Ксавиера Холандер

Професия проститутка

Глава 1

Гумени души

Почти от момента, в който бяхме вкарани в претъпканата като обор за добитък килия на известния с лошата си слава затвор тумз в Ню Йорк, обръгналите по затворите черни проститутки непрекъснато ни тормозеха:

- Хей, мръсна мадамо, обзалагам се, че във вашата къща за ебане от висока класа, го нямате номера с въртене на черен задник!

- Аха, сигурно вашите богати бели джонита не могат да си купят лакрица от вашата сладкарница!

- Тази пчела-царица на проститутките се страхува нещо черно да не се открие в нейните бели чаршафи, нали сладурче?

Крясъците отначало бяха неприлични, станаха грозни и накрая, заплашителни - ти там, с червено бяло синята курвенска рокля, не се навеждай толкова много напред, че иначе ще ти я скъсам и ще ти я изям! Още пет минути и можеше да стане някоя кървава баня, в която със сигурност ние щяхме да бъдем победените.

Ние бяхме седем, а те двадесет, и общото презрение на тези улични проститутки към нас, скъпите момичета за развлечение, ги обединяваше. В йерархията на проститутките, ние бяхме аристократките, а те плебеите и затворът беше великият уравнител. Стоях с моите момичета, скупчени до решетката на килията, оставяйки колкото се може повече разстояние между нас и черните уличници.

Даже ако искахме да седнем между другите, нямахме възможност. Тези, които бяха заели местата на малкото неудобни скамейки, ревниво ги пазеха. Ако някоя станеше да пие вода или по малка нужда, веднага някой пъргав задник заемаше нейното място. Някои момичета, изнурени от нощното кръстосване на тротоарите, лежаха на бетонния под, подложили глава на скута на други. Те спяха въпреки мъчителните звуци, издавани от наркоманите в съседните килии, които кашляха, повръщаха и виеха за помощ. Вонята от повърнатата храна, урината и потните тела беше задушаваща. Редиците оредяха и намаляха, когато една група момичета, извикани от едра като бик надзирателка, бяха отведени в съдебната зала и на тяхното място вкараха други.

- Идвайте, сега ще се явите пред съдията! Всяка нова група момичета се включваше в котешкия концерт.

- Хей, мадамо, да си ебеш мамата, можеш ли да ни обясниш защо във вашето луксозно заведение няма нищо цветно?

- Заплашително се обади една проститутка със злобна физиономия и неоново-оранжева перука. Предпазливостта от моя страна беше сменена от раздразнение, после от яд.

- Виж какво - казах - и черни момичета работят за мен. И то няколко … Даже другарката ми по стая е черна. Ето я там!

Посочих към Аврора, грациозно светлокожо момиче, която стоеше настрана от нас. Проститутка още от 16 години и ветеран на много арести, опитът я беше научил как да се докопа до някое място за седене и също как да остане незабелязана при такива сцени. Аврора седеше в един ъгъл, с руса перука и тъмни очила, с вдигната до брадичката яка, мъчейки се да се слее със стената. Тя се сви, когато 20 чифта маслинени очи се приковаха към нея. Проститутките спряха да оправят перуките си да боядисват ноктите си с лак, който се появи мистериозно от някъде, макар че всички ръчни чанти бяха конфискувани предварително.

- Я виж - проскърца най-после едно въглено-черно момиче - този мелез не е черен, а полубял.

- Тази дрипа сама не знае каква е - каза едно момиче, с лице на сепия и глас на карнавален глашатай.

Тя и нейната приятелка станаха от местата си и се запътиха към Аврора, за да я видят по-добре, а може би и да се нахвърлят върху нея. Всички ние ги наблюдавахме. Това трябваше да бъде момента на избухването. Точно тогава вратата на килията се отвори и едрата черна матрона въведе дебело бяло момиче, което куцаше с патерици. Ръцете и краката и бяха целите покрити с язви и тя изглеждаше като побъркана от наркотици.

Когато матроната добродушно се опита да я настани на едно от празните места, куцата проститутка изкрещя:

- Не ме пипай, черна курво! - И започна да вие, докато патерицата и нанасяше свирепи удари по главата на матроната.

Това беше последната капка, която препълни чашата на тази напрегната атмосфера, предизвикана от заловената развратница. Момичетата се развикаха и разпищяха: Юмруци, ръце, крака и патерици се размахваха. момичетата и аз бързо се скрихме зад преградата на писоарите и чакахме какво ще стане по-нататък. Три яки надзирателки се втурнаха в килията и бързо укротиха истеричното бяло момиче. Какво ли щеше да се случи? Слава богу не трябваше да чакаме за да научим.

- Я елате вие там, зад преградата. Сега ще се явите пред съда.

Стадото беше подкарано към съдебната зала. В съдебната зала, пълна с журналисти, художници на моментни портрети и любопитни зяпачи, бяха и посетителите на моя дом от предишната нощ. Хубавецът от средния запад, когото наричах Келвин, сигурно щеше да загуби работата си и жена си, защото името и длъжността му бяха разтръбени от всички ню-йоркски вестници. Там беше и моят мил грък, а до него двойката, чиято единствена отстъпка пред условността беше фамилното им име. Иначе те водеха свободна любов и се чукаха с мен и с Такис в моя дом, заради самата любов, а не за пари, минути преди да пристигнат фантетата.

Съдията слушаше, както ми се струваше, с явна недоброжелателност, докато се четяха обвиненията срещу нас. Една по една платих гаранциите на моите момичета от плика с пари, който бях пъхнала в бикините си преди да тръгна с полицаите. Но единственото лице, което исках да видя в съдебната зала, не беше там. Приятелят ми Лари. Не бях успяла да се свържа с него, а у него беше ключът от сейфа, в който държах главната част от средствата си. Сега не ми бяха останали достатъчно пари на ръка, за да заплатя фантастично високата гаранция от 3500 долара, която наложиха на най-прословутата “мадам” на Ню Йорк - както ме описаха.

Така че мястото ми беше в райкърс айлънд. Райкърс айлънд е новият женски затвор, по-чист и по-модерен от тумз и пак гнездо на човешка утайка. Бях хвърлена в голяма стая пълна с наркоманки, търговки на наркотици, блудници за пет долара, обикновени мошеници и жертви на чужди престъпления. Мършава бяла проститутка, която беше станала жертва на “особняк”, клиент, на който прави удоволствие да бие зверски момичетата, лекуваше раните си. Други три проститутки бяха пребити от бой от него на осмо авеню през последните 2 седмици, а и това момиче беше цялото изподрано и изпорязано, плюс една счупена ръка и устна, разцепена чак до ноздрата.

Очите и бяха подути цепнатини. Шестнадесет-годишна пуерториканка плачеше за своето тримесечно бебе, оставено без грижи у дома. “Моят мъж опита да убие мене”, хленчеше тя на развален английски. Поисках да помогна на говорещите испански момичета да попълнят формулярите си, но те се отдръпнаха от мен като от прокажена. Така се държаха и другите затворнички. Моите скъпи дрехи и външния ми вид ги изпълваха с подозрителност и неприязън. Всички ме гледаха втренчено, но никоя не ме заговори, с изключение на едно миловидно дребно кафяво момиче с луничаво лице като на жълъд.

- За две седмици ме арестуват вече 8 пъти - каза тя - така че сега съдията реши да ме изпрати на почивка за 1 месец.

Тя се тревожеше, защото сутенъорът и не знаеше къде се намира. Искаше да му телефонирам, когато изляза. Когато изляза? Но кога щеше да стане това? Беше 4 часът след обед, петък, 16 часа бяха изминали, откакто домът ми беше опустошен от трима фалшиви типа. Вече е ден, а къде е Лари с парите за моята гаранция? Къде е моят адвокат? Защо аз, жена от класа, на която и върви в професията, извършваща в същност необходими услуги, се озовах в това ужасно място? Припомних си нахлуването, като се опитах да разбера къде съм сбъркала.

Аврора можеше да подуши полицай през един квартал. Тя не вярваше на тези трима “клиенти”, които настойчиво се обаждаха по телефона и упорито искаха да ни посетят, макар че аз се опитах да ги отклоня. Преди това бяхме имали “ергенско” събиране, а в момента - просто приятелско посещение. При третото обаждане, около полунощ, аз най-после се съгласих да ги приема. Щом влязоха през вратата, Аврора реагира като газела, надушила чакал. Моят инстинкт също ми шепнеше да бъда предпазлива.

Дребният мургав мъж с мустаци изглеждаше конте и коленете му трепереха. Втория приличаше на мошеник, но днес полицаите и мошениците често изглеждат еднакво, така че не можех да бъда сигурна. Но третия, висок мъж, най-много приличаше на полицай.

- Само като формалност - казах им аз - имате ли нещо против да се легитимирате?

Този с мустаците се разтрепера още повече. И той, и другият, с лице на главорез, се обърнаха към високият, който извади от джоба си портфейл, на който само 4 от дузината отделения бяха запълнени. Нямаше кредитни картички. Полицаите не могат да си позволят кредитни картички. Това не ми хареса. Погледнах Аврора, която се беше вторачила в обувките на високия мъж. Проследих погледа и. Гумени подметки! Сигурен белег за полицай. Фантето също проследи погледите ни и разбра, че сме се досетили. Блъфът свърши.

- Добре, това е хайка! - Каза той и показа значката си - вие сте арестувани за това, че се намирате в дом, използуван за проституция.

- Добър вечер, г-це холандер - каза той, като се ухили злобно - аз ви казах, че пак ще ви пипнем.

Осем униформени полицаи нахълтаха през входната врата и преобърнаха къщата наопъки като палачинка. Но сцената, която последва, беше по-скоро като комедия от кийстоун, отколкото ефикасна полицейска акция. Бюрата бяха изпразнени и всичко, което не беше заковано, беше натоварено на една количка. Моите детски любовни писма, семейни албуми със снимки и даже моята колекция от готварски рецепти бяха натъпкани в нея.

- Върнете ми ги! - Помолих полицая, който пазеше количката - освен ако имате намерение да сготвите вкусна холандска грахова супа в участъка. Но той поклати глава и отказа да ми върне рецептите. Напитките, които бях купила от един клиент, по една каса срещу момиче, бяха взети. Това не ме тревожеше, но ме тревожеше безценната черна тетрадка със списъка на клиентите и касовата книга, която лежеше на една открита лавица. Последният път, когато полицията ми ги беше взела, трябваше да си ги откупя “под тезгяха”. Този път реших да си ги открадна. Полицаят, който пазеше количката, изглеждаше мераклия (а мъжете са си винаги мъже), така че аз измъкнах колекцията от порнографски снимки от едно чекмедже.

- Хей, я виж тези - казах аз, като му подадох снимките.

След една, две минути лигите му потекоха и той извика и другите при себе си. А те направиха добре, че се скупчиха над снимките, като подхвърляха неприлични забележки. Но аз нямах нищо против, защото това ми позволи да се промъкна няколко крачки зад гърбовете им и да взема от лавицата, тетрадката с клиентите и касовата книга. Успях бързо да хвърля тетрадката с имената в килерчето, под един празен кашон, а от касовата книга откъснах всички листове, на които бяха записани сделките и сумите и след това я хвърлих в количката, за да не предизвиквам подозрение. Тъй като никой не се занимаваше с мен, успях да се вмъкна в спалнята си, където натъпках откъснатите листове под стенната тапицерия, на която едното ъгълче е винаги незаковано.

Там мушнах и 1000 долара в брой, защото ако тези хиени намерят пари, после казват, че не е имало никакви пари и си ги задържат за себе си. Точно тогава един едър полицай излезе от една от стаите с пачка бамбукови цигарени хартийки в ръка.

- Е, къде държите наркотика? Знам, че имате такъв.

- В къщата нямам нищо - излъгах аз.

- Никога не използувам наркотици. Щом той изчезна пак в спалнята, аз грабнах пластмасовата торбичка с марихуаната от долапа в хола, втурнах се в банята и я изтърсих в тоалетната. Никой не наблюдаваше банята, така че аз сновях нагоре-надолу като бъбречно болна, освобождавайки се от проклетите улики. Тогава видях един униформен полицай да се приближава към долапа на хола с фенерче. Той започна да преглежда вещите в него и вече застрашително се приближаваше към кашона, под който беше голямата черна тетрадка.

- Извинете, сър - казах аз и лекичко го избутах от отворената вратичка.

- Огледалото ми е отвътре на тази врата, трябва да си оправя косите.

Полицаят се върна в спалнята, където сега се бяха събрали не- говите колеги, търсейки наркотици. Тъй като никой не пазеше входната врата, две от момичетата и прислужницата решиха да се чупят.

