестящи, лицето — влажно от пот, а гъстите му мигли приличаха на мокри иглички, когато погледна към нея. — Няма нищо по-секси от това да гледам как сладката ти вагина ме поема. Помниш ли това, Шера? Помниш ли колко секси беше първия път? Сега е дори по-горещо. Кълна се, мисля, че си по-тясна от всякога.

Потта потече бавно от двете страни на лицето му и надолу по белезите на гърдите му, когато той се плъзна рязко и докрай в нея. Шера се разтрепери под него, борейки се за въздух, докато вагината й се опитваше да се приспособи към необичайната му големина.

Тя скимтеше от удоволствие, но искаше той да я вземе бурно, да прониже плътта й толкова силно и дълбоко вътре в нея, колкото бе възможно.

— Моля те — почти плачеше от копнеж.

Кейн се усмихна напрегнато.

— Знам колко се нуждаеш от това, Шера. Знам какво искаш. Предай се и можеш да го имаш веднага. Ако ми откажеш, ще чакам, докато не мога да понеса повече, да гледам как се измъчваш, преди да го получиш.

Очите й се разшириха.

— Какво? — изплака тя. Бедрата й трепереха, бореше се да усети тъй нужното й триене, а той движеше хълбоците си в мъчителни, безмилостни кръгове, съвършено изпълнил женствеността й.

— Само една целувка — Кейн се завъртя леко и възелът на желанието се стегна в утробата й. — Дай ми целувка, Шера, и ще те чукам, докато започнеш да крещиш, защото няма да знаеш дали е удоволствие или от болка.

Целувка. Нейното унищожение.

— Кейн, не ми причинявай това — тя усещаше как сълзите бликат от очите й. Бе изгубила контрол над тялото си, а вагината й се сви около пениса му, когато той го изтегли бавно назад, преди да се плъзне обратно със същото влудяващо темпо, отново разтваряйки я изцяло. — Моля те. Боли. Боли толкова много — Шера плачеше безпомощно. Силните тласъци в утробата й я убиваха. Ставаха наистина безмилостни. А Шера още „по-гладна“ за тях.

Очите му се сведоха към корема й, наблюдавайки силните конвулсии на мускулите там, всеки път, когато пенисът му докоснеше шийката на матката.

— Съжалявам — проплака младата жена, възбудата и страхът я смазваха. — Съжалявам, Кейн. Не мога. Не мога да ти дам това, което искаш. Не мога…

Той изруга. Един нисък ужасен звук на мрачно примирение, преди да се отдръпне от тялото й. Шера понечи да протестира, но той я изпревари, завъртя я на другата страна и както беше опряна на дивана, нахлу в тялото й и я прониза.

Гърбът й се изви и от гърлото й се изтръгна вик. Пенисът му, стоманено твърд, сега се забиваше в нея. Ръцете му приковаха ханша й толкова силно, че сигурно щяха да й останат синини, докато я обладаваше твърдо и бързо, и Шера можеше да се закълне, че ще я разкъса. Но тя се нуждаеше от повече. Изпищя от възбуда и започна да се тласка назад при всяко негово движение, вкарвайки члена му по-силно и по-дълбоко в тялото си. Усещаше първите тръпки на оргазма да стягат утробата й с всеки нов тласък.

— Проклета да си — Кейн се наведе над нея, а пръстите му се заровиха между бедрата й. Откриха твърдата набъбнала пъпка на клитора й и започнаха да я потриват с енергични, опустошителни движения, докато пенисът му обладаваше нежния проход на вагината й.

Тя умираше. Почувства как тялото й се стяга, усети избухването на пожара в утробата си. И експлодира толкова рязко и силно, че не можеше да направи друго, освен да изкрещи, когато ураганът я връхлетя.

— Да. По дяволите, Шера, да. Свърши за мен, бейби. Да! Ох, бейби… — Кейн я изпълваше. Започна да се излива вътре в нея, като продължаваше да се движи, докато тя преживяваше оргазма си, всеки тласък го изпращаше до самите дълбини на вагината й, най-сетне изстреля последен поток от гъста, гореща сперма в нея, преди да се отдръпне назад и след това да нахлуе отново.

Тялото й се подмокри. Оргазмът я разкъсваше, изпращаше тръпки по костите й, оставяйки я слаба и изтощена. Тя се отпусна на възглавниците на дивана. Мускулите на влагалището й се присвиваха, стискайки плътта му. Кейн се тласна дълбоко за един последен мощен изблик на освобождение и се срина върху нея.

— Това няма да действа дълго — предупреди я той, а дъхът му погали ухото й. — Знаеш, че няма, Шера. Имаш нужда от нещо повече от пенис и гореща сперма. Тялото и духът ти се нуждаят от повече. Не можеш да го отхвърляш вечно.

Тя поклати глава, отчаяна от истината в думите му. Щеше да го направи достатъчно. Ако това бе всичко, което някога щеше да има, то тогава щеше да бъде достатъчно.

Кейн се отдръпна от нея бавно, омекналата му плът се освободи от хватката й. Мъжът издиша тежко.

— Добре ли си вече? — ръката му погали извивката на дупето й.

Шера кимна бързо. Искаше да се махне от него. Трябваше й минута да осъзнае какво точно се бе случило и къде бе изгубила всяка капка здрав разум, който притежаваше.

— Имаш ли нужда от още? — тя усети глада, пулсиращ в гласа му.

Вагината й изкрещя „да“. Съзнанието й умоляваше „не“. Младата жена поклати глава, а пръстите й се забиха във възглавниците.

— Хубаво — гласът му беше суров, студен. — Първото нещо утре сутрин ще е да отида в кабинета на доктора. Ще се срещнем там. Можеш да криеш всичко, което искаш от мен, но проклет да бъда, ако здравето ти пострада от това.

Кейн се обличаше. Можеше да го чуе зад себе си, докато позволяваше на тялото си да се свлече надолу, а главата й се отпусна на дивана. Далеч от него. Шера не можеше да го погледне, не можеше да се изправи срещу това, което току-що бе допуснала да се случи.

— Проклета да си, задето си толкова упорита — изруга най-накрая Кейн рязко. — Ако имаш нужда от мен, знаеш къде да ме намериш — смесицата от сарказъм и ярост я накара ужасено да потръпне.

Младата жена умишлено не го бе предизвиквала през последните пет месеца. Беше го оставяла да прави своите остроумни коментари, беше му позволявала да я измъчва с присъствието си и с обичайните си гневни реплики. Но не го бе отблъсквала. Не го бе правила, защото знаеше, че в противен ще разклати крехкия му самоконтрол. С отказа си да се предаде на желанията, бушуващи в тялото й, бе предизвикала желанието му да господства над тялото, чувствата, над живота й.

Вратата на спалнята се затвори зад него, когато си тръгна. Шера остана сама, изнурена и гола. Остатъците от роклята й висяха от едното й рамо, а спермата му се стичаше от жадната й вагина. Но болката беше изчезнала. Поне засега.

Осма глава

Шера напусна подземната лаборатория късно на следващата сутрин, след напрегнатия преглед и ритуалното кръвопускане на доктор Мартин. Този човек сигурно бе наполовина вампир, за да се нуждае от всичката тази кръв.

Подминавайки асансьора, тя се изкачи бързо нагоре по късото стълбище и излезе точно до широкия главен вход срещу кухнята.

— Ти обеща — Шера чу тихият, отчаян глас на Каси.

— Знам, че ти обещах, кутре — каза Кейн меко, гласът му се носеше по коридора. — Но Даш и майка ти трябваше да се преместят отново. Ще ни се обадят веднага, щом се установят. Обещавам, че всичко ще е наред, но трябва да се уверим, че те са в безопасност.

— Но аз имам нужда от моята мама — отвърна Каси с неоспорима логика. — Тя липсва на феята.

Шера въздъхна тихо. Каси винеше за всичко феята, дори за лекомисленото си втурване към опасността предишния ден.

— Има защо да й липсва — произнесе нежно Кейн, обикновено грубият му глас беше мек като кадифе. — Те ще си бъдат вкъщи след ден или малко повече. Изпратих Мерк и Танер да помогнат на Даш да пази майка ти. Казах им да стоят до нея, каквото и да се случи, а те отвърнаха, че ще го направят. Мислиш ли, че ще допуснат някой да й причини зло?

Шера наклони глава, а очите й се затвориха. Гласът му успокояваше дори нейните изтънели нерви.

— Не — каза Каси колебливо. — Мерк, Танер и Даш ще се погрижат за безопасността й. Но аз съм нейното малко момиченце, Кейн. Тя би трябвало да ме завива. И да ми казва кога мога да ям шоколад, за да не получа стомашни болки… — очите на Шера се отвориха, а сърцето й се сви щом усети напиращите й сълзи.

— Моля? — тонът на Кейн стана престорено обиден. — Още ли имаш стомашни болки?

Шера поклати глава. Държаха шоколада на почти недостъпно място.

— Ами, не…

— И не получаваш много шоколад? — попита я Кейн, карайки очите на Шера да се присвият неодобрително.

— Да. Тези „Орео“[2] са най-добрите, Кейн. Като двойно количество шоколад — блажената въздишка накара Шера да погледне към вратата изненадано.

Със сигурност Кейн не грешеше за това, че й ограничаваше шоколада. Не би могъл.

— Добро момиче. И така, каква е твоята отрова? Млякото?

— Да, моля. И четири бисквитки този път — отговори Каси.

— Четири? — гласът му беше изпълнен със смях. — Двойно количество шоколад? Не мисля така, моето момиче. Две двойни или четири нормални. Ти избираш. И не ме подсещай, че не бива да получаваш повече от една на ден. Може да реша, че трябва да продължа да упражнявам как да казвам „не“ на хитри малки момиченца.

— Аз мога да заплача — заплахата на детето беше посрещната с мълчание.

— Можеш да плачеш по-силно и тогава няма да има бисквити — изсумтя Кейн. — Не се опитвай да ме изнудваш, малка мошеничке — Каси се изкиска на сърдития му тон. — Аз помогнах за отглеждането на Меринъс. Така че каквато и заплаха да ми отправиш, тя вече я е пробвала пред мен. Тази жена беше напаст на два крака. Можеш само да се надяваш, да се мериш с нейната хитрост.

— Мога да го направя и по-добре, но те харесвам. Дори когато ме зашлеви. Това не е много бащинско възпитание, Кейн — малкото момиченце се изсмя. — Добре, четири обикновени сега. По-късно две двойни.

— Кой е казал нещо за по-късно? Шест на ден е лимитът, кутре. Вече имаш две. И ако крадеш тайно от Даун, когато тя идва да те пази, със сигурност ще те лиша от бисквитите за следващия ден. Пляскането може да не е бащинско възпитание, но дисциплината идва отнякъде, генийче.

— Ох, упорит си като мама. Сигурен ли си, че вече не си баща, Кейн? — думите на малкото момиченце разкъсаха сърцето на Шера.

— Не, миличка, не съм — мекият му, изпълнен със съжаление тон порази душата й. — Хайде, време е за бисквитки, преди Мери да е дошла. Тя ще одере кожите и на двама ни, ако не сме внимателни.

— Обичам те, Кейн — Каси въздъхна. — Но ако не говоря скоро с мама, ти няма да имаш достатъчно шоколад, с който да ме подкупиш. Малките момиченца се нуждаят от своите майки.

— Да, миличка, така е — съгласи се той меко. — Повече от всичко, малките момиченца се нуждаят от майките си.

Шера наведе глава, притисна с ръка устата си и забърза към задната част на къщата и към късния сутрешен въздух. Сълзите стягаха гърдите й, стискаха гърлото й. Агония разкъса душата й като удар от нож, а утробата й пулсираше от мъка.

Ако не можеш да защитиш детето на някой друг, как можеш да се надяваш да защитаваш своето собствено? Яростните думи на Кейн след случката с Каси, още имаха силата да разкъсват душата й. Той беше прав. Трябваше да е готова за това, което Каси би могла да извърши. Всички знаеха колко бе изкусна малката палавница в подслушването. Шера трябваше да разсъждава и да хване малкото момиченце, преди то да се втурне към вратата.

Кейн беше бесен и толкова ужасен, колкото и тя, когато Каси се изплъзна. Шера знаеше, че той не бе искал думите му да бъдат толкова болезнени или спомените да се надигнат мрачни и мъчителни в нея.

Тяхното дете. Младата жена спря в сенките на един от старите дъбове, ръцете й се притиснаха към плоския й корем, докато утробата й се свиваше конвулсивно от нужда. Възбудата се надигаше отново. Тя не можеше да зачене, никога нямаше да забременее, заради собствената си глупост. Беше ли това подигравателно отмъщение на съдбата, задето не бе защитила детето, което носеше първия път? Шера вярваше силно в съдбата, във възмездието, заплащано за всички престъпления срещу природата. Точно както сега, светът плащаше това, което изискваше природата за оцеляването на видовете създадени от науката, така й съдбата искаше своето възмездие, задето не бе успяла да защити живота, който носеше в себе си.

— Шера, добре ли си? — гласът на Калън прозвуча по комуникационната връзка, която бе включила, преди да напусне спалнята си.

Младата жена пое дълбоко въздух. Ако той следеше точките на монитора от командната зала, щеше да знае къде е била и да се притеснява, че не е тръгнала за събранието, което бе свикал.

— Добре съм — тя се опита да запази гласа си равен, а дишането — спокойно. — На път съм.

— Тогава ще те изчакаме — отговори той тихо, макар Шера да знаеше, че не бе успяла да го заблуди.

По дяволите, Док сигурно му беше казал за резултатите от тестовете, което само щеше да влоши нещата. Увеличението на хормона в организма й беше съществено. Много скоро, Шера нямаше да е в състояние да се бори повече и щеше да падне на колене, умолявайки Кейн да я чука отново.

Хормоните в организма му, макар и увеличени, изглежда не го засягаха толкова драстично, колкото нея. Още по-обезпокоителна беше странната болка около утробата й, лекото подуване в областта на фалопиевите тръби, които бяха станали още по-чувствителни.

Възбудата също се променяше. Нуждата беше много по-ожесточена, отколкото някога е била в тази фаза. Би трябвало да има още две седмици, преди да навлезе в най-високата фаза, но дори и тогава възбудата не беше като сега. Тази се простираше над болката. Над глада. Беше като огън вътре в нея, който само освобождението на Кейн можеше да угаси, и при това — за кратко.

Шера пое дълбоко дъх и продължи към командната зала и срещата, която Калън беше свикал. Ракетната атака, последвана толкова бързо от пристигането на Сет Лоурънс, го бяха разтревожили също както и Кейн. Информацията, получена от нападателя, изстрелял ракетата, беше всичко друго, но не и успокоителна. Новината, че някаква непозната личност или група наемни убийци могат да нахлуят в имението и да убият Меринъс, Рони и детето, беше наистина ужасяваща. Тя вдигаше залозите в една вече опасна игра.

Кейн запали осветлението и погледна лицата на четиримата, събрани в импровизирания кабинет, след като подробно обсъдиха убиеца извършил нападението, преди няколко дни, както и Арън и Сет Лоурънс.

Терористът беше един обикновен дразнител. Несръчно нищожество, което бе открило входа на пещерите от другата страна на планината, водещ до територията на Породите. Трябваше да се погрижат за това. Арън и Сет бяха по-голям проблем. Кейн беше склонен да се довери на сина. Но бащата беше съвсем друг въпрос. Публичното му становище относно Породите бе добре известно, а мнението му, че те трябва да бъдат затворени отново и държани строго охранявани, беше оповестявано открито няколко пъти.

— Двойна охрана в горите — нареди Калън с глас, който вибрираше от гневно ръмжене. — Един отряд още днес ще започне да претърсва другите пещери за входове, за които не знаем. Който и да ни нападне, ще трябва да премине през защитния периметър, преди да може да удари къщата. Трябва да се подсигурим, че това няма да се случи отново. Сложете допълнителна охрана около къщата за гости. Уверете се, че двамата Лоурънс стоят там.

— Сет няма да нарани сестра си — Даун изненада всички като проговори.

Гласът й беше твърд, с прокрадващи се стоманени нотки, които се усещаха все повече след смъртта на Дейън. Кехлибарените й очи огледаха всички, сенките от миналото още се таяха в дълбините им, въпреки че тя вече не избягваше погледите им.

— Какво те кара да мислиш така? — попита я Кейн. Гласът му, макар и въпросителен, не отхвърляше категорично мнението й.

Даун отметна кичур мека, светло кестенява коса от челото си.

— Не мога да го обясня — младата жена поклати глава. — Ти можеш да подушиш истината точно толкова лесно, колкото аз лъжата — отвърна тя тихо. — Той не лъже, Кейн.

— Той не е единственият тук — напомни й той. — Какво ще кажеш за другите?

Даун изглеждаше изненадана от това, че иска мнението й.

— Не знам за тях — каза най-сетне нервно. — Някои хора са по-лесни за разгадаване.

Мъжът кимна бързо.

— Добре, тогава ти следи сина, ще оставя другите при бащата и шофьора. Трябва да знам какво усещаш, Даун. Ние всички сме заедно в това. Обединяваме силните и слабите си страни. Само така ще оцелеем.

Кейн усети изненадата на Даун, видя бавната увереност, която се зараждаше в погледа й, докато го наблюдаваше внимателно. Но погледът на Шера беше като физическа ласка. Тя беше разтърсена от начина, по който се бе държал с Даун и не се бе съгласил с останалите и техните намерения да я пазят от всички трудности на живота. Даун беше страдала прекалено много и прекалено често в миналото. Като я предпазваха сега, само щяха да навредят на жената, която бавно излизаше от черупката си.

— Това е — каза Кейн решително и всички се изправиха. Присвитите му очи се насочиха към неговата половинка. — Освен за теб — той дари Шера с подигравателна, сардонична усмивка, въпреки възбудата, напрягаща тялото му. — Има още нещо, което трябва да обсъдим.

Шера повдигна вежда. Той не беше говорил с нея от предишната нощ, но бе забелязал нервността и раздразнението й по време на събранието. Беше толкова дяволски гореща, че почти пламтеше.

Кейн я наблюдаваше внимателно, очите му докоснаха заоблените й гърди — зърната й изпъкваха през тъмния плат на горната част на униформата й. Погледът, който му отправи, бе гладен. Обаче не по-гладен от неговия, помисли си той. Кейн жадуваше за вкуса й. Страстта му само се беше увеличила, откакто я бе взел миналата нощ, нуждата за неповторимия, див вкус на целувката й го подлудяваше.

— Не се бори с Шера, Кейн — измърмори сърдито Калън, докато се отправяше към вратата с останалите. — Преживели сме достатъчно трудни моменти с нея.

Шера стисна зъби, поглеждайки назад към водача на Прайда.

— Това не е вярно — отсече тя.

Калън изсумтя.

— Кажи го на някой, който не носи белези от боричканията с теб, сестричке. Той може и да ти повярва.

Тихо, предупредително ръмжене беше единственият й отговор. Калън се засмя и излезе от стаята, оставяйки ги насаме. Кейн бе наблюдавал закачките им, като между брат и сестра, бе видял привързаността и „семейната“ връзка между тях. Точно такава, каквато споделяше с Меринъс.

— Какво искаш?

„Шера е дяволски раздразнена“ — помисли си той, точно както Калън бе предупредил. Знаеше, че това е един от признаците, придружаващи нарастващата й възбуда.

— Това е сложен въпрос — той се усмихна бавно, докато я оглеждаше. — Искаш ли писмен списък или имаш време за устен? Аз предпочитам по-скоро нагледно вербалния.

Шера пламна. Лицето й се обагри в нежно розово, когато скръсти ръце пред очевидно чувствителните си гърди и го погледна предпазливо. Беше едновременно невинна и съблазнителна. Пламенната чувственост във всяко нейно движение, го докара до лудост. Тя беше напълно невинна и все пак дяволски секси, докато се взираше в него с предпазлива изненада.

Кейн я беше чукал миналата нощ, докато тя свърши, крещейки във възглавницата на дивана, а тясната й вагина стискаше възбудения му пенис. Не я беше целунал. Не беше вкусил течната топлина, изтичаща между бедрата й и сега жадуваше за това. Не можеше да чака повече.

— Нямаш нужда от устен списък, а? — попита Кейн със съжаление, докато тя продължаваше да го гледа пламнала от гняв. — Добре. Основното ми оплакване е за твоите нощни навици, които досега не са били проблем. Но аз искам да започнеш да стоиш по-близо до къщата нощем, вместо да предприемаш рисковани разходки в планината.

— Защо? — Шера помръдна колебливо.

Кейн можеше да забележи как отказът нараства в бдителните й зелени очи, както и нуждата й да избяга от това, което се надигаше в тялото й. Нямаше да го позволи. Едва не бе получил удар, когато животът й бе застрашен, заради копелето с ракетната установка. Според Меринъс, Калън беше повече от загрижен за развитието на разгонването, безпокоеше се, че то ще намали предпазливостта на Шера, способността й да преследва и да се бие ефективно.

— Това би трябвало да е доста очевидно — изсумтя той, като се приближи към нея. — Ако се появят проблеми, имам нужда от теб тук, за да евакуираш Меринъс, Рони и Каси. Освен това, трябва да сме сигурни, че основният Прайд остава непокътнат, без значение какво се случва. Това включва и теб, грахче.

Шера трепна при обръщението.

— Кейн, това са глупости — отсече тя и той я погледна с развеселена изненада. — Искаш ме тук за свое удобство, нищо повече. Надяваш се, че ако съм достатъчно близо за твоята денонощна сексуална сесия, ще ми бъде по-трудно да те отхвърля.

Кейн се молеше да стане така. Питаше се дали трябва да й обясни разликата между надежда и молитва. После реши, че може би е най-добре да се въздържи, предвид бавното надигане на гнева в изражението й.

Мъжът наклони глава, наблюдавайки я любопитно.

— Е, има го и това, половинке — провлече той.

Шера го изгледа свирепо, с блеснали от потиснат гняв и изгаряща възбуда очи.

— Боже, няма ли да спреш — измърмори тя, изненадвайки го с бързата промяна на настроението си. — Действаш така, сякаш не си имал друга жена през всичките тези години и аз трябва да се наведа и да се предам, все едно ти се полагам по право.

Кейн усети скрития гняв. Тя беше разкъсвана между това, което знаеше, че е истина и това, което искаше да бъде. Неговата Шера имаше нужда да мрази, защото любовта наранява, но за Бога, тя не беше единствената, която бе страдала през цялото това време.

— Имало е други — призна най-сетне той. Мразеше това, ненавиждаше болката, която пламна в очите й. — Никога не беше приятно, нито облекчаващо, но се е случвало.

Кейн разтърси глава, припомняйки си малкото жени, които бе докосвал, тези, които беше чукал, докато мечтаеше за Шера, а после се бе насилвал да отхвърли отвращението, заради няколкото минути покой.

— За мен никога не е имало друг — прошепна тя най-накрая, разбивайки сърцето му с дрезгавия звук на гласа си.

— Ето там ти е грешката! — отсече той, отказвайки да позволи на вината, която чувстваше, да му въздейства. — Аз мислех, че си мъртва. Че си изгубена, Шера. Завинаги. А ти знаеше, че съм жив, а също и къде да ме намериш, но не го направи. Няма да се разкайвам заради това, че е имало нощи, които не можех да прекарам сам. Че е имало спомени, които разяждаха душата ми като киселина. Няма да се чувствам виновен, задето повярвах на това, в което ти допусна да вярвам, и проклет да бъда, ако ти позволя да се криеш от това. Ти си моята проклета жена и поради някаква прищявка на природата, моя половинка. Ти се скри. Не аз.

Младата жена преглътна мъчително, очите й бяха тъмни, опустошени от битката, която Кейн виждаше, че се води в душата й.

— Беше една шибана целувка. Нямаше подути жлези, нищо…

Кейн се усмихна непроницаемо.

— Една е достатъчна. Не отричай, че си по-възбудена от всякога. Обзалагам се, че котенцето ти е толкова мокро, че мога да се удавя в него, ако впия устата си там долу. Точно както тогава. Вкусът на подправки и пролетен дъжд. Твоят вкус ме преследваше, Шера. През всички тези години, през всички безкрайни нощи, в които жаждата за теб ме докарваше почти до лудост.

Лицето й пламна, а очите й заискриха от пламъците бушуващи в нея.

— Престани — тя пое дъх силно и дълбоко и се отдръпна.

— Спри да бягаш от мен, Шера — прошепна Кейн меко, а ръката му се обви около кръста й и я придърпа към себе си. — Няма да ти позволя да го правиш повече. Няма причина да бягаш.

— Виж — Шера притисна ръце към гърдите му, сякаш за да го отблъсне. — Казах ти и миналата нощ, не мога да рискувам с това. Никой от нас не може. Не знаем какво ще се случи, Кейн.

— Не ми пука какво ще стане, Шера — и това беше най-важното, що се отнасяше до него. — Не се ли умори от страданието? От болката? Бихме могли да успокоим възбудата, бейби.

Наведе глава, сгушвайки се в ухото й, устните му шепнеха срещу малката мида и Шера потръпна в отговор. Пръстите й се извиха върху гърдите му, а почти несъзнателно, ноктите й започнаха да го масажират през тънкия плат на ризата.

— По-късно и двамата може да съжаляваме твърде много — гласът й беше една малка, гореща въздишка на желание. — Не мога просто да скоча в това, Кейн.

— Скъпа, изсмуках всяка сладка капка от този наркотик от езика ти вчера и те чуках миналата нощ, докато не експлодира около мен — каза й дрезгаво, а ръцете му се плъзнаха надолу по гърба й, по пламтящите задни части, като позволи на пръстите си да стиснат меките извивки. — Ако това не беше скок, тогава какво? Целуни ме, Шера. Не наказвай и двама ни по този начин.

Тя дишаше също толкова тежко и учестено като него, когато той повдигна глава колкото да я погледне. Очите й бяха замаяни, а клепачите — натежали. Меките й розови устни се разтвориха и заблестяха от влага. Кейн облиза своите, умиращ да я вкуси, да направи единственото нещо, което щеше да я направи толкова дива, че да изгори и двама им.

Погледът й, съсредоточен върху устните му, ставаше все по-сънлив, а лицето й омекна от страст, докато се взираше.

— Мога да те изям жива — изрече той нежно. — От устните до вагината ти, ще изсмуча всяка сладка капка влага от тях, след това ще те възбудя и навлажня отново, преди да плъзна пениса си толкова дълбоко вътре в теб, че никога да не си помислиш да ме отхвърлиш отново.

Тази представа, както и желанието, накараха тялото му да пламне и ерекцията, туптяща между бедрата му, едва не го подлуди. И Шера мислеше за това. Той можеше да види страстта, блестяща в очите й, да почувства как омеква пред него, когато от гърлото й се откъсна скимтене.

Шера се взря в горещите дълбини на очите му, видя решителността и страстта, бушуващи в тях. Изражението му беше напрегнато, плътта на скулите му се изопна, очите му се присвиха, а устните му натежаха от чувственост. Беше твърд, възбуден и тя имаше чувството, че той се готви да промени драстично правилата на играта, която играеха.

— Тук не е подходящо място за това — Шера натисна раменете му.

Ако можеше само да постави някаква дистанция между двама им, тогава сигурно би могла да се бори срещу въздействието на възбудата поне още ден. Един ден можеше да се превърне в два, а двата в повече. Хормоналният огън, който бушуваше в тялото й никога не продължаваше повече от месец, а вече бяха изминали две седмици. Само ако успееше да задържи Кейн на разстояние още малко.