- Хайде, тръгвайте всички. - Каза един детектив, излизайки от спалнята.Той ни преброи и откри, че три момичета липсват.

- Къде са онези майни? - Попита той с вдигната ръка, заплашвайки да ме удари.

- Ще им счупя краката на тези кучки, където ги намеря!

- Понятие нямам къде може да са - казах аз равнодушно.

Момичетата бяха излезли свободно през входната врата и бяха в безопасност, след като бяха слезли спокойно с асансьора. Полицията арестува всички, включително и бедния Келвин и заведе всички, с изключение на мен, в 17-ти полицейски участък. Бях оставена сама с тримата цивилни полицаи, които първи бяха влезли. Телефоните непрекъснато звъняха - клиенти искаха да дойдат. Фантетата отговаряха на всички позвънявания и се шегуваха дебелашки. А онези типове вече нямаше да ме потърсят.

Къщата ми беше преровена и все пак бяха пропуснали голямата чанта. Добре, че не се наложи да я крия. Тези белезници за ръце и крака, събирани така грижливо и редките камшици с по 9 жила, които ма- зохистите така обичат да се впиват в плътта им. Моите роби бяха спасени. Момчетата от участъка се позабавляваха, след което прерязаха жи- ците на всичките ми телефони, четири телефона в спалнята и четири в дневната. Накрая ме откараха в полицейския участък. Но преди това аз се отбих в спалнята и взех скритите пари.

Беше около 3 часа сутринта, когато се присъединих към другите, на които взеха отпечатъци от пръстите. Вестникарските репортери се въртяха около участъка. Щеше да има чудесна история за алчната за сензации преса. Арестувани са 7 жени и 6 мъже. В участъка, полицаите ни дадоха кафе и понички. Позволиха да легнем на масите и да поспим, даже загасиха ярките неонови светлини на тавана. Келвин лежеше до Аврора, която беше неговото момиче. Тя използуваше големия си бележник като възглавница. Келвин беше все така кротък като агънце, не причиняваше никому тревоги и защо онова копеле, лейтенанта трябваше да издаде името му на журналистите. Келвин е президент на голяма компания в средния запад.

Мога да си представя сега, какво мисли той за града на удоволствията. Семейство, кариера, погубени заради половин час удоволствие. Такис и аз лежахме на друга маса, аз с глава, облегната на рамото му. Аз се бях настроила страшно много, като никога. Какво става с мен? Такис беше много възбуден и аз го погалих, като сметнах, че никой не ни гледа. Но какво ме беше грижа, по дяволите? Не можеха пак да ме арестуват. След няколко часа се събудихме схванати и измъчени. Полицаите имаха телевизор, по който предаваха новини. Донесоха ни още кафе и понички. Седнахме да гледаме и видяхме как момичетата излизат от моя дом. Имената на всички на екрана.

“В дома на мадам ксавиера снощи беше направена хайка. Тя е известна като кралица на момичетата за развлечение и разменя момичета и клиенти от цяла европа.” Уф! Поне добре ме бяха изтипосали. В 8 сутринта, след утринните новини ни казаха, че ще бъдем откарани в тумз и ни предупредиха, че отвън чакат репортери. Всички искахме да се дегизираме някак. Флавия си нарисува големи мустаци под носа с молив за вежди, вдигна си косата с ластик и си нахлупи една цивилна шапка на главата, която задигна от един полицай.

Аз си сложих очила, вдигнах си косата и сложих шапката на един друг човек. Келвин се дегизира най-добре. Дадох му моята летна рокля, която бях сложила в чантата си, преди полицаите да ме откарат. Той уви роклята около главата си като тюрбан и закри, с единия и край, устата и носа си, като с арабски яшмак. Слязохме по стъпалата на участъка, държейки вестници пред себе си и се качихме на фургона, който щеше да ни откара в Ню Йоркския затвор тумз. Докато грубо ни блъскаха през тесния, сив коридор на затвора към нашия блок, минахме покрай една килия с “обратни”, повечето от тях гротескни маски, правещи жалки опити да бъдат това, което не са, макар че някои от тях имаха “блестящи” успехи. “Светът желае да бъде мамен, така че мамете го”. Сега, след приятния престой в тумз, аз съм в райкърс айлънд.

Преди 2 години затворът ми беше така чужд, както обратната страна на луната. А сега още едно идване тук и ще знам наизуст драсканиците по мръсните стени. Преди 2 години, моята къща беше кътче за удоволствия, където идваш като у дома си. Сега тя е място, което влачиш със себе си, както костенурката мъкне черупката си, от един участък в друг след всяка хайка. Да, аз съм щастлива и доволна от работата си и я обичам. Наистина, някои от най-щастливите моменти от живота ми бяха през тези 2 години, през които аз се издигнах в средите на Ню Йоркската проституция, за да стана най-голямата и най-важна “мадам” в града. Но защо е този тормоз от полицията, тежките гаранции и глоби, високите хонора- ри за адвокати, откупите? Кому пречим?

И като си помисля, разбирам, че една безобидна секретарка може да спести почти толкова, колкото спестих и аз през последната година. Най-после Лари идва с парите. Научавам, че адвокатът ми е чакал отвън 3 часа, чакал е за парите, за да ме освободи под гаранция. Сега спестяванията ми излизат много по-малко, отколкото може да спести една секретарка. Но аз съм свободна. Пак пътувам с Лари за града. Ще трябва да започна отново. Усмихвам се малко безнадежно, докато Лари паркира колата пред моя апартамент. Но аз ще намеря друг, нека клиентите ми знаят къде да ме намерят, ще събера отново своите момичета и ще продължа да давам удоволствие на мъжете и жените. Не мога иначе. Да си призная, много съм доволна от своята работа.

Глава 2

Семейни работи

Не мислете за мен като за бедно, заблудено момиченце, отклонило се от правия път поради лошо възпитание или ограбено детство.

По-скоро обратното.

Произходът ми е много добър и съм израснала в семейна атмосфера, изпълнена с любов.

Родена съм в Индонезия и съм получила отлично европейско възпитание. Аз и родителите ми говорим помежду си на девет езика - аз лично говоря 7. Майка ми, снажна руса германо-французойка беше сериозна, но сърдечна и изцяло отдадена на семейството си. Тя беше втората жена на баща ми, лекар. Първата му жена, руска балерина, белогвардейка, напуснала индонезия веднага след развода. Бракът му с моята майка беше щастлив, макар че имаха противоположни характери и темпераменти. Не може да има съмнение, той обичаше майка ми, въпреки че хвърляше по някое око на хубавите момичета. Баща ми, когото обожавах, беше рядък човек - интелектуалец, добър събеседник, любител на изкуството, бонвиван и с истински щедра душа.

На върха на своята много успешна медицинска кариера, той притежаваше голяма болница в източните холандски колонии и по-късно разбрах, че сме имали 2 къщи като дворци, едната в сорабайя, а другата - в хълмистата курортна област край бандунг и двете обслужвани от много слуги. Но ние сме загубили всичко това, когато японците нахлули на острова и хвърлили моите родители и тяхното новородено бебе, т.е. мен, в концентрационен лагер. През трите години на японската окупация, баща ми е понесъл много изпитания и мъчения от ръцете на поробителите. Престъплението му е било не само, че е бил холандец, но и че е бил евреин.

Малко хора разбират, че японците в югоизточна азия са били не по-малко антисемити от германците в европа. Блокът, в който сме били затворени, имал голяма табела с надпис “бранкса йехуди”, което на малайски значи евреи. И майка ми е била измъчвана, макар че не е била еврейка, за това че е извършила престъплението да се омъжи за евреин. Веднъж я затвор- или в малка дървена барака, пълна с трупове, където било горещо като в пещ, за около 5 дни, защото изпаднала в истерия и искала допълнителни дажби ориз и вода, защото аз съм била много болна от треска и дезинтерия.

Понякога баща ми бил окачван за китките си на някое дърво, с крака на 1 инч от земята, на изгарящото тропическо слънце. Навярно не са го оставяли да умре, само защото са имали нужда от неговите услуги. Накрая го отделили от нас, в отделен блок, където бил назначен за лагерен лекар на хиляди жени и деца. Във военно време и това може да бъде истинско мъчение, особено за човек, който не понася гледката на човешките страдания. По-късно той ни каза, че едва не полудял през това време, от тревога за съдбата на жена си и детето си. И като ирония на съдбата, той пак ме е видял, но не като баща, а като лекар. Това било две години и половина след нашата раздяла. По това време, майка ми и аз сме били освободени и сме живеели близо до сора байя, с приятелско белогвардейско семейство.

Един ден, аз съм паднала от дърво и съм си разпрала мускула на крака. В отсъствието на майка ми, един изплашен слуга ме завел при лекаря на концлагера. След като оперирал крака ми - и до днес имам белег - мен ме откарали у дома и чак тогава някой му казал, че току-що е оперирал собствената си дъщеря.

- Това русо, зеленооко ангелче е било моята дъщеря? Не мога да повярвам. - Отвърнал той радостно - последният път, когато я видях, тя беше мъничко бебе със сини очи и тъмна коса.

Но той поне бил спокоен, че сме живи и здрави. Когато войната свършила, семейството ни най-после се събрало от- ново. Макар че новото правителство не върнало всичките ни пари и имущество, ние сме се върнали в амстердам, за да започнем всичко от- ново. Баща ми вече прехвърлил четиридесетте години, бил човек не само с голяма душевна сила, но и упорит в труда и, с помощта на известна финансова подкрепа от холандското правителство, скоро си изградил хубава практика.

След време той спечели такава широка репутация като лекар, че при него идваха пациенти от цяла европа. Но той никога не си върна предишното финансово състояние, но не мисля, че това особено го тревожеше. Той не беше от хората, създадени за милионери. Той беше се посветил на медицината и много повече се интересуваше от пациентите си, отколкото от парите им. Неговите пациенти, за него бяха даже по-важни от собственото му семейство. Понякога, той е отлагал ходенето ни на курорт, ако някой пациент е имал нужда от него. По всяко време той се грижеше за своите болни, с което, понякога отчайваше майка ми. Особено ако баща ми се грижеше за някоя очарователна жена, на която и няма нищо, освен въображаеми болки в стомаха. И копнеж по моя баща. Една от пациентките на баща ми беше похотлива секс-бомба, на около 24 години, която аз и майка ми наричахме “горчицницата”, просто защото работеше във фабрика за горчица.

Отначало, той я лекуваше от астма, но и, както майка ми откри по-късно, и от свръхактивни полови влечения. Очевидно малката афера на баща ми с момичето от фабриката за горчица, се хвърли а очите на мама, когато тя видя палто от визон, вписано от него в счетоводната му книга. Не много хитро от негова страна. От тогава нататък, всеки път, когато “горчицницата” идваше на преглед, което беше след работа, вечер, майка ми си намираше някакъв претекст да влезе в кабинета на баща ми, който беше свързан с нашата къща.

Една вечер, мама и аз прибирахме съдовете в кухнята, точно тогава, когато “горчицницата” се лекуваше и мама каза тихо:

- Смятам да занеса чаша кафе на баща ти. Тя го наля в любимата му синя каничка от холандски порцелан и отиде в кабинета му. Изведнъж, там се вдигна такъв шум, че си помис лих, че зюдер зее е разрушила дигата. Имаше викове и писъци, отваряне и блъскане на врати, дрънчене от счупен порцелан. И имаше защо. Мама беше влязла неочаквано и беше заварила “горчицницата” по визоново палто, без нищо отдолу, коленичила пред баща ми, настървено да смуче члена му.

Тя сграбчила пациентката на баща ми за косата и я изхвърлила навън, на снега, без обувки и чорапи и без каквото и да е друго, освен скъпото визоново палто. И докато правела това, забранила на “горчицницата” повече да прекрачва нашия праг. Татко се беше оттеглил в къщата, така че мама грабна по-голямата част от хубавия ни порцеланов сервиз и го запрати по главата на татко. Аз се бях качила на най-горното стъпало на стълбата, където стоях, готова да се намеся в случай на кръвопролитие. Но вместо това, мама изпъди татко и го заплаши с развод. Баща ми, както казах вече, беше необикновено смел човек. При всички ужасни неща, които му се бяха случили през войната, съмнявам се да е пролял дори една сълза. Но тази нощ той плака открито, защото наистина много обичаше мама и разбираше колко много я е наскърбил, заради една глупост с лесно достъпно момиче.

Тогава аз бях единадесет годишна, но въпреки това можах да разбера, че този случай не трябва да се приема на сериозно. Аз разбирах вече , че за двама различни хора, секс и любов могат да означават различни неща. За татко, “горчицата” беше секс - или задоволяване на една прищявка, а мама, неговата дълбока, тайна любов. Въпреки младостта си, аз също имах добра представа за това, което става между големите и знаех, че тяхната война за нещо сексуално, може да бъде забравена и простена, когато започнат да се любят. Не съм казвала това по-рано, но на сексът в нашия дом се гледаше като на нещо естествено и красиво и аз често виждах родителите си да ходят полуголи или съблечени, без да се срамуват.

Даже съм виждала баща си гол, с ерекция, когато гали мама. Понякога се оттегляха в спалнята и затваряха вратата, независимо по кое време ставаше това. Като дете бях много любопитна и даже си мислех, че зная какво правят и имах непреодолимо желание да ги видя. Ако чуех, че кревата им скърца през нощта, почуквах на вратата им, под предлог, че искам да си налея чаша вода от тяхната баня, макар че си имах собствена баня. Веднъж озовала се в стаята им, ги молех да остана да спя при тях. Обикновено молбата ми беше изпълнявана, макар и не без мърморене от страна на баща ми.

Колкото повече растях, толкова повече се привързвах към баща си и ми се искаше да бъда умна и уважавана като него. Точно както у Фройд, аз бях влюбена в баща си и дори и днес не се срамувам да кажа, че ако бях срещнала човек също като него, щях да се влюбя и щях да поискам да се омъжа за него. Тъй като бях единствено дете, той ме глезеше само в материалния смисъл и с цялата си, и с мамината, преданост. Баща ми направляваше умственото ми развитие като професор Хенри Хигинс от “Моята прекрасна леди” и се грижеше за развитието на дарбата ми за чужди езици. Той ме поощряваше да уча гръцки, латински, френски и немски в горните класове и по правило, в края на седмицата, през лятото на море, или през зима- та на вилата, ние говорехме само чужди езици. В събота говорехме, да кажем, само немски или френски, а на другия ден - английски. Също така, всяка година ние прекарвахме най-малко един месец в някоя друга държава, за да подобря произношението си или да започна да уча някой нов език, например испански или италиански. Това беше необикновено образование.

От друга страна, докато не станах двадесет и една годишна, аз винаги прекарвах ваканциите с родителите си, за разлика от повечето мои приятелки, които ходеха на групи, без надзор, защото мама се отнасяше към мен, като към свое малко пиленце и не искаше да се излагам на морална опасност.

- Пази девствеността си докато се омъжиш, Ксавиера - спомням си, казваше тя. - Аз бях девствена, когато се омъжих и така трябва да бъде с всяко момиче. Тогава твоят съпруг никога не ще може да ти натяква за миналото ти или да те нарича курва или уличница. Ти ще ходиш с високо вдигната глава и никой няма да говори лошо за тебе.

Всичко това звучеше доста старомодно, като се има предвид свободното нудистко възпитание, което получавах у дома. Днес трябва да ходите като диоген, с въоръжени с фенер, за да намерите девственица на повече от 16 години. Както и да е, за момента, тя нямаше защо да се тревожи за мен, защото единствения човек, в когото бях влюбена, никога не би могъл да ми отнеме девствеността. Това беше Хелга. Хелга беше моята най-близка приятелка в горните класове на училището и през последната година аз изпитвах пламенно желание към нея, а не знаех защо. Знаех нещо смътно за лесбийките, но не се чувствувах свързана с тези полу мъжки, полу женски типове с къса коса, дълги панталони и тлъсти задници, които моите по-големи съученички, кикотейки се, сочеха по улиците. Хелга никога не отвръщаше на чувствата ми и наистина не знаеше за съществуването на лесбийките, само може да се е чудила защо непрекъснато, без да искам, се блъскам в прелестните и гърди. Тя беше на 16 години, една година по-възрастна от мен и ние бяхме като сестри, споделящи всички свои момичешки тайни.

Но, колкото аз бях инстинк тивно полово възбудена, толкова тя беше невинна. На 15 години аз бях целувала приятеля си с език, бях опипала цялото му тяло и даже му бях правила минет. Хелга не узна това, но съзнаваше, че аз съм малко по-образована в това отношение от нея. Един ден, моята мила Хелга се обърна към мен за да получи нещо повече от моите знания за тези неща.

- Ксавиера, искам да те помоля за нещо много неудобно - започна тя, докато седяхме в бюфета през обедната почивка. - Имам нужда от твоята помощ. Петер корвер ме кани тази вечер на събиране, а аз се боя, че ще ми поиска целувка за лека нощ.

Колкото и да е странно, когато тя ми каза, че има среща вечерта, с едно от най-харесваните момчета в училището, аз почувствувах, че ревнувам не от нея, а от него.

- Никога няма да ми повярваш, - продължи тя - но никога през живота си не съм целувала момче и не знам как да реагирам.

Бях изненадана от абсолютната и добродетелност, защото тя беше определено едно от най-хубавите момичета в училището. Тя беше висока, стройна, с големи гърди и с водопад тъмни копринени коси около хубаво то си личице.

- Можеш ли да ми обясниш какво трябва да правя? - Попита тя.

- Разбира се, Хелга, - казах аз - нека да идем у вас след училище и ще те науча.

Беше зима и за това, когато ни пуснаха от училище в четири и половина, беше вече тъмно. Ние се сместихме на моя велосипед и отидохме до тях. Аз закачих велосипеда си на едно перило и ние влязохме в затъмнения хол, за който реших, че ще бъде чудесен декор за сцената, защото Хелга беше от религиозно, консервативно, снобско семейство, което едва ли щеше да се отнесе спокойно към това, че тяхната дъщеря си разменя романтични прегръдки с приятелката си в своята спалня.

Предложих да пропълзим в приличното на пещера място под стълбището от фоайето за втория етаж на апартамента. “Сигурно ще бъдете там, когато петер поиска да те целуне.” Аз я притиснах нежно до стената и там, под тежкото дъбово стълбище, започнах да правя любов със своето момиче. Отначало Хелга беше покорна, макар че сигурно е очаквала нещо по-малко реалистично от това, което си имах на ум.

- Нека те хвана така, както обикновено един мъж държи момиче - започнах аз и обвих с едната си ръка талията и, а с другата раменете и. След това полекичка хванах брадичката и, и леко я целунах по устните. Тя стоеше изправена, със стиснати очи и устни.

- Разтвори си устните, Хелга - помолих я аз - никой не се целува със затворена уста.

Тя послушно разтвори прелестните си устни и аз вмъкнах езика си между тях. Отначало тя се изправи и отдръпна.

- Отпусни се - пошепнах аз - така правят всички и само така ще се научиш.

Моят розов език като змийче опипваше устата и, и аз продължих страстната целувка цяла вечност, докато тя започна да става неспокой на.

- Сега дай твоя - казах аз и когато нейното сладко езиче влезе в устата ми, стори ми се, че ще полудея от възбуда.

Искаше ми се този момент да върви бавно, но ако се забавех много, тя можеше да загуби търпение и да си отиде.

- Никоя целувка не е пълна, ако не се обърне внимание на врата и раменете - казах след това и започнах да целувам ушите и врата и, като разтварях пуловера и, за да стигна до гърдите.

Без да знае какво точно става с нейната юношеска чувственост, тя започна да се увлича, отметна назад глава и откри бяла, нежна шия, кожата и настръхна. Точно тогава, входната врата се отвори и един наемател влезе, придружен от леден вятър, мина покрай нас и изчезна нататък по коридо ра. Аз, покровителствено притиснах Хелга към стената. Тя се отпусна.

- След целувката, трябва да знаеш как да галиш и да бъдеш галена - продължих аз урока и разкопчах палтото, под което имаше пуловер и пола.

След това вмъкнах ръката си под пуловера в сутиена и хванах едната и гърда. Другата си ръка вмъкнах под своята пола и сама започнах да се галя. Бях така подлудена, че копнеех да бъда мъж с голям член и да го вкарам в нея. Но всичко, което имах, беше някакво си малко твърдо клиторче. Докато тя беше още замаяна, наведох се и започнах да смуча тези разкошни гърди с изпъкнали зърна. Докато правех това, хванах единия, от нейните дълги крака и го притеглих нагоре между краката си. След това, започнах да се търкам все по-бързо и по-бързо, докато започнах да виждам звезди пред очите си и паднах на земята.

Бях задъхана, а Хелга - шокирана. Беше попитала как да отвърне като дама на една невинна първа целувка, а току-що беше съблазнена в тъмния хол от една луда от любов съученичка. Тя промърмори нещо и бързо изтича нагоре по стълбите. През следващите няколко седмици, аз бях болна от любов и я следвах навсякъде, като обожаващо я кученце, молейки се за възможност, още веднъж да пипна разкошните и гърди.

Ако тя играеше тенис и аз играех тенис. Ако тя отидеше на езда и аз отивах, а когато тя влезе в снобския гребен клуб, и аз влязох в него, макар че той беше откровено антисемитски. Обичах да гледам как тя се поклаща назад напред на скамейката в лодката по шорти, да отивам след нея под душа и да искам да насапуни- сам цялото и великолепно тяло, докато тя стоеше без нищо на себе си, освен банската си шапчица.

Когато Хелга стана по-зряла, тя започна да разбира моето абсолютно заслепление и започна да ме дразни, което още повече ме влудяваше и цели 2 години аз я обожавах и желаех, даже и след като бях изгубила девствеността си от едно момче на 17 години. За повечето момичета самото дефлориране е едно от най-значителните събития в младия им живот. За мен то беше техническа подробност. Бях ходила вече 2 години с моя постоянен приятел, бяхме си играли и опипвали един друг, но никога не бяхме правили “всичко до край”.

В Холандия, младежите са строго пазени и макар че се шляехме покрай вятърните мелници и покрай дигите, никога не ни се отдаде да налучкаме нужната комбинация от смелост и удобен случай. Начинът, по който това стана, в апартамента, даден под наем от приятел, беше съвсем обикновен и ни най-малко не приличаше на диво изнасилване - нямаше нито кръв, нито болка. Имах само приятното, си гурно усещане как пенисът на приятеля ми, навлезе в мен докрай, дви жейки се напред и назад, с все по-засилващ се ритъм, докато накрая ек сплоадира и ме остави сгорещена и мокра. Трябва да призная нещо по-важно - от момента, в който загубих девствеността си, станах абсолютно необуздана полово, даже заради това зарязах постоянния си приятел.

Не ме беше грижа с кого го правя, даже и да беше мой роднина. Всъщност, идеята за вкусване на забранения плод, правеше кръвосмешението още по-вълнуващо. Единственото табу беше да не се правят бебета и толкова. През ранната младост, когато за първи път чух за тези неща от по-големи приятели, искаше ми се да имам по-голям брат, с който да ги правя. По-късно задоволих желанието си за забранения плод и наистина го направих с някои от членовете на нашето семейство. И не случайно. Първият ми опит беше с братът на моята майка, любимият ми чичо, който ме обичаше с бащинска любов, когато бях дете и с много по-плътска, когато навлязох в пубертета.

В края на една седмица, родителите ми ме взеха със себе си, за да посетим семейството му в Дюселдорф, Германия и с него се уговорихме да се измъкнем в един мотел. Но перспективата за тайното приключение така явно го развълнува, че жена му се досети какво е намислил. Тя не го изпусна от очи, докато нашето семейство не се върна в Астердам, така че от цялата работа нищо не излезе.

Втората семейна афера беше по-успешна и се случи няколко години по-късно, 28 годишния син на друг мой чичо, който беше посетил нашето семейство през лятото. Той беше едър, снажен млад германец и съвсем не девствен. Мое задължение беше да го извеждам и да му показвам града, и даже ми беше разрешено да се прибирам след полунощ, защото съм със свой роднина. Първата вечер му показах обикновените туристически обекти и го изпратих да се прибере рано. На втората вечер му показах увеселителните места, като “момичета на витрини”, в узаконения квартал за публични домове край каналите на амстердам, след това го отведох в хотела и го прелъстих. Не беше лош, но и нищо осо бено, типичен млад немец без нищо романтично в душата си.

По това време, вече бях завършила училище с отличие, една година учих музика и след това отидох да работя в една от най-големите рекламни агенции в амстердам като помощник-счетоводител. От момента, в който постъпих на работа, аз се отнасях към задълженията си с много ентусиазъм и всеотдайност, както вършех всичко друго в живота си и го върша и днес. Работата беше добра, но не даваше, както казват в амер ика, “възможност за растене”, така че реших да опитам нещо друго.