— Мястото е идеално.

Той я пусна, но преди Шера да може да се възползва от свободата си, Кейн стигна до здравата стоманена врата и я заключи внимателно, преди да се обърне към нея и пръстите му да започнат да разкопчават копчетата на ризата му.

— По дяволите, Кейн — каза рязко тя. — Диваните не са удобни за чукане. Почакай, докато намерим легло.

— Тогава идвай при мен, когато наоколо има легло — отвърна й той рязко и нетърпеливо. — Сега свали тези дрехи, Шера, или когато излезем ще си облечена само с ризата ми и нищо друго, защото ще ги разкъсам.

Думите му й въздействаха като електрически ток, който премина през тялото й. Дори пръстите на краката й изтръпнаха от заповедническия тон на гласа му.

— Овладей се — изсъска тя. — Няма да ти позволя да ме чукаш тук. Всички ще знаят какво сме правили, когато излезем.

— Тогава ти можеш да чукаш мен — изръмжа Кейн, настъпвайки към нея. — Но няма да излезеш оттук, докато не освободя всяка капка сперма от изтерзания си пенис вътре във вагината ти. Така че съблечи се, бейби, защото точно сега самоконтролът ми се държи на много тънка нишка.

Похотта сякаш я удари направо във вагината. Сигурно разгонването причиняваше такава реакция. Ако Кейн беше казал нещо толкова глупаво по някое друго време, тя щеше да го срита. След това да издере очите му. Но сега краката й омекнаха, а дъхът й секна от сексуалното желание и се почувства омекнала като разварена юфка, докато се движеше из стаята, в опит да поддържа разумна дистанция.

— Ти си си изгубил ума — Шера почти изръмжа, за да вмъкне малко ярост в гласа си, но вместо това прозвуча задъхано.

Само ако можеше да стигне до вратата.

Мъжът свали ризата от раменете си. Силни, широки рамене. Изпъкващи мускули, блестяща, стегната кожа. Кейн беше възбуден, непоколебим мъж в разцвета на силите си и си бе наумил да прави секс. Само при мисълта вагината й се сви до болка. Силата на контракциите във влагалището й я предупреждаваха, че не може да се бори с това толкова усърдно, колкото е необходимо.

— Изгубил съм търпението си — поправи я Кейн, очите му потъмняха, когато някак си успя да я накара да стигне до дивана и застана по-близо до нея, отколкото й се искаше. — Ще те имам напълно гола, Шера, веднъж щом те хвана в ръцете си, а и двамата знаем, че няма да отнеме много време. След като скъсам тези панталони от хубавите ти дълги крака, ще заровя устата си толкова дълбоко във влажното ти котенце, че няма да остане и сантиметър, който да не усети докосването ми.

Шера потръпна. Потръпна? Тя трепереше на ръба на кулминацията само от въздействието на думите му.

— Кейн — опита да се промъкне край него, преди той да успее да я спре. Сякаш знаеше какво ще стори тя, преди да го бе направила. — Това е лудост. Никога няма да можем да контролираме това, ако действаш по този начин.

— Кой казва, че искам да го контролирам? — попита я дяволито. — Не, бейби. Без контрол. Без мислене. Без оправдания. Само ти и аз, горещи като лава, опожаряващи света около нас. Сега ще се съблечеш ли, или аз да го направя?

Кейн изрита кожените маратонки, които беше обул за събранието. Тогава Шера разбра, че е организирал всичко предварително. Защото никога, наистина никога не носеше маратонки в имението. Обуваше тежки кожени ботуши, които да предпазват краката му, докато работи.

Младата жена щеше да му каже нещо обидно, ако ръцете му не се бяха спуснали към колана. Кожата се плъзна от токата, когато пръстите му дръпнаха първото копче на дънките.

— Проклета да си, пенисът ми гори — той почти ръмжеше, докато се разкопчаваше. — А ти още си облечена, Шера. Не ме карай да разкъсам дрехите от тялото ти.

Тя преглътна мъчително, когато дънките и слиповете бяха изритани от твърдото му тяло. Пенисът му стърчеше към нея, тежък и набъбнал, розовата главичка, във форма на гъба, блестеше от предеякулационната течност и изглеждаше прекалено съблазнителна, за нейно съжаление.

— Кейн — прошепна тя, едва сдържайки се да не изскимти от желание. — Това не е добра идея.

— Това е най-добрата идея, която съм имал от единадесет години — информира я дрезгаво и се премести прекалено бързо, за да може тя да му избяга.

Преди да успее да помръдне, преди дори да може да помисли да се бори, Кейн я събори по гръб на широкия диван, ръцете му уловиха долната част на еластичния й потник и го издърпаха над гърдите й.

— О, да — промърмори мъжът, дланите му обхванаха гърдите й, а устните му се наведоха към нейните.

Можеше да се пребори с него, уверяваше се Шера. Можеше да го отблъсне, да преодолее пътя до вратата, можеше да избяга. Една лъжа, за да успокои гордостта й. „Дали има някакво значение?“, запита се тя. Защото миг по-късно устните му покриха нейните и бягството беше последното нещо, което й идваше на ум.

Той не й даде шанс да се пребори с него, но Шера знаеше, че не е трябвало и да го очаква — Кейн беше майстор на стратегията. Устните му покриха нейните, а когато тя изпъшка, езикът му веднага се стрелна между тях, и се преплете с нейния.

Езикът му беше охлаждащ и успокояващ, когато се потърка ласкаво в подутите жлези, позволявайки на хормона, съдържащ се там да се освободи. Шера мислеше, че това ще бъде достатъчно, че малкото облекчение ще й даде възможност да възвърне самоконтрола си. Но беше точно обратното. Всичко вътре в нея се стегна и пламна от копнеж. Нуждаеше се от повече. Искаше Кейн да изсмуче хормона от нея и да го поеме в себе си. Повелите на природата бяха по-силни и тя нямаше сили да ги отхвърли.

Ръцете й се обвиха около раменете му, а пръстите й се вплетоха в косата му, докато се опитваше да получи надмощие, поне в това. Езикът й се бореше и извиваше, от гърлото й се откъснаха скимтящи звуци, когато Кейн й позволи да го плъзне между устните му, изпълнени с очакване.

Първото всмукване на подутия език в устата му накара тялото й да се извие напрегнато. Усещането я разтърси, удоволствието беше толкова силно, че стегна утробата й в конвулсивна тръпка на агонизиращ глад. Гърдите й бяха толкова чувствителни, че всяко докосване на пръстите му по зърната й предизвикваше безпомощен вик. Отчаяно копнееща за проникването на пениса му, тя задърпа панталоните си, борейки се да се освободи от тях, за да му позволи да се потопи в нея.

Езиците им се заплетоха в неговата уста, докато устните му всмукваха пикантната течност, изливаща се от жлезите. Това успокояваше чувствителността и горещината, която сякаш изпълваше езика й, но увеличаваше възбудата в цялото й тяло.

Младата жена беше обезумяла, бе толкова ненаситна, толкова гладна за него, че нищо нямаше значение, освен твърдия тласък, който знаеше, че предстои.

— Не още — ръмженето, откъснало се от гърлото на Кейн при отдръпването от устните й, беше дрезгаво и гърлено. — Първо… това, за което съм мечтал, Шера.

Той разкъса потника й секунда преди да се премести на панталоните й. Свали ги до глезените й, преди да осъзнае, че ще трябва първо да развърже ботушите й и да ги събуе.

— Майната му — изръмжа мъжът.

Сложи ръце на коленете й и ги повдигна, след това я разтвори широко и сведе уста към подутите влажни гънки на измъчената й женственост.

Езикът му се завъртя около клитора, очертавайки пръстен от прелестен огън. Кейн издаде звук на задоволство.

— Толкова си влажна, че мога да се удавя в теб — изръмжа той, преди да я оближе отново.

Беше твърда, опустошителна ласка около и върху набъбналия клитор, усещането на която накара ханша й да се извие, докато Кейн подклаждаше огъня във вътрешността й и той ставаше по-силен и по-горещ.

— Кейн, не мога да го понеса — задъха се Шера, ръцете й стискаха възглавничките на дивана, докато се бореше да запази здравия си разум. — Моля те, не ме измъчвай така.

Дрезгав смях завибрира срещу влажната й плът.

— Измъчвам те? — попита гърлено. — Шера, бейби, ти не разбираш, ако не усетя твоята сладост ще полудея. Всичко, за което мога да мисля, е вкусът на целувката ти, на горещата ти малка вагина. Как крещиш заради мен, как свършваш в устата ми. Направи го заради мен, бейби, задоволи глада ми и след това аз ще утоля твоя.

Тя изкрещя името му, когато езикът му се плъзна по голата цепка на влагалището й с едно бавно, вещо докосване. Кейн измърка от удоволствие.

— По дяволите, това е като пристрастяване — простена той. — Никога не съм забравял сладкия ти вкус, Шера, топлината ти. Ще умра от желание по теб.

Главата й се замята върху дивана и тя извика от нарастващата нужда. Тялото й се изопна, напрегна се, всяка клетка се стегна от вълните удоволствие, които я заливаха.

Тя се опитваше да се приближи, да потрие болезнената си плът в устата му. Почти непреодолимата настойчивост, нуждата от облекчение, стягащите брутални спазми от желание, връхлитащи утробата й я погубваха. Клиторът й беше като подуто възелче от изгарящо желание, а вагината й се стягаше все повече от водовъртежа на страстта.

— Кейн! Боже! Не мога да го понеса… — краката й бяха в капана на собствените й дрехи, коленете й — широко разтворени от ръцете му, докато той поглъщаше гъстата есенция на отклика й, поемаше го в устата си, ближеше и стенеше срещу нея, заравяйки се в горещите дълбини на женствеността й за още. — Кейн, моля те — изкрещя тя. Не можеше да понася повече безмилостните конвулсии в утробата си. Тялото й изискваше своето и само едно нещо щеше или би могло да го облекчи. — Моля те. Моля те, Кейн. Чукай ме. Умолявам те…

Мъжът простена безпомощно, езикът му се потопи дълбоко и силно във влагалището й, обладавайки я с дива, безумна настойчивост. Шера никога не бе изпитвала нещо толкова влудяващо, толкова всеобхватно. Езикът му подклаждаше пламъците и не спря да я поглъща дотогава, докато тръпките на освобождението не разтърсиха тялото й безмилостно.

— Не мога да ти се наситя — изпъшка той, отдръпвайки главата си от пулсиращата й женственост. — Гладен съм за теб, Шера.

После се изправи на колене, а пенисът му бе натежал, препълнен. Посегна към нея и я принуди да се обърне. Шера ахна от изненада. Кейн издърпа връзките на единия ботуш и го събу, след това плъзна крачола й надолу и се настани между бедрата й.

Нямаше никаква предварителна любовна игра. Желанието им бе прекалено разпалено, Шера ги беше принудила да чакат твърде дълго и Кейн бе жаден за нея. Пенисът му потъна в тялото й, проправяйки си път през стегнатите като юмрук мускули, и я разтегли с брутални тласъци. Гърбът му се изви, хълбоците му се движеха яростно, докато се бореше да задържи наближаващата кулминация.

Шера не успя да задържи вика си на удоволствие, нито гърчещите си бедра. Движеше се върху дебелия му пенис, който се тласкаше навън-навътре във вагината й. Краката й се стегнаха около кръста му, гърбът й се изви и само за няколко минути тя се разтопи. Силните, разтърсващи тръпки на оргазма стегнаха тялото й почти до точката на разкъсване, когато удоволствието я връхлетя. Не просто удоволствие… екстаз, възторг, ослепителна чувственост, която никога не би повярвала, че е възможна, ако сама не я бе изпитала. Беше почти безкрайно, контракция след контракция, стягаше се около нахлуващия пенис, докато го заключи дълбоко вътре в себе си, изстисквайки всяка капка от гъстата кремообразна сперма, скрита в тестисите му.

Ръцете му стискаха здраво бедрата й, мъжките викове на възторг излизаха дрезгаво от дълбините на гърдите му, докато тялото му потръпна в продължение на няколко дълги секунди върху нейното. Най-накрая блажените яростни тръпки от възхитително удоволствие стихнаха, оставяйки го да се срине отмалял върху й, с уста долепена до шията й, борещ се за въздух. И все още беше твърд.

Шера примигна, за да сдържи сълзите си, щом уморено осъзна истината. Мъжете Породи бяха изключително мощни, с невероятна издръжливост, която им позволяваше да устоят на силния еротизъм на разгонването. Как щеше да се справи Кейн с това?

— Ще те чукам, докато нито един от нас не може да помръдне — прошепна мъжът в шията й и поднови тласъците си вътре в нея. — Докато от теб и мен не остане нищо, Шера. Само ние. Само увереността, че ти никога… — един силен тласък я повдигна към него със слаб вик на нарастващ копнеж — … никога… — още по-силно, по-дълбоко, — … няма да ме отхвърлиш отново.

Девета глава

Кейн й помогна да се облече и я занесе до своята стая часове по-късно. Шера беше изтощена и отпусната, а пенисът му все още бе твърд и изгарящ от желание, отново да се зарови в нея. След като я съблече и положи на леглото, той седна тежко на стола до него, свали и своите дрехи и се вгледа в младата жена.

Тя спеше дълбоко — толкова дълбоко, че това движение почти не я обезпокои. Под очите й имаше тъмни сенки, свидетелство за безсънните нощи, които беше прекарала през последните няколко седмици. Нощи, изпълнени с крачене из стаята или в бродене из планините. Точно като неговите.

Мъжът отпусна глава тежко на облегалката на стола и затвори очи. Ерекцията му туптеше като проклет зъбобол. Не можеше да й се насити достатъчно. Не можеше да излее спермата си вътре в нея достатъчно бързо и силно, за да се задоволи.

Той се усмихна бавно. Това щеше да го погуби, но по дяволите, тя го заслужаваше. Шера беше стегната и гореща, прилягаше му идеално, обхващаше пениса му като копринена ръкавица и го караше да се движи, за да потопи цялата си дължина в тялото й. Без значение колко хлъзгава и влажна бе, тя беше стегната като юмрук около набъбналата му ерекция.

Не че той беше прекалено голям, но и не му липсваше размер.

Кейн я наблюдаваше. Сега сърцето му бе натежало, емоциите се бяха размесили, както и желанията му.

Само Бог знаеше, колко много я обича. Обичаше я дори когато сърцето му бе изтръгнато от гърдите, докато мислеше, че е мъртва. Тогава не бе искал да живее, нито да продължи напред, толкова много болеше. В продължение на единадесет дълги, самотни години, всяка клетка на тялото му бе скърбяла за нея.

В нощта, когато тя бе пристъпила от сенките в Санди Хоук, той започна да диша за първи път, откакто я беше изгубил. Сърцето му заби отново, кръвта пробуди тялото му и му напомни, че наистина е жив след дългата, емоционална летаргия, в която бе затънал. Изведнъж всичко друго изгуби значение, освен желанието отново да я докосва, да я прегръща. Да стане част от нея. А Шера го мразеше. Беше видял това в очите й, болка, която помрачаваше душата, ярост, която никога не би могъл да потуши.

Кейн направи гримаса заради причините, които стояха зад това. Изправяйки се на крака, той издърпа чифт широки панталони и потръпна, когато пенисът му опъна плата.

Отиде до вратите на балкона и се взря безмълвно в мрака.

Шера бе изгубила тяхното дете, бяха я изнасилвали, преминала бе през въздействието на наркотиците, давани й от учените. Това насилие почти я бе убило. И дори след освобождаването й, мъчението не бе свършило. Беше изтърпяла години, дълги години на непоносима възбуда, толкова интензивна, че физическата болка, която бе търпяла, би убила всеки човек. Беше страдала по начини, каквито Кейн никога не би могъл дори да си представи, и често се питаше дали това някога ще свърши.

Кейн скръсти ръце на гърдите си и въздъхна уморено. Беше я принудил да приеме разгонването. Беше откраднал целувката й, знаейки, че тя няма да има избор, след като споделят хормона помежду си. Беше ли по-добър от пазачите, които я бяха изнасилили в лабораторията?

— Кейн? — мъжът се обърна бързо при звука на гласа й.

Шера лежеше и го наблюдаваше, а зелените й очи потъмняха, когато зърна възбудения му член.

— Ти страдаш — каза тя меко и понечи да отметне завивката от голото си тяло.

— Не — той я спря, преди да довърши движението. — Трябва да поспиш, бейби. Изтощена си.

Младата жена се намръщи объркано.

— Ти си възбуден, Кейн.

— Бил съм възбуден през последните единадесет години — засмя се той горчиво. — Още няколко часа няма да ми навредят.

Погледът й проблесна от чувство, преди да се скрие под гъстите платинено руси мигли, които той толкова обичаше.

— Ами, ако не се махне? — попита го тя. — Как ще изтърпиш това, Кейн?

Поклащайки глава, той се премести до нея, подпря рамене на таблата на леглото и я придърпа към гърдите си. Тя се възпротиви за секунда, преди да се отпусне на него, както той искаше. Почти омекнала, като ленива малка котка, каквато трябваше да бъде, помисли си мъжът с усмивка. Нямаше да има нищо против, ако се увиваше около него двадесет и четири часа на ден, седем дни в седмицата.

— Шера, бил съм в това състояние още преди първата ни целувка. Имам много да наваксвам. Ще е нужно време, за да утолим жаждата, която се е натрупала през годините — каза й той с нотка на веселие. — Не се тревожи за мен. Сега трябва да мислиш единствено за себе си. Не искам да страдаш повече. Не мога да понеса да виждам как възбудата и нуждата засенчват очите ти, а няма нищо, което да искам повече от това да ги облекча колкото мога.

Той целуна върха на главата й, мъжка гордост изпълни гърдите му при вида на заплетената й коса. Пръстите му я бяха разбъркали, бяха я освободили от стегнатата опашка, в която обикновено я носеше. Тялото й беше чувствено отпуснато, топло и гладко срещу неговата плът. Тестисите му се стегнаха от желание да я накара да изкрещи името му отново.

Шера остана мълчалива за няколко дълги мига, замислена. Това го обезпокои. Тя винаги успяваше да го вбеси, когато започнеше да разсъждава. Женският ум беше като стоманен капан, остър и винаги действащ. А тя беше жена, и проклет да е, ако може да разбере мозъка им, дори и в най-добрите случаи. Може би да я обладае не беше лоша идея. Поне тогава щеше да спре да мисли.

— Смятах, че си ме изоставил — проговори най-сетне тя, гласът й беше нисък и натежал от чувство. — Толкова дълго мислех, че просто си ме изоставил. В началото ме болеше, но имах бебето… — гласът й се пречупи, когато ръцете му се стегнаха около нея.

Всичко в Кейн се разкъса отново при болката в гласа й. Той зарови глава в косата й, борейки се с чувството, бушуващо вътре в него.

— Бих могла да оцелея с нашето бебе, Кейн — прошепна младата жена. — Мечтаех за едно малко момченце, което прилича на теб, което се смее като теб — мъжът чу съжалението дълбоко в душата й, мечтите, които досега бе таила вътре в себе си. — Аз умрях в онези лаборатории, Кейн. Ти не можеш да възкресиш нещо, което вече не е живо.

Кейн поклати глава, лека усмивка премина по устните му.

„Да, женската логика не струва, помисли си той. Не за първи път.“ А тази жена със сигурност го докарваше до лудост.

— Шера, бейби, дяволски съм убеден, че вярваш на всяка дума, която току-що излезе от устата ти — каза най-сетне нежно. — Но това е най-голямата небивалица, която съм чувал през живота си.

Шера се стегна и щеше да се надигне от гърдите му, ако той не я бе задържал неподвижна.

— Стой, където си, по дяволите, преди да съм запушил устата ти с пениса си, за да не трябва да слушам подобни глупости — предупреди я Кейн. — Мъртва, друг път. Ако беше мъртва, нямаше да те боли. Нямаше да страдаш. Нямаше да ти пука колко възбуден и твърд съм аз или дали този хормон, който изхвърляш, ще ме нарани, или не. Щеше да ме изчукаш, да си тръгнеш и да се свърши с това.

Мъжът усети как гневът се надига в нея. По-добре това, отколкото тази проклета увереност, че не е останала обич в нея. Не би приел това. Не би позволил тя да го приеме.

— Ти си такъв задник, Кейн — Шера се дръпна назад, с блестящи от ярост очи. — Наистина ли мислиш, че винаги си прав? Не си преживял тези години заедно с мен…

— Щях да го направя — изръмжа той в отговор, изумен колко бързо нараства страстта. — Ти избра да не бъда с теб, Шера. Ти реши да не ми кажеш и да ме оставиш да вярвам, че си мъртва. Ти го реши, бейби, така че дори не се опитвай да ме обвиняваш за това, че не съм бил с теб.

— О, да, просто трябваше да ти се обадя: „О, здрасти, Кейн, бейби, преживях пожара, но изгубих нашето бебе. Би ли дошъл да ме чукаш отново, макар да смятам, че ти ме излъга и ме изостави?“ — озъби се тя саркастично. — Едва ли, жребецо.

Жребец. Пенисът му потрепна. Щеше да й покаже един жребец.

— Това щеше да ме устрои — каза той раздразнено, наблюдавайки я внимателно.

Лицето й пламна, а очите й заблестяха опасно. Но Кейн можеше да види как възбудата й нараства, по потта оросяваща челото й, по набъбването на твърдите й бебешко розови зърна. Устата му се навлажни от желание да ги обгърне, да ги засмуче. Копнееше да чуе виковете й, докато умолява за пениса му.

— Обзалагам се, че е така — Шера го шляпна, когато той направи движение и я натисна към леглото. Притисна ръцете й към матрака и я възседна.

— Махни се от мен, малоумнико. Меринъс е права — ти си чисто и просто задник. С когото не си заслужава да се говори.

— Тогава не говори — отсече Кейн яростно. — Защото да пукна, ако си с ума си, когато го правиш. Намери на тази остроумна уста някакво полезно занимание и ме целуни.

Десета глава

И Шера го целуна. Яростни, гладни и отчаяни, устните им се впиха, езиците се заплетоха. Даваха и вземаха, докато тя не помисли, че ще експлодира само от това удоволствие. Той я вбеси. Докара я до лудост. Но под всичко това напираше желанието. Този ужасяващ физически и емоционален глад, който никога не би могла да укроти.

Младата жена беше достатъчно разумна, за да знае, че това е нещо повече от обикновено разгонване. Съществуваше една нужда, която сякаш бе вкоренена вътре в самата й душа, която се разтягаше и крещеше, изискваща своето. Шера изскимтя под яростната атака на горещия копнеж и пробудено чувство, тялото й се стегна, напрегна се, ноктите й се забиха в твърдите му рамене, а езикът й проникна страстно в устата му.

Устните му се затвориха около него, а устата му притегли подутата плът. Той пиеше ненаситно от устните й, а езикът му я галеше, подклаждайки страстта помежду им. Кейн раздели бедрата й, ръцете му се вмъкнаха между Шера и панталоните, с които беше облечен, и бързо отстрани дразнещия плат, а после насочи пениса си и се плъзна между закръглените устни на женствеността й, простенвайки дрезгаво.

Шера усети влагата, правеща широката главичка на пениса му хлъзгава, подготвяща я за нахлуването, което тя знаеше, че ще сложи край на всяка нейна съпротива. Нищо не можеше да се сравни с докосването на Кейн. С това, да бъде прегръщана и обичана от него.

— Толкова си гореща — прошепна мъжът, откъсвайки устните си от нейните. — Гореща и сладка, бейби, все едно съм обгърнат от най-прекрасния огън на земята. Изгори ме отново, Шера.

Заравяйки устни в шията й, Кейн започна да се движи вътре в нея. Резки, яростни тласъци, които я отваряха, разтягаха я, караха я да крещи за още от сладостната болка, която нарастваше във вътрешността й.

— Точно така, котенце. Толкова сладка и гореща. Прилягаш ми перфектно — той изпъшка дрезгаво, когато и последните сантиметри от него се плъзнаха вътре, потапяйки го изцяло в нея, изпращайки тръпки от прелестно удоволствие, по тялото й. Шера можеше да го усети, толкова дебел и твърд, забит в нея, разтягащ я, докато границата между удоволствие и болка не можеше да бъде различена.

— Погледни ме, Шера — прошепна Кейн напрегнато, повдигна глава и поемайки тежестта на тялото си на лакти, се взря съсредоточено в нея. — Погледни ме, бейби. Виж колко див ме правиш. Погледни ме, Шера. Само този път.

Дъхът й секна заради тази изречена с дрезгав глас молба. Очите му я хипнотизираха. Бяха толкова дълбоки и изпълнени с чувство, потъмнели от болка и удоволствие, докато се движеше бавно в конвулсивната хватка на вагината й. Утробата й се сви, беше невероятно еротично да гледа пламналото му лице, искрящите от сексуален глад очи, запращащи й вълни от електрическа енергия. Бедрата й се тласнаха, вкарвайки го по-дълбоко, шията й се изви назад, пръстите му, заровени в косата й замряха.

— Кажи ми, че ти харесва, Шера — бавна, еротична усмивка разтегна подутите му устни, а страните му пламнаха в тъмно червено. — Говори ми, скъпа. Позволи ми да чуя гласа ти — сладък, нисък и дрезгав — от желание за мен.

— Ти си луд — изпъшка тя, когато бедрата му се завъртяха и пенисът му се притисна по-дълбоко в нея, макар Шера да смяташе, че е невъзможно да влезе по-навътре. — Искаш да ти говоря?

— Ммм — промърмори той, навеждайки главата си само колкото да целуне ъгълчето на устните й, преди да се надигне отново, наблюдавайки я внимателно. — Кажи ми колко е хубаво да усещаш пениса ми вътре в себе си, Шера. Харесва ли ти това…?

Гърбът й се изви и ниско, страстно ръмжене премина между устните й, когато Кейн се отдръпна няколко сантиметра навън, след това отново се тласна дълбоко в нея. Нервните й окончания пламнаха, утробата й се сви и тръпката на предстоящото освобождение разтърси тялото й. Шера можеше да го почувства, само на ръка разстояние, но той правеше малко повече от това да изпълни чувствителната й вагина, пенисът му туптеше като друг пулс вътре в нея.

— Да! Да! Харесва ми — тя се гърчеше под него, удоволствието бушуваше в нея като разразила се буря. — Още.

— Още? — ръцете му дръпнаха косата й, а бедрата му се завъртяха отново, главичката на ерекцията му погали чувствителната плът, изпращайки силни вълни от усещания, които я разкъсаха.

Какво правеше той с нея? Защо забавяше освобождението, което измъчваше и него? Младата жена можеше да почувства нарастващите конвулсии, граничещи с болка в собственото й тяло. Всеки тласък я издигаше по-високо, по-близо, но не бяха достатъчни, за да я изпратят зад ръба.

— Още — задъха се тя, а пръстите й се забиха в раменете му. — Какво искаш, Кейн? Искаш да те моля ли?

Той я докарваше до лудост. Шера се опита да свие вагината си по-плътно около пениса му, но Кейн използва тежестта си, за да я прикове към леглото, да контролира движенията на ханша й, когато краката й се повдигнаха, за да се обвият около долната част на гърба му.