Даже през първите дни имах желание да бъда номер едно. Бях чула, че агенцията по работна сила обявява конкурс за най-добра секретарка-полиглот в холандия и бидейки конкурентно способна и амби циозна, аз реших да се явя на него. Конкурсът беше за най-добър машинопис, стенографиране на 4 езика, превод, маниери и лични качества. След няколко изпита се стигаше до финала, на който, от всеки участник се искаше да напише стихотворение от 200 думи като рекламен памфлет на агенцията по труда и работната сила.

Аз бях най-младата от 60 участнички - и се случи да бъда най-добрата. Спечелих титлата “секретарка номер едно в холандия”. Последваха телевизионни интервюта, статиите във вестниците и пътуване до англия, както и награда от 1000 долара и аз бях назначена за ръководител на секция в работна сила, работа, която по съвпадение прилича на тази, която върша и днес. Клиентът иска услуга, а аз изпълнявам желанието му, като намирам най-подходящото лице за извършване на тази работа. Именно тогава открих, че имам най-вече администраторски талант в качеството си на посредник.

Научих и друг ценен урок от тази работа. Че ако си наистина инициативна, най-добре е да работиш колкото се може по-самостоятелно, защото другите са склонни да си седят и да жънат плодовете от твоята усърдна работа. За да се разсея след усилената работа през седмицата, ходех с приятели на един плаж с бял пясък недалеч от Амстердам, наречен Зандвоерт. Този красив плаж се простираше по цялото холандско крайбрежие и имаше малки вили с тераси и пъстро украсени ресторантчета, където може да се стои отвън и да се получи храна и освежителни напитки. Всяко ресторантче си имаше име и номер, така че ако искаш да си уговориш среща с някого, казваш “ще се видим във вил- хемина номер 24”.

В края на седмицата отидох в Зандвоерт с един търговски агент на име куук и двамата преживяхме нещо съвсем ново. Открихме ресторанта “Морски изглед 22” и живописната пъстра тълпа, която седеше пред него. Всички мъже бяха в прелестни облекла, бикини минискул, които едва прикриваха очертаните им авоари, вталени ризи, светли роби или шалове модел “св. Лаврентий”. Имаше и много маникюрирани пудели, подскачащи около тези “леки” момчета. Момичетата, както скоро открих, бяха също леки. Единствената нормална личност беше моят приятел куук. Много хубав и добре сложен, той като магнит привлече около себе си всички “пеперуди”.

Оставена сама, аз се представих навсякъде, докато стигнах до едно момиче, чието лице ми изглеждаше странно познато, макар че, доколкото си спомнях, нямах приятелки от дигите.

- Здрасти, - каза ми хубавичкото червенокосо момиче - как я карате последните няколко години?

- Аз ли? Сигурна ли сте, че имате пред вид мен?

- Да, малка мъжкаранке - каза тя, смеейки се.

- Какво искате да кажете? - Попитах я аз.

- Името ми е Хелън Карф, бях твоя учителка от горните класове и виждах как тичаш подир Хелга, докато аз, самата умирах от желание да си имам работа с теб.

Хелън Карф, която ни предаваше рисуване и дизайн, не беше от типа на “учителките”. Обличаше се елегантно, с шик и ни казваше, че е сгодена за най-красивия актьор на страната. Все пак аз бях достатъчно информирана, че нейния годеник е абсолютна пеперуда, но никога не съм си представяла, че тя, от своя страна, е лесбийка.

- Още тогава познах, че си мъжкарана, - осмели се да каже тя.

Бях изненадана да чуя това. Може да съм била здрава и добре сложена и имах къси руси коси, но като погледна снимките си от тези дни, из глеждам съвсем обикновено, симпатично момиче, спортен тип. Хелън ме хвана над лакътя. Ученичка и бивша учителка обиколиха насам натам и поговориха с момичетата. И от този ден, аз доброволно се присъединих към жените-хомосексуалистки. Най-напред тръгнах с едно момиче, на име Лизбет, която изглеждаше много женствена , когато започнахме да ходим, но след сближаването ни, започна да става все по-мъжка. Тя си подстригваше косата, носеше джинси, ризи и кецове и започна да пие и пуши като мъж. По онова време, аз не пиех и не пушех, заради един съвсем искрен договор, който бях сключила с родителите си като ученичка.

Те бяха казали, че ако не пия и не пуша, докато не навърша 18, ще ми купят моторен скутер, а като станах на 18, обещаха ми кола, ако се въздържам от тези неща, докато не навърша 21 години. Получих и скутера, и колата, и колкото и да е чудно, и до днес не съм изпила нито капка алкохол, а цигара съм запалвала само от време на време, без да вдишвам, по молба на някой ексцентричен клиент, за което ще разкажа по нататък.

Лизбет, от дигите, беше лудо влюбена в мен и се смяташе за мъжкия партньор, но с навлизането ми в лесбийството, аз открих, че съм определено “мъжкарана”, така че ние поведохме война за надмощие и скъсахме. Срещах още много момичета, с помощта на моята фризьорка, която беше също любовница на Хелън и скоро половият ми живот, стана, отчасти хетеросексуален и отчасти хомосексуален, а по някога - щастливо съчетание и от двете.

Някъде по онова време, под свое покровителство ме взе една по-възрастна светска двойка, живееща в разкошна къща от XVII век в художническата колония на принсен, остров в амстердам. Даедо, съпругът, беше мъж на 40 години, а силва, неговата жена, беше 8 години по-възрастна. Вечер, в края на седмицата, често приспивах у тях и повечето седях и клюкарствувах със силва, привлекателна, жизнерадостна жена, докато даедо, който беше собственик на някаква компания, работеше в кабинета си.

Една вечер, в нейната спалня, тя ме помоли да и направя масаж на гърба. Току-що беше излязла от банята и лежеше по корем на леглото.

- Защо не се съблечеш, Ксавиера?

Бях доста изненадана от нейния аванс и да си кажа право, мисълта да се любя с 50 годишна жена не ме привличаше. Докато я разтривах, тя започна тихо да стене и се възбуждаше все повече.

- Ксавиера, съблечи се и ела да се любим - помоли ме тя.

Когато се обърна по гръб, видях големи твърди гърди, а хубавите гърди винаги са ме привличали, даже като дете съм имала привичката да “суча” от гърдите на мама, доста рано разбрах, че съм двуполова и съм изпитвала пълно удовлетворение, както от хомо- така и от хетеро сексуалните отношения. Където съм аз, там няма грях. Така че се съблякох и легнах с нея. Безпокоях се да не влезе съпругът и, но изглежда, че не я беше грижа.

И точно когато тя лежеше на лявата си страна, с лице към мен, а аз бях започнала да “ям сливата й”, чух, че влезе Даедо. Той не каза нищо, но в следващия миг, почувствувах големия му член, опрян в гърба ми. За малко оставих силва и започнах да го смуча. Когато се обърнах пак към нея, той ми го вкара отзад, докато аз я дразнех с вибриращия си език.

Всеки се забавляваше, дори и кучето се присъедини, като лижеше краката ни и подскачаше наоколо. След това, тримата, без кучето, до карани до лудост, стигнахме едновременно до кулминационната точка, като пищяхме, охкахме и се смеехме. След това, от време на време се режехме заедно, защото, по това време, аз нямах никаква постоянна връзка. И по своему бях още влюбена в Хелга, която междувременно се беше омъжила за заможен собственик на пътническа агенция и очакваше дете.

Веднъж или два пъти седмично, имах полови сношения със случайни приятели, но честно казано, холандците ме оттегчаваха до смърт. Никога не съм имала и не съм харесвала скучния, сериозен холандски манталитет. Повече приличам на баща си, бонвиван и имам нужда от нещо повече в живота си от неромантичните, стиснати холандци, с техните прочути “холандски почерпки”, при които всеки плаща за себе си. Приятели, които ме бяха посетили напоследък, дошли току-що от южна африка , ми бяха разказали за красотата на тази страна и топлото време през цялата година. Ако желаех да емигрирам там, южно африкан- ското правителство щеше да ми плати напълно пътните разноски.

И така … Далеч от студа, лошото настроение и дъждовните лета. На юг, към слънцето и към моята сестра, която живееше там. Всъщност на мен ми беше по-омръзнал холандския манталитет, макар че холандия е очарователна страна, а амстердам е станал напоследък, един от най-модерните градове в европа. Може би причината не беше в самата холандия, а в моя вътрешен глад за нови, интересни места. Фактът, че моята заварена сестра (дъщеря от първия брак на баща ми), живееше в йоханесбург с мъжа и с децата си, още повече ме окуражаваше да отида там. Когато реша да направя нещо, правя го бързо. Уредих визите, купих си билет и си уредих личните работи за заминаването ми от Холандия.

Имаше още нещо, което трябваше да направя, преди да се кача на самолета. Трябваше да кажа довиждане на моята хубава Хелга, която вече беше бременна в деветия месец. Когато отидох да я видя за последен път, тя беше по нощница и нищо не беше по-вълнуващо за мен, от гледката на изпъкналия и корем и прекрасните и гърди.

- Хелга, - казах аз - моля те, нека докосна гърдите и корема ти, те са толкова хубави.

Отначало тя се поколеба, този път не от скромност, а защото съпругът и, когото не можех да понасям, можеше да влезе.

Той не ме обичаше и чувството беше взаимно. Навярно това беше ревност, но аз го намирах наистина непоносим. Името му беше Де Боер, което значи фермер, и то му подхождаше идеално. Той вече беше преровил нейните писма и беше намерил любовните обяснения, които и бях изпращала от разни европейски страни. Като си спомня за онези времена, мисля, че просто съм била глупава, защото тя никога не ми отговаряше. Обаче, при това последно посещение, тя се съгласи да ми позволи да я докосна и вдигна нощницата си.

Покрих с леки целувки гърдите и около зърната и малко мляко потече. Аз пак почувствувах, че я обичам, само че този път не изпитвах желание за нещо повече. Изпитвах съвсем чиста любов. Не можех да повярвам, че след 5 години целувах и галех тези божествени гърди и Хелга ми позволяваше това. От опита и контактите, които съм имала от тогава, това е все още най-скъпия момент, за който мога да си спомня. Тъкмо се канех да и кажа колко я обичам, когато един почервенял и разярен Де Боер се втурна в стаята и ми заповяда да напусна къщата.

- Ако още веднъж я хвана тук, ще изхвърля и двете ви! - Изкрещя той на жена си.

Няколко дена по-късно, моето семейство и приятелите ми, със сълзи на очи, ми пожелаха на добър път към Южна Африка и всички, освен мен, плачеха.

- Върни се при нас - каза през сълзи мама, но още тогава знаех, че това няма да стане никога. Единственото нещо, което ме свързваше с Холандия освен родителите ми, ако щете вярвайте, беше Хелга и тя беше една неосъществима мечта.

Глава 3

Южна Африка

Полетът от Амстердам до Йоханесбург обещаваше да бъде много продължителен, но не непременно скучен. Седях до един симпатичен италиански търговец с божествено чувство за хумор иизискано държание. По време на вечерята, поднесена веднага след тръгване, ние се впуснахме в оживен разговор, като открихме, че имаме общи интереси към много неща, включително и класическата музика. Той беше толкова чаровен, че докато стюардесата успее да вдигне нашите табли, аз вече желаех да се нахвърля върху него.

Беше нужно голямо акробатическо изкуство, за да се направи този номер без да ни видят. Накрая направихме това, като аз се покрих през глава с леко одеало и се престорих, че искам да измъкна тоалетната си чантичка изпод мястото му до прозореца. Това така ни настрои, че ни се прииска да се отрежем още тогава. Но първо трябваше да потърпим, докато момичетата раздадат одеала и възглавници, намалят светлината и докато всички се настанят да почиват. Щом като теренът се изчисти, ние прибрахме облегалките за ръце между нас, свихме се под едно одеало, той долепи гърба ми във формата на лъжица и започнахме любов.

Трябваше да бъдем много тихи и както скоро открихме, много внимателни, защото той на два пъти стана толкова буен, че аз едва не паднах от креслото. Така си играехме между минаванията на стюардесата по присветване на някоя лампичка за повикване и ходенето на сънливи пасажери до тоалетната. Предизвикателството да правиш любов на височина 3000 фута във въздуха го правеше още по-вълнуващо. Да си призная, приличахме на сардини в кутия и беше много неудобно, но даже и така, докато изгрее зората, се бяхме чукали 3 пъти.

Когато сервираха закуската, ние станахме схванати и лепнещи и най-после обтегнахме свитите си крака. Остатъка от пътуването прекарах, подготвяйки се да се срещна с моите роднини мона и ян, които бях виждала само веднъж, по време на свадбеното им пътешествие в Амстердам. Мона, като мен, беше родена в Индонезия, но майка и, красива руска балерина, я отвела със себе си след развода и те с баща ми изгу били всякаква връзка помежду си. Когато се запознах с тях, спомням си, че си помислих какъв прекрасен човек е тя и колко хубав е мъжът и. Даже като момиче на 14 години ми се искаше някой ден да му стана любовница. Ян беше минен инжинер, от френско-хугенотски произход, висок, добре сложен, с тъмна къдрава коса.

Той беше истински гражданин на Южна Африка, упорито отстояващ правата си и горд със своята мъжественост. И двамата бяха на Йоханесбургското летище, за да ме посрещнат и това беше радостна среща с много прегръдки, целувки, смях. Мона беше все така мила, както я помнех, а ян беше станал още по-хубав. Там имаше и едно момиче, на име Дини, която не бях виждала преди, но с която си бях кореспондирала чрез една приятелка - лесбийка в Ам- стердам. Тя ме позна по снимката, която и бях изпратила и направо се приближи и се представи на мен и на моите роднини. Дини работеше в KLM, холандските въздушни линии и си разменихме телефонните номера, уговорихме се да се срещнем, когато се настаня, и мона, ян и аз потеглихме към моя нов дом. След половин час пътуване, пристигнахме пред една великолепна бяла къща в изключително хубава покрайнина на Йоханесбург.

Сградата беше издигната сред равни ливади, които образуваха огромно игрище за моята племенница и двама племенника, на 7 години и 2 големи кучета, голям датски дог и немска овчарка. От едната страна имаше разкошен плувен басейн, от другата - гараж за 3 коли, а отзад птичарник, домашната ферма на мона, която тя поддържаше с помощта на някои от слугите. Животът под щедрото африканско слънце беше лесен и семейството се отнасяше към мен, като към кралска особа. Не ми даваха да си помръдна пръста за домакинска работа, така че прекарвах дните си, като се изле- жавах край басейна, добивайки тен. Но нощите често бяха скучни.

В Южна Африка няма телевизия, заради това, което хората преднамерено наричат правителствена политика за задържане на апартейда, така че ако не поканеха на вечеря някое съседско семейство, почти нямаше какво да се прави. През първите 2 седмици седях в дневната, слушайки грамофонни плочи с класическа музика, или като детегледачка, докато сестра ми и съпругът и, отиваха някъде. Тайнствената тишина се нарушаваше само от острото скърцане на щурците или от някоя птичка и и единственото движение беше полюшването на прозрачните пердета от вятъра. В такива часове, мисълта, че съм единствената възрастна в тази голяма къща, ме караше да изпитвам меланхолия и носталгия, и за да убия времето, аз пишех дълги, дълги писма на семейството и приятелите ми. Чувствувах също липсата на силно мъжко тяло, което да ме гали и, казано направо, да ме задоволява. В Амстердам бях свикнала на редовен полов живот поне веднъж в седмицата и два пъти през почивните дни с постоянния си приятел, и изведнъж бях лишена от всичко това. Нуждата от любовник наистина ставаше непоносима, не слагам в сметката мастурбирането, тъй като това беше нещо, което почти никога не съм правила, но наоколо изглежда, че нямаше свободни мъже, с изключение на слугите, за които не можех да мисля, без да ги свързвам с факта, че в Южна Африка наказанието за престъпване на расовите граници е 9 месеца затвор. Това, което стана е странно и аз го знам, но бих била морално не искрена, ако го игнорирам.

Един ден, когато лежах край басейна и мислех, че ще откача от не- задоволеност, усетих, че до мен неспокойно лежи немската овчарка. Това куче ме смущаваше през първите дни след пристигането ми с това, че навсякъде ме следваше и душеше краката ми. То очевидно имаше нюх за пол и в този момент, когато вече не можех да бъда придирчива, реших, че независимо дали е редно, първият ми африкански любовник ще бъде то. Бавно посегнах и започнах да галя косматото хълмче между задните му крака. То трепна, изправи се и ме фиксира с дълъг, любещ поглед. Очевидно беше, че ако между мен и моят кучешки любовник произлезеше страстна любовна сцена, тя трябваше да стане на някое по-скромно място, далеч от любопитните очи на слугите. И така, ние се промъкнахме в кабинета на зет ми, аз заключих вратата и, макар че това може да отврати някого, защото беше абсолютно неестествено, да твърде ексцентрично и безумно, аз бях зажадняла до такава степен тогава.

Смъкнах бикините си, доближих носа му до себе си, за да долови миризмата и започнах да масажирам пениса му, който се издаде навън, червен и лъскав, и тази гледка съвсем ме настрои. Докато то стоеше изправено на четирите си крака, аз обкрачих гърба му с лице към опашката, като притиснах клитора си към мястото, където извивката се съединява с тялото му и започнах да се търкам назад-напред. В същото време галех пениса му. То беше младо, силно животно и дишаше бурно. Езикът му се подаваше от устата, а очите му ме гледаха със старо, някак си познато, умолително кучешко изражение. Буквално за минути се изпразних два пъти и бикините ми бяха съвсем мокри. На бедното куче още не му беше олекнало, за това слязох от гърба му и продължих играта с него.

Много бях любопитна да видя какво ще стане, от чиста любознателност, за това коленичих близо до него, откъдето можех да виждам по-добре. Погладих го още съвсем малко и изведнъж спермата се изля като топла водичка. То ме погледна с извиняващ се поглед, въздъхна и веднага заспа. Това не беше от най-трогателните любовни сцени, но всички участвуващи в нея бяха доволни, поне временно. Два дена след случката с кучето ме оставиха да наглеждам децата, докато техните родители бяха на свадба още от сутринта. Аз ги за бавлявах с игри и след това всички влязохме в басейна да поплуваме.

Седемгодишният Джонатан, изглежда имаше преждевременно развит полов инстинкт. Той се покатери на раменете ми, обви ме с крака, раз копча сутиена ми и започна да пипа едната ми гърда. Както висеше във водата, обвил ме с крачета, почувствувах, че мъничкото му членче започна да се втвърдява. Нямах намерение да позволя това да продължи, за това го усмирих, изтрих го и всички отидохме да обядваме. Тъй като това едва ли беше задоволителен полов живот, започнах да мисля сериозно как да да си намеря самостоятелно жилище, където да живея по-зрял, самостоятелен живот. Исках само да си намеря работа, защото не бях свикнала на такова безделие. Но Мона не ме пускаше да си ида. Харесваше да има до себе си една сестра, защото за първи път, откакто беше станала пълнолетна, имаше на кого да доверява интимните си тайни.

Макар че никога не бях виждала майката на Мона, предполагам, че тя толкова е приличала на нея, колкото аз на своята. Колкото аз бях буйна и общителна, толкова тя беше свенлива и вглъбена в себе си. Мона беше сърдечна и добра, но строго възпитана, почти до превзетост. Забавно ми беше да я гледам как носи фланелени пижами, скриващи тялото чак до врата, даже при горещия южно африкански климат, за да не би някое от децата да влезе и да я види разголена. Колко различно беше това от моето либерално възпитание, при което да видя баща си надървен беше почти толкова естествено, колкото да видя майка си с шапка на главата.

Със станалата вече критична нужда от нормален полов живот, един ден се намерих сама в къщи с моя зет. Лежах по очи до басейна с разкопчан сутиен на банския, за да ми се пече целия гръб, той седеше на стол до мен, по гащета и гол до кръста. Изведнъж почувствувах, че между нас ще стане нещо. За да разчупя леда, започнах да чистя мравките от краката му и казах, че и по гърба му са пролазили две. Започнах да чистя гърба му, докато движенията ми станаха бавни поглаждания и постепенно - лекичко драскане. Тогава той се сети, защо съм така внимателна към него и се почувствува принуден да изтърси едно неочаквано признание.

- Ксавиера, за 11 години брачен живот със сестра ти, аз, никога, не съм поглеждал чужда жена и не мисля, че сега трябва да започна да го правя. - Измънка това с вида на човек, разказващ за нещо, което за него е и гордост, и болка.

- Особено пък с член на семейството.

Това беше непоклатимия южно африкански манталитет. Имах пред себе си един хубав, здрав, но ограничен и консервативен човек. Далеч от охлаждане на моя жар, това признание само засили решението ми да го съблазня, защото чувствувах, че ще бъде наистина постижение да накарам да извърши прелюбодеяние някой, който никога по-рано не го е вършил. Залових се сериозно с него. Започнах да гладя тялото му откъм гърба към гърдите, като лекичко ги драсках с нокти, да стискам вътрешната страна на бедрата му и всичко, което можех да направя без слугите да забележат. Постепенно той се възбуди против волята си. В края на краищата, той беше мъж и то здрав, а основните инстинкти са си основни.  Ян беше разкъсван. Разкъсван от желание да остане верен и вече наполовина примамен към изневярата.

- Нека да влезем в къщи да пийнем нещо студено от хладилника - придумах го аз и веднъж влезли в къщата, го заведох в спалнята си. Вече бях приседнала на леглото си и без сутиен, когато той започна да чувствува угризения. Браво! Добродетелността тържествуваше над удоволствието.

- Това не е съвсем редно - каза Ян - искам да си отида.

Както си говореше, аз разтворих гащетата му и бръкнах вътре.

- Ксавиера, моля те, овладей се - каза той.

Но дотогава, аз вече го бях докопала и започнах лекичко да го хапя. Не беше голям, но в устата ми порасна двойно и можех да кажа, че всичко това страшно се харесваше на Ян. Ръцете му все по-бързо се ровеха в косите ми и той бързо се изпразни. Починахме 5 минути, след това свалих долната част на банския, свалих и неговите панталони и се отдадохме на любов, бързо и страстно. Аз едва не го разкъсах. Бях толкова възбудена от това, че имам мъж и от мисълта за забранения плод, че получих оргазъм след 5, 6 удара, а и той заедно с мен. Два бързи оргазъма често се случват с мъжа за първи път, но ми се искаше третия път сношението да бъде по-продължително. Но тогава той отново започна да нервничи:

- Мона може да се върне всеки момент и ако ни види, това ще я убие.

Успях да го придумам да не си ходи и след около десет минути той беше отново на себе си, успокоен и готов за всичко отначало. Исках да науча Ян на нещо повече от единствената основна поза, която той вече знаеше, но в същото време исках това да стане постепенно. За това избрах няколко прости варианта. Първият беше той да легне по гръб, а аз да го яхна с гръб към него; след това опитахме кучешката поза; после аз легнах по очи на леглото, а той застана зад мене, като моите крака бяха обвити около бедрата му. Опитахме също позата, при която краката са на раменете му, а после аз легнах отначало на дясната си страна, а после на лявата, а той беше като дете на карнавал, така увлечен, че накрая изрева и от ново се изпразни.

Аз бях стигнала до кулминацията общо 5 пъти, когато чухме, че колата на Мона се движи по алеята и той имаше време да скочи в панталоните си и да изтича долу в кабинета си, откъдето я поздрави, като че нищо не се беше случвало. Навярно, трябваше да се почувствувам виновна, но бях твърде облекчена от сексуалното напрежение, за да мога изобщо да мисля за това. От този ден, аз и Ян измисляхме всякакви претексти, за да накар аме Мона да излезе с децата.

- Защо не идете да поиграете тенис?

- Защо не заведеш децата на разходка с кола?

- Не е ли време да идеш да продадеш малко пилета? - Постоянно я питаше той.

Моят добродетелен зет се превръщаше в абсолютен секс-маниак. Аз го научих на още 10 пози и още няколко пъти ги опитах с него, но още след това, сериозността на това, което правех, започна да проблесва в съзнанието ми и аз започнах да се чувствувам виновна. Бях имала нужда от секс, но обичах Ян и Мона.

- Слушай, - казах му един ден - защо не опиташ това, което те научих, със сестра ми.

Той трябва да е послушал съвета ми, защото една седмица по-късно, една нова Мона, с леки тъмни кръгове под очите, ме повика настрана и ми се довери:

- Ксавиера, - започна тя смутено - мисля, че Ян е полудял или пък му се е случило нещо, изведнъж е станал полово ненаситен. И иска да опитва всички пози, иска даже да си качвам краката на раменете му. Никога не съм чувала за такова нещо! Разбира се, всички “аномалности” на нейния съпруг съвпадаха с това, на което го бях научила, а на всичкото отгоре, тя ме помоли да и помогна да открие как е научил тези неща.

- У дома нямаме никакви книги за секс, а и любовница не може да има, защото никъде не излиза сам, съвсем съм се побъркала.

- Може да е видял някакъв еротичен филм - казах аз, което беше неправдоподобно решение, защото цензурата в Южна Африка е много строга и доколкото знаех, “нелегални” прожекции нямаше.