— Искам това, което ми даде първия път, Шера — отвърна мъжът. — Знам, че не си забравила. Не може да си забравила — за миг гласът му стана измъчен, изражението му трепна от болка. Лицето му се навлажни от пот.

Да, тя си спомняше. Всеки миг от онази нощ, всяко докосване, всяка…

Шера прошепна протестиращо, погледът й попадна на грубо нарязаните му гърди и белега, който бе оставила толкова отдавна.

Беше прошепнала нещо, преди да направи този белег. Думите отново отекнаха в съзнанието й, изпълниха я със страст и я оставиха да жадува за същата натрапчива жажда, която зърна в очите му.

— Кейн — протестира тя срещу нарастващия копнеж да се върне назад и да позволи на спомените да я завладеят.

— Никога няма да те оставя отново, Шера — той застина вътре в нея, докато тя се взираше в очите му шокирано.

Душата й изплака от болка при думите му.

— Недей — поклати глава отчаяно. — Не сега. Все още не.

Не би могла да се справи с бурята от емоции, докато пенисът му разтягаше стените на влагалището й, докато нуждата от оргазъм туптеше чак в мозъка й.

— Сега — той отхвърли желанието й да се крие повече. А тя се криеше и сама знаеше, че прави именно това. — Тук и сега, Шера.

Бедрата му се стегнаха, когато започна да се движи бавно — прекалено бавно за нуждата, която я разтърсваше — тласкайки се вътре в нея достатъчно, за да възпре болката да забие нокти в утробата й, но не и за да достигне до оргазъм.

— Харесва ли ти това, бейби? Харесва ли ти усещането на пениса ми, плъзгащ се в стегнатата ти вагина, как кара и двама ни да полудеем? — попита той тихо, като далечно ехо от миналото. — Кажи ми какво искаш, Шера. Ще ти дам всичко.

— Не — главата й се въртеше върху матрака, докато се бореше със силния, непреодолим повик на собствената си душа и с желанията, блъскащи се в мозъка й. — Спри с това, Кейн. Моля те. Просто ми позволи да свърша.

— Не — изръмжа мъжът, оголвайки зъби, докато собственото му тяло потръпваше от страст. — Все още не. Почувствай го, бейби. Почувствай колко е хубаво.

Той се тласна в нея силно и спря, пенисът му пулсираше мъчително в чувствителната прегръдка на влагалището й.

— Кейн… — изхлипа тя.

— Сега — раздвижи се отново и спря. Очите му я наблюдаваха, блестящи диво, глад и настойчивост стягаха всяка черта на лицето му. — Сега.

— О, Господи! — бедрата й се повдигнаха, потръпнаха при следващото твърдо движение, главата й се въртеше, езикът й докосна белега на гърдите му, когато той внезапно утихна. — Чукай ме, Кейн. Чукай ме силно и буйно, докато всичко стане без значение, освен нас. Всичко, освен нас… — устата й покри мястото, езика й го докосна, зъбите й го одраскаха, миг преди да го ухапе.

Мъжки вик на удоволствие изпълни стаята. Кейн ускори темпото. Една ръка се отпусна към ханша й, когато бедрата му започнаха да се извиват и тласкат, движейки пениса му дълбоко и силно вътре в нея. Шера усети вкуса на кръв. Езикът й, грапав и изпълнен с уникалния хормон на разгонването, започна да ближе раничката, устата й смучеше плътта му, докато вкусът на Кейн не стана единствената нишка, свързваща я с миналото й. Оргазмът й избухна, докато вагината се стягаше около движещия се пенис. Шера откъсна устни от гърдите му и изкрещя освобождението си.

— Боже, да! Свърши заради мен, бейби — главата му се зарови в шията й, като се триеше във вътрешността й силно, удължавайки оргазма й, правейки го по-мощен, докато реалността, миналото и настоящето, се стопиха. Бяха само тя и Кейн. Заедно, преплетени, оргазмът и сливането се сблъскаха в огъня на освобождението им. И удовлетворението, за първи път от години, накара двете сърца да забият в един ритъм, свързани и освободени. Засега, за тях настъпи покой.

Сет Лоурънс беше виждал много неща през живота си. На тридесет и пет години, предполагаше, че трябва да е преживял почти всяко приключение, което човек с неговия темперамент би могъл да си представи. Беше се сблъсквал с тъмната страна на живота, но нищо не го бе подготвило за Даун Даниълс. Беше прочел досието й. Двадесет и седем годишна, Порода пума. Ужасите, записани от лабораторните файлове, бяха невъобразими. Тя беше преживяла ад, за който никое дете не трябва дори да научава.

Златистокафявите й очи криеха в себе си миналото, бяха като две дълбоки, мрачни езера от подозрителност и глад. Не сексуален глад, а душевен, унищожителна жажда за живот. Сет беше готов да заложи значителното богатство, което притежаваше, за това, че Даун никога не бе преживяла любовна ласка или нежна приятелска прегръдка, без да си спомни за ужаса и кошмарите от миналото.

Сега тя стоеше в къщата за гости в имението, наблюдавайки го с тези загадъчни езера от емоция, а тялото й бе напрегнато, в отбранителна поза, докато слушаше последните му искания. Сет прикри усмивката си, като потърка с пръст устните си. Облегна лакът на подплатения подлакътник на дивана и сви коляно, отпускайки стъпало върху масичката за кафе от тиково дърво пред себе си.

— Не сте в позиция да поставяте условия г-н Лоурънс — на свой ред му напомни тя. Високите й скули и котешките черти на лицето й, бяха подчертани от строгата френска плитка, която изтегляше косата й назад. Меките златистокафяви кичури, не толкова тъмни колкото очите й, бяха като гъст, светъл карамел. — Имението не е един от вашите офиси — продължи Даун. — Моите хора не са под ваше командване.

Нейните хора? Веждите му се свиха намръщено. Не му хареса начинът, по който тя формулира думите си. Нейната охрана може би? Да, Сет можеше да приеме този израз.

— Освен това, трябва да ви напомня, че вие сте просто едни неканени и нежелани гости. Ако не беше Каси, щяхте да лежите в болница, а не върху този проклет диван и да ме гледате сякаш съм буболечка под микроскоп.

Веждите му се повдигнаха. Всъщност Сет я гледаше като съблазнително малко парче, каквото беше в действителност. Дребното й стегнато тяло го подлудяваше. Изкусителните гърди, притиснати под меката памучна тъмнозелена тениска и този пистолет, стегнат към бедрото й над плътно прилепналия маскировъчен панталон, който носеше, не би трябвало да бъдат секси. Явно беше по-перверзен, отколкото смяташе, защото пенисът му се втвърди, когато тя го погледна предизвикателно.

— Мисля, че изразът „гледам те като крехко късче месо“ би бил по-подходящ — той потисна усмивката си и се опита да прикрие интереса си към отговора й на арогантния му поглед.

Даун трепна тревожно, челюстта й се стегна, леко загорялото й лице пребледня, а очите й потъмняха. И тогава изръмжа.

Пенисът на Сет потръпна, напомняйки му грубо за възбуденото си състояние, когато перлените кучешки зъби проблеснаха.

— Не прави грешката да мислиш, че можеш да си играеш с мен, господин Лоурънс — изръмжа младата жена, но той видя как зърната й се втвърдиха при бързото поемане на въздух. — Мога да те разкъсам, преди да осъзнаеш какво те е връхлетяло.

Сет се усмихна. Едно бавно, самонадеяно извиване на устните, а погледът му отново се плъзна по нея.

— Да си играя с теб? — промърмори той тихо. — Всъщност бях съвсем сериозен, мила, не се съмнявай нито за миг.

Беше ли пожелавал някога една жена толкова бързо и толкова горещо, както тази? Това не беше възможно. Щеше да си спомня подобен силен и унищожителен глад. Докато продължаваше да я наблюдава, лицето й пламна, пребледня, след това пак пламна. Дишането й стана по-тежко и бързо. Но ръката й се спусна върху пистолета и пръстите й погалиха дръжката, сякаш търсеше успокоение.

— Не прави тази грешка, Лоурънс — гласът й беше хладен, но въпреки потисканата болка и гняв, не беше суров. — По-добри хора от теб са се опитвали и се провалиха.

— Те не са хора — Сет не помръдна, въпреки желанието да скочи на крака, да пристъпи яростно, да я дръпне към себе си и да изпълни сетивата си с вкуса й. — Бесните животни не се броят, Даун.

Ръката й се стегна върху пистолета, докато очите й се изпълниха с мъка.

— Не се заблуждавай като си мислиш, че ще падна в краката ти, както правят останалите жени в живота ти — отсече тя, раменете й се изправиха и заради движението гърдите й опънаха тениската, ясно очертавайки зърната под нея. Твърди, заострени връхчета, за които би дал левия си тестис, за да ги вкуси. Е, може би не тестиса, но нещо дяволски близо до него.

— Бих бил разочарован, ако го направиш, скъпа — Сет подпря ръка върху вдигнатото си коляно, докато се бореше да запази отпуснатия си спокоен вид. Сега не беше моментът да я плаши. Искаше да я извади от равновесие, не да я накара да избяга от него. — Аз просто посочвам очевидното. Ти каза, че те гледам като буболечка под микроскоп. А всъщност те наблюдавам като една много красива жена, каквато си, нищо повече.

— Аз съм животно. Такова, което ще ти прегризе врата, ако се доближиш до него — изръмжа Даун, показвайки отново невероятно острите си зъби.

Проклетият му пенис, се сви болезнено, по-развълнуван, отколкото би трябвало да бъде.

Очите на Сет се насочиха отново към нея.

— Вие май много обичате да парадирате с тази дума, а? — заяви той. — Тази седмица чувам това определение за пореден път. Ако наистина вярвате в това, тогава защо, по дяволите, се опитвате да се смесите с останалите от нас? Къде е най-близката килия, Даун? Ще ти помогна да се заключиш вътре.

Предизвикваше я, много добре го осъзнаваше, но просто не можеше да се сдържи. Вбесяваше го начинът, по който тя се описваше, в очите й блестеше пламък, който потвърждаваше, че тя наистина вярва в това. Разяряваше го мисълта, че това й е било набивано в ума през целия й живот. Била е само едно дете, изнасилвано от войниците на Съвета, унижавано, принудено да се превърне в животното, каквото всеки я е карал да мисли, че е.

— Мога да те убия и да ми се размине — сега гласът й беше дрезгав. — И няма да съжалявам. Ще спя толкова добре, колкото и всяка друга нощ…

— Ти не спиш — възрази Сет, гневът му най-сетне изплува на повърхността. Когато Даун го погледна, лицето й беше изпито от изтощение, а очите й — преследвани от кошмари. А Сет дори не можеше да си обясни защо му пука. — Дори едно дете може да види колко малко спиш, жено. Няма как да ме впечатлиш показвайки ми лошото си лице на Порода. Можеш да ме убиеш за един миг, но никога няма да го забравиш — той се наведе напред, без да я изпуска от очи. Знаеше, че тя ще избяга, точно както и че никога няма да я пусне да си отиде. — Никога няма да забравиш, Даун, че си убила единствения мъж, който може да те държи в обятията си, докато си преследвана от поредния кошмар, който приема коя си ти, заедно с всичките последици, произлизащи от това.

— Значи мислиш, че можеш да прогониш кошмарите ми? Като ти позволя да ме докоснеш, те просто ще изчезнат, така ли, Сет?

— Не — прошепна мъжът, виждайки я как пребледнява отново, но този път цветът й не се възвърна. — Нищо не може да ги изтрие, Даун. Нищо не може да промени миналото или кошмарите. Но аз ще бъда тук, когато се пробудиш. Вече няма да бъдеш сама и с времето, може би, кошмарите ще бъдат прогонени от по-хубави сънища.

Даун направи крачка назад, отстъпвайки, когато един нерв потръпна в ъгълчето на устните й, миг преди от гърлото й да прозвучи животинско ръмжене.

— Докосни ме и ще умреш.

Ръката й хвана пистолета, пръстите й се сключиха около дръжката с отчаяние, каквото Сет чувстваше в самия себе си.

— Дори ако ти ме помолиш? — Сет запази гласа си тих и спокоен, въпреки че беше готов да избухне заради болката стаена в очите й.

— Никога няма да те помоля, Сет — сковано изрече тя, взирайки се в него с очи, потъмнели от неосъществени мечти. — Никога няма да моля, независимо дали го искам или не, независимо от обстоятелствата. Никога. Разбираш ли ме? Никога няма да легна под теб, самозаблуждаваш се…

— Тогава легни върху мен.

Младата жена трепна, очите й се разшириха и преглътна с мъчително, конвулсивно движение.

— Някой от останалите ще дойде по-късно, за да обсъдите срещата със сестра ти. Аз имам работа за вършене.

— Даун — Сет се изправи на крака, когато тя се обърна, предполагайки какво ще се случи. Изражението му не се промени, щом тя се завъртя към него, изваждайки пистолета от кобура с опитно движение. Насочи го към средата на гърдите му, като го хвана с две ръце и пръст на спусъка.

Сет се загледа в оръжието за един дълъг миг, преди да вдигне очи към нейните. Видя сълзите, плуващи в тях и агонията, отразена там.

— Не се ли измори да бъдеш сама? Аз да — Сет не направи друго движение, само я гледаше, гърдите му се стягаха от емоции, които не бе сигурен, че му харесват, и желания, които знаеше, че тя никога не би могла да приеме.

— Стой далеч от мен — гласът й беше силен, нетърпящ никакъв отказ, изострен от воля и решителност. — Стой настрана, Сет, или и двамата ще съжаляваме.

Даун прибра оръжието, завъртя се и почти избяга от къщата. Сет чу затръшването на входната врата и почувства отсъствието й по начин, който не можеше да обясни, дори на себе си. Съжалението го изпълни, блъсвайки се силно в него.

— Беше голяма грешка да й позволиш да го разбере, човече — Тайбър пристъпи от кухнята, безшумен като животното, чието ДНК носеше, и влезе във всекидневната.

— Искал ли съм съвет от теб? — гневът го разяждаше. Точно сега темпераментът му беше непредсказуем, и проклет да бъде, ако се наложеше да се справя с него.

— Не трябва да искаш — изръмжа другият мъж. — Не че очаквам да ме послушаш. Кейн не го направи. Но ако си сериозен, наистина сериозен по отношение на нея, тя не бива да разбере това. Да го види. Не й позволявай да заподозре. Даун ще се зарови в земята и ще се бори с теб, ако го направиш.

— А аз ще бъда там, за да я изровя — Сет се обърна към Тайбър, без да знае как да се справи с емоциите, бушуващи в него. Това, което Даун го караше да чувства, понякога го ужасяваше.

— Ако има нещо останало за изравяне — посочи Тайбър с тих, изпълнен със съжаление глас. — Това е твоята най-голяма битка, човече. Убеди се, че е останало нещо за обичане, освен заровеното.

Единадесета глава

За Кейн спокойствието не продължи дълго. Престори се на заспал на сутринта, когато Шера изпълзя от леглото му и се измъкна от спалнята тихо като крадец. Щом вратата се притвори, той отвори очи и въздъхна уморено, взирайки се в тавана. Щеше да е направо пагубно за него да разкъса сдържаността на тази жена.

Повдигна ръка и се почеса разсеяно по гърдите, лекият сърбеж около белега, който Шера му бе оставила преди години, беше още нещо, което му напомняше за връзката им. Не се безпокоеше от това, че е обвързан с нея, защото я обичаше повече от собствения си живот. Съществуваха само няколко неща, които означаваха повече за него от русокосата малка вещица. По дяволите, не беше истина, нямаше нещо, което да има по-голямо значение от нея. Тя щеше да го вкара преждевременно в гроба, преди да признае, че също изпитва чувства към него. Ако проклетата му ерекция не я изпревареше.

Кейн отправи примирен, полураздразнен, полуразвеселен поглед към скута си, където твърдият му пенис опъваше плата като палатка.

Клатейки глава, младият мъж издаде звук подобен на ръмжене, стана от леглото и се отправи към банята. Смяташе да си вземе студен душ, но беше научил по трудния начин, че това изобщо не помага. Всяка кост и мускул в тялото му го боляха от преумората, която бавно вземаше връх. Липсата на сън, наред с тревогата и с проклетата възбуда, го погубваха. Шера не бива да се безпокои повече за това, че я измъчвам, помисли си мъжът, пристъпвайки под силната струя на душа. Щеше да умре заради шибаната ерекция.

Работа. Тя бе запълвала празнините в живота му години наред, щеше да му послужи още известно време. Убежището на Породите все още имаше доста слаби места в защитата, а и глупавите нападения продължаваха. Да не говорим за онези проклети, враждебно настроени Лоурънс, които се бяха намърдали в една от къщите в имението. Неприятностите започваха наистина да се задълбочават, а на Кейн му беше писнало всеки да крие някаква тайна. След като се облече, закачи кобура с пистолета на колана си и излезе от стаята, мислено довършвайки доста дългия списък с разнообразни задължения, изискващи вниманието му. Трябваше да провери докладите от различни източници, съставени през нощта, както и цяла купчина с протоколи за сигурността и данни от изминалите дванадесет часа от водачите на отделните патрули. Списъкът ставаше все по-дълъг и по-дълъг, и натежаваше на раменете му.

Кейн се спусна по стълбището.

— Как смееш да криеш това от мен? — пресрещна го гласът на Рони, когато слезе на долния етаж. Напрежението в имението се отразяваше на всички. Принудителният затвор докарваше жените до лудост, а на свой ред те подлудяваха всички. Мъжът скръсти ръце на гърдите си и проследи с любопитство как Рони праща половинката си по дяволите.

Нямаше нищо, което да му доставя по-голямо удоволствие, от това да гледа как избухливата дразнеща пантера получава заслуженото си от своята любяща половинка.

Тъмнокосата красавица, изправена пред Тайбър, беше стиснала юмруци от двете страни на тялото си, а по лицето й се стичаха сълзи, докато му крещеше. Съпругът й я гледаше с отчаяние и пребледняло лице.

Това не изглеждаше добре. Рони никога не се вбесяваше толкова, ако й се наложеше да му срита задника заради някоя обида. Това не беше кавга, предизвикана от бушуващите й хормони. И нямаше да доведе до нищо добро.

— Рони, ти не разбираш — Тайбър прокара раздразнено ръка по лицето си. — Щях да ти кажа. Когато сметна, че си достатъчно силна…

Ух-ох. Изглежда „лайната бяха уцелили вентилатора“, и Рони бе узнала за гостите, които бяха скрити в имението.

— Чукаш ме, докато не мога да си поема дъх, но не смяташ, че съм достатъчно силна да говоря?

Кейн трепна. Сега го хвана на тясно.

— Ситуацията е твърде опасна…

— А ти си кръгъл идиот! — пръстът й се заби в гърдите му. — Те са моето семейство. Всичко, което ми остана. След ада, на който ме подложи вторият ми баща, не мога да повярвам, че си го скрил от мен.

— Точно заради това, по дяволите — изруга той. — Рони, моля те, трябва да разбереш…

— Не е нужно да разбирам каквото и да било — отсече тя. — На теб обаче ще ти се наложи да си потърсиш друго легло.

Тайбър без своята половинка, помагаща му да изразходва част от огромната енергия, подхранваща темперамента му? Кейн не мислеше така.

— Котешки развод? — пошегува се той, като слезе по стълбите. — Ще ми позволите ли да гледам? Може да се наложи да си водя бележки.

Двойката се обърна към новодошлия. Тайбър изръмжа, кучешките му зъби проблеснаха, а зелените очи пламнаха от гняв, щом намери мишена за омразата си. Очите на Рони светнаха от ярост.

— Да съм искала помощта ти? — обърна се гневно към Кейн.

Младият мъж сви рамене.

— Не е нужно да я искаш, Рони. Казах ти, ще ви давам съвети на двете с Меринъс напълно безплатно. Това е най-малкото, което мога да направя, като гледам как сте приковани към такива груби, измамни същества като тези Котки — той се усмихна с цялата мъжка невинност, която притежаваше. Тя не беше много, но бе достатъчна, за да нажежи вече горещата ситуация.

— Ще ти разкъсам шибаното гърло, Тайлър — закани се Тайбър.

Веждата на Кейн се повдигна подигравателно.

— Хей, не е моя вината, задето си мислиш, че си всезнаещ и смяташ, че тя няма да може да се справи с това. Рони е зрял човек. По дяволите, позволи й да изживее промяната.

Ръмженето на Тайбър този път беше яростно.

— Това не е твоя работа — информира го Рони подигравателно. — Махай се, Кейн.

Той погледна към Тайбър и сви рамене.

— Виждаш ли? Тя е напълно способна да се справи с предателството. Тревожиш се твърде много.

— Той не ме е предал — задъха се Рони, обръщайки се към него. — Какъв ти е проблемът?

Кейн сви рамене.

— Той е една дразнеща торба несполучливи гени, която те е излъгала. Ти заслужаваш нещо по-добро.

— Той не лъже — отсече младата жена.

Тайбър ръмжеше като разярена пантера, каквато беше. Кейн обичаше това. Ръцете на другия мъж за момента бяха вързани, защото по-важното бе да омилостиви своята половинка.

— Не те е излъгал? — Кейн се намръщи. — Тогава, защо си толкова бясна?

— Защото той не ми каза, задник — ръмженето й съперничеше с това на Тайбър.

Кейн го дари с неодобрителен поглед.

— Засрами се — след това се обърна към Рони. — Ти си играеш с думите. Лъжата си е лъжа. Познавам един добър адвокат по бракоразводни дела. Мога да ти дам телефонния му номер.

Устата й се отвори, след това се затвори и тя изръмжа към него с оголени зъби, което го направи повече от неспокоен. Тайбър трябваше да взема уроци от нея.

— Мислиш ли, че не знам какво целиш, приятелче? — попита го яростно. — Щом толкова искаш да се биеш с Тайбър, ето го. Бий се сам с него. Сигурна съм, че той ще ми донесе кожата ти преди края на деня, защото ти си идиот. Не искам да се развеждам с него, всичко, което исках, бе да му се накрещя, задето е толкова дяволски арогантен, а ти просто трябваше да съсипеш всичко.

Рони изхвърча от стаята, докато половинката й я гледаше невярващо, преди да се обърне към Кейн.

— Не мога да повярвам, че тя току-що ми даде позволение да сритам арогантния ти задник — Тайбър поклати глава уморено. — Имам чувството, че трябва да ти благодаря, но все още не разбирам защо.

Кейн се изсмя.

— По дяволите, ако тя наистина беше вбесена, щеше да те застреля. Заведи я да се срещне с баща си, след това я прегърни, когато започне да плаче и тя ще се оправи. Хормоните от бременността са отвратителни — ухили се той. — Меринъс докарва Калън до лудост заради тях.

Кейн тръгна към вратата, когато една ръка върху рамото му го спря. Обърна се и срещна напрегнатия поглед на Тайбър.

— Не ми харесва да виждам как Шера страда — каза най-сетне той с чувство на безсилие. — И със сигурност не ми харесват малките обиди, които подмяташ толкова спокойно, но ти благодаря. Страхувах се, че Рони е готова да си тръгне завинаги.

— Няма проблем, момче-котка. Само не започвай да мъркаш, защото сам ще се застрелям — Кейн сви рамене, чувствайки се неудобно от внезапната промяна на настроението на другия мъж.

Тайбър се засмя подигравателно, поклащайки глава в отговор.

— Калън е прав — каза той. — Ти наистина не си знаеш интереса! Един ден, някой ще те убие заради тези обиди.

— Да, да — изсумтя Кейн. — Надявах се да чуя чистата ти възхвала от най-дълбоките бездни на ада. Ти може и да нямаш работа за вършене, но аз съм затрупан със задачи. До по-късно, мъркаща торба.

— Ти си в беда, сестричке — Шера трепна, когато гласът на Тайбър отекна нагоре по стълбите, след като Кейн излезе. — Трябва да призная, той е луд по теб.

Шера беше проследила сблъсъка, изумена от това колко лесно Кейн бе успял да разсее гнева на Рони. Но освен това беше забелязала и нещо друго. Бе видяла начина, по който се напрягат раменете му, проблясъка на загриженост в очите му. Беше го грижа.

Шера поклати глава, осъзнавайки колко много се безпокоеше той за всички тях. Това не беше първия път, в който укротяваше нечий гняв, вместо да позволи ситуацията да се превърне във взривоопасна. Раменете му бяха широки и мощни, но тя се питаше колко дълго още ще могат да носят тежестта на проблемите, която толкова често поемаха.

— Да, осъзнавам това — докато слизаше надолу по стълбите и се насочваше към входната врата, Шера оправи черното си яке и нагласи комуникационния апарат на ухото си. — Знам го от доста време, Тайбър.

Бе попаднала в беда от първия ден, в който Кейн се появи в живота й, в онази проклета лаборатория.

Тайбър поклати глава, докато се приближаваше към нея, а зелените му очи бяха по-тъмни от нейните и много по-проницателни. Той пое дълбоко дъх и челото му се смръщи.

— Ходи ли да се видиш с Док вече?

Шера поклати глава.

— Все още не. Обадих се и му казах, че ще отида по-късно, защо?

Тайбър поклати глава отново, а веждите му се свиха.

— Не съм сигурен, само проверявам да не пропуснеш срещата. Миризмата ти се е променила по някакъв начин, но не мога да определя как.

Шера сви рамене. Това се беше случвало и преди, но не значеше нищо съществено. Обикновено Даун беше тази, която забелязваше дребните разлики, а не някой от братята й.

— Ще го направя този следобед. По-добре настигни Рони и виж дали ще ти позволи да продължиш да живееш. Ще кажа на Даун да ви чака в къщата на Лоурънс по-късно. Повече няма да можеш да я държиш настрана.

— Да, вече разбрах това — изръмжа Тайбър раздразнено. — Ще разкъсам нечий врат на две, ако разбера кой е допуснал изтичането на информация. Веднага, след като Рони ми позволи да разбера точно какво е открила.

Шера се ухили развеселено. Това беше забавно. До миналата година, Тайбър бе един от най-спокойните сред Породите. Точно както се бе случило и с Калън, нервите и на двама им бяха опънати заради отговорността, която носеха към половинките си и неродените си деца.

— Успех тогава — тя спря, за да го потупа по рамото, преди да отвори входната врата и да тръгне през ведрия, свеж въздух на ранния есенен ден. Листата бяха оцветени в стотици нюанси на кафяво, червено и зелено, като предвестник за наближаващата зима. Цветовете заслепяваха очите, и не за първи път изпълниха Шера с чувство на удивление.

Обаче днес това чувство беше по-ярко от всякога. Шера усещаше как я изпълва ново усещане на сила, то сякаш заливаше тялото й, и макар да бе прекарала нощта и ранните сутрешни часове крещейки под яростните тласъци на Кейн, осъзна, че още го желае. Още има нужда от него.

Не беше изгарящата, мъчителна болка от преди, а едно напомняне, пулсиращо ехо, което вибрираше в тялото й и я караше да си припомня изминалата нощ с лека тръпка на копнеж.

Слаб сигнал в ухото й я предупреди, че някой иска достъп до личния й канал. Шера вдигна ръка и завъртя копчето, което блокираше всички, освен лицето, търсещо частен разговор.

— Здравей, прекрасна моя — гласът на Кейн, нежен и развеселен, изпълни главата й, звучеше натежал от спомени за нощта, която бяха прекарали заедно.