Но сметнах, че е по-добре да направя някакво предположение. Гузната ми съвест вече ме мъчеше. Наистина имах нужда от любов, но все едно, не исках да хитрувам със собствената си сестра. Боях се също, че ако тя продължаваше да ми споменава за това, можех да се изсмея и да кажа “познай кой го е научил”. Както и да е, за мен щеше да е по-добре, след едномесечен престой у тях да се изнеса, така че обявих, че този път твърдо ще се устроя някъде на работа и ще наема апартамент.

Тя ме заведе на няколко адреса и най-много ми хареса един просторен апартамент с голяма спалня в квартала Йоханесбург хилброу. Младото пулсиращо сърце на града. Преди да се изнеса от къщата на сестра си, повиках ян на страна да поговоря с него.

- Слушай, всички нови неща, на които съм те научила, трябва да си останат между мона, теб и мен. Нека не излизат вън от семейството, не ходи да ги практикуваш на други места.

Апартаментът нямаше да е готов до края на месеца, значи още 3 дни, затова Дини ме покани да и погостувам. Нейният апартамент беше по-малък от този, който бях наела и в него имаше само едно малко легло. През първата нощ, след като се нанесох, за моя голяма изненада Дини не направи опит да бъде интимна с мен. И втората вечер беше същото. На третата, не издържах и се помолих:

- Слушай, Дини, моля те, позволи ми да те имам! Прекарахме нощта фантастично. Тя беше красива, съблазнителна и отговаряше на милувките ми. Походихме 2 месеца след това, но отново се получи конфликт, както при първата ми лесбийска афера с лизбет в Амстердам. Аз бях по-скоро активна и повече обичах да доставям удоволствие, отколкото да ми доставят. За това, често пъти аз задоволявам другите, а сама оставам незадоволена. Умствено да, но физически не - за това имам нужда от мъж.

А това го няма в лесбийската връзка. Нещо, което няма начин да го има, истинския мъжки член. Да оставим изкуствените членове и апарати. Аз обичам да се еба, а това нещо жените не могат да го правят помежду си, поне не изцяло. Емоционално, обаче, любовта между две жени е, понякога най-красивото нещо на света, защото те имат повече общо помежду си, отколкото между мъж и жена и по-добре разбират взаимно желанията си. Не след дълго започнах да си търся мъж, и трябва да кажа, че Дини се отнасяше много толерантно към това. Понякога тя идваше с мен след работа в една пивница в английски стил, наречена доусънс, където рекламни агенти, търговски пътници и банкери се навъртаха, и често пъти и тя закачаше по нещо мъжко.

Но тя беше главно мъжка лесбийка, която специализираше прелъстяването на по-възрастни жени, нещастни в брака. Те бяха много щедри към Дини и и даваха много хубави подаръци. Най-накрая, Дини и аз напълно прекъснахме любовната си връзка и аз се впуснах да се забавлявам в “смесени двойки”, в които, един по един, биваха включвани всички постоянни посетители на доусънс. Своето непрофесионално поведение от онова време, приписвам на общата южно африканска атмосфера.

Както във всяка колония, принадлежаща към едно президентско управляващо бяло малцинство, глезе- но от слуги, неизбежно се разпространява скуката и безотговорността. Извън моята добре платена и обложена с данъци работа, цялото ми време беше вложено в търсене на удоволствия. Едни и същи отегчителни пияници се влачеха с едни и същи пияни компании,създавайки един все по-затворен, кръвосмесителен кръг, като всеки връткаше своята или приятелката на другия. Вследствие на такова поведение, така наречените норми бързо западат. Например Южна Африка има един от най-високите проценти от самоубийства на глава от бялото население в света. Цифрата се увеличава от броя на хомосексуалистите, докарани до пълно отчаяние поради служебна, жилищна и обществена дискриминация.

Момчетата и момичетата-пеперуди биват преследвани из целия Йоханесбург от един бар в друг, като във всяко тяхно свърталище се устройват хайки. Консервативното правителство - хората, говорещи африкаанс (хо- ландско наречие,говорено в южна африка) - и не по-либералните англичани смятат, че сексът, във всяка форма (даже, едва ли не този в брака) е грях. В йо-бърг или джубърг, какточесто го наричат поради многото евреи, които живеят там - африканерите, потомци на стари фамилии от първите холандски колонисти, рядко се женеха за хора извън своето консервативно и кастово общество. И все пак тези явно тесногръди мъже, обожаваха европейската спонтанност, и бидейки най-популярни, тези момичета, включително и аз, безотговорно се връткахме из целия град. В началото, мъжете ме канеха на хубава вечеря или театър, но постепенно сведоха ухажването само до донасяне на бутилка вино и накрая просто се отбиваха, чукваха и си отиваха.

За късо време си спечелих “слава” сред тази лицемерна тълпа и в компания,подигравателноговореха по мой адрес:”Ето я летящата хо- ландка - прелита от легло на легло”. Именно тогава бях отблъсната от мъжкия манталитет. Те са по при- рода егоисти в желанията си, настояват да правят любов, когато си по- искат и както си искат. Веднъж се опитах да се отскубна от цялата тази прогнила мрежа, но ми се присмяха: - Какво има, да не би малката нимфоманка да се е разболяла? Не съм искала да бъда разпусната и бих се радвала да имам пос- тоянен приятел, с когото да си споделям разни неща и който да ме зак- риля, но се случи така, че през този период не срещнах нито един и Южна Африка Стр. 3-8 накрая наистина ми беше дошло до гуша и мъжете въобще ме подтискаха. Мои най-добри приятели станаха мъжете-хомосексуалисти, които ме научиха да готвя и да обичам балета и операта.

Единствения нормален мъж, на който можех да се доверявам през този мрачен период, беше един дребен евреин-фотограф на име обри. Връзката ни беше платонична, но поне можех да разчитам на него да ме извежда вечерно време, знаейки че няма задни мисли. И обри ме заведе една ноемврийска вечер през 1966 г. На едно празненство на открито, където аз се запознах с мъжа, за когото щях да се сгодя. Поводът за празненството беше денят на гай фоукс, когато англичаните празнуват годишнината от деня, в който един човек с това име се е опитал да вдигне във въздуха сградата на техния парламент. Той, по традиция се отбелязва със фойерверки, и именно това се случи, когато се запознах с нашия домакин. Карл гордън беше на 28 години, американец, икономист, пристигнал неотдавнав Йоханесбург по работа на своята фирма, и беше, по предс- тавите на всички жени, идеална партия. Карл беше красив, с тяло на адонис, облечен стилно в костюм по поръчка. Изглеждаше много мъжествен. На всичко отгоре, живееше сам в приказна къща - имение, с двоен тенис-корт и плувен басейн с олим- пийски размери.

Обри, - смушках аз своя приятел - Карл е най-божествения мъж, когото съм виждала някога, как мога да се запозная с него? Обри беше песимист.

- Не си губи времето, неговата приятелка, гъркиня, ели, се е леп- нала за него като намазана с лепило. И колко прав беше той.

От 7 часа вечерта, когато започна празненството, почти до приключването му, тя го следеше като ястреб, и само коварен заговор, скроен от обри и мен - да развалим ирландското и кафе като го разредим с уиски - я накара да изчезне от хоризонта. Чувствувах, че Карл също е заинтересуван от мен, но той едва успя да намери време да си запише телефонния ми номер и да ми назначи среща за неделя преди да дойде време всички да се разотидат. Останалото време от седмицата едва се влачеше. Седях до бюрото си денем или лежах нощем в леглото, мечтаейки за красивия роман, който щяхме да изживеем.

Едва дочаках неделя. Най-после дойде този ден и аз се изстрелях от леглото в 8 часа, за да вдигна оглушително звънящия телефон. Но не беше Карл. Беше юрген - немски летец, на който още преди седмица се бяхобадила да идем на езда. Нямаше начин да изклинча, и макар че той ми харесваше в леглото, мислите ми бяха другаде. Около 5 часа след обед настоях да ме отведе до дома и точно кога- то пъхахключа в ключалката на входната врата, телефонът иззвъня. Този път беше Карл. В 6 той пристигна у дома, предшествуван на врататаот огромен букет жълти рози, към които беше прикачено много мило малко стихотвор- ение, в което се казваше, че ме търсил цял ден и умира отжелание да ме види.

Тази вечер открих, че Карл еточно такъв, какъвтосъм си го представяла. Интелигентен, опознал света, вежлив и внимателен. Колко различен беше той от недодяланите местни мъже. Първата вечер вечеряхме и танцувахме в най-модния ресторант на Южна Африка Стр. 3-9 Йоханесбург и аз така се възбудих, когато той ме притисна към силните си гърди, че зърната ми цяла нощ стърчаха. Но стигнахме само до там, защото тъкмо тогава мибеше дошъл мензис, а още не знаех как да се справям с това положение и ако ми беше предложил да легна с него,щях да изпадна в неловко положение. Обаче Карл ме разбираше и не ме насилваще и беше търпелив като никой друг, когато пиехме вино и вечеряхме заедно през следващите 5 вечери.

На шестата вечер, когато и двамата почти деряхме стените с нокти, нещото се случи, и беше казано по детски - ай, ай … Понякога, просто изгаряш за някого, но по някаква причина трябва да се въздържашот полови контакти, сладките мъки на въздържанието могат да направят акта фантастичен, когато най-после стане. И не че Карл беше опитен любовник, всъщност беше доста непохватен и раз-два-три и свърши.Но същото стана и с мен, защото бях толкова обзета от желание и страст да го имам, че не можах да се удържа по-дълго от него първия път. След това го научих да се люби както трябва и както съм правила с повечето мъже, доколкото бяха потентни, което означава силно тяло и здрав

А Карл наистина беше огромен. До ден днешен съм виждала само двама други мъже, надарени като него. Обаче голямата полова надареност не прави мъжа непременно и добър любовник, но му помага, доколкото я използува внимателно и не блъска грубо, защото причинява болка на жената. Тази първа нощ с Карл имах късмет да бъда много възбудена, поради което имах обилна секреция - иначе нямаше да мога да го побера целия. Постепенно ние свикнахме един с друг и телата си, и със задълбочаване на нашия роман аз известих цялата тайфа, че вече не съм в обръщение:

- Не се отбивайте вече и не ми звънете - казах на всички - срещнах моя мъж и съм влюбена.

Както можеше да се очаква, те направиха един куп груби забележки, на които предпочетох да не обърна внимание, но все пак разбраха какво се иска и се оттеглиха. И за двамата ни, щеше да е по-удобно, ако бях отишла да живея при Карл, но искахме нашата любов да се развива както трябва. Майка ми ме беше предупредила за това.

- Ксавиера, не мога да те обвинявам ако не запазиш девствеността си през тези модерни времена, но се старай никога да не живееш с мъжа преди свадбата. - Каза ми тя - ще пожертвуваш най-хубавите години от живота си, ако оставиш за него и вълкът да бъде сит, и агнето цяло, без ти да получиш нещо в замяна, защото мъжът никога не се жени за жена, която му е позволила да живее с нея. Тогава, нейните разсъждения ми се виждаха странни, но когато по-късно си ги припомних, не ми се видяха чак толкова старомодни. Ние се движехме всред кръг от почтени бизнесмени и техните съпру- ги и нашата афера беше наистина дискретна. Ние много се уважавахме един друг и аз се радвах, че той никога не научи нищо за моето нимфом- анско минало. Имаше шансове, това никога да не стане.

Пет седмици след нашата първа среща, Карл трябваше да бъде преместен в океанския град дърбан, на разстояние 8 часа с лека кола. Южна Африка Стр. 3-10 Междувременно, след няколко идилични седмици, копнеех да чуя от него думите “обичам те”. Навярно звучи малко детинско, но когато си влюбена тези думи наистина значат много. Времето летеше бързо и настъпи последния уикенд на Карл в йохан- есбург. Решихмеда го прекараме в романтичния курортен хотел вън от града, наречен ранчо калами. Уикендът беше много дъждовен, но това ни накара да почувствуваме по-силно близостта си. Някои от най-хубавите мигове, които влюбените могат да прекарат в леглото, са когато по покриваплискадъжд и по прозорците чукаткапки.

Точно този ден, преди вечеря, Карл заговори за чувствата си.

- Ксавиера, - започна той, като ме прегърна - до сега не съм ти казвал, какво чувствувам, защото исках да бъда сигурен.Не съм хлапак, който прави прибързани обяснения в любов на всяка срещната, за да може да я закара в леглото си. Истината е, че аз те обичам.