Шера се усмихна и поклати глава при тона му.

— Би трябвало да работиш, жребецо — напомни му тя, като едва не се засмя при спомена за това как тази единствена малка дума бе успяла да възпламени либидото му.

— О, лоша си — изсмя се мъжът. — Може би трябва да те напляскам.

— Ммм — Шера се усмихваше, докато се движеше през имението, стъпките й бяха леки, изпълнени с енергия, каквато не предполагаше, че кипи у нея. — Звучи интересно. След това обаче, бих могла да те напляскам и аз. Мисля, че много ще ти хареса, Кейн.

— Вероятно прекалено много — тя можеше да чуе обезсърченото смирение в гласа му. — Бейби, ако е от твоята ръка, съм сигурен, че ще изпитам само удоволствие. Каква е програмата ти за днес?

— Патрулиране — отговори тя, щом стигна до малкия паркинг, на който бяха подредени офроуд джиповете. — Ще бъда в западния сектор, за да окажа помощ при претърсването на някои от пещерите за тунели, водещи през планините. Не искаме да се появят още наемници с ракетни установки и отново да ни сварят неподготвени.

Кейн изсумтя при думите й.

— Дръж хората си далеч от пещерите и остави на сапьорския екип да се погрижи за това. Могат да останат хванати в капан, а точно сега не се нуждаем от повече проблеми. Докладът, който най-сетне получихме показва, че там имаме няколко сериозни слабости в защитата. Те трябваше да предположат, че ще ги открием рано или късно. Не поемай рискове.

Шера извъртя очи при покровителствения му тон.

— Аз съм голямо момиче, Кейн, знам правилата — напомни му тя, усмихвайки се само от това, че чува гласа му, това стопляше сърцето й. — Обещавам да бъда добро момиче.

— Ще се видим след няколко часа и ще се скрием някъде за обяд, където ще ми покажеш колко добра можеш да бъдеш — предложи той порочно. — Аз ще осигуря основното ястие, а ти можеш да се погрижиш за десерта — гласът му се снижи, стана дрезгав и изпълнен със сексуални обещания.

Шера спря до джипа, загледана в ясното утринно небе, а усмивката не слизаше от устните й. Кейн бе запълнил част от нея, за която не знаеше, че съществува. Можеше да почувства топлината, разцъфтяваща в сърцето й, възбудата във вагината си. Искаше го сега, не по-късно.

Тя поклати глава при тази мисъл и влезе в джипа.

— Първо ще трябва да ме хванеш — каза Шера, като запали двигателя и изкара автомобила. — Може да се наложи да се откажем от десерта, ако стане прекалено напечено.

— Става — можеше да чуе очакването и усмивката в гласа му. — Бъди внимателна, котенце мое. Ще се видим скоро.

— Скоро — прошепна тя в отговор, когато връзката прекъсна и приемника автоматично превключи отново на основния канал.

Шера подкара джипа към задната част на имението и към високата порта, която пазеше задния вход. Денят бе по-ясен от всякога.

— Шера, моят екип е готов да се заеме с онези пещери. Кога смяташ да дадеш зелена светлина?

Шера прикри усмивката си, когато Джонас Уайът премина през сечището пред въпросните пещери. Чертите на тъмното му лице бяха стегнати от нетърпелива мъжка арогантност, а светлосивите му очи проблясваха настоятелно.

Той щеше да бъде труден за управление. Живееше в имението само от няколко месеца и вече се движеше сред Алфа-редиците. Бе участвал в сражения и се бе изявявал като водач на екип няколко пъти, и сега рангът му бе малко под този на членовете на основния Прайд и на главния екип на Кейн.

Той беше бърз, ефективен и студен като лед.

— Извинявай, че закъснях, Джонас — Шера прикри усмивката си, когато се изправи пред него, отказвайки да бъде въвлечена в конфронтация. Алфа-гените, които бушуваха в кръвта на този мъж бяха като отрова, която го разяждаше. Той нямаше да спре, докато не установи пълно господство над свое собствено малко късче от света. Шера само се молеше Джонас да побърза, да забие своя флаг на това късче земя и да престане да я тормози.

Беше очевидно, че да бъде подчинен на една жена накърнява мъжката му гордост. Калън, или дори Кейн, би приел по-лесно, но естествената му мъжка агресия се противеше на това, че тя би могла да го командва. Шера го намираше за забавен, а той нея — за дразнеща.

— Закъснението е нехайство — измърмори Джонас, когато застана пред нея с присвити очи и стиснати устни. — Денят ще свърши, преди да успеем да обходим главните тунели. Последното, от което се нуждаем, е тези копелета да нахлуят отново.

Шера спря, сложи ръце на бедрата си и огледа сечището, като преброи членовете на екипа и огледа екипировката. После бързо прецени и систематизира това, което трябваше да се направи.

— Да започваме — младата жена въздъхна дълбоко. — Внимавайте за…

— Жици, звукови сензори и топлинни активатори — изръмжа той. — Знам си работата.

— Тогава го направи — отвърна остро Шера. — По дяволите, Джонас, не се опитвам да заема мястото ти. Ти си ръководител на екипа здравеняко, така че действай!

В присвитите му очи проблесна изненада.

— Два от екипите ми са вече там — изсумтя мъжът и този път той я изненада. — Уморих се да чакам.

Шера поклати глава, по устните й трепна лека усмивка.

— Започвам да подозирам, че ти и Кейн Тайлър сте били разделени при раждането.

— Може би трябва да те набия за тази обида — изръмжа Джонас. — Ще влизаш ли или ще наблюдаваш? Трябва да знам, преди останалите от екипа да започнат да действат.

— Влизам. Обучена съм в откриване на експлозиви и деактивирането им. Засега ще се придържаме към главните тунели и в началото ще работим само шест часа. Ако наистина има толкова много тунели, колкото показват първоначалните анализи, тогава ни предстои доста трудна работа.

— Много е вероятно — мъжът кимна рязко. — Ускори темпото. Ние използваме канал Алфа-6, но тунелите възпрепятстват предаването без усилватели. Не забравяй да вземеш няколко.

Шера кимна енергично.

— Да тръгваме.

— По дяволите, Шера, казах ти да държиш хората си далеч от тези шибани пещери — Кейн беше бесен, когато се сблъскаха в най-голямата. Както пещерата, която терористът бе използвал, за да премине планината, така и тази беше просторна, от нея тръгваше мрежа от тунели, заровени под земята. Очевидно беше използвана повече от веднъж, и то през последните няколко дни. Изпълваше я миризмата на човешко присъствие, дори до най-дълбоките части на тунелите, които екипите бяха успели да достигнат до този момент. Информацията, която бяха получили от докладите, не се доближаваше дори малко до реалността. Бяха открили истински подземен лабиринт. А все още не бяха намерили изхода от другата страна.

Шера се надигна от мястото, където проучваше отпечатъци взети от тунелите. Бяха пресни, твърде скорошни, за да й се понравят, като се имаше предвид факта, че тук необичайната миризма бе едва доловима.

— А аз ти казах, че знам какво правя — изсумтя тя, когато Кейн премина завоя зад нея. Уханието на възбудата и гнева му почти я зашемети и й напомни за желанието, което измъчваше и самата нея.

— Грешен отговор — излая яростно мъжът, като се хвърли към нея и я улови за ханша, за да спре отстъплението й към един от тесните тунели. — Ти луда ли си? Имаш ли представа в какъв смъртоносен капан могат да се превърнат тези пещери?

Шера се намръщи, при вида на разяреното му лице, изплувало в светлината на насоченото към пода фенерче.

— О, не знаех, Кейн — отговори тя измамно сладко. — Смяташ ли, че двата експлозива, които деактивирахме преди час също можеха да ме вкарат в неприятности?

Досега в двата основни тунела бяха открили жици с експлозиви, достатъчни да сринат цялата планина. Те бяха умело скрити и почти неоткриваеми. За щастие Шера, както и няколко от другите Породи, бяха обучени да търсят взривни вещества, които доста от техните събратя биха могли да пропуснат. Не беше толкова в улавянето на миризмата на самите експлозиви, колкото до това, че тя бе неприсъща за района.

Когато се появеше нещо ново в дадена област, дори ако миризмата му не бе доловима за чувствително обоняние, то ароматът наоколо се променяше. По този начин до сега бяха открити два експлозива. Тези, които ги бяха поставили, се бяха опитали да прикрият зловонието на високотехнологичните съставки на самото съединение, което показваше, че са били заложени като капан, за да избият Породите. Но в момента можеха само да гадаят дали са били поставени преди или след изтеглянето на Съвета.

— Шера, махай се от тук — спря я Кейн отново, когато тя понечи да продължи надолу по мръсната пътека, водеща навътре в планината. — Ще дойде още един сапьорски екип…

— Каква, по дяволите, си мислиш, че съм аз? — попита тя полуобидено, полуядосано. — Чел си досието ми, наясно си с обучението ми. Аз съм повече от подготвена да бъда тук.

— Повече от упорита и неподатлива, това си ти!

Кейн я спря отново, като я притисна към каминната стена, извисявайки се над нея.

— Дадох ти пряка заповед, Шера. Изтегли се, по дяволите.

Младата жена повдигна бавно поглед нагоре към него.

— Сигурно ме бъркаш с някого, на когото му пука да следва заповедите ти, Кейн — каза тихо. — Е, на мен не ми пука.

— Не ти пука? Мамка му, вече знам, че не следваш шибаните ми заповеди — Кейн буквално оголи зъби и се раздвижи по-бързо, отколкото тя можеше да реагира, приковавайки ръцете й към стената. Фенерчето падна на пода, но мъждивата му светлина бе достатъчна, за да се види страстта и яростта, горящи в погледа му.

— Не ме притискай, Кейн — погледна го тя непреклонно. — Няма да ме уплашиш. Нито сега, нито никога. Аз не съм някоя от безпомощните, слаби, обикновени жени, които се навеждат и се кланят, когато издадеш някоя заповед.

— Кой е шефът по сигурността, сладурче? — Кейн я дари със скована, сурова усмивка. — Последно чух, че не си ти.

Младата жена изсумтя при тези думи.

— Само защото ти имаш топки, а аз не — изръмжа тя. — По някаква причина, Калън вероятно смята, че умствените възможности зависят от размера на пениса. Може би трябва да му докажа, че не е прав.

Истината бе, че Кейн беше по-добър в тази работа и тя го знаеше. Но това не означаваше, че Шера не притежава свои силни страни. Нямаше да му позволи да й ги отнеме. Тя се взираше в него непокорно, предизвиквайки го да стигне по-далеч в надменните си мъжки изисквания.

— Може би трябва — изръмжа мъжът. — Но нека първо да видим дали размерът на пениса ми може да вкара малко разум в упорития ти задник.

Шера успя само да отвори уста с намерението да го прати по дяволите с всяка обида, която можеше да изрови от прегрелия си мозък, когато устните му покриха нейните. Имаше секунда на удивление и изненада, миг, в който младата жена се запита защо, по дяволите, се съпротивлява, след като божественото усещане на устните му върху нейните я караше да забрави за всичко.

Това беше отговорът на всяка болезнена, жадна клетка на тялото й. Ръцете й се обвиха около раменете му, пръстите й се забиха в гладките мускули под ризата и тя плъзна езика си по неговия, следвайки го, когато той се оттегли обратно в устата му. Устните му се затвориха около нея и засмукаха, изтегляйки сладката есенция на възбуждащия хормон от жлезите като го поеха в себе си.

Двамата простенаха, звукът потъна в устните им, докато се поглъщаха един друг. Устни и езици се преплитаха, притискайки се в опустошителна чувственост.

Шера усещаше как вагината й се подмокря и навлажнява бикините й. Това я накара да се раздвижи върху твърдото бедро, пъхнато между нейните, което я притискаше и я хвърляше в пламъци.

— Първо десерта — изръмжа Кейн, като откъсна устните си от нейните, а ръцете му се преместиха на дънките му и той се освободи от плата енергично. — Махни тези панталони Шера, не мога да чакам повече.

Витаещата около тях трескава чувственост бе прекалено гореща, прекалено силна, за да бъде отхвърлена точно сега. Ръцете на Шера се насочиха към катарамата на панталоните й, при вида на освободения му пенис. Кейн го обхвана с длан, пръстите му се раздвижиха по него, докато я наблюдаваше с присвити очи.

Пръстите й трепереха, дъхът свистеше в гърдите, докато избутваше колана по ханша си и надолу по извивката на дупето.

— Не мога да чакам, Шера — прошепна той накъсано и я завъртя. — Наведи се. Сложи ръце на стената.

Кейн я намести както я искаше — наведена, подпряна на скалата, и разтвори бедрата й колкото позволяваха панталоните.

— Кейн — изскимтя Шера жадно, когато усети как се накланя, а заоблената главичка на пениса му се плъзва по хлъзгавата плът на чувствителната й женственост.

— По дяволите, бейби, толкова си гореща — прошепна мъжът, едната му ръка я улови за хълбока и я дръпна, като я принуди да се изправи на пръсти, за да може пламтящата главичка да стигне до входа на вагината й. — Ето така, Шера — изпъшка той. — Да, бейби, точно така.

Трябваше да прехапе устни, за да не изкрещи, когато той започна да прониква в нея. Бедрата му се извиха бавно, вкарвайки твърдата плът в стегнатата тъкан на влагалището й, докато тя се бореше за глътка въздух — удоволствието я заливаше като приливна вълна.

— Опитваш се да не крещиш, а, бейби? — попита Кейн напрегнато, стискаше ханша й и неистово се притискаше в нея.

Шера не можеше да повярва колко еротично бе сливането им. Наведена напред, с панталони на глезените, докато Кейн я обладава изотзад, а пенисът му се движи с ритмични, мощни тласъци. Само се молеше да не изкрещи от желание.

— Ти си жесток — изпъшка тя, отпускайки глава на ръката си, докато се тласкаше плавно назад към него. — Не ме измъчвай така, Кейн.

— О, бейби, това не е мъчение — увери я нежно. — Но това скъпа, вече можеш да наречеш мъчение.

Тя простена безпомощно, защото тласъците му се забавиха, но не останаха по-малко опустошителни. Тялото й се навлажни от пот, когато по нервните й окончания сякаш запращя електричество. Шера се задъха и изскимтя умоляващо, но напразно. Кейн шепнеше думи на удоволствие и наслада.

Колко гореща. Колко сладка. Колко тясна…

Тя усети вкуса на кръв, когато прехапа устни, борейки се срещу хватката му, жадуваща за по-дълбоки, продължителни тласъци, които знаеше, че може да й даде. Искаше да се блъска в нея и да я хвърля в почти яростни оргазми, които я връхлитаха, когато Кейн правеше така.

Вместо това я обладаваше с бавни, отмерени движения. Дълбоки, нежни прониквания, които разтягаха скритите мускули и я караха да се свива около него с вик на копнеж, пулсираща около пениса му. Кейн се приведе над нея, а устните му докоснаха врата й.

— Кейн, не мога да го понеса — Шера простена, когато той се отдръпна, плъзна се отново и спря, а след това се оттегли пак само за да поднови цикъла.

— Трябва да го понесеш — задъхваше се той. — Това ме убива, Шера. Ти ме убиваш с удоволствие и аз не мога да понеса мисълта да те пусна да си тръгнеш.

Продължи да се движи в нея с бавни, твърди тласъци, които бяха прекалено мудни, прекалено мъчителни и само правеха нуждата й още по-голяма. На Шера не й достигаше въздух, бедрата й омекнаха, но той я държеше и вагината й се свиваше около стоманено твърдото копие, докарващо я до лудост.

— Ако не ме чукаш както трябва, по-късно ще те кастрирам — простена тя, когато хълбоците му се извиха, ръката му я повдигна и той се потопи по-дълбоко в изгарящите й дълбини. — Наистина го мисля, Кейн — извика Шера. — Не мога да го понеса. Искам по-силно.

— Ах, бейби, всичко, което трябва да направиш, е да помолиш — изпъшка мъжът, напрегнато и увеличи темпото.

Младата жена усети как дъхът секва в гърдите й, а очите й се затвориха безпомощно. Всичките й сетива бяха съсредоточени между бедрата й. Усещането на пениса му, пронизващ я със силни, дълбоки тласъци, разтягащ я и галещ чувствителната тъкан, хвърли Шера в огнени пламъци. Кейн най-сетне бе започнал да я обладава твърдо.

Стоновете им се смесваха в тъмнината на тунела, задъхано дишане и женско котешко ръмжене от желание се сливаха в една симфония от страст и копнеж.

Шера отвръщаше на движенията му, тласкайки се назад, вкарвайки го по-дълбоко и силно, усещаше как гладката главичка на пениса му докосва сърцевината на женствеността й, а възелът на напрежението, заплашваше да се скъса. Тя се тресеше, краката й трепереха, мускулите й се стягаха, а Кейн продължаваше да ускорява темпото.

Звукът на влажна плът, засмукването на вагината й около члена му, всичко това комбинирано със стоновете, изпълваше съзнанието й с крещяща настойчивост, която тя знаеше, че не може да отхвърля повече.

Пръстите й се забиха в скалата пред нея, а гърбът й се изви, докато се тласкаше по-силно към пронизалата я плът, която сега се движеше рязко и мощно. Нисък вик се надигна в гърлото й, след това стана по-звучен, когато пламъкът на удоволствието внезапно избухна в утробата й и връхлетя цялото й тяло.

Кейн беше само на няколко тласъка след нея. Зъбите му докоснаха врата й, когато се заби дълбоко, след това той я ухапа — наистина я ухапа — карайки я да изкрещи, когато я заля нова бурна вълна и премина трепетно през тялото й. Гърбът й се изпъна, вдърви, тя замръзна, когато усети как пениса му пулсира, а спермата му — гореща и гъста, се излива в нея.

— Ще се убием един друг по този начин — въздъхна тежко мъжът малко по-късно, като я пусна, преди да оправи уморено панталоните си, а след това да й помогне с нейните.

Ръцете й трепереха, тялото й все още бе напрегнато и разтърсвано от леките тръпки на изживяния току-що оргазъм.

— Е, аз се опитах да те предупредя — тя се опита да вмъкне малко язвителност в тона си, но бе невъзможно, защото се чувстваше напълно изтощена. По дяволите, можеше да заспи на мига, ако разполагаше с легло под ръка.

Шера пое дълбоко дъх, за да се успокои, след това замръзна. Почувства как сърцето й внезапно запрепуска в гърдите, а в стомаха й се надигна паника.

— Какво има? — Кейн, който бе понечил да вземе фенерчето, се изправи.

Тя се обърна, за да подуши миризмите от единия край на тунела до другия.

— Мамка му — прошепна младата жена. — Да се махаме. Бързо. Някак си сме задействали експлозив.

Беше наблизо, но Шера не знаеше колко точно. Можеше да подуши как проклетото нещо се нагрява, но нямаше начин да го открие навреме. Съдейки по силата на миризмата, имаше вероятност взривните вещества да се намират зад тях и мощността им можеше да взриви останалата част на тунела. С нея и Кейн вътре в него.

Двамата побягнаха.

Дванадесета глава

Ударната вълна от експлозията запрати Шера и Кейн през входа на основната пещера. Внезапното чувство на безтегловност, на полет, беше почти ужасяващо, когато младата жена видя камъните под себе си, върху които едва не падна. При удара в земята тялото й се сви, след което тя се завъртя и се изправи на крака, борейки се да си поеме въздух.

Кейн беше на колене и кашляше заради праха, вдигнал се около тях, като опитваше да се ориентира и да прочисти съзнанието си.

— Джонас — извика Шера яростно, когато Котешките породи ги наобиколиха. — Броя на хората. Искам броя на хората — имаше и други в главната пещера, както й няколко души в по-малките тунели.

— Всички отговориха, Шера — извика той, гласът му прозвуча студено и яростно. — Отвън са медицинският екип и Калън. Ти добре ли си?

— Имаме ли ранени? — Шера присви очи, виждайки няколко от Породите да лежат на земята, а други — да им помагат. — Какво е положението?

Джонас се сепна, докато изучаваше Кейн, а сивите му очи приличаха на живак от ярост. Когато погледна към Шера тя забеляза, че лицето му е покрито с мръсотия, а по бузата му има няколко драскотини, очевидно причинени от летящите отломки.

— От тавана до входа на мината са се срутили големи късове скали, част от хората ни имат леки наранявания, няколко счупени кости. Какво, по дяволите, предизвика тази експлозия?

Алфа-мъже, помисли си Шера с досада. Джонас Уайът беше един от най-лошите, в един момент бе приятелски настроен, а в следващия поемаше контрола. Сега тя разбра, защо се бе издигнал толкова бързо в отдела по сигурността на имението.

— По дяволите — младата жена дишаше тежко, поемайки дълбоко въздух, а Кейн се изправи на крака с олюляване. — Сигурно са били активирани от звук. Нямаше миризма, нито признак за това, преди да почне да се нагрява. Питам се, дали цялата планинска верига не е един голям смъртоносен капан.

Кейн изсумтя саркастично, но тя го пренебрегна.

— Калън пристига — извика Джонас, когато долови шума от джиповете, изкачващи неравния път на планината. — Пригответе се да изнесем ранените отвън. Шера, оставаме или тръгваме?

— Махайте се, по дяволите! — обърна се Кейн към Лъвската порода. — Събирайте си боклуците и се връщайте в имението! Веднага!

Джонас примигна към него с празен поглед. Беше Порода, която рядко приемаше заповеди, дори от Калън.

— Да, сър — кимна най-сетне и се извърна. — Товарете техниката, момчета и момичета, изпратиха ни у дома.

Кейн заръмжа. Шера наклони глава, проследи с любопитство, как ритна някакъв камък, промърмори нещо под носа си и я стрелна с още един опасен поглед.

Тя се усмихна ослепително.

— Адреналинът не е ли прекрасно нещо? Иска ли ти се да го начукаш на някой?

Мъжът се намръщи, повдигна устната си в буен израз на гняв и тръгна към мястото, докъдето се бе изкачил Калън с пикапа, следван от няколко джипа.

Докато Шера го наблюдаваше, Джонас се промъкна до нея.

— Могат ли хората да бъдат заразени и да се превърнат в Породи? — попита я с любопитство. — Кълна се, мисля, че той ръмжи по-добре от мен.

Тя потисна смеха си, сръга с лакът хилещия се мъж и забърза към Калън. Само Бог знаеше какво говори Кейн за нея в този момент.

Кейн определено го правеше. Шера се изкикоти, когато Калън й хвърли мрачен поглед, докато разпитваше половинката й, след това кимна рязко, когато тя се премести достатъчно близо, за да чува по-добре.

— Пещерите очевидно са капан. Ще е най-добре да взривим всички входове, докато положението се успокои, за да можем да завършим доклада и да открием входовете, които използват терористите. До тогава, ще бъдем живи мишени или ще умрем в тези лабиринти, ти избираш — Кейн звучеше изтощено, напълно изцеден. — Не виждам смисъл да излагаме на риск хората си по този начин, Калън.

Веселието на Шера изчезна, щом усети напрежението в гласа му. Не бе сексуално, а от преумора.

Калън се огледа наоколо и видя как бързо товареха ранените на задните седалки на джиповете, за да ги транспортират обратно до клиниката.

— Взривете ги — нареди той, гласът му беше нисък и трепереше от гняв. — Не си струва да се опитваме да ги опазим, като се има предвид колко е голям рискът.

Шера видя как Кейн въздъхна тежко, клатейки глава. Той отклони поглед встрани, където Породите прочистваха района, а Джонас проучваше вече запушения вход. Раменете му вече не бяха изпънати, а присвити и напрегнати, сигурен признак на обхваналата го умора.

Младата жена изгледа Калън с присвити очи.

Водачът на Прайда остана втренчен в нея няколко дълги мига, преди погледът му да се върне отново към Кейн.

— Да се изтегляме — той прокара пръсти през дългата си разпусната коса и въздъхна раздразнено. — Очакваме групата на Пурист да ни предостави повече информация, веднага щом проучат всички слухове, носещи се из района. Александрия и аз искаме да бъдем там, когато пристигнат докладите. Никой от вас двамата не е в най-добрата си форма. Да не би да сте забравили как се спи?

Кейн погледна назад към Шера, очите му бяха тъмни и загрижени. Тя едва се сдържа да не извърне поглед.

— Уморена съм — призна най-сетне младата жена, но прекъсна зрителния контакт и погледна към брат си. — Тези глупости ми се отразяват, Калън. Трябва да направим нещо.

— Съгласен съм — изсумтя той. — Когато откриеш решение ме уведоми, защото, проклет да съм, ако имам такова. Между другото, тази сутрин са освободили нашия любезен приятел с ракетата. Стана както подозирахме, някакъв побъркан съдия е свалил обвинението…

Шера затвори очи, щом чу гневното проклятие на Кейн при тази новина.

— Прекрасно, прекрасно — промърмори тя. — Следващият път просто ще го убия и поне ще се приключи — не се шегуваше.

— Аз ще ти помогна да скриеш тялото — една студена усмивка, почти страховита, изви устните на Кейн.

Бледността по загорялото му лице разтревожи Шера.

— Хайде, жребецо — младата жена застана от едната му страна и се притисна към ръката му, като позволи на собствената й умора да се появи на лицето й — нещо, което ненавиждаше. — Не знам за теб, но определено имам нужда от един душ и от дрямка.

Ръката му незабавно се обви около кръста й, дланта му обхвана хълбока й, привлече я по-близо, а мускулите му се стегнаха, когато я притисна към себе си.

— Ще те напляскам по задника, задето посмя да влезеш в проклетата пещера — отсече внезапно той, а очите му проблеснаха от едва сдържана ярост.

Шера извъртя очи, защото видя повече от гняв. Мразеше да вижда емоциите, които го разкъсват, огъня в очите му, в напрегнатите черти на лицето му. Това й напомняше много за връзката, която двамата споделяха, за болката, която бе изтърпял заради нея, за нея. И че има властта да я прави слаба, както никой друг на този свят.

Прекрасната атмосфера на сутринта беше избледняла заради опасността, обградила ги за пореден път, но нищо не можеше да потуши желанието й към него. Шера можеше да се оправдава с похотта колкото си искаше, но в моменти като този, когато беше най-слаба, си признаваше истината. Любовта й към Кейн я погубваше. Не, защото не би могла да го има — можеше и го имаше. Но миналото я преследваше като жесток призрак, ограбваше съня й, ужасяваше я със слабостите, които знаеше, че притежава. Слабости, които тя никога нямаше да му позволи да види и узнае.

— Хайде, Кейн, да се прибираме у дома — въздъхна младата жена и се отдръпна бавно от него. Тялото й едва се движеше, изтощението се просмукваше в нея, когато тръгна към джипа си. Искаше й се да заспи поне веднъж, без възбудата да я връхлети или спомените да я измъчват. Само веднъж.

Кейн усещаше кожата си свръхчувствителна, досега не му се бе случвало нищо подобно. Не можеше да го разбере, нито да го обясни. Крачеше пред банята на Шера откакто се бяха върнали в имението. Прокара пръсти през косата си, докато се бореше срещу безумния импулс да отиде при нея под душа и да я вземе направо там. Искаше да зарови пениса си в топлината й, и то веднага.