Струвашеми се, че се понасям в облаците. Сякаш бях на 16 години, никога по-рано не съм била толкова развълнувана. Всичко, което бих желала в живота си, беше заключено този миг във вилата. За мен това беше началото на живота. Карл продължи:

- И искам да те попитам дали би станала моя жена?

Дали бих станала? Ако зависеше от мен, бях готова да се омъжа за него ощесъщия ден, още тази минута. Но той искаше да прекараме още малко време заедно и да се оженим след като аз пристигна в щатите и се запозная с неговото семейство. За да се запознаем по-добре, Карл предложи да отида с него в Дърбан, където той щеше да прекара още 2 месеца и аз постъпих точно така, щом се освободих от работата си и преостъпих апартамента си. Няколко дни преди коледа, отидох при Карл в дърбан и се нанесох в неговия просторен апартамент, който не си правехме труда да мебели- раме, защото нямаше да останем дълго там.

Нямахме даже газова печка и затова се хранехме само в най-добрите местни ресторанти. Дърбан е живописен град, с великолепни плажове, считани за едни от най-добрите в света.Обичах да ходя там и да наблюдавам младите, здрави младежи с изрусени от слънцето коси, носещи дървени дъски за сърфинг под мишница. По плажовете бяха накацали пъстри павилиони, принадлежащи на индийски търговци продаващи топли кренвирши, сладкиши и сладолед. Циганки сновяха нагоре-надолу, продавайки стоката си. Времето беше горещо и влажно и яркото слънце,струящо от незасенчените от завеси прозорци, ни събуждаше окъпани в пот, още рано сутринта.

Но това не ни пречеше, ние страстно се любехме, след това тичешком прекосявахме пътя и се хвърляхме във водите на океана. След като Карл отиваше на работа, азотивахна пазар, купувах плодове и се връщах на плажа, където той се присъединяваше към мен след обед за да поплуваме. Той беше печелил олимпийска титла по плуване и аз се възхищавах, гледайки как могъщото му тяло пори огром- ните вълни. След това правехме разходка по плажа и съм сигурна, че хората ни смятаха за щастлива и хубава двойка. Карл, с неговия пос- тоянен слънчев загар и тъмни здрави коси и аз с руси кичури коса. Южна Африка Стр. 3

Вечер, след като вечеряхме в някой ресторант, винаги се връщахме удома, за да се любим пак. Вече се превръщахме в роби на телата си. Карл беше много здрав мъж и стигаше до кулминация по 5 пъти на 2 часа. Времето минаваше като хубав сън, никакви конфликти, никакви кавги и аз бях сигурна, че това е върхът на щастието. Даже не поглеждах друг мъж. Интересуваше ме само Карл, моята любов, моят живот. След като напуснахме Дърбан, прекаразме 2 месеца ваканция, като пребродихме свободно цялата източна част на африка. Карл замина за америка, а аз се върнах в Южна Африка, за да пора- ботя и да спечеля достатъчно пари, за да си платя пътя до съединените щати, като Карл, като американски гражданин, щеше да ми ивади виза.

На път за САЩ, Карл се отби в Амстердам специално за да се запознае с моите родители и официално да поиска ръката ми. Баща ми вече беше получил един тежък удар, който го беше парализирал и лишил от способността да говори, но Карл направи силно впечатление на майка ми, която беше много горда, че съм си избрала такъв изискан мъж. През следващите 6 месеца си разменяхме такива пламенни писма, че се чудя как страниците им не се подпалваха. А 2 месеца преди зами- наването ми за америка, аз се върнах в холандия, за да прекарам пос- ледните дни като неомъжена, със семейството си.

Трябваше да замина за Америка през август, но една седмица преди заминаването ми,Карл ми се обади по телефона от Ямайка, като ме молеше, ако мога да отложа заминаването си.

- Налага ми се да остана тук - измънка той.

И даже по пълния със смущения трансатлантически кабел, от тона му заподозрях, че наложителните му причини не са съвсем делови. Същата вечер седнах и му написах дълго писмо, в което му казвах от какво се опасявам и го молех да ми каже дали е срещнал друга жена. “Не съм толкова тесногръда, за да очаквам, че един жизнен мъж като тебе, ще води монашески живот, но не се влюбвай в друга”, молех го аз.

Дългият, изпълнен с любов отговор на Карл ме успокои. “Кълна ти се Ксавиера, че ти си единствената жена, която съм искал в живота си и очаквам да бъда с теб до края на дните си от този декември”.

Глава 4

Холандска почерпка

Гъмжащото от хора Ню Йоркско летище кенеди в това декемврийско утро на 1967 г. Изглеждаше най-негостолюбивото място на земята. Хората се блъскаха в паника, а Карл не се виждаше никъде. Шест часа сутринта не беше свестно време за пристигане в новия свят, но когато можеш да си позволиш само евтин чартърен самолет, нямаш друг избор. Докато митническият чиновник бележеше последния пакет от багажа ми, вечесе бях отчаяла, когато изведнъж се появи познатото лице на Карл.

Аз първа го видях, изтичах към него и обвих ръце около вратаму, готова за целувка, но той извърна лице. Трябваше ли да се срамува да целуне годеницата си на летището? Какво, по дяволите ставаше?

- Ще наема количка за багажа ти - бяха единствените му думи, докато ме водеше през голямата чакалня към солидната си кола, американски модел.

- Добре дошла в Съединените щати. - Каза ми той, докато прекосявахме паркинга. Е, поне ми каза добре дошла! Аз нямах ръкавици, палтото ми не беше достатъчно, за да ме защити от мразовития вятър, а тук човекът, който през последните 8 месеца ми беше пращал страстни писма, картички и телеграми, се държеше с мен като с чужд. Нещо друго имаше в него, освен строгата прическа и липсата на загар и аз трябваше да знам, какво е то.

- Карл, има ли нещо, което трябва да науча?- Запитах го аз. Той включи радиото и отвърна с неловко покашляне.

- Карл, аз оставих всичко, за да дойда тук   бъда с теб - казах аз. - Така че, ако нещо се е случило между нас, аз имам право да го зная. Някак си чувствувах, че каквото и да ми кажеше той, щеше да бъде лъжа, но аз бих се задоволила и с полу-истина.

- Друга жена ли си намерил? Той неспокойно се размърда на седалката.

- Имаше друга жена - започна той тежко, - юристконсулт, която срещнах на конференцията на икономистите в Ямайка тази година.

Името и било Рона, каза той. Била майка на 8 годишно момче, на 30 и няколко години и луда по него. Но той не отвърнал на чувствата и и спал с нея само 3 пъти, не повече, това гарантира.

- О’кей, сега се чувствувам по-добре - казах аз и смених темата на разговора. Холандска почерпка Стр. 4 Пристигнахме в къщата на Карл с надстройка в ист севънтист, за да се подкрепим и починем. Апартаментът беше внушителен, пълен с френски провинциални мебели и скъпи антикварни предмети, но нищо не нарушаваше реда, нямаше дори едно цветенце, което да каже “добре дошли” у дома. Изглеждаше така, сякаш декораторът току-що си е отишъл. Оставихме багажа в апартамента и отидохме до едно немско ресторантче, за да хапнем и се върнахме пак в къщи, за да разопаковаме ба- гажа и да си легнем, и тук наистина нещо се беше променило.

Странното, отчуждено държание на Карл беше заразително и аз въобще не можах да се възбудя. Огромният му пенис ми причиняваше само болка. После облякохме хавлийте за баня и включихме телевизора. Около 9 вечерта се поотпуснахме и отново започнахме да се любим. Този път старите чувства се връщаха, когато телефонът иззвъня и Карл рязко се отдръпна от мен и вдигна слушалката.

И не ви будалкам - последвалият 20 минутен разговор прозвуча така, сякаш той предпочиташе да прави любов с лицето, което беше от другия край на жицата, а не с мен. Бях твърде разбита, за да задавам въпроси и затова само се обър- нах на другата страна и се опитах да заспя. Следващия ден беше неделя и мислех, че Карл ще ме разведе из града, но около обяд той ми каза:

- Ксавиера, трябва да ида при майка си и да и помогна при подреждането на една художествена изложба, която се открива днес. За това те моля да ми простиш, че те оставям сама известно време. Гледай телевизияили напиши писмо на родителите си, а когато се върна в 6 часа, ще излезем за една хубава вечеря.

Сама в апартамента, аз бях объркана и нещастна. След всичките тези месеци, не можа ли той да се освободи, за да заведе годеницата си някъде, през първия и ден в Америка? Следобедът минаваше едва-едва; 6 часът дойде и отмина, след това 7, 8, 9, 10, а Карл още го нямаше. В хладилника нямаше храна, а аз бях много гладна и изпитвах съжаление към себе си, и в десет и четвърт, когато Карл се върна, аз лежах в леглото, обляна в сълзи.

другата сутрин той излезе рано, за да отиде на работа и пак до 10 вечерта не се върна. Когато телефонът иззвъня, вдигнах слушалката с надеждата, че е Карл:

- Кой е там?- Попита женски глас с някакъв странен акцент.

- Името ми е Ксавиера, годеница на Карл Гордън - отговорих аз. - А вие коя сте?

Последва зашеметено мълчание, а след това нейния отговор:

- Моето име е Рона Уонг, и Карл Гордън е мой годеник.

Гласът започна да разказва история, част от която вече знаех, за това как, къде и защо са се запознали.

- Кажете, - попитах аз, - как е станало така, че сте в Ню Йорк?

- Карл ме помоли да дойда от Кингстън и да се омъжа за него. -  Рона ми разказакак Карл я уговорил и как тя заради него е зарязала работата си, оставила сина си при приятели и пристигнала в Ню Йорк преди 5 месеца. Но откакто пристигнала, всичко което получила от Карл, било обещания, обещания и само обещания. Холандска почерпка Стр. 4-3

- Карл все отлага деня на венчавката, а аз нямам пари и понеже съм чужденка, не ми разрешават да започна работа. - Каза тя и заплака.

Колкото и да бях наскърбена от нейното обаждане, почувствувах нещо като съжаление към нея, а също така и известно любопитство как изглежда моята съперница - затова се съгласих да я посетя в жилището и. Адресът, който тя ми даде, беше Ситън плейс, недалеч от жилището на неговите родители, и ако нейните думи ме изненадаха, видът на жената, която ми отвори, наистина ме порази. Карл се беше проявил като най-големия расист в южна африка, а же ната, която седеше пред мен, която твърдеше, че е негова годеница беше черна ориенталка! Не само това, тя имаше изпъкнали зъби, къси крака и гъста, ситно-къдрава коса. Каква ми била конкуренцията! Влязох и изразих възхищението си от едно растение в саксия.

- Благодяря - каза тя - Карл ми го подари вчера. Значи тя е била “майката”, заради която той пренебрегна своята годеница? Колкото повече слушах, толкова по-наложително ми се струваше да поискам обяснение от Карл. За това Рона и аз решихме да му телефонираме и да го повикаме да дойде.

- Аз съм в квартала Ситън плейс - казах аз - но не у родителите ти.

И той веднага разбра у кого съм. Не можеше да направи нищо друго, освен да дойде и да сърба това, което сам си беше надробил. Щом се появи на прага, Рона, която беше много емоционална натура, започна да изстрелва въпроси и да хвърля в лицето му обвинения, като накрая поиска от него да реши коя от нас е негова годеница.

- Ксавиера е единствената ми годеница - заяви Карл.

Тук тя изпадна в истерия, грабна един тежък метален пепелник и се прицели в главата му. За щастие, аз бях достатъчно близко за да и попреча да го хвърли, но в този критичен момент видях нещо, за което се надявах, че само ми се привижда. В момента, в който годеникът ми беше заплашен от опасност, в очите му светнаха пламъчетата на еротична наслада. Мигът бързо отмина и ние си тръгнахме. Съжалявах Рона, но бях твърде влюбена в Карл и радостна, че ме е предпочел в нейно присъствие, така че приех неговите неясни обяснения и се съгласих да не повдигам повече този въпрос. Когато съм влюбена, лесно прощавам.А и какво друго можех да направя? Не познавах никого в Ню Йорк. Нямах и пари, и не можех да си платя обратния път до дома. Два дни след драмата в Ситън плейс, аз надникнах в друга интересна страна от личния живот на Карл - неговото семейство. Родителите на Карл бяха лекари и притежаваха прекрасен апартамент. Вътрешността му беше наистина великолепна и доста обширна, за да изисква грижите на две прислужници - японка и гъркиня.