Поклати глава. Дори и след онази първа целувка не бе изпитвал нещо такова. Това беше изгарящ, непреодолим импулс, страст, много по-различна от всичко, което бе познавал. Опитваше да се убеди, че усещането е вследствие от това, че едва не бяха загинали в онези проклети пещери, но в това нямаше никаква логика. Нямаше начин да се обясни внезапния прилив на страст, която гореше по-ярко и по-горещо от всякога.

Бог да е на помощ и на двама им, ако Шера решеше да го отхвърли, защото не мислеше, че може да го понесе. Кейн знаеше, че не би успял да потуши жаждата си за нея. Можеше да усети вкуса й по езика си, жадуваше за усещането на кожата й до плътта си.

Присви широките си голи рамене, ласката на въздуха по кожата му, го накара да потръпне от усещането. По дяволите, един мъж не трябваше да бъде толкова чувствителен.

Душът спря и той се напрегна в очакване. Можеше да си я представи — хлъзгавата мокра плът, мека и розова, по-съблазнителна от всичко на този свят. Младият мъж притихна, припомняйки си усещането на половинката си в онази пещера. Вкусът на целувката й беше повече от деликатен, пикантността на хормона изпълваше сетивата му, докато той се бореше да запази частица от здравия си разум.

Пенисът му все още беше твърд, когато се измъкна от нея. Дори след като се бе излял в нея с невъздържаност, на която не знаеше, че един човек е способен, той се нуждаеше от още.

Кейн се обърна с гръб към вратата на банята и закрачи из стаята, опитвайки се да осмисли емоциите и странните чувства, кипящи в него. Искаше толкова много неща, за които никога преди дори не бе помислял.

По дяволите, обичаше я. Това бе единственото постоянно нещо в живота му, но Кейн започваше да мисли, че разгонването и сексът бяха единственото, което ги свързва. И това бе основният проблем.

Той трепна при тази мисъл. През всичките тези години бе живял, за да отмъсти за нея, беше се борил да намери справедливост за жената, която мислеше, че е изгубил, само за да почувства как светът му се озарява отново, в мига, в който я откри. Никога не бе позволявал гневът или престорената омраза на Шера да разрушат увереността му. Не допусна обидите й да го разколебаят.

Тя му принадлежеше, със сърцето и душата си!

— По дяволите — Кейн седна на стола в ъгъла на стаята, опря лакти на коленете си и скри лицето си в длани. Защо не бе забелязал това преди? Защо не бе видял какво се случва?

— Предупредих те, че удовлетворението трае кратко, Кейн — Шера стоеше на вратата, гъвкавото й тяло беше покрито с кърпа, а дългата й влажна коса падаше около сериозното й лице.

— Симптомите на разгонването намаляха ли при теб? — попита я той.

Тя сви рамене небрежно.

— В последните си фази е.

— Видя ли се с Док? — Кейн знаеше, че не е.

— Не още. Ще отида сутринта — увери го младата жена, а по лицето й се изписа леко смущение.

— Каза на Тайбър, че ще отидеш тази вечер — напомни й той. — Ще те чакам в лекарския кабинет утре сутрин.

Мъжът се изправи на крака и изпита внезапна умора. Въпреки ерекцията, която го подлудяваше, и глада, който разяждаше душата му, той се почувства напълно изтощен. Поклащайки глава, Кейн се отправи към вратата и я отвори бавно.

— Кейн? — той спря, но остана с гръб към нея, защото знаеше, че ако я погледне, ще се върне, ще я докосне, ще я обладае. И тогава действителността пак щеше да започне да го разяжда.

— Да, бейби? — Кейн запази гласа си тих, надявайки се да е прикрил съжалението в него.

— Няма ли да останеш? — попита Шера, едновременно меко и смутено.

Той дълбоко пое дъх.

— Не тази вечер, Шера. Ако имаш нужда от мен, знаеш къде да ме намериш.

Мълчанието зад него беше по-крещящо, отколкото би могла да бъде яростта. Той удари с юмрук рамката на вратата. По дяволите, беше я наранил много повече, отколкото преди.

— Лека нощ, Шера — Кейн напусна спалнята й, игнорирайки възбудата и болката, разкъсваща гърдите му.

Може би любовта, която бе видял в нея преди толкова много години, наистина е умряла. Господи, беше толкова уморен. Обикаляше из това шибано имение като кученце, молещо за обич. Това беше безсмислено и започваше да подронва гордостта му. Не я беше предал, нито я бе зарязал в онази адска дупка умишлено. Ако можеше да промени миналото, Кейн никога не би я оставил, за да отиде за помощ, щеше да я вземе със себе си, независимо от рисковете. Но миналото не можеше да бъде променено.

Шера го упрекваше за загубата на бебето. По дяволите, той не можеше да я вини, обвиняваше себе си, въпреки че не беше наясно със ситуацията. Тази загуба го преследваше както много малко неща в живота му. Неговото дете. Негово и на Шера.

Той поклати глава, докато влизаше в спалнята си. Седна на леглото и издърпа ботушите от краката си, след това се изправи и съблече дрехите, преди да легне. Пръстите му се обвиха около пениса му и го погалиха. Кейн затвори очи и си представи, как Шера го докосва.

Мрачна усмивка изви устните му. Ръцете й бяха по-меки от коприна, по-горещи от огън. Тя можеше да го събори на колене с една усмивка, да накара сърцето и члена му да се развълнуват само с един поглед на прекрасните си котешко зелени очи. А тялото й… Той простена ниско, жадно. Тялото й го караше да се изпоти от страст. Сладките й извивки и сатенената топлина примамваха човек и го подлудяваха от желание да я обладае.

Пръстите му се задвижиха по-бързо по ерекцията, а съзнанието му изцяло се отдаде на мисли за нея. Припомни си как сладките като сироп сокове покриват нежната й женственост, а твърдите зърна се издигат върху стегнатите й гърди, докато той ги докосва и засмуква в устата си. Как пръстите му се потапят във вътрешността й, а горещите й кратки стонове звучат около него, докато я обладава бавно, притиска се към нея, усеща я как се свива около пениса му, крещейки от желание.

Тестисите му се стегнаха, бедрата му потръпнаха, а от устните му се откъсна ниско ръмжене, когато спермата бликна от върха на члена му. Това уталожи болката и го остави задъхан, все още гладен, но достатъчно облекчен, за да заспи, поне така се надяваше.

Кейн се обърна по корем и зарови глава във възглавницата, опитвайки се да не обръща внимание на факта, че отново ще спи сам.

Шера се взря замаяно във вратата. Какво, по дяволите, се беше случило? Да не би Кейн да си бе ударил главата при експлозията? И какво, по дяволите, искаше да каже с това, че тя знае къде да го намери? От кога чакаше тя да го потърси? Откакто я срещна в Санди Хоук, винаги бе около нея, никога не я оставяше и не се предаваше.

Младата жена подпря ръце на бедрата си, силно объркана. Беше подушила възбудата му, по-гореща и настойчива от всякога. А той просто си бе тръгнал.

Шера се извърна от вратата. Издърпа кърпата от тялото си, захвърли я към банята, след това облече една дълга туника и бързо излезе от стаята си. Слезе надолу по стълбите, привлечена от гласовете на Калън и Меринъс, носещи се от кухнята. Имаше нужда от съвет.

Обикновено не търсеше съвети. През всичките тези години се бе опитвала да не натоварва Калън с проблемите си, защото знаеше, че безопасността на Прайда е по-важна.

— Здравей, Шера, помислих, че си се оттеглила за нощта — Меринъс се усмихна и отпи от чашата със студено мляко.

Шера й отвърна със слаба усмивка.

— Виждам, че си намерила бисквитките, които Кейн вмъкна тайно за Каси.

Меринъс се усмихна заговорнически.

— Знаех, че брат ми ще го направи. Той ме снабдява с бисквитки през целия ми живот.

Шера се намръщи и погледна към Калън.

— Защо не си й купил? Ти не си бедняк.

Калън се ухили и се облегна на стола си, а пръстите му си играеха с косата на съпругата му, когато погледна сестра си.

— На него му харесва да ги доставя. Това му позволява да запази чувството си за притежание. Защо да му го отнемам? Кейн е защитавал Меринъс през целия й живот, грижи се за нея дори сега. Аз нямам проблем с бисквитките — той сви небрежно рамене.

Шера го изгледа странно.

— Но тя е твоя съпруга — подчерта тя. — Твоя отговорност.

Очите му се присвиха замислено за миг. Той беше любимият й по-голям брат и Шера можеше да види, защо Меринъс не е била в състояние да се откаже от историята, след като е видяла снимката му. Калън беше изключително красив, по един суров начин. Високи скули, диво лице. Чувствени устни. Чертите на лицето му бяха лъвски, но това не загрозяваше външния му вид ни най-малко.

— Така е — кимна мъжът. — Но Кейн пръв е станал част от живота й. От по-дълго време. Защо трябва да негодувам или да се намесвам във взаимоотношения, които той цени толкова много?

Меринъс не каза нищо. Потопи невъзмутимо бисквитката си в чашата с мляко и я погледна с очи, пълни с разбиране.

Шера сви рамене.

— Просто бях любопитна.

— Ти никога не си просто любопитна, Шера — отвърна Калън. — Какъв е проблемът? Все още си разгонена и въпреки това стоиш тук и ми задаваш въпроси, вместо да отделиш време да опознаеш половинката си.

За миг остана безмълвна, примигвайки към него объркано.

— Това е сексуална…

Калън въздъхна тежко.

— Шера — поклати глава той. — Няма да оспорвам убежденията ти, въпреки че не съм съгласен с теб. Разгонването не е само физическо състояние, вече те предупредих за това.

Така беше. Беше й изнесъл лекция за емоционалните, физическите и душевните връзки. Тогава не бе видяла смисъл в това, не го виждаше и сега.

Раменете й се отпуснаха, когато тръгна към вратите, водещи към закътаната изкуствена пещера отвън.

— Къде е Кейн? — попита небрежно Меринъс, но другата жена усети нотка на гняв в гласа й.

Тя сви рамене.

— В стаята си, предполагам.

— А ти си тук. Защо? — продължи Меринъс. — Какво се е случило?

Шера се обърна към тях, мръщейки се объркано.

— Не знам. Излязох от банята и Кейн се появи… беше почти натъжен… потиснат, сякаш бремето на раменете му е прекалено тежко, за да го понесе. Предположих, че разгонването е причината и му напомних, че го предупредих за последствията — тя погледна към брат си, хапейки долната си устна. — Той просто си тръгна, Калън. Не разбирам, защо го направи.

Водачът на Прайда направи гримаса.

— Кейн е различен, Шера. Ти не можеш да го разбереш, както разбираш мен или някой от останалите. В много отношения, неговият живот е бил също толкова труден, вътрешните белези са също толкова дълбоки, колкото и външните. Може би трябва да го попиташ.

— Той няма да й каже — обади се в този момент Меринъс, като се облегна на стола си и постави ръце на издутия си корем.

Шера се намръщи към нея.

— Защо не?

— Защото ти би трябвало да знаеш. Познаваш го по-добре, отколкото мислиш, Шера. Просто се опитваш да отречеш, че е така — Меринъс сви рамене, докато дланите й поглаждаха светлосинята й памучна риза. — Освен това, ако Кейн смята, че не знаеш какъв е проблемът, тогава не би се поколебал да ти каже.

— Значи се очаква да чета мислите му? — изръмжа Шера. — Този мъж е най-дразнещият и объркващ човек, когото някога съм срещала през живота си. А сега трябва да знам и какво става в мозъка му?

Той щеше да я подлуди.

— Мозъкът на Кейн не е това, за което трябва да се притесняваш — увери я Меринъс. — От това, което каза, че е направил, разбирам, че си го наранила, Шера. Някак си си го наранила дълбоко.

Чувството, което видя в очите на другата жена, блясъкът на сълзи, накара сърцето на Шера да се свие. По време на всичките им разговори за Кейн, Меринъс никога не бе отронила и една сълза. Защо сега?

— Как съм го наранила? — тя разпери ръце объркано. — Не съм направила нищо, Меринъс.

Погледът на Меринъс беше твърд и хладен.

— Очевидно си направила нещо. Ти победи Кейн. А досега, можех да се закълна, че никой не би могъл да го стори — тя се изправи с помощта на съпруга си, без да откъсва поглед от другата жена. — Ако изгубя брат си, само защото ти си дяволски упорита, за да признаеш истината пред себе си, тогава никога няма да ти простя. Запомни това, Шера.

Тя се наведе и целуна Калън бавно.

— Ела в леглото по-скоро. Липсваш ми, когато не си там.

Той докосна лицето й. Жестът беше неочаквано нежен, върховете на пръстите му се плъзнаха по бузата й, сякаш се наслаждаваха на допира до кожата й.

— Обичам те, малката ми — прошепна той.

— И аз те обичам — пръстите й погалиха рамото му, когато мина покрай него поклащайки се и тръгна към асансьора в коридора.

— Изглеждаш объркана, Шера — Калън изсумтя, стана от масата, взе чинийката и чашата на Меринъс и ги отнесе до мивката.

Младата жена сви рамене. Кейн често я докосваше както Меринъс Калън. С леки, нежни ласки. Едно потвърждение, че наистина държеше на нея.

Погледът му, бе изпълнен с възхищение, когато върховете на пръстите му достигнеха бузата й. Шера трепна при спомена, точно както когато Кейн се опита да я докосне по този начин. Не защото не искаше да го направи, а защото всеки път, когато го стореше, нещо в нея омекваше. Нещо, което я караше да жадува за още и още повече да се нуждае от него.

— Откъде знаеш, че е любов, а не само химия? — прошепна тя, потривайки ръце, докато гледаше как брат й изплаква чашата и чинийката на съпругата си и ги поставя в миялната машина. — Може би е само разгонване, Калън — каза му отчаяно. — Какво става, когато премине?

— Възбудата изчезва, знаеш това, Шера — смъмри я той. — Тялото ти се опитва да ти каже това, което сърцето и разумът ти вече са приели, но ти отказваш да го признаеш. Просто си прекалено упорита.

Тя едва не зяпна.

— Как можа да кажеш това? Калън, това не е инат — тя се опита да прикрие болката, която думите му й причиниха — нещо повече, опита се да се скрие от мисълта, че той казва истината, от това, което експлодира в гърдите й.

Калън се облегна на кухненския плот и скръсти ръце пред гърдите си.

— Кейн е суров мъж. Най-твърдият, който се е раждал някога. Но е добър човек, Шера. И въпреки сарказма и подигравките му, той показва на хората, на които държи, колко го е грижа, по единствения начин, който му е известен. Като убеждаваш себе си, че не го обичаш, нищо няма да постигнеш. Аз знам, че е така. Разбрах го откакто ви видях за първи път заедно. Може би вече е време и ти да го приемеш.

Тринадесета глава

Беше объркващо да осъзнаеш, че битката, която си водил, е била безсмислена. Докато стоеше на балкона, взирайки се в тъмнината, Шера призна истината пред себе си. Беше загрижена за въздействията на разгонването върху Кейн и това не беше толкова лъжа, колкото прикритие. Ако се фокусираше върху това, тогава нямаше да й се налага да се вглежда в себе си или в собствените си страхове.

Проблемът не беше в това да го обича отново. Винаги го бе обичала. От мига, в който го видя за първи път в лабораторията, сърцето й му принадлежеше. Щом прие, че изпитва тази любов, позволи на съпротивата, която я бе защитавала през всичките години да се разпадне. Съпротива, която я държеше силна и я предпазваше да не загуби разума си през онези мрачни, замъглени от болка дни, преди Калън да успее да ги измъкне от там.

Бе убедила сама себе си, че не изпитва любов, а омраза. Когато вече не можеше да мрази, се бе уповавала на мисълта, че не обича. Но не беше така. Щом се чувстваше сякаш нещо в нея ще избухне, значи обичаше Кейн Тайлър. А това бе слабост. Най-лошата измежду всички.

Едва не умря, когато го изгуби. През онези първи дни, в които Дейън я убеждаваше, че Кейн си е тръгнал и никога няма да се върне, бе пожелала да умре. Докато не разбра, че носи неговото дете. Мисълта за това бебе я направи по-силна, помогна й да се отдръпне от ръба, към който сега отново приближаваше. Беше имала време да убеди себе си, че го мрази, че не се нуждае от него. Когато загуби бебето, тази омраза й даде сили. Помогна й да оцелее, но живееше по навик. Съществуваше.

А сега какво? Вече не можеше да се самозалъгва. Сега Кейн бе тук. И каквито и чувства да изпитваше към нея, тя ги унищожаваше със своята упоритост.

От гърлото й се откъсна ниско, отчаяно ръмжене, когато влезе в стаята и закрачи из нея. Страдаше за него. Чувството я измъчваше, душата й щеше се пръсне от мъка и все пак, не можеше да се насили да отиде при него, не можеше да му каже онова, което той искаше да чуе.

Не можеше да изпита облекчение. Нямаше го и Кейн. Той я бе затворил в имението, изтъквайки някакви несъществени причини, на които не бе повярвала нито за миг. Тук имаше достатъчно пазачи, ако отново ги нападнеха. Кейн я искаше близо до себе си, искаше да я защитава, да я пази. Да я задуши.

Шера усти как гърдите й се стягат при тази мисъл. Той искаше да я докосва, не само за да прави секс с нея, а защото имаше нужда от това. А тя сдържаше всяко свое желание и не си позволяваше да направи същото.

Защо? Защо беше толкова упорита, толкова твърдо настроена срещу интимността, която той искаше да сподели с нея? Защо го правеше, след като и сама го желаеше?

Дъхът заседна в гърдите й при осъзнаването на тази истина. Ако си позволеше да приеме реалността, какво щеше да се случи, ако отново изгубеше Кейн? Ако го убиеха или се умореше от нея? Как щеше да го преживее тогава? Това беше истинската бариера между двама им. Не беше заради загрижеността й, особено като се имаше предвид факта, че няма за какво да се безпокои. И двамата бяха в период на разгонване, и Шера знаеше, че физическият дискомфорт на половинката й сега е дори по-голям от нейния собствен. Това личеше по напрежението в раменете му, в липсата на сън, изписана по лицето му. Сам се погубваше. Тя го погубваше.

Младата жена сведе глава треперейки и излезе отново на балкона. Усети как студеният въздух я обгръща, но студът вътре в нея й въздействаше много повече от времето.

Погубваше и двама им, а Кейн заслужаваше нещо по-добро. Заслужаваше повече от една жена, чиито сънища често бяха обсебвани от кошмари, жена, чието сърце бе белязано от миналото, за което нито един от тях не можеше да бъде обвиняван.

И въпреки това Шера още го винеше. Младата жена въздъхна тежко, борейки се със сълзите, които напираха в очите й и стягаха гърдите й. Все още го винеше, не само защото я бе изоставил или заради загубата на детето им, а заради собствената си неспособност да преодолее болката.

Риданието, което се откъсна от гърдите й, я хвана неподготвена. Болката, спотайваща се в душата й изпълни сърцето й, разкъсвайки обещанията, които бе дала пред себе си през годините. Всичко, което помнеше, което чувстваше, бе желание. Не сексуално, а емоционално. Отчаянието, което я обземаше щом тъмнината се спуснеше над нея. Жаждата да усети топлината на тялото му, да почувства пръстите му, галещи лицето й…

Кейн го бе направил веднъж.

Шера почти не осъзнаваше тихите ридания, излизащи от устните й, докато си спомняше единствения път, когато той я бе погалил по този начин. Точно преди да я вземе онзи първи път, знаейки, че камерите ги наблюдават. Той със сигурност е знаел, а тя не. Върховете на пръстите му бяха помилвали бузата й, докато се взираше в очите й.

Ние играем играта, когато се налага. Гласът му бе толкова тих, като шепот, че тя едва го чу. И обичаме, когато можем. Обичам те, Шера…

Тя обви ръце около гърдите си, виковете, които изпълваха душата й се изплъзнаха като дрезгави ридания, а по бузите й потекоха сълзи. Спомни си, че тогава не се бе изплашила от него. Това докосване достигна душата й още преди той да изрече думите. А сега тя отказваше и на двама им удовлетворението, което знаеше, че може да бъде намерено само по един начин — като приемеше връзката между тях не само физически, но и емоционално.

Не се чувстваше по-добре като го отхвърляше. Можеше да се оправдава, докато ада замръзне, но ако нещо се случеше с него, тя щеше да умре. Може би не физически, а душевно, точно както се бе чувствала, докато не го видя отново.

Изтри ядосано лице, пое дълбоко дъх и се опита да не плаче. Кейн се бе оттеглил, и ако Меринъс беше права, това беше, защото е изгубил надежда, както се бе случило и с нея преди толкова много години. Двамата бяха разделени достатъчно дълго. Беше сама от толкова дълго, че бе забравила причината за страданието си. Страдаше, защото Кейн не бе до нея. Защото не я бе прегръщал, докосвал, изпълвайки не само тялото, но и сърцето й.

Но сега беше тук. Това беше възможността, за която бе мечтала през най-мрачните нощи, когато бе отказвала да признае, защо се буди с плач. Възможността, за която се бе молила през изпълнените с тъга дни след загубата на бебето, когато животът не си струваше да се живее.

Беше изгубила достатъчно. Време беше да вземе това, което й принадлежеше. Кейн беше неин.

— Пазете сензорите извън пещерите. Ще ги свържем звуково и визуално и да се надяваме да послужат за нещо повече от предупреждение, ако и други копелета с ракети решат да дойдат — Кейн се беше навел над сателитните снимки на земите, собственост на Породите, а хората от екипа му стояха около масата в неговата стая. — Изображенията не показват пещерите, които открихме, но ако погледнете малко по-внимателно, ще видите сенки вместо тях — той посочи две от местата, които изглеждаха като почти незабележими петна по плътните страници. — Тези образи са много внимателно „фиксирани“. Досега открих шест района, които трябва да бъдат проверени. Сутринта намерихме още три устройства и ще продължим с търсенето на останалите. Първото нещо, което ще направя утре, е да уведомя Калън и Тайбър.

— Какво ще кажеш за нови изображения? — попита го тихо Джакъл и спокойният му глас прекъсна мислите на Кейн. — Сателитът на военните, който осигури тези, сигурно може да ни даде представа за мястото, където са изходите на пещерите от двете страни, както и за мрежата им от тунели. Да поискаме още снимки?

Джакъл беше спокоен и студен като дълбока зимна нощ. Той беше един от първите войници, които Кейн бе избрал за екипа си, състоящ се от експерти по спасяване. Никога не се вълнуваше или ядосваше. Нито повишаваше тон. Ако някой го разгневеше достатъчно, умираше. Чисто и бързо.

— Същия проблем — Кейн въздъхна тежко, докато се опитваше да запази мисълта си ясна.

Точно сега трябваше да бъде спокоен, помисли си яростно. Вместо да разпуска с бира, облечен в меки сиви свободни панталони, както правеше обикновено вечер, той страдаше заради тесните дънки и дяволската ерекция.

— Всъщност не — проговори Айс, техният технически експерт. — Лоурънс Индъстрис има свой собствен сателит в орбита около Земята. Защо да не накараме копелето да поработи малко, след всички неприятности, които ни причини, като разби портите на имението? Ако наистина е сериозен в желанието си да стане част от живота на сестра си, ще ти даде това, от което имаш нужда.

— Обаче как можем да бъдем сигурни, че е надежден? — Джакъл потупа снимките нетърпеливо. — Виж как Правителството прецака тези тук.

— Защото един от нас ще бъде там, докато се теглят изображенията — Айс се усмихна хладно. — Аз знам как да работя със сателити и да ги програмирам. Ако Лоуръс ми даде свобода, мога да получа всичко, от което се нуждаем.

Кейн присви очи към високия войник. Айс беше обучен да работи с някои доста напреднали технологии на Правителството, преди да дойде при тях.

— Даун ще поговори с него по този въпрос — Кейн кимна, а очите му се присвиха още повече при тази мисъл. Даун избягваше Сет, беше толкова очевидно, колкото страхът изписан по лицето й. — Това може да реши много от проблемите ни. Ако той се съгласи, това ще го придвижи нагоре по личната ми скала на доверие. Ако откаже, отива в списъка на заподозрените. Лично аз смятам, че ще иска да помогне.

Сет Лоурънс изглеждаше искрен в предложенията си да помогне с каквото може, сестра му и бъдещият му племенник или племенница, да бъдат по-добре защитени. Досега бе приемал ограниченията, които му налагаха и стоеше в границите на имението. Понасяше спокойно усилената охрана, неизменно присъстваща при срещите му с Рони. Макар че, според Кейн, това доста го дразнеше. Не му допадаше особено, че поставят мотивите му под въпрос, но въпреки това разбираше причините, налагащи тази предпазливост.

Кейн се чувстваше така, сякаш изпращаше Даун да преследва вълк. Интересът на Сет Лоурънс към нея бе достатъчно явен, а тя от своя страна не криеше желанието си да го отбягва. Проклетите жени от този Прайд щяха да го докарат до гроба. Него и всеки друг мъж в имението, ако не бяха внимателни.

Потърка тила си. Искаше му се да може да облекчи и напрежението в тялото си толкова лесно.

— Добре, един проблем отпадна, колко още остават? — попита нетърпеливо.

— Всичко останало е подсигурено — увери го Джакъл. — Един от нас ще работи с някой екип на Породите известно време, но да ти кажа, тези същества са упорити и ловки като дяволи. Не знам дали имаме какво да им предложим по отношение на информация или опит. Някои от тези момчета са най-лошият ти кошмар. А да не говорим за жените — те са истинската опасност. Само заради тях, е достатъчно човек да започне да екзекутира членове на Съвета. А този Лъв, Уайът, би могъл да уплаши някой до смърт. Едва ли има оръжие, което да не знае как да използва или ситуация, която не би могъл да овладее.

Кейн знаеше точно как се чувства другият мъж. Жените Породи често бяха най-опасните. Очите им бяха засенчени от кошмарите, които преследваха сънищата им. Понякога изкарваха дни наред без сън, за да не се налага да се изправят пред демоните, които ги очакваха. А Уайът беше най-големият трън в задника.

— Имаме нужда от психолог — изръмжа той. — Калън отказваше досега, но аз работя по въпроса.

Разбираше възраженията на водача на Прайда. Ако по някаква случайност психологът се окажеше симпатизант на Съвета, щеше да причини повече вреда, отколкото полза. Но някои от Породите се движеха по ръба на бръснача и здравият разум и моралът им бяха под въпрос.

— Ти, с твоите психолози, градско момче такова — изсумтя Джакъл. — Точно от това имаме нужда, някакви костюмари да остроумничат наоколо и да ни казват как трябва да се свържем с детето вътре в нас — подигра се той. — Ще намеря това малко скрито копеле и ще го спукам от бой, ей така за кеф.

— Забавляваш ли се още, Джакъл? — изсмя се Айс, когато широкоплещестият бивш фермер от Канзас го стрелна с убийствен поглед.

Джакъл изсумтя.

— Вече не. Да не би доброволно да кандидатстваш за боксова круша, Айс?

— Достатъчно — Кейн нямаше време за техните приятелски караници. — Изнасяйте се — каза той, като нави на руло сателитните изображения и ги подаде на Джакъл. — Остани в постоянна връзка и утре ме дръж в течение за напредъка си. Първото нещо, което ще направя сутринта, е да говоря с Лоурънс.

Мъжете излязоха от стаята и най-сетне оставиха Кейн в блажена самота. Веднага се съблече. Трябваше да освободи пениса си от проклетите дънки или щеше да се побърка.

Вече гол, с набъбнал и натежал от желание член, той се срина на един стол до стената и се огледа с чувство на неудовлетвореност. Сега можеше да забива измъчената си ерекция в горещата прегръдка на влагалището на Шера, ако не беше толкова дяволски упорит. Мъжът отпусна глава на облегалката на стола, а пръстите му погалиха пениса, докато си представяше как стегнатата влажна топлина потича по ствола към тестисите му и кара цялото му тяло да се изопне от желанието да еякулира вътре в нея.

За съжаление, това изобщо не беше достатъчно. Не физически. Физически Кейн разбираше разяждащия глад. Хормонът се беше загнездил в кръвта му по начин, който караше възрастния доктор да го гледа странно, и това беше причината за непрестанната сексуална възбуда. Неутолимият копнеж, който изпълваше душата му обаче, беше друг въпрос. Той се намръщи и почеса разсеяно набраздените си с белези гърди. Нещо липсваше, нещо, което не можеше да запълни постоянно нарастващата празнота, без значение колко често обладаваше Шера.

Нейното сърце. Кейн въздъхна тежко, когато отново си призна истината. Не беше получил сърцето й. Притежаваше тялото й, верността й, но не доброволно. И това беше пагубното. Шера беше негова само заради химията между тях.

Нямаше нито нежни докосвания, нито интимно потъркване на тела, както беше виждал при другите Породи и техните половинки. Шера избягваше това, доколкото бе възможно. Когато бяха заедно, тя искаше секс и нищо повече. А Кейн имаше нужда от друго.

Той стисна с ръце на дръжките на стола, а зъбите му изскърцаха от ярост. Колко често се бе опитвал да я докосне, копнеейки просто да почувства мекотата на кожата й под върховете на пръстите си или топлината на тялото й до своето? Повече, отколкото искаше да преброи, и във всеки случай, тя трепваше или предпазливо се отдръпваше от него. Всеки път беше отхвърлян.

— Кейн? — гласът на Шера от другата страна на вратата на спалнята му, го накара да се намръщи мрачно.

Ако имаш нужда от мен, знаеш къде да ме намериш.

Той беше направил предложение, така че защо да й отказва сега, когато бе дошла доброволно при него.

— Отключено е — Кейн не промени позата си, отпуснат гол в стола. Повдигна глава от облегалката, за да види как вратата се отваря и Шера пристъпва предпазливо вътре.

Четиринадесета глава

По дяволите, тя приличаше на ангел. Русата й коса, блестяща и гъста, обграждаше лицето й и падаше по гърба като бяла коприна. Изумруденозелената дълга туника се спускаше по тялото й, прошумоляваше по гърдите, ханша и бедрата и достигаше грациозните й стъпала.

Очите й се разшириха при вида на голото му възбудено тяло. Младата жена преглътна тежко, затвори вратата и заключи.

Кейн изведнъж присви очи. Тя изглеждаше… неспокойна. Ръцете й още стискаха бравата, а очите й бяха тъмни от възбуда и тревога. И още нещо, някакво чувство, което не можеше да определи. По дяволите, сигурно щеше да му каже да върви на майната си и да си го начука. Беше го правила достатъчно често през последните няколко месеца.

Бог знаеше, че в някои дни му се искаше да може да запази дистанцията, която тя поставяше помежду им, и да отхвърли желанията, които разяждаха вътрешностите му като отрова.

— Това е пенис, а не чудовище — изръмжа Кейн, махвайки с ръка към ерекцията, към която продължаваше да се отклонява погледа й. — Гледаш го, сякаш очакваш да те ухапе.

— Изглежда достатъчно ядосан — лека, нервна усмивка докосна устните й, след това се стопи и Шера погледна Кейн мрачно. — Ти изглеждаш достатъчно ядосан.

Мъжът въздъхна тежко с чувство на неудовлетвореност.

— Уморих се до смърт, Шера, и съм възбуден до полуда. Ако си дошла за това, тогава действай.

Кейн се изправи на крака, нетърпелив да я обладае, за да успокои поне тази част от страданието си.

Младата жена прехапа устни, а погледът й се отклони за миг към леглото.

— Това не е всичко, което исках — прошепна тя, очите й срещнаха неговите и разкъсаха сърцето му с уязвимостта, стаена в тях.

Мъжът потърка уморено тила си.

— Какво друго би могло да има? — попита най-сетне. — Ще бъда честен бейби, самоконтролът и търпението ми намаляха тази вечер, така че моментът не е добър за борба.

— Но е добър за чукане? — в гласа й нямаше топлина, само убийствена сериозност, която прониза душата му.

Господи, жадуваше да я докосне. Искаше просто да плъзне върховете на пръстите си по бузата й, да се сгуши до шията й. Той беше по-лош и от шибаните Котки, тичащи около това проклето място.

— Да — Кейн прокара пръсти през косата си. — Добър е за чукане.

Много добър за чукане, крещеше пенисът му.

Шера сведе глава и кимна колебливо, но не понечи нито да се съблече, нито да тръгне към леглото.

— Шера, защо си тук, по дяволите? — изръмжа най-сетне той. — Очевидно не бързаш да си легнеш с мен, така че, защо не ми кажеш какво искаш?

Тя прехапа устни и на него му се прииска да изстене.

— Искам да знам, защо си толкова ядосан — каза накрая, повдигайки очи към него, докато кършеше пръсти. — Защо си тръгна от стаята ми и защо се държиш като задник, повече от обикновено? Искам да говориш с мен, Кейн.

Той изсумтя и направи гримаса при тази молба.

— Говорих с теб месеци наред Шера, а ти дори не си правеше труда да ме слушаш. Защо сега?

Тя отклони поглед и прибра един кичур коса зад ухото си.

— Никога преди не си бягал от мен, Кейн — звучеше объркана, сякаш самата му постъпка, бе извадила нейния малък свят от равновесие.

— Казах ти, че ще бъда тук, ако имаш нужда от мен — сви рамене той и тръгна към леглото. Изтегна се предизвикателно, впи провокиращ поглед в нея, а ръката му обхвана основата на пениса му. — Това е всичко, което искаш от мен, нали, бейби? Ела и го вземи. Целият е твой, по всяко време — Кейн мразеше яростта пулсираща в гърдите му, желанието да я разтърси, да я накара да види веднъж и завинаги всичко, което бе отхвърлила.

Тя се взря в него нерешително, изражението й беше изпълнено с мъка и болка, която разкъса сърцето му.

— Не знам какво да правя, Кейн — прошепна Шера, отчаянието в гласа й отекна около тях. — Не знам как да поправя това, как да поправя себе си.

Младият мъж стисна зъби от безпомощната болка в гласа й.

— Искам те. Имам нужда от теб. Приемам те като моя половинка. Какво повече мога да ти дам, което вече нямаш? — тя се взираше в него, думите й бяха накъсани, а тонът изпълнен с объркване и гняв.

Любовта си. Кейн въздъхна тежко.

— Не те моля за нищо повече, Шера — каза най-сетне примирено. — Вече не.

Тя се отдръпна бавно от вратата и пристъпи по-близо до него, след това спря отново.

— Ти искаш нещо, което не ти давам — прошепна Шера. — Искам да ти го дам, Кейн. Кълна се. Искам да си щастлив и да усетиш малко спокойствие, така отчаяно, както го искам за себе си. Кажи ми от какво се нуждаеш. Кажи ми какво да направя?

Тя стискаше ръцете пред себе си, пръстите й се извиваха, докато го гледаше с тъмните си, изпълнени с болка очи. Бог да му е на помощ, беше страдала толкова много през целия си живот. Справедливо ли бе да се терзае дори секунда повече? Да страда, заради невъзможността му да я предпази, заради това, че се бе провалил и не я бе защитил?

— Шера… — прошепна името й с мрачна тъга. — Ела тук, бейби — Кейн протегна бавно ръка към нея. — Не е нужно да предполагаш. Няма нищо за казване. Мисля, че Тайбър е заразен. Всички тези негови глупави настроения, се предават и на мен — едва не се задави от думите.

Младата жена поклати глава отчаяно.

— Не ме лъжи — каза рязко, а в очите й блесна гняв. — Не ме успокоявай.

Той се протегна да докосне бузата й, но вместо това остави ръката си да падне на рамото й, за да прикрие собственото си предателско желание.

Кейн се опита да се усмихне.

— Имам нужда от теб — прошепна най-сетне. Не искаше да усилва болката й точно в този момент. Тя му даваше това, което можеше, и то бе повече, отколкото очакваше, нали така?

Заради него бе изгубила детето им, била е упоявана и жестоко изнасилвана, принудена да живее в страх почти едно десетилетие. Защото той се бе провалил.

Шера не искаше неговата нежност, той го знаеше. Леките докосвания, които щеше да й даде, внимателните думи. Тя искаше да бъде чукана. Искаше възбудата да намалее, да бъде обладавана, докато оргазмът избухне в тялото й, облекчавайки болката. Той можеше да й даде това и ако то не успееше да утоли желанията му, тогава вината щеше да бъде негова, не нейна.

— Толкова много години мечтаех за теб — прошепна Шера, докато се взираше в него с потъмнели от болка очи. — Макар да смятах, че си ме предал, аз страдах, докато не помислих, че ще умра от нуждата. Не тази да бъда чукана, а тази да бъда прегръщана — гласът й се прекърши, а тялото й се разтърси от тръпки. — Сама се принуждавах да мразя, вместо да обичам. Потисках тези потребности толкова дълбоко в себе си, че да ги пусна сега е толкова трудно, колкото беше да ги потискам в началото.

Кейн притихна, наблюдавайки я безмълвно. Слушаше думите, виждаше сълзите в очите й, който тя се опитваше да прогони с яростно примигване. И сърцето му се изпълни с надежда.

— Докосваш ме и аз усещам как цялата ми съпротива се пропуква… — в гласа й прозвуча слабо ридание. — Чувствам как всички онези надежди и мечти, които почти ме убиха, се надигат отново в мен. И това ме ужасява… — една сълза капна на бузата й, копринена следа от болката, която накара сърцето му да се свие. — Какво да правя? — малките й юмруци забарабаниха по белезите на гърдите му, докато в очите й блестеше гняв. — Проклет да си, Кейн, какво ще правя, ако те изгубя отново? Как ще оцелея, като те обичам толкова много, повече, отколкото съм те обичала, преди да те изгубя?

Душата му се изпълни с радост, докато се взираше в нея невярващо. Сега любовта бе всичко, което се таеше в очите й, толкова сигурно, колкото болката, объркването и вълнението, които ги изпълваха преди. Сълзите се стичаха неспирно надолу по страните й. Кейн се протегна бавно, а върховете на пръстите му ги докоснаха колебливо и тя се стегна. Очите й трепнаха от удоволствие, когато той изтри влагата, а дъхът й секна, когато го погледна. Обичаше го.

— Тогава те обичах, но никога толкова, колкото сега — прошепна мъжът. — Знам какво е да те загубя, да вярвам, че няма надежда, че няма да мога да те докосна никога отново, да почувствам топлината или целувката ти. И дори тогава, аз се борих за теб. Водих твоята битка и в най-мрачните си сънища, беснеех заради загубата. Докато те видях в тъмнината, чух гласа ти, видях очите ти и започнах да дишам отново — думите излизаха накъсано от гърлото му, докато се бореше със собствените си сълзи. — Умирам вътрешно, когато се събудя сам и винаги се питам дали не съм те сънувал. Дали изобщо си била там наистина. Първият ми поглед към теб всяка сутрин е като малко късче от рая. Но имам нужда от повече, Шера — палецът му се притисна към устните й, за да възпре отговора й, докато не приключеше. — Искам сърцето ти. От теб искам същите чувства, които ти давам и аз. Не мога да живея с надежди. Не по този начин.

— Обичам те — изхлипа Шера. — Какво повече искаш?

— Без повече измъкване — Кейн улови раменете й, насилвайки се да смекчи хватката си, отчаянието си. — Без повече шибани откази, Шера. Без отделни легла или криене. Всичко или нищо. Аз искам всичко.

— Какво, по дяволите, си мислиш, че се опитвам да ти дам, задник такъв? — изръмжа тя в лицето му, а кучешките й зъби проблеснаха предупредително. — Искаш да пусна шибана обява ли?

— Мога да приема това — той наклони глава, сякаш обмисляше предложението, сдържайки усмивката си, смеха си. Радостта си. — Това ще бъде едно начало.

Очите й се присвиха, гняв, горещ и дълбок проблесна в тях, миг преди Шера да замахне с юмрука си. Кейн го улови също толкова бързо, после се изсмя и я притегли към себе си. Устните му покриха нейните и чу сподавената й въздишка. Младата жена беше мека и деликатна, а плътта й топла и изкусителна като самия грях. Мъжът се раздвижи бързо, повдигна я към себе си и падна назад на леглото, придърпвайки я върху тялото си, докато устните му опустошаваха нейните, а тя го следваше с жажда, която съперничеше на неговата.

Кейн плъзна ръце по хълбоците й и придърпа копринената туника нагоре по краката й. Освободени, те се преплетоха с неговите в копнеж да почувства голата му кожа.

Устните му се бореха за надмощие в целувката и за първи път не го интересуваше проклетия хормон. Шера беше негова. Най-накрая. Напълно. Да върви по дяволите шибания хормон.

Езикът му се гмурна между устните й, заигравайки се с нейния. Кейн изръмжа предупредително, когато тя се опита да поеме превеса над целувката. Ръцете му се преместиха на деколтето на туниката, сграбчиха плата и го разкъсаха с диво дръпване, след това той се завъртя, притисвайки я по гръб на леглото.

Младият мъж се бореше за контрол. Искаше да го задържи. Искаше Шера толкова гореща, толкова обезумяла от удоволствие, че да му позволи да я люби. Да му позволи да я докосва, милва и гали, както той желае.

Погледът й се впи в него, страните й пламнаха, зелените й очи блестяха от възбуда, а не от болка, когато той се надигна и издърпа разкъсаната дреха от тялото й, загледан в кожата, която се разкри пред него.

Лека руменина покриваше гладките хълмчета на заоблените й гърди. Кейн прокара обратната страна на пръстите си по близката извивка и едва не потрепери от топлината, която се разля от нея, а зърното се втвърди още повече.

Нежните тъмнорозови връхчета бяха заострени от възбуда и примамваха вече изострения му апетит. Пенисът на Кейн туптеше настойчиво да я вземе веднага, но сърцето му крещеше първо да я докосва. Изпитваше нещо повече от физическа нужда. Копнееше да докосва не само нежните й гърди или копринените устни — искаше да докосне душата й.

— Толкова си красива — прошепна, като наведе глава и потърка бузата си по извивката на гръдта й, докато устните му поглаждаха чувствителното зърно. Въздишката й от наслада го разтърси.

— Опитваш се да ме дразниш — Шера се изви към него, дишането й стана тежко и дълбоко, когато той прокара ръка от трептящия й корем към разтворените й бедра.

— Само се опитвам? — устните му погалиха деликатната сатенена кожа на другата й гърда. — Мислех, че можеш да разпознаеш едно ясно намерение, когато го видиш, любима.

Тихият й смях беше по-скоро като въздишка, когато езикът му облиза зърното. Ръката му погали вътрешната страна на бедрото й, приближавайки се до женствеността й, но без да докосва хлъзгавото хълмче.

— Искам да вкуся всеки сантиметър от тялото ти — устните му поставиха една целувка над гърдите й, до ключицата. — Толкова си сладка и нежна, толкова гореща, че почти ме изгаряш жив.

— Какво смяташ да правиш с мен? — гласът на Шера беше дрезгав, пресипнал от удоволствието, което Кейн знаеше, че я залива.

— Нека да стане по-горещо — изръмжа той миг преди устните му отново да покрият нейните.

Стенания и тихи, възбудени викове се изтръгнаха от гърлата им, когато Кейн я намести по гръб и се сведе над нея, ликуващ от това, че я докосва. Шера вече не само приемаше страстта му и жаждата му, тя не се бореше с тях, а им отговаряше, съперничеше им. Ръцете й се преместиха на раменете му, ноктите й се забиха в кожата му и той изстена от удоволствие. Устните му галеха челюстта и бузата й, поглаждаха нежната кожа, докато пръстите му се раздвижиха между бедрата й.

Тя беше влажна и възбудена, готова за него, чувствителните гънки на плътта й се разтвориха лесно, когато пръстите му се плъзнаха между тях. Шера повдигна ханша си, притискайки набъбналия си клитор към него, миг преди пръстите му да се спуснат по-надолу, за да проучат сладкия вход на вагината й, а след това да се върнат обратно и отново да закръжат около напрегнатата пъпка.

Ръцете на Шера стиснаха раменете му, шията й се изопна, а тялото й се навлажни от пот, докато се потриваше в него. Кейн затвори очи от насладата да усеща как гърдите й галят неговите, как ръцете й се движат по раменете му, а тялото й се извива в копнеж.

Мъжът се опитваше да запази движенията си бавни и леки, да успокоява дори когато я възбужда, да накара всяка нейна клетка да се отвори за него. Можеше да почувства разцъфването й сега. С всяка ласка на ръцете й, галещи гърба му, начина, по който се извиваше и потъркваше в него като малко котенце, каквото всъщност беше. Усещаше приемането й ясно в душата си.

Устните му проследиха всеки сантиметър от лицето й, шията и гърдите, докато се наслаждаваше на порозовяващата кожа и все по-накъсаното й дишане, с придвижването му по-надолу.

Кейн разтвори бедрата й бавно и се взря с възхищение в светло розовата, покрита с кремообразна влага, плът. Породите нямаха окосмяване по гениталиите си и той никога не бе виждал нещо толкова възбуждащо, колкото копринените устни, разтварящи се за него, малко по-тъмно розовата интимна плът, като зрял плод, към който се беше пристрастил още от първото вкусване.

Младият мъж се излегна между разтворените й бедра и впи поглед в нея, дарявайки я с порочна усмивка.

— Моята среднощна закуска — горещо, влажно котенце.

Шера се изчерви още по-силно. Кейн щеше да се разсмее от удоволствие, ако не беше толкова възбуден и трябваше да се бори за всяка секунда контрол. Пръстите му се плъзнаха по гъстия слой сокове, които се бяха събрали между краката й. Като топъл сироп, те полепваха по пръстите и чувствителните връхчета.

— Няма да мога да понеса това — предупреди го тя отпаднало, ръцете й се свлякоха безсилно на леглото и стиснаха завивката под нея.

— Тогава ще обезумеем заедно — той изръмжа, протегна се към юмрука й и освободи пръстите й от плата.

Наблюдавайки я внимателно, Кейн премести ръката й на гърдите й и видя изненадата, която изпълни очите й.

— Докосвай гърдите си — нареди дрезгаво. — Искам да гледам как пръстите ти си играят със зърната. Искам да чуя насладата и възбудата ти, Шера. Дай ми това.

Дланите й обгърнаха гладките полукълба, а пръстите й се раздвижиха по твърдите зърна. Пенисът му потръпна от еротичната гледка.

Погледът му се плъзна от гърдите й към потъмнелите й очи, след това сведе глава.

Шера потръпна и от устните й излезе скимтене, когато езикът му докосна блестящата влага, гъсто покриваща подутата й женственост. Тя има вкус на тъмна безлунна нощ и сънища, помисли си мъжът. Неуловим и постоянно променящ се. Той издаде одобрителен звук, ръцете му държаха бедрата й широко раздалечени, а палците му разтваряха допълнително закръглените нежни устни, докато се отдаваше на празника на сетивата си.

С език описваше кръгове и жадно засмукваше малкия й клитор, докато не изтръгна от нея викове на екстаз и удоволствие. Бедрата й се извиваха и трепереха от наслада и скоро на Кейн му се наложи да обуздае собственото си бушуващо желание, когато чу как крещи името му, умолявайки за облекчение.

Той се премести по-ниско и езикът му се гмурна в кадифените дълбини на вагината й. Виковете й се усилиха още повече. Коленете й се сгънаха, а бедрата й се разтвориха още по-широко, ръцете й уловиха главата му, задържайки я към себе си, а ханша й се извиваше, притискайки женствеността й към жадната му уста, докато се бореше за оргазъм.

— Не още — изръмжа той, когато почувства тръпката, предвещаваща приближаващата кулминация.

Кейн се насили да се изправи на колене и Шера извика протестиращо. Улови китките й и я издърпа до седнало положение.

— По дяволите — гърба му се изви, когато устните й атакуваха плоския му корем, езикът й галеше, ближеше, а дланите й стискаха напрегнатите мускули на седалището му.

Като гладно котенце, каквото Кейн знаеше, че може да бъде, тя започна да го вкусва на свой ред. Проследи с поглед как ръцете й се обвиват около пениса му, устните й се разтварят и устата й се сключва около набъбналата, невероятно чувствителна главичка.

— Шера — пръстите му се вплетоха в косата й, докато клатеше отчаяно глава, борейки се да задържи самоконтрола си.

— Дай ми го — тя се отдръпна назад, за да близне върха на ерекцията му, докато говореше. — Изпълни устата ми, Кейн. Позволи ми да те вкуся целия.

Гласът й беше пресипнал, замаян. Шера почти го погълна при следващата ласка. Кейн почувства как пенисът му потъва в устата й, главичката достигна до гърлото й за по-малко от секунда и разруши всичките му намерения да се сдържа.

— Тогава го вземи, бейби — ръцете му се стегнаха в косата й. — Вземи ме целия.

Този път беше като никой друг, досега. Беше по-възбуждащо, по-прекрасно, по-интензивно от всичко, което той би могъл да си представи, докато я наблюдаваше как засмуква члена му, алчно и невъздържано.

Очите й бяха сънливи, клепачите — полуспуснати, но тя се взираше нагоре в него, устните й обгръщаха широкия ствол, докато Кейн се тласкаше в нея с твърди, плитки тласъци, като оставяше на нея да определи дълбочината, до която да го поеме.

Беше истински рай.

Тестисите му се стегнаха, докато ръцете й умело се движеха по копието от плът, привличайки спермата, въпреки напрегнатите му опити да задържи еякулацията си.

— Бейби, ще свърша — не можеше да запази контрола си, не можеше да отхвърля екстаза дори миг повече.

Шера издаде одобрителен звук, движенията й се засилиха, и Кейн почувства тръпка в основата на гръбнака си, миг преди да се втурне нагоре по гърба му, като блестяща светкавица от електрическа енергия.

Мъжът се изопна, устните му се изтеглиха назад и оголиха зъбите му, главата му се изви и в следващия миг дари Шера с всяка капка семенна течност, бушуваща в тестисите му. Бликна от пениса му към жадното й гърло, което го погълна незабавно. Кейн простена като човек, обладан от дух и предал се на примитивния сексуален акт, в който участваха и двамата.

Когато Шера изсмука и последната капчица от пулсиращата плът, мъжът се отдръпна, погледна я с пламнали очи, миг преди да я бутне назад на леглото и да се намести бързо между бедрата й.

Краката й се обвиха около хълбоците му, когато Кейн притисна все още набъбналата главичка на пениса си към входа на влагалището й. Беше гореща, течната й топлина се разливаше по пламтящата плът, карайки го да потръпне от желание да се гмурне по-надълбоко. Вместо това обаче, той проникна в нея влудяващо бавно.

Шера се бореше срещу яростната буря, надигаща се в нея. Цялото й тяло беше невероятно чувствително, настояваше за докосването на половинката й, докато тя се взираше в него, усещайки как дебелия му пенис я разтяга. Младата жена проследи как ръката му се повдига, а пръстите се насочват към бузата й. Докосването беше толкова нежно, че тя простена от желание.

Кейн я беше накарал да премине граница, която тя не знаеше, че си е поставила. Беше я ужасил, когато си тръгна от нея, беше отворил кървящите рани, покриващи душата й, с мрачната си тъга, преди да влезе в стаята му. Той беше преминал през ада заради нея, точно както и тя заради него. Шера не искаше да страда повече, нито да продължава да живее както до сега, без своето сърце. Без своя Кейн.

Върховете на пръстите му докосваха бузата й, когато се плъзна докрай, разтягайки я, изпълвайки я. Гърдите й се стегнаха от емоция, кожата й гореше на всяко място, където телата им се допираха.

— Бих дал живота си за теб — прошепна Кейн, пръстите му се повдигнаха и палеца му потърка бузата й, преди да проследи цялата линия на челюстта й.

Шера изскимтя. Чувството, което пулсираше в гласа му, не можеше да бъде отхвърлено.

— Не — отвърна тихо тя, дланта й покри неговата, а бедрата й се извиха, мускулите на вагината й се свиваха около ерекцията му. — Не прави това, Кейн. Не ме изоставяй отново. Не бих могла да го преживея… — дъхът й секна, а очите й се напълниха със сълзи. — Обичам те. Обичам те прекалено много, за да живея отново без теб.

Кейн притихна. Сините му очи потъмняха от чувство, от опустошителен глад, едната му ръка сграбчи хълбока й, другата — косата й.

— Не можеш да си вземеш думите обратно. Не отново! — изръмжа той. — Няма да ти позволя.

Краткият й смях беше един звук между удоволствие и болка.

— Никога не съм ги вземала обратно първия път. Всичко винаги е било твое, Кейн. Винаги…

Самоконтролът му се разпадна. В този миг, човешкото в него изчезна, дразненето, съблазняването, бяха към своя край.

Силни, дълги тласъци накараха очите на Шера да се разширят, когато я прониза неповторимо удоволствие. Кейн беше демон, сексуално животно, стремящо се да притежава всяка частица от нея. Искаше да достигне по-дълбоко, да нахлува по-мощно. Двете му ръце държаха ханша й неподвижно, устните му бяха заровени в шията й, дишането му беше тежко, а силата на възбудата му заливаше и двама им.

— По-силно! — изкрещя Шера, макар да се боеше, че това ще я разкъса.

Не можеше да получи достатъчно от него, не можеше да облекчи ужасното напрежение, което се натрупваше в утробата й прекалено бързо. Кейн галеше тъканта на влагалището й, разтягаше я, изпълваше я, докато Шера се питаше дали ще го преживее, но искаше той да продължи.

Бедрата му движеха пениса му буйно вътре в нея, докато тя крещеше за още. Двамата се бореха за въздух, ноктите й се вкопчиха в гърба му, а зъбите й се забиха дълбоко в белега на гърдите му, а неговите в рамото й. Експлодираха.

Дори смъртта не можеше да разкъса пълната забрава, която ги заля. Шера можеше да се закълне, че е почувствала как душите им се сливат, когато пенисът му докосна лоното на женствеността й и в нея започнаха да се изливат дълбоки, силни струи сперма.

Утробата й се свиваше и потръпваше, засмуквайки жадно животворната семенна течност, дори когато Шера обви ръце и крака около тялото на Кейн и се предаде на силата на оргазма, който ги връхлетя.

Петнадесета глава

Кейн спеше. Шера лежеше отпусната на гърдите му, напълно изтощена, но не искаше да се премести, а и все още не можеше да заспи. Чувстваше белезите по гърдите му, чуваше как сърцето му бие под ухото й и се бореше с хаоса от объркани емоции, кипящи в гърдите й.

Успокой се, заповяда си тя яростно. Всичко свърши. Край. Няма смисъл миналото да се изравя отново. Беше го погребала в най-дълбоките кътчета на съзнанието си, преди години, за да оцелее. Сега не беше време да го изважда обратно.

Кейн се размърда под нея. Ръцете му погалиха гърба й, а главата му се обърна така, че да може да зарови лице в косата й.

— Ммм. Обичам те — промърмори той, прегърна я силно и обръчът около сърцето й се стегна.

Той беше толкова свиреп, толкова твърд и в същото време частица от него бе изпълнена с нежна увереност, че единствено любовта му може да излекува душевните й рани и демоните в съзнанието й. Може би, през последните месеци, Кейн отчасти бе облекчил тази болка, но в нея имаше още толкова много!

Кейн, помогни ми! — Шера трепна, когато споменът за собствените й викове отекна в главата й.

Стомахът й се сви, остра като бръснач болка преряза утробата й при спомена за онзи ужасяващ момент, когато осъзна, че губи детето, което й бе дарил.

В този миг Шера поиска да стане, да се измъкне от стаята и да се скрие от спомените, както винаги досега. Искаше да избяга, но нещо много мощно я прикова на мястото й. Задържа я здраво заключена в прегръдките на Кейн, докато всичко в съзнанието й отхвърляше онова, което й причиняваха спомените и емоциите.

Това не трябваше да става, Шера. Гласът на Дейън беше демонично ехо от миналото. Отвратително е. Няма нищо човешко в това…

Младата жена трепна, когато си припомни думите. Док Мартин й бе казал нещо различно, години по-късно, разбира се, че развитието на плода е било напълно нормално. Но тогава, ужасът я бе залял.

Видях го да си тръгва, Шера. Избяга, за да спаси собствената си кожа. Той няма да се върне. Тя бе изкрещяла името на Кейн и Дейън беше принуден да я задържи, докато учените и лекарите се опитваха да спасят живота й. Но не успяха да направят това и за бебето, което едва започваше да се оформя под сърцето й.

Не искаше да си спомня. Затвори очи, опитвайки да сдържи сълзите си, но миналото отново я догони. Брутално насилие, неистови писъци и сатанински смях — все картини, които бе крила от себе си толкова дълго време.

Пазачите я бяха изнасилили по-малко от месец след спонтанния аборт. Наркотиците, които принудително бяха вкарали в тялото й, милостиво бяха притъпили спомените, но нищо не можеше да изтрие знанието.

Шера чуваше смеха им в кошмарите си.

Поеми го, кучко. Щом можеш да чукаш онова копеле Кейн, значи можеш да чукаш и нас…

Не! Въпреки изтощението си, тя се опита да се откопчи от мъжа, който я прегръщаше, да избяга от кошмарните картини, които се разиграваха в главата й.

— Шера — ръцете на Кейн се стегнаха около нея, а устните му се притиснаха към челото й. — Не можеш да продължаваш да бягаш, бейби. Трябва да спреш. Сега.

— Пусни ме — тогава осъзна, че сълзи мокрят бузите й и капят по гърдите му. Бореше се да сдържи риданията, които я разкъсваха.

— Не мога да те пусна — тонът му я накара да погледне към него, като се отдръпна леко назад.

Отърси се от шока след един дълъг миг, после ръката й се протегна и пръстите й докоснаха влагата оросила страните му.

— Недей — прошепна тя треперейки, а собствените й сълзи закапаха по-бързо. — О, Господи, Кейн, не ми причинявай това.

— Бебето беше и мое — гласът му беше дрезгав, изпълнен със съжаление и болка. — Но нещо повече от това, Шера, ти си моята душа. Ти си всеки дъх, който поемам. Бих дал живота си, за да те предпазя. Ще го дам още сега, ако това означава, че мога да върна времето назад и да ти спестя тази болка — сълзите намокриха смуглото му лице, набраздено от страдание и съжаление. — Бейби, бих направил всичко, за да облекча страданията ти.

Ридания задавяха Шера, тя се бореше да ги удържи, да погребе болката отново там, където да не може да я наранява повече.

— Исках да умра — неочаквано изхлипа тя и усети как Кейн трепна, видя мъката да стяга лицето му и стичащите се сълзи. — Молех ги да ме убият — той я претърколи на леглото, ръцете му се обвиха плътно около нея, държейки я здраво, когато рухна и риданията й отекнаха около тях. — Умолявах ги да ме оставят да умра, защото не бих могла да се изправя пред това… Не бих могла да оцелея без теб… — тя удряше по гърдите му, ударите й бяха слаби и безполезни, докато годините на огромна агония се изливаха на свобода. — Исках да умра без теб… И сега, не знам как да приема, че си тук… Не знам как да живея…

— Всичко е наред, бейби — Кейн я залюля, успокоително. Там, върху белязаните си гърди, той й позволи да пролее сълзите, които бе сдържала толкова много години. — Някой ден, Шера — каза той дрезгаво, — някой ден и двамата ще се научим да живеем отново…

Сърцето, което се бе разбило в гърдите му преди толкова много години, отново прокърви. Временните кръпки, които бе успял да направи, за да свърже разкъсаните парченца, се разпаднаха и оставиха душата му плачеща, докато държеше половинката си в прегръдките си и споделяше горчивите й сълзи. Детето, което никога не бе познал, му беше отнето, а жената, която обичаше повече от живота си, е била наранена по начин, който никога не би могъл да бъде излекуван, не и истински.

— Сънувах те — прошепна най-сетне мъжът, като прочисти гърлото си, опитвайки се да говори, въпреки чувствата, които го раздираха. — След като ми казаха, че си мъртва, аз те сънувах. Сънувах, че те спасявам, че те прегръщам. Сънувах това, което би могло да бъде, което трябваше да бъде. След това се събуждах и болката едва не ме убиваше, защото беше само един сън. Но това сега не е блян, бейби. Аз съм тук, с теб. Прегръщам те. И Бог да ми е на помощ, ако трябва да те оставя да си тръгнеш отново, това ще ме погуби.

Дъхът на Шера секна.

— Не исках да те обичам — прошепна тя. — Но щом те видях отново, веднага разбрах, че никога не съм спирала — поклати глава, гласът й беше изпълнен с изтощение. — Никога не престанах, Кейн. Без значение колко силно се стараех.

— Няма да те пусна да си тръгнеш, Шера. Никога вече — Кейн я прегърна по-здраво, покри я със завивката, когато тя потрепери и после я обгърна с топлината си. — Просто се дръж за мен, бейби. Аз съм тук. Винаги ще бъда тук.

Кейн усети, когато я обори неспокоен сън. Тялото й се отпусна бавно в ръцете му, главата й се намести удобно на рамото му и той си позволи да се надява, да се моли раните най-сетне да започнат да се затварят.

— Обичам те, котенце — прошепна, когато и неговите очи се затвориха и сънят го повали. Спокоен, лечебен сън, без болка или демони, и за първи път без натрапчивата възбуда, която го владееше толкова много години.

Шера се събуди приятно отпусната, нямаше спомен да се е чувствала така. Дори и след онази първа нощ с Кейн, не бе познала това чувство на удовлетворение, на пълно доволство. Ръцете му, силни и топли, я бяха прегръщали през цялата нощ, звукът от ударите на сърцето му, отекващ в ухото й, я бе утешавал и успокоявал.

Не бе имало кошмари, нито демони, надигащи се от обърканите й неясни спомени, пропълзяващи в съня й, дори в „спокойните“ нощи. В прегръдките на Кейн, всичко това беше изчезнало.

— Събуди ли се? — гласът на половинката й беше сънен, дрезгав и секси. Изпрати лека чувствена тръпка нагоре по гръбнака й, а между бедрата й се разля топлина.

— Да — тя се усмихна, езикът й облиза лениво зачервения белег на гърдите му.

Мястото беше чувствително. Шера усети тръпката в отговор, която стегна мускулите на Кейн, видя как чаршафът се надигна, когато пенисът му започна да набъбва.

Младата жена повдигна леката завивка и надникна под нея с престорено любопитство, а след това с възбудено възхищение.

Беше ли отделяла време да погледне наистина члена на Кейн?

Тя отметна завивката от тялото му и се плъзна надолу, докато главата й не се отпусна на стегнатия му корем и се загледа в бавното набъбване на цялата тази пищна плът. Устата й се навлажни при вида на тъмния жилест ствол и широката пламтяща главичка, която започна леко да се намокря от перлените капчици предеякулационна течност, която изтичаше от малката дупчица на върха.

Шера прокара ръка по крака му, след това по слабо окосменото бедро към тежката торбичка на тестисите му. Улови копринената плът в дланта си, наблюдавайки как подутата главичка на члена пулсира, докато излива още една капчица от кремообразната си течност.

— Шера, бейби — в гласа на Кейн имаше нотка на веселие. — Не е хубаво да дразниш възбуден мъж.

— Да дразня? — езикът й близна вдлъбнатината на пъпа му, когато една капчица падна на стегнатия му корем. — Правя ли го?

Шера духна леко върху чувствителния връх и погледна как се огъна отново, набъбвайки още повече в отговор на топлия въздух, който премина по него. Откликваше й. Младата жена се изпълни с удивление. Първият път, когато бе видяла Кейн, преди толкова много години, той я бе изпълнил с възхищение и възбуда. Всички други мъже бледнееха пред него. Не съществуваше друг, с когото дори би могла да си помисли да направи това.

— Шера, котенце — изръмжа той. — Ще правиш ли нещо с тази ерекция, която пробуди за живот или ще й се възхищаваш цял ден?

— Заслужава си да се захласва човек — прошепна тя, когато усети как тестисите му се стягат, видя пулсирането на кръвта по изпъкналите вени около дебелата плът. — Тази гледка наистина може да накара устата на една зряла жена да се навлажни при мисълта да го вкуси — увери го с усмивка, а тежкият пенис потръпна в отговор на думите й.

— Само мисълта? — попита Кейн, гласът му беше напрегнат, а твърдите мускули на корема му се стегнаха под главата й.

— Добре, идеята? — отвърна с въпрос Шера, езикът й се подаде, бързо преодоля краткото разстояние и докосна пулсиращата главичка на члена му.

Кейн изпъшка, ръцете му се стегнаха в косата й, като надигна бедрата си, притискайки пениса си силно към устните й. Шера ги разтвори широко, езикът й облиза жадно пламтящия връх, и устата й го засмука навътре. Стонът му беше едно диво, дрезгаво ръмжене от страст и желание, който накара собствения й пулс да се ускори, а вагината й да пламне.

Шера стисна бедра, за да намали напрежението, от гърлото й се откъсна стенание, докато вкусваше още от солената течност, разливаща се в устата й.

— Ела тук — нареди Кейн дрезгаво, думите се провлачиха от гърдите му, докато ръката му слезе към бедрото й. — Ела върху мен, бейби, позволи ми да вкуся това сладко котенце.

Огнени вълни от страст изгориха утробата й. Шера се надигна на колене, сведе глава, за да поеме повече от ерекцията му, а Кейн я направляваше, докато бедрата й застанаха от двете страни на лицето му.

Първото докосване на езика му я накара да потръпне от удоволствие. Миг по-късно, тя притисна женствеността си по-плътно, жадуваща за повече, отчаяна да почувства езика му потапящ се дълбоко в жадните дълбини на вагината й.

Устата й се спусна над плътта, която се надигаше твърда и нетърпелива между бедрата му, опитвайки се да поеме възможно по-голяма част от дебелия ствол. Равномерните, ненаситни близвания на езика му и засмукването на нежните й интимни устни, бяха всичко, от което се нуждаеше тя, за да изгуби и малкото здрав разум, който притежаваше, докато се опитваше да погълне пениса му.

Искаше го целия — спермата му, изпълваща устата й, разливаща се в гърлото й, докато той изсмукваше всяка капка от нейната женственост. Искаше го сега. Нуждаеше се от него веднага.

Звуците на възбудени стонове и жадни смучещи усти обгръщаха Шера. Пръстите й се свиха и погалиха тестисите му, докато устните му облизваха клитора й, а два от пръстите му навлязоха настойчиво във вагината й. Младата жена потрепери и се притисна по-силно, за да се наслади на проникването. Устата й пое пениса му по-дълбоко, засмуквайки го нетърпеливо, докато неговата опустошаваше алчно влажната й, покритата с крем вагина.

Оргазмът й приближаваше. Шера усети как се свива утробата й, едновременно с това почувства тестисите на Кейн да се стягат към основата на ерекцията му. Ръката й енергично се движеше по твърдия ствол на мъжествеността му. Искаше да усети как всяка гореща капка сперма се изстрелва в гърлото й.

Пръстите на Кейн се движеха все по-силно и дълбоко в нея, после рязко ги отдръпваше, изтегляйки соковете й назад към ануса, преди да ги тласне отново във вагината й, повтаряйки движенията толкова мощно и бързо, че пръстите му докосваха дупето й, а после отново се потопяха в тялото й.

Младата жена се стегна, от гърлото й се откъсна вик, който завибрира около пениса му и тя избухна. В момента на нейното освобождение, Кейн изстена силно и дълбоко, пръстите му засилиха движенията си, езикът му удари туптящия й клитор, а бедрата му се тласнаха нагоре, заравяйки члена му по-дълбоко в устата й. Оргазмът му избликна на бързи силни струи от върха пениса му.

Той изпълни устата й, вкусът му беше като амброзия и тя поглъщаше с наслада всяка капка, молейки за още.

— Достатъчно — Кейн я повдигна от себе си и я побутна към леглото, но Шера се възпротиви, притискайки го обратно към матрака.

— Не. Така — тя се надигна над него, прехвърли крака си над бедрата му и потърка влажната плът на женствеността си по твърдия връх на ерекцията му, преди да позволи на широката главичка да се притисне към входа на влагалището й. — Силно, Кейн — прошепна тя, накланяйки устни към неговите, докато се подготвяше за нахлуването. — Силно…

Гърбът й се изви като дъга, воят й от удовлетворение и удоволствие разкъса тишината на стаята, когато той я прониза, разделяйки стегнатата плът с един силен, решителен тласък.

Нямаше борба за контрол, нямаше опити за забавяне на оргазма. Звуците на влажна плът, шепоти, жадно ръмжене и възбудени викове изпълваха въздуха.

Шера наведе глава към гърдите на Кейн и облиза с език белега, който му бе оставила, миг преди да го одраска със смъртоносните си кучешки зъби и да приложи силно, еротично засмукване върху невероятно чувствителната плът.

Освобождението му предизвика и нейното. Силно, конвулсивно, то ги разкъса, свърза ги заедно, съедини ги и веднъж завинаги разруши последните бариери в душата й.

— Обичам те — извика той, потръпвайки под нея, изпълвайки я със спермата си, притиснал с ръце ханша й, за да я задържи прилепена към себе си. — Бог да ми е на помощ, Шера, обичам те…

Главата й се надигна, по тялото й се разля преситена отмала, оставяйки я сънлива, омаломощена, и все пак, изпълнена с енергия, каквато не бе подозирала, че притежава.

Тя протегна ръка, връхчетата на пръстите й погалиха бузата му. Очите му се изпълниха с изненада при докосването. И в този момент Шера разбра, че ако някога го изгуби отново, няма да може да преживее болката.

— Бих искал да си преместиш вещите в моята стая — Кейн направи това изненадващо изказване, докато двамата се приготвяха за деня.

Облечена в обичайните си черни прилепнали панталони и подходящ потник, с коса, сплетена на гърба, Шера тъкмо вземаше якето си, когато половинката й проговори. Тя замълча за момент, преди да нагласи дрехата по-нагоре на раменете си и внимателно да провери кобура с оръжието на бедрото си.

— Чу ли ме, Шера? — тя усети решителността, излъчваща се от него и прикри усмивката си при звука.

— Чух те — Шера прочисти леко гърлото си. — Мога да се погрижа за това тази вечер, след като се срещна с Док.

Зад нея се спусна мълчание — наситена тишина, която пулсираше като сърдечен пулс. Сякаш можеше да я усети със сетивата си.

— Няма да те пусна да си тръгнеш. Никога — каза й Кейн, раздвижвайки се зад нея, ръцете му се обвиха около кръста й и Шера позволи главата й да падне на рамото му.

— Няма да те моля да го правиш — отвърна тя. — Аз съм упорита Кейн, но не съм глупачка.

Не й бе лесно да остави болката и да се справи със страховете, които още я преследваха. Но знаеше, че не бе истински жива, докато Кейн не се появи отново в живота й. Просто бе съществувала. Но не искаше само да съществува повече. Имаше нужда да живее, да обича.

— Много упорита — поправи я той, целувайки нежно извивката на шията й.

Шера изви устни в иронична усмивка, признавайки думите му.

— Няма да бъде лесно — прошепна най-сетне младата жена. — Няма да бъде лесно. Още имам белези — предупреди го тя.

Ръцете му се стегнаха около нея.

— Ще ги излекуваме заедно, Шера. Трябва да го направим.

Тя кимна бавно, преди да се изправи отново.

— Време е да отиваме на работа, жребецо — каза тихо, с изпълнен с веселие глас. — Можеш да си поиграеш с мен малко по-късно.

— Звучи ми добре — изсмя се той и я освободи. — Тази сутрин ще ходя в къщата за гости с Калън и Тайбър. Лоурънс предложи една идея и ако комбинираме нашите планове, може да се сдобием по-бързо с къщите, които са ни необходими — каза Кейн доста развеселено. — Лоурънс Индъстрис имат малка странична дейност, свързана със строителството, която се ръководи от един от неговите най-доверени приятели. Той е готов да предостави материалите на по-ниски цени, както и техническа помощ в обучението на нашите хора, за да построят това, от което се нуждаем — продължи той. — Разполагаме с достатъчно земя тук и все още мисля, че това е най-добрият начин за действие.

Шера въздъхна примирено. За съжаление, тя беше съгласна с Кейн, нуждаеха се от къщи сега, а не след месеци. Може би това щеше да реши проблема.

— Дръж ме в течение — кимна тя. — Аз трябва да направя още една инвентаризация днес. По някакъв начин, пушките, които Мерк настоя да купим, липсват до една. Трябва да разбера, дали това е наша грешка или на доставчика. Мразя, когато липсват оръжия, Кейн. Това ме прави параноична.

— Без майтап? Уведоми ме, когато разбереш нещо. Тук няма никакви съмнителни личности, освен двамата Лоурънс, а охраната при тях беше прекалено затегната, за да могат да откраднат нещо, което се намира толкова далеч от къщата за гости. Трябва да разрешим този въпрос — Кейн направи гримаса, докато обличаше едно леко яке над тъмно синята си памучна тениска. — Ще те потърся по-късно, за да видим дали няма да можем да се видим за малко… ъъъ, обяд — той вдигна вежди към нея, лукаво ухилен. — До по-късно, котенце — целуна я леко по челото, преди да излезе от стаята и да поеме надолу по коридора.

Шера остана неподвижна, осъзнавайки, че на лицето й цъфти глуповата усмивка, когато Кейн излезе. Снощи не бе имала голям избор, но желанието да му се довери, да му даде всичко, бе избуяло вътре в нея. Не само желанието за пениса му, а копнеж за докосването му, за усмивката му, смеха му. Възможността да се излекува.

— Проклет мъж. Не мога да го разбера, а Меринъс няма да ми позволи да го убия — изрече тихо и поклати глава насочвайки се към вратата. Докато вървеше към стаята си, си каза, че можеше просто да се предаде и да го обича.

И не виждаше смисъл да отлага започването на новия живот, който той й предлагаше.

— Шера? — мекият глас и тихото почукване на вратата й, накара Шера да се стегне, щом разпозна гласа на Каси.

Вратата се отвори бавно и малкото момиченце надзърна вътре. Лицето му беше мрачно, дългата му коса падаше на гъсти къдрици надолу по гърба му, когато пристъпи в стаята.

— Кой те гледа днес, Каси? — попита любопитно жената.

— Не знам, Шера — момиченцето беше объркано. — Събудих се и нямаше никого. Винаги има някой, когато се събудя.

Шера се загледа намръщено към малката. Тя все още беше облечена с нощница и халат, и държеше плюшеното си мече като спасителен пояс.

— Страх ме е, Шера — прошепна тя. — Моята фея ми каза да дойда тук. Изглеждаше доста притеснена — малкото момиченце се приближи, сякаш се нуждаеше от утеха или защита.

Шера взе комуникационното устройство от скрина, сложи го на главата си и включи основния канал. Знаеше, че Тайбър, Калън, Кейн и Даун са при Лоурънс, но те не биха оставили детето без охрана.

— Кой е дежурен в къщата? — попита рязко по микрофона.

Никой не отговори.

— Каси, видя ли някого, докато се качваше тук? — обърна се към момиченцето по-спокойно, след това плъзна френските врати и надникна през завесите към двора.

— Не — детето стисна плюшеното си мече още по-здраво. — Не видях никого, Шера.

— Знаеш ли как да се криеш, Каси? — младата жена, усети позната тръпка на опасност да пробягва по гръбнака й.

Очите на момиченцето се разшириха от внезапно обзелия го страх. Долната му устна потрепери.

— Искам мама — прошепна неочаквано то, тонът на гласа му показа, че познава добре опасностите, които дебнеха извън стаята. — Мама не ме оставя сама.

Мамка му! Никой не се движеше отвън. Къде, по дяволите, бяха пазачите?

— Добре — Шера се обърна към Каси. — Знаеш ли как да бъдеш тиха? Без значение какво се случва?

Момиченцето кимна енергично.

— Искам да стоиш точно зад мен, Каси. И не казвай нито дума. Не издавай нито звук, освен, ако аз не ти кажа. Тръгваме към стаята на Меринъс. Разбра ли?

Отново последва бързо кимване.

Шера тръгна към вратата, като издърпа в движение пистолета от кобура и надникна предпазливо. Всички врати бяха затворени, а пазачът, който обикновено дежуреше в края на коридора, липсваше. Проклятие! Проклятие! Проклятие!

Младата жена погледна зад себе си. Детето беше бледо и трепереше, следвайки плътно всяко нейно движение.

— Стой спокойно и пази тишина — прошепна Шера и отвори вратата.

Пристъпи в коридора и се огледа бързо, след това издърпа Каси от спалнята и тръгна безшумно към спалните на горния етаж в другото крило, където се намираше апартаментът на Калън и Меринъс. Спря отново, притисна Каси към стената и се огледа. Никой. Мамка му! Къде, по дяволите бяха всички?

Придвижваха се предпазливо по застлания с мокет коридор, сетивата на Шера бяха изострени като бръснач. Стаята на Меринъс беше на не повече от три врати от тях, когато някакъв нов мирис удари сетивата й. Странен. Чужд. Очакващ ги.

Тя се закова. Оставаха две врати до стаята на Меринъс и една от тях, вероятно бе отворена достатъчно, за да позволи на всеки, който се крие вътре, да види преминаването им.

Шера се премести към вратата до себе си. Завъртя дръжката, отвори я и набута Каси вътре, преди да я последва. Затвори вратата също толкова безшумно и направи знак на малкото момиченце, насочвайки се към големия прозорец от другата страна на помещението.

Щом погледна навън, изпусна въздишка на облекчение, когато зърна двама от пазачите да се движат в периметъра на къщата. Отвори широко завесите и бавно вдигна прозореца, молейки се да не е издала местоположението им на врага, който се намираше през две врати по-надолу по коридора.

Шера разполагаше само със секунда, за да привлече вниманието на охранителите и в този миг ги видя да падат. Първо единия, след това другия. Очите й се разшириха. Не бе чула никакъв звук, но те бяха повалени за секунда. Не бе сигурна дали са мъртви или в безсъзнание.

Мамка му! Мамка му! Огледа се трескаво наоколо и задърпа Каси към килера от другата страна на стаята.

— Ти стой тук — тя натика разплаканото дете в малкото помещение. — Сериозно, Каси. Никой, освен мен, няма да знае къде си скрита. Не мърдай. Чу ли ме?

Докато шепнеше в ухото на детето, сърцето й се късаше, когато усети как то се разтресе и потрепери, но все пак кимна енергично с глава.

— Стой тук — нареди отново, преди да отстъпи назад и да затвори безшумно вратата.

Който и да чакаше в стаята нагоре по коридора, някак си беше успял да извади от строя комуникационната връзка и служителите в залата за комуникации и сега чакаше спокойно. Но какво?

Шера отиде отново до вратата отвори я бавно и надникна в коридора, но не видя нищо, което да й подскаже отговора. Пристъпи извън стаята, притискайки гръб към стената, оръжието й беше в готовност, тя цялата бе слух и зрение.

Миг по-късно дръжката на вратата към стаята на Калън се завъртя. Шера се прицели, но в рамката застана Меринъс. Очите й се разшириха от страх, при вида на пистолета, насочен към нея. Бързо се шмугна обратно и заключи след себе си.

Умно. Шера се усмихна със студена решителност. Поне Меринъс беше в безопасност. Това беше всичко, което имаше значение. Можеше да усети яростните вълни, които се изливаха от другата стая. Които й да се криеше там, беше видял бързото отстъпване на Меринъс.

Миг по-късно, от спалнята на другата жена прозвучаха три силни изстрела. Те бяха ясен сигнал за всички Породи, тъй като слухът им бе по-развит от този на обикновените хора. Копелето може да бе извадило от строя охранителите в къщата и тези в периметъра около сградата, но нямаше начин да се е погрижило за всичките.

Шера чу една ругатня, тиха, изпълнена със заплаха и насочи пистолета си на приблизителната височина, при която да нанесе сериозна рана, но не и да убие. Имаше само два начина да се излезе от тази стая — прозореца или вратата. Но тя не очакваше това, което се случи.

Рони излезе първа, плътно следвана от шофьора-санитар, който беше дошъл с двамата Лоурънс преди няколко дни. По лицето на мъжа имаше самодоволна, победоносна усмивка, пистолетът му беше към слепоочието на Рони и той я побутваше предпазливо пред себе си, като щит.

— Голям късмет — изсумтя той. — Но не достатъчно добър.

Изправи се пред Шера със злобно презрение.

— Е, къде е хлапето? Не беше в стаята си, нито с пазача.

Шера запази студеното си изражение и пистолета си в готовност.

— Дори да знаех, нямаше да ти кажа.

Мънистените му очи блеснаха от ярост.

— Хвърли пистолета или ще я убия.

Шера поклати глава, позволявайки на една подигравателна усмивка да извие устните й.

— Няма начин. Ако я убиеш, ще я последваш в следващата секунда.

Мъжът не беше изнервен. Беше студен, пресметлив. Държеше Рони за косата, хватката му беше здрава, а оръжието в готовност. Очите на двете жени се срещнаха. Шера можеше да види примирението у Рони. По някакъв начин, той беше отстранил техните хора. Шера не бе сигурна как бе успял, но го беше направил.

— Е, можем да го смятаме за патова ситуация — убиецът се усмихна бавно, като усойница, която се подготвя за атака. — Мислиш, че това предупреждение ще доведе помощ навреме? Аз се погрижих вашите момчета да са извън играта още няколко часа. В най-добрия случай — изсумтя подигравателно. — Прекалено лесно ги надвих, Шера.

Тя сви леко рамене.

— Изглежда обаче, че си забравил за мен. Аз не съм толкова лесна.

Погледът й пак потърси този на Рони. По-младата жена извъртя очи, за да посочи ръката, която държеше косата й, след това бързо се насочи към пода. Боже, дали можеше да се дръпне? Тя го направи отново, почти обезумяло. Нагоре, след това надолу. Дали щеше да падне? Насочи оръжието си под ъгъл към главата на Рони. Ако тя не го направеше достатъчно бързо… Шера преглътна тежко.

Внезапно Рони падна. Похитителят и Шера стреляха едновременно. Куршумът улучи мъжа мигновено и Шера се спусна към него изритвайки оръжието, преди той да се свлече до Рони.

— Копеле! — Рони скочи като демон, устните й се изтеглиха назад, а в очите й светеше ярост, когато изрита поваления убиец.

Вратата на стаята на Меринъс се отвори в същия миг, в който от стълбите се чу силен тропот и мъжки гласове, крещящи яростно. Настана хаос.

Кейн, Калън, Тайбър, повече от дузина охранители от Котешките породи и Сет Лоурънс, се втурнаха по коридора.

— Доволен ли сте сега, господин Лоурънс? — изръмжа в лицето му Шера, когато Тайбър се втурна към съпругата си. — Струваше ли си?

Сет погледна надолу към шофьора, погледът му беше мрачен и изпълнен с мъка, преди да отиде при сестра си. В очите му проблесна разкаяние.

— Не, госпожице Калахан — отвърна той, без да откъсва поглед от Рони.

— Шера, не си го убила — каза Кейн изненадано, като се изправи от поваленото тяло. — Раната е повърхностна.

— Още не — изрече рязко тя, обръщайки се към него. — Първо искам да разбера кой го е наел. След това ще го убия — тя се взираше в Кейн с брутална ярост. — Този път, законът на Породите ще бъде изпълнен.

Обърна се и закрачи обратно към стаята, където я чакаше Каси. Отвори вратата на килера и коленичи пред изпадналото в ужас дете. Сърцето й се сви. Каси не издаваше звук, но раменете й се тресяха бурно, а малките й ръчички притискаха плюшеното мече силно към телцето й.

— Хайде, Каси. Всичко свърши — прошепна Шера и я повдигна.

— Искам моята мама — едва тогава се разрида сърцераздирателно. — Искам мама сега. Веднага. Ако не получа мама, ще нахапя всички ви. Ще го направя. Ще го направя… — тя зарови глава в рамото на Шера, а ръцете й се обвиха плътно около нея. Воплите й разкъсваха въздуха.

Младата жена се обърна към Кейн, с пълни със сълзи очи, а той я гледаше с безмълвно страдание.

— Ела, Каси — Калън се приближи до Шера. Съпругата му стоеше близо до него, когато той освободи малкото момиченце от прегръдките на сестра си.

Каси се пусна лесно, макар че плачът й не отслабваше, нито молбите за майка й. Кейн вдигна Шера в прегръдките си и едва тогава тя осъзна, че трепери, разтърсвана от силни тръпки, под въздействието на страха и яростта.

Тя обви ръце около раменете му и зарови лице в шията му, позволявайки на сълзите да бликнат. Плачеше за миналото, за предателствата, за загубите, за детето, което никога не видяха. Горчивината потече от нея с дълбоки, задавени ридания, докато се държеше за Кейн. Нейната опора, нейното сърце.

Шестнадесета глава

Ужасяващите Тайлър пристигнаха в имението няколко часа по-късно. Шестима братя, заедно с баща им, Джон Тайлър, и техният чичо, сенатор Самуел Тайлър. Настана хаос и Шера напълно разбра защо Меринъс приема всички тях в имението, по едно и също време, с такава неохота. Те бяха твърдоглави, упорити и не търпяха възражения. Всеки един от тях имаше своя собствена представа за това как трябва да бъдат направени нещата и всяко разискване се превръщаше в словесна война. Но всички те обичаха Меринъс и бяха твърдо решени да останат колкото може по-дълго, за да се уверят, че е защитена.

На следващата сутрин, след задължителното посещение при Док Мартин, Шера вече бе убедена в правотата на Меринъс.

— Това не е хубаво — обади се Танер до нея. Двамата стояха на прага на просторната официална трапезария и наблюдаваха яростните дебати с нарастващо чувство на притеснение. — Те ще се избият един друг.

Шера изсумтя разсеяно.

— Това може да ни спести някои неприятности.

Танер се изсмя, веселието му накара и нейните устни да се извият.

— Виж как се въртят около Меринъс и Рони — той кимна към групата от мъже, включваща Калън и Тайбър.

Меринъс изглеждаше така, сякаш изпитва смъртна болка, когато се опита да се изправи на крака. Незабавно, най-малко половин дузина мъже скочиха, за да й помогнат. Рони реши, че са достатъчно заети и опита да избяга. Те обаче, не го допуснаха. Засега двете жени бяха хванати в капан, в центъра на тестостеронен защитен ад. За щастие, Кейн бе чул, когато Шера оголи зъби и изръмжа, че ще убие първия, който се опита да я пази.

— Бедните жени — въздъхна тежко тя.

Тогава погледът на Танер се насочи към нея. Необикновената му раирана коса падна на челото му, златистите кичури в нея се съчетаваха с кехлибарения цвят на очите му. Те бяха странни, зловещи и почти светеха на фона на тъмното, бронзово лице.

Той носеше контактни лещи и боядисваше косата си, докато се криеха, така че Шера беше свикнала да вижда малко по-обикновената версия на брат си. Сега, Танер не се прикриваше и правеше всичко, за да компенсира годините, през които бе принуден да маскира истинската си същност.

— И така, кога ще кажеш на Кейн, че си бременна? — мъжът я шокира с въпроса си. Той нарочно запази гласа си нисък, за да можа само Шера да го чуе, но веселието звучащо в него, я предизвикваше да го удари.

Тя се стегна. Беше научила новината едва преди час, по време на прегледа, който Кейн й бе наредил да си направи, след като довлякоха нападателя до килията. За щастие, половинката й беше заета с осигуряването на охраната в имението и точно тогава не беше с нея.

Док Мартин беше наистина объркан от бременността, също като самата Шера. Според него, по някакъв начин хормонът, бушуващ в тялото й, бе възстановил прекъснатите фалопиеви тръби и бе заличил операцията, която докторът бе направил преди години, и подготвил утробата й за оплождане.

Възрастният мъж се бе почесал по главата и измърморвайки няколко неясни фрази, които на нея не й говореха почти нищо, освен, че Породите са една голяма загадка и че той се нуждае от повече помощ.

— Няма ли да отговориш? — изсъска Танер.

— Млъкни, Танер — изръмжа Шера. — Дай ми възможност първо аз самата да свикна с мисълта.

Тя не можеше да повярва. Беше повече, отколкото онова, за което някога се бе молила. Младата жена трепна, докато наблюдаваше двете жени в трапезарията, борещи се да дишат, докато мъжете около тях спореха, обсъждаха защитата им и осуетяваха опитите им за бягство. Шера се молеше това да не е картина на собствената й бременност следващите няколко месеца. Ако и с нея се държаха така, щяха да я подлудят.

— Кажи им — Танер кимна към стаята, хилейки се. — Те ще ти помогнат да свикнеш.

Шера започна да съжалява, че брат й се бе завърнал. Хеликоптерът, в който бяха също Мерк и Саймън Куотрес, бе кацнал точно пред този на Тайлър. Каси беше натоварена бързо в машината и откарана при ранената си майка. Даш и Елизабет бяха приключили мисията си, отстранявайки най-опасната заплаха за живота на детето. Но Танер бе споменал, че малкото семейство ще продължи да се крие след възстановяването на Елизабет. Каси, както и детето, което жената носеше сега, щяха да бъдат в опасност, докато светът не приемеше новите видове, които вече го населяваха. А това, като че ли нямаше да се случи в скоро време.

— Танер, върви да намериш някой друг, когото да измъчваш и тормозиш — нареди най-сетне Шера, в този миг очите й уловиха тези на Кейн, а после бавно се отклониха към горния етаж.

Трябваше да сподели новината с него, да види лицето му, когато му каже, че ще става баща. Да прогони призраците от миналото.

Когато той се обърна към баща си, неочакван, силен писък прониза въздуха. Всички очи изненадано се втренчиха в Меринъс, а тя изгледа гневно присъстващите.

— Достатъчно, по дяволите! — изкрещя тя. Рони скочи на крака и избута ръката на Тайбър, за да може да застане до другата жена. — Ние сме бременни, не сме ранени и със сигурност не сме негодни за нищо. Престанете с тези глупости веднага.

Стаята се изпълни с изумена тишина, когато Меринъс придружи думите си със силно плясване по врата на най-младия си брат, Грей, когато той започна да спори. И това не беше леко сестринско потупване.

— Сега — Меринъс оправи ръкавите на широката си блуза, докато оглеждаше всеки с присвитите си очи. — Писна ми от всички вас. Искам чаша мляко, един пакет бисквитки „Орео“ и малко спокойствие. Може да спорите помежду си колкото искате, но двете с Рони чухме достатъчно. Очакваме млякото и бисквитите в моята стая, и то незабавно.

Двете жени тръгнаха към вратата, когато близнаците Тайлър скочиха на крака, сякаш за да ги спрат.

— Сядайте долу, задници — изръмжа Меринъс. — Преди да изпълня заплахата си и да застрелям всички ви.

Те седнаха, но по лицата им преминаха снизходителни усмивки.

— По-добре бягай и ти, Шера — промърмори тя, когато Танер отстъпи назад, за да позволи на жените да минат. — Ти ще си следващата.

Шера изсумтя, а ръката й поглади приклада на оръжието, което още носеше на бедрото си.

— Аз няма само да заплашвам, че ще ги застрелям — измърмори. — А направо ще го сторя — тя хвърли на Кейн предупредителен поглед. В отговор получи порочна, дръзка усмивка. Усмивка, която накара пулса й да се ускори, а женствеността й — да се подмокри в очакване.

Меринъс и Рони минаха бързо край нея и се отправиха към асансьора в дъното на антрето. Меринъс очевидно играеше на сигурно, засега. Когато се обърна отново към Кейн, Шера се запита, как ли ще се справи той в желанието си да я пази. Изненадващо, но мисълта да се върти около нея и детето не я притесняваше толкова много. Обаче братята му трябваше да си тръгнат!

— Предлагам засега да отложим тези спорове — заяви Кейн, когато половинката му отново му направи знак да се качи в стаята им. — Кейлъб — обърна се към единия от близнаците, — ти и Сет вземете останалите и започвайте да правите плановете за онези къщи. Чичо Сам, ти виж дали не можем да използваме връзките на Породите във Вашингтон. Искам надежден сателит за пещерите. Татко, ти можеш да се видиш с Меринъс по-късно за репортажа, който тя подготвя, искаме излъчване в световен мащаб. Това трябва да престане!

Гласът му стана по-суров при последните думи, а погледът му бе студен, когато гневът му излезе на повърхността. Убиецът беше стигнал прекалено близо до сестрата, която всички обожаваха. Нямаше да позволят това да се случи отново.

Когато Кейн тръгна към нея, Шера усети как цялото й същество бе залято с топлина и сигурност. Той беше неин. Най-сетне. Изцяло неин. Ръката й се премести на корема й, а пръстите й се разпериха върху него, когато истината най-накрая я връхлетя. Тяхното дете растеше там. Тяхното бебе. Радостта, която разцъфна в сърцето й, озари лицето й, устните й се извиха в усмивка, която не можеше да сдържи, и нежна топлина обля цялото й тяло.

Кейн спря на няколко стъпки от нея, виждайки радостта, невероятното пълно щастие, което се излъчваше от лицето й и сякаш огряваше цялата стая. Тя сякаш блестеше, излъчваше топлина и сияйна светлина, която го изуми. Очите й изглеждаха по-зелени, меката й кожа беше като сметана, но в същото време Шера изглеждаше по-загадъчна, някак неземна, недосегаема. Погледът му се плъзна по нея. Какво беше различното?

Тогава очите му се спряха на корема й, видя начина, по който дланта й лежеше там, пръстите, разперени върху него, смаяно и защитнически. Мъжът усети как сърцето му запрепуска, а устата му пресъхва. Възбудата бе утихнала, както никога преди, едва сега осъзна той. Имаше моменти, когато не жадуваше да се зарови в нея. Рядко, призна си Кейн, но се случваше. И въпреки, че още усещаше желание, то беше естествено, по-умерено.

Мъжът направи още една крачка към нея, неясно осъзнавайки присъствието на останалите хора в стаята и тишината около себе си. Всичко, което чуваше, бе собствения си пулс, всичко, което виждаше, бе знанието в очите на половинката си. И това го накара да падне на колене. Буквално.

— Кейн — шокираното й възклицание не го спря да улови ханша й и да зарови лице в корема й.

Той бе поразен. Чувството закипя вътре в него, разкъса гърдите му, изпълни сърцето му. Тя носеше неговото дете. Можеше да се закълне, че го усеща под бузата си — един нов живот, който възраждаше всички мечти, които двамата някога бяха вярвали, че са загубени за тях.

— Обичам те — ръцете му се обвиха около нея и той положи нежна целувка върху корема й. — Бог да ми е на помощ, Шера, обичам те.

— Кейн, всички те гледат — прошепна тя, но в гласа й нямаше срам, само смях и любов.

— Остави ги — той се отдръпна назад само колкото да я погледне, докосвайки с пръсти корема й.

Ръката му трепереше — по дяволите, цялото му тяло трепереше, докато я гледаше, омекнал от чувството, което видя в очите й и мисълта за детето, което растеше в утробата й.

— Как? — поклати глава той. Беше се примирил, че никога няма да успее да заличи болката точно от тази част на миналото им. Шера се протегна и докосна лицето му с върховете на пръстите си.

— Док не е сигурен — тя прочисти гърлото си и погледна назад към стаята, пълна с мъже. — Кейн, ако започнат да обикалят около мен, ще ги застрелям.

— Не им обръщай внимание — той поклати глава и се изправи бавно на крака. — Сигурна ли си?

Не спираше да я докосва. Сега ръката й лежеше на рамото му, а неговата се спусна по лакътя й, милвайки меката кожа, удивлявайки се на чудото, което бе донесла Шера в живота му.

— Ами, Док каза, че е така — сви рамене младата жена с лека усмивка. — Какво мислиш ти?

Кейн погледна зад тях. Проклетите му братя се хилеха, но в това нямаше лошо, нека се смеят, той вече държеше целия свят в ръцете си.

Обърна се отново към половинката си, усмихна се и прошепна:

— Мисля, че трябва да проверим за себе си, просто за да сме сигурни.

Смехът му беше балсам за душата й, един звук на радост, който разкриваше мечтите и всички упорити надежди, които Кейн бе носил в себе си в продължение на години.

— Непременно — отвърна тя и се обърна, за да тръгне към стълбите.

Кейн не й даде време да направи и една крачка. Вместо това я вдигна на ръце.

— По дяволите, Кейн. Ще застрелям и теб — заплаши яростно, когато той започна да изкачва стъпалата. — Пусни ме, преди да си ме изтървал.

— Няма такава вероятност — заяви мъжът, поглеждайки към нея, докато я носеше към спалнята им. Обичаше, когато лицето й се смръщва леко, точно както сега. — Никога няма да те изпусна, бейби, и никога няма да ти позволя да си тръгнеш. Никога вече, Шера.

Тя докосна лицето му и топлината сякаш експлодира вътре в него. Едно непринудено докосване, милувка от неговата половинка — това си бе пожелавал той, винаги когато гледаше Меринъс и Калън.

— Никога повече, Кейн — съгласи се Шера, преди да отпусне глава на рамото му и да обвие ръце здраво около врата му. — Никога повече.

Епилог

Кейн масажираше врата си уморено, болката от омаломощаващия удар още го измъчваше. Ударът по гордостта му, обаче, беше по-лош. Когато бе отишъл в къщата за гости, просто не бе подготвен. Което не беше оправдание.

Пазачите бяха от външната страна на сградата, отпуснати и спокойни. Шофьорът, който отвори вратата, беше сърдечен. Нищо не предупреждаваше за това, което го чакаше вътре. Миг по-късно, ослепителна болка го изпрати в безсъзнание, също както Калън, Тайбър и Даун.

Престъпникът не си бе губил времето. Пазачите на къщата бяха систематично упоени, след това им бяха завързани ръцете и краката, преди мъжът да поеме към жертвите си. Първо беше намерил Рони и я бе взел със себе си. Но Каси вече бе напуснала стаята си, осуетявайки опита му да я залови. Докато се промъкваше към апартамента на Меринъс, той бе дочул нещо от другия коридор, което го бе накарало да се скрие в онази резервна спалня. Вероятно бе почукването на малката Каси по вратата на Шера.

Убиецът бе нает от Арън Лоурънс, за да му помогне да отвлече дъщеря си. Но по-късно бе вербуван от Обществото Пурист, за да я убие. Той бе използвал по-възрастния Лоурънс, за да получи достъп до имението и да изпълни възложения му от Обществото план. Тази организация бе подкрепяна от останалите, укриващи се членове на Съвета по генетика. И терористът почти бе успял.

— Това трябва да спре — Калън стоеше пред прозореца на кабинета, раменете му бяха изпънати, дългата му буйна коса беше прибрана с кожена лента на тила му. Изглеждаше също толкова див, колкото животното, чиито гени носеше. — Някой ден, те ще успеят.

Кейн потърка с две ръце късо подстриганата си коса с чувство на безсилие, докато наблюдаваше мълчаливата си сестра. Меринъс бе говорила малко след събранието. Но беше плакала. Очите й бяха зачервени и подути от сълзите. Даун още беше в медицинския кабинет на долния етаж. Беше изпаднала в криза от нараняванията. Тя беше първата, която наемникът бе нападнал. След като се бе погрижил за другите двама пазачи, той бе измъчвал нея и Сет Лоурънс, беше я удрял многократно, заплашвал я бе с изнасилване, докато настояваше да научи местоположението на стаите в основната къща.

— Да приложим Закона на Породите — каза рязко Шера. — Той съществува по една причина.

— Ако го направите, ще загубите по-голяма част от обществената подкрепа — правителственият съветник, сенатор Самуел Тайлър, чичото на Кейн, гледаше всички със съчувствие. — Освен това ще загубите подкрепата на Правителството. Нещата могат бързо да се превърнат от захар в лайна, Шера.

— А в момента не са ли точно това? — обърна се яростно тя към известния политик. — Вашата племенница беше тази, която едва не убиха, Тайлър. Бихте ли одобрили това, ако бяха успели?

— Щях да убия негодника с голи ръце — отсече той, също толкова разярено, кафявите му очи потъмняха още повече, когато младата жена го предизвика. — Не ви казвам какво да правите, Шера, предупреждавам ви какво ще се случи, без значение кой ще умре. Един акт на агресия от страна на Породите, само ще разпали допълнително такива като Пурист. На свой ред, пропагандата може да унищожи всеки шанс да ви приемат.

— Добре, по дяволите, тогава нека просто да им позволим да очистят нас и нашите деца. Ти и твоите хора пуснахте онова пъпчиво копеле, което изстреля ракетата към къщата преди не повече от седмица. Кучият син е вече на свобода и друг заема мястото му. Кой ще го спре, сенаторе?

— Достатъчно, Шера — Кейн се изправи уморено на крака, никак не му се искаше да влизат в битка с правителството, а се очертаваше такава опасност. — Това не е начинът, по който трябва да се процедира.

Той обви пръсти около тила си и започна да масажира напрегнатите мускули. Шера се облегна удобно на него. Изражението й беше измъчено, когато другата му ръка покри корема й. Тяхното дете растеше там. Още едно дете щеше да бъде в опасност.

— Ще отвърнем на удара — гласът на Калън накара всички да утихнат.

— Калън, помисли върху това — заговори Самуел Тайлър.

— Млъкни, Сам — нареди хладно Джон Тайлър, главата на семейството. — Знам становището ти. Ако не искаш да слушаш това, което ще бъде казано, тогава се връщай във Вашингтон. Проклет да съм, ако застана зад теб и този път.

Кейн се обърна към баща си. Братята му бяха наобиколили Меринъс. Всичките. Заседателната зала беше почти запълнена. Кейн знаеше какво предстои. Знаеше, защото това беше предложение, което той самият бе направил преди повече от месец.

Калън се върна отново в средата на стаята.

— Ще отвърнем на удара на Пурист и членовете на Съвета, които се опитват да действат срещу нас.

— Ще отвърнете на удара? — Кейн видя, че Сам беше на път да получи още един от своите политически припадъци. За щастие, той може да беше нервозно копеле, но когато ставаше въпрос за семейството му, беше лоялен.

— Мерк ще обедини два екипа — каза Калън хладно. — Те искат да изпращат наемни убийци? Нека да видим какво ще се случи, когато се изправят срещу хора, които са обучени да залавят враговете си толкова лесно, сякаш е детска игра. Ние бяхме тренирани да преследваме, да дебнем и убиваме. Танер и Меринъс, заедно с Джон и вестника, ще водят пропагандата. А нашите хора ще изпълняват Закона на Породите. Безшумно. Рано или късно, те ще получат съобщението. Няма да има повече обаждания до Вашингтон след атаката. Няма да има повече молби за справедливост. Ние сами ще се погрижим за защитата си.

Самуел огледа мъжете и жените пред себе си. Кейн можеше да види примирението, дори прикритото одобрение в погледа му.

— Кажете ми от какво имате нужда — каза той. — Аз ще се погрижа да го получите.

— Ние ще обърнем това против теб. Вече е твърде късно да се скрие — изрече Калън безизразно. — Ако онова копеле бъде освободено от вашата така наречена правосъдна система, до месец той ще намери края си. От този ден нататък, ние ще направим делата на Породите точно това. Дела на Породите.

— Не се оставяй да те заловят — нареди Сам грубо. — Бог да ни е на помощ, ако те заловят, Калън.

— Бог да помогне на всички нас, сенаторе, ако това не спре. Няма да гледам повече как хората ми умират, докато аз моля за правосъдие. Отказвам да се примиря с това положение. От сега нататък, ние ще отвръщаме на удара.

Танер влезе в лазарета и погледът му се насочи към тясното легло, на което лежеше сестра му, а до нея тихо седеше един мъж.

— Тя събуди ли се вече? — Танер се настани на свободния стол от другата страна на леглото.

Сет Лоурънс въздъхна дълбоко.

— За няколко минути, но не каза нищо.

Другият мъж кимна.

— Те я изнасилваха в онази лаборатория — каза той тихо, докато се взираше в безжизненото тяло на Даун. — Без да я дрогират, без нищо. Тя беше дребничка и те се наслаждаваха на това да й причиняват болка.

Танер видя яростта, която изпълни очите на Лоурънс.

— Четох докладите от изслушванията на Сената — гласът му бе тих, но изпълнен с гняв. — Не е нужно да ми разказваш отново.

Танер се наведе напред, подпря ръце на леглото и приглади назад един кичур златиста коса, паднал на бузата на Даун. Осъзнаваше, че очите на Сет се присвиват — мъжът негодуваше от близките му отношения с момичето.

— Тя те харесва — каза Танер тихо. — Даун не харесва много хора, нали знаеш.

Сет отново вдигна поглед от лицето й, изражението му беше мрачно и заплашително.

— Какво искаш, Танер? — попита той, търпението му очевидно бе на привършване.

Танер се ухили. Поставяше на изпитание търпението на всички. Всички, с изключение на Даун.

— Не й позволявай да си тръгне — изрече най-сетне меко. — Когато се събуди, всички рани, които бяха зараснали след смъртта на Дейън, ще се отворят отново. Тя ще се отдръпне и ще се опита да забрави, че съществува друг начин на живот, освен битка. Не й позволявай да го направи.

Очите на Сет се присвиха.

Танер разбираше, защо Даун е привлечена от него. Той много приличаше на Калън, спокоен и уверен, но достатъчно силен да се бори, когато е необходимо. Ако някой мъж би могъл да се справи с миналото, което тя бе изстрадала, това беше Сет.

— Нямам и намерение. Какво те кара да мислиш, че ще го направя?

Танер поклати глава.

— Даун е различна. Много хора не харесват това. Тя по-скоро ще убие един мъж, отколкото да обмисли дали да го целуне. Никога не е била докосвана от любовник и ако някой се опита, вероятно това ще я ужаси. Битката, която ти предстои, не е лесна.

— Няма да се боря с нея — Сет тръсна глава. — Просто няма да си тръгна. Останалото ще реши тя, Танер. Решението не е нито твое, нито мое.

Танер се обърна и се загледа в безмълвното лице на сестра си.

— Да се надяваме да ти се предостави този избор, приятелю — каза и се изправи на крака. — Аз скоро ще си тръгна. Няма да бъда тук, за да я наблюдавам. Но искам да знаеш, че ако я нараниш, аз самият ще те убия.

Погледът на Сет стана подигравателен.

— Защо ти не предявиш претенции над нея, Танер? — попита саркастично.

Другият мъж се усмихна и поклати глава. Имаше чувството, че е добре, задето не гледа на Даун като на сексуален обект и че не може да се наслади на удоволствието да се поборичка с уличния побойник, какъвто му бе казано, че е Сет Лоурънс.

— Тя не е моя, за да го правя — отвърна най-сетне той. — Ако беше, щях да съм го сторил вече и този разговор нямаше да се проведе. Но никога не се съмнявай, че я обичам, Сет. Винаги ще е така. Това е сигурно, също както е сигурно, че копелето, което я докосна вчера, е мъртвец. Такъв ще бъдеш и ти, ако я нараниш. Запомни това.

Танер излезе от стаята, преди другият мъж да успее да отговори. Отвън стоеше Кейбъл, облегнат лениво на стената и го гледаше любопитно.

— Заплахите не действат при всички, Танер — каза той хладно, отмятайки назад златистата, осеяна с тъмни кичури коса от лицето си.

Двамата бяха две части от едно цяло. Не точно братя, а образ на едно и също създание, макар и противоположни като личности. Докато Танер се смееше, обичаше и се наслаждаваше на всеки нов ден, Кейбъл се съмняваше, проучваше и обръщаше твърде малко внимание на любовта.

— Това беше обещание — изсумтя Танер. — Всичко готово ли е?

— Опаковано и натоварено — кимна Кейбъл, отдръпвайки се от стената. — Сигурен ли си за това?

Танер се усмихна, оголвайки зъбите си в свирепа, очакваща усмивка.

— О, да, дяволски сигурен съм. Да видим какво ще направи този член на Съвета, Талант, когато дъщерята, която боготвори, бъде поругана. Законът на Породите, Кейбъл, има много, много вратички.

Информация за текста

Lora Leigh

Kiss of Heat, 2004

Свалено от „Моята библиотека“: http://chitanka.info/text/26128

Последна корекция: 8 октомври 2012 в 19:20

1

Преносимите зенитноракетни комплекси (съкратено ПЗРК) са вид зенитни отбранителни системи, предназначени да бъдат носени на рамо от войници. Обикновено, ракетите са с инфрачервено насочване и се употребяват за защита на войскови формирования от вертолети и нисколетящи самолети. — Б.пр.

2

„Oreos“ — популярна бисквитка тип „сандвич“ с пълнеж, слепена с шоколадови кръгли парчета бисквита. — Б.пр.

Content

Лора Лей
Да целунеш звяра
(книга 4 от "Породите")

Пролог

Първа глава

Втора глава

Трета глава

Четвърта глава

Пета глава

Шеста глава

Седма глава

Осма глава

Девета глава

Десета глава

Единадесета глава

Дванадесета глава

Тринадесета глава

Четиринадесета глава

Петнадесета глава

Шестнадесета глава

Епилог

Информация за текста

1