Бащата на Карл беше психиатър и очарователен човек. Майка му беше друга. Тя беше дерматолог и от момента, в който се запознахме, до сърбеж ми се искаше да съм някъде другаде. Тя беше типична амери канска кучка между 50 и 60 години, с тонове грим по лицето си и мини пола, хриплив глас на пиячка на джин и с голям запас от клюки. Впечатлението ми от Ню Йоркчанките, за които погрешно сметнах, че са типични американки, не беше благоприятно през онези дни. Не харесвах начина, по който 40 и 50 годишни жени се обличат в смешни подкъсени поли, носят перуки и по три реда изкуствени мигли, опитвайки се да конкурират дъщерите си.

След обяд може да ги видите да вървят из Бонуйт Телър с ярките си цветове и от към гърба, понякога не може да се познае коя е дъщерята и коя майката. За разлика от европа, рядко ще срещнете сърдечния тип жена-майка, защото жената от манхатън не иска да остарява.Майката на Карл беше една от тях. Четвъртият член на домакинството беше дъдли, малкият беззъб вурстерски териер, когото майката на Карл хранеше като бебе и му говореше като на човек. Мисля, че още от първия момент на представянето ни, тази жена се настрои против мен. Аз се опитвах да бъда спонтанна и естествена към нея, а тя се държеше несигурно и фалшиво.

И да бъдем честни, не се харесах, когато отговорих на нейния лош френски по начина, по който се говореше във Франция. Но аз трябваше да се опитам да се погаждам с тях, защото щях да бъда тяхна снаха, ако наистина този ден дойдеше. Три месеца минаха, откакто бях пристигнала в америка и още не бях омъжена.Живеехс Карл, а визата ми изтичаше. Обърнах му внимание, че ако не се оженим бързо, аз ще трябва да си замина, но това не го накара да побърза.

- Намери си работа в някое консулство и ще получиш дипломатическа виза - каза той.

И така, аз се настаних на работа в едно чуждо консулство и добре направих, защото вече ми трябваха пари. Скоро след пристигането си тук научих, че Карл, който харчеше нашироко в Южна Африка, беше човек, на чиято сметка се водеха много разходи. В Ню Йорк нямаше нито богати обеди, нито подаръци. Карл беше толкова стиснат, че не си плащаше даже сметките от химическото чистене. Плащаше за храната и наема, но всичко останало беше за моя сметка. Един път даже се развика, когато видя, че пращам пари на семейството си.

- Карл, моите родители ми дадоха добро образование, - напомних му аз. - Аз съм учила музика, говоря 7 езика и съм обиколила цяла Европа с тях. Те ми дадоха най-доброто което можаха и защо трябва да ги изоставям сега, след дългото боледуване на татко, което ги остави в лошо финансово състояние.

И аз продължих да им изпращам по нещо от заплатата си, всяка сед мица. Едно друго откритие, което ме разтревожи, беше антисемитизма на Карл. Знаех, че майка му е преминала към презвитерианската религия, а и Карл изглежда правеше всичко възможно, за да скрие, че има евреи в рода си. Той, даже беше член на Ню Йоркския атлетически клуб, за който се предполагаше, чее антисемитски, и веднъж, когато ме заведе там на състезание по фехтовка, ме накара да скрия своя медалион със звездата на Давид.

- Скрий го под пуловера си - пошепна той - и няма да разберат изобщо, че си еврейка, защото нямаш вид на такава.

Друг път, когато ни идваха гости на вечеря, той ме караше да крия това, което ми беше най-скъпо - една ценна медна менора, която беше подарък от моето семейство и единственото притежание със сантиментална стойност, което имах в тази страна. В последния момент преди идването на гостите, тойпроверяваше дали менората не е на видно място. - Прибери тази свещ в някое чекмедже - казваше той, което замен беше като погребване на собствената ми гордост. След 6 месеца престой в америка,въпросът за женитбата се обсъждашевсе по-рядко и вече не смеех да го споменавам от страх, че той ще се развика.

Начинът по който живеехме започна да ме подтиска и ми се искаше да си подредя живота. Спомням си как през пролетта се разхождахме из централния парк, гледах бременните жени и брачните двойки и тайно им завиждах, защото живееха законно със своите съпрузи и можеха да сисъздадат семейство така, както трябва. А аз? Живеех като жена на Карл по божия закон. Бих се радвала да си имаме бебе с Карл. Бях сигурна, че то ще бъде хубаво, с прекрасни очи и здраво тяло като неговото. Исках да имаме първо момче, а след това момиче. Някоя нощ, пламнал от страст, Карл даже казваше:

- Скъпа, не използувай предпазител днес, искам   направя бебе. Не го слушах, защото колкото и да ми се искаше, не биваше да имам дете, без да съм омъжена. И не използувах това като оръжие, за да го накарам да се омъжи за мен, защото винаги, когато споменавах за женитба през тези дни, той се нахвърляше върху мен, като казваше:

- Не насилвай нещата!

По това време открих и нещо, което изобщо не подозирах преди това - че току-що се е развел официално с първата си жена. Пламенните думи на Карл бяха само думи - без реална стойност - това открих един път, когато мензисът ми закъсня с 3 седмици. Още не бях ходила на лекар, но казах на Карл, че ми се повдига. Той побесня и се разкрещя, че не иска да бъде насилван да прави каквото и да е, и настояваше за аборт. Това беше последното, което бих направила. Никога не бих убила нищо в себе си, което щеше да стане човешко същество, особено когато бащата е единствения човек, когото обичах и за когото смятах да се омъжа.

Карл продължаваше да ме обсипва с такива оскърбителни и грозни думи, че аз тихичко отидох в банята и изгълтах една шепа хапчета за сън. Когато се върнах в стаята, той продължи да се държи жестоко и обидно, но аз не можех вече да отговарям, защото устата ми беше започнала вече да се схваща, а тялото ми да омеква. След това всичко се замъгли, когато се довлякох до балкона и се покатерих на перилата. Далеч долу, тъмнината на Манхатън ме зовеше с пайети черно кадифено ложе. Тогава Карл разбра докъде ме е докарал и започна да ме моли да не скачам:

- Не се пускай, Ксавиера, - викаше той - аз те обичам. Не искам да стане скандал.

Докато той се опитваше да ме издърпа назад, изведнъж се сетих, че ако умра, бедничката ми майка ще остане без подкрепа. “Баща ти може да умре всеки момент”, започнах да си повтарям аз, “а ти нямаш братя и сестри, които да и помагат и да и пишат писма.А тя е единственият човек, който истински те е обичал. Не умирай, живей, живей, живей…”. Събудих се по тъмно на другия ден и до мен беше Карл, с червени рози и нежни думи, опитвайки се да бъде предишният. Като опит за конпенсация, той предложи да прекараме няколко дни при родителите му, в тяхната голяма къща в хемптънс.

Ако беше казал, че ще прекараме уикенда в женския затвор, това нямаше да ми се стори по-неприятно. Но аз се отнасях с разбиране към всяко негово усилие да поддържа жив нашия годеж, макар че мисълта за майка му ме караше да се задавям и бях сигурна, че чувствата ни са взаимни. Дойде краят на седмицата и майка му надмина себе си в подлостта. Макар и да знаеше, че живеем заедно от половин година, и няма нужда “да се пази приличие”, тя изрично ми отдели стая на единия етаж, а на Карл - на другия етаж и на противоположния край на къщата. Даже отиде до там, да заключва капризното кученце през нощта в стаята на Карл, така че ако аз влезех или Карл излезеше, беззъбото зверче да започне да лае.

Но тя не се задоволи да спре до тук. Тази жена,която беше прекарала целия си живот в Манхатън, влизаше в стаята му в 2 часа през нощта, за да попита например, този ли е пощенският код на Ню Йорк. Майката на Карл дотолкова имаше сина си за своя собственост, че ако имаше такъв закон, който и позволява да се омъжи за него, щеше да го направи. Той също имаше комплекс по отношение на майка си, но не на сантиментална основа.Веднъж, тя го беше заплашила, че ще го лиши от наследство, ако се ожени за мен, и мисълта, че може да загуби нейните пари, едва не му причини сърдечен удар. Както и очаквах, уикендът мина тягостно и аз повечето време стоях настрана,за да избегна някоя сцена. Съпругът и не беше дошъл, предпочитайки да иде на риболов, и както подозирах, да бъде колкото се може по-далеч от влудяващото дърдорене на жена си.

Така че аз прекарах повечето време на пианото, защото бях изучавала класическа музика години и винаги ми е правило удоволствие да свиря. А и в това, намерих начин да прекарвам времето. Когато последният следобед , аз седях, четейки книга в стаята до входното антре, когато госпожа Гордън влезе, за да отвори на едно позвъняване на вратата. От мястото, където стоях, можах да видя, че навън стои един прек расен 17 годишен младеж, загорял, с дълги до раменете руси коси.

Враждебното и изражение веднага беше заменено с подобие на усмивка.

- Здравейте, - гракна тя - с какво мога да ви бъда полезна?

- Това ли е домът на Д-р Джонсън? - Попита хубавото момче.

- О, не, аз съм Д-р стоун - тя винаги предпочиташе да бъде наричана с професионалното си име - аз не мога ли да ви помогна?

- Аз търся Д-р Джонсън - отвърна момчето нетърпеливо - не е ли неговата къща?

- Не, не е, но все пак влезте да ви почерпя нещо за пийване - из кикоти се тя гротескно.

- Не, благодаря госпожо, случаят е спешен - каза момчето и отмина.

Г-жа Гордън затвори вратата, усмихна се на себе си пред то в антрето, оправи флъонгата на роклята си и чак тогава забеляза, че седя в стаята.

- А, Ксавиера - каза тя, като червенееше и руменееше - ти си тук! И после добави: - Видя ли го? Какво беше това, момче или момиче?

- Ако беше момиче, - казах аз - вие нямаше да му подскачате като човече на пружина.

В този момент, телефонът иззвъняи тя трябваше да вдигне слушалката и беше доволна, че разговорът ни, беше прекъснат. Но аз вече бях казала твърде много и знаех, че старата брантия няма да миря са, докато не окачи скалпа ми на колана си. В колата, на връщане към Ню Йорк, тя започна битката. Както обикновено, г-жа Гордън стоеше отпред до милия си син Карл, а аз - годеницата - бях прогонена да седя отзад сама. Неспирното и бърборене стигна до въпроса за жилищата въобще и тя го насочи към Холандия по-специално.

- Навярно наемите за апартаментите в Холандия са доста високи. - Каза тя.

- Не, защо?

- Защото ми се струва, че холандските момичета имат обичай да живеят с приятелите си, без да са женени за тях, а това трябва да има някаква причина.

За мен, това беше капката, която препълни чашата. Не можех да мълча повече.

- Госпожо Гордън, - започнах аз - аз не живея по своя воля с вашия син неомъжена… Ако можете да напрегнете малкото си ум и да си спомните, вашият син ми направи официално предложение пред моите родители, накара ме да дойда тук, като ми обеща ужким да се ожени за мен, настани ме в това временно жилище, където живея вече 9 месеца. И на това отгоре, аз сама платих за пътуването до тук, а сега сама работя, за да се издържам и да наема собствено жилище. Така че холандската почерпка беше за мен!

Но аз не спрях до тук. Целият мой сдържан до днес гняв трябваше да се излее върху тази ужасна жена.

- Търпях много ваши глупости. Вие измисляхте изтъркани номера с телефонни обаждания посред нощ. Негостоприемна е атмосферата във вашата, подобна на погребално бюро, къща, където, ако прислужницата я няма, вие не благоволявате да протегнете ръка и да си налеете напитките или да сложите шепа фъстъци на масата. Колко сте различна от моята майка, която е мил човек и прави всичко възможно, за да бъде си гурна, че нейните гости са доволни. - Нищо чудно, че вашият съпруг не може да ви понася и не е спал с вас повече от 10 години - и тази интересна информация ми беше дадена от вашия собствен син, Карл. Да, вашето собствено семейство, ви се надсмива зад гърба ви и вашият единствен истински приятел е капризното кученце, но и то няма да бъде дълго край вас, защото и то като вас, едва се държи. - Вие имате очи да критикувате моя произход.Нека да ви напомня, че моят произход е подобен на произхода на Карл, а моят баща беше дори по-известен лекар от вашия съпруг. Но ние, като евреи изгубихме  всичко това, което имахме, а вие тук си седяхте и само четяхте за тези неща. А ние не отричаме, че сме евреи и с гордост понесохме страдан ията за това, че сме такива. - Вие, госпожо Гордън, можехте да бъдете по-щастлива, ако прекра- тите безплодните си усилия да привлечете вниманието на един младеж под 20 години, успокойте се и се научете да живеете като 50 годишна жена, каквато сте!

Тук вече тя се завъртя и ми удари един здрав шамар. През време на цялата ми тирада, Карл не каза нито дума и сега пак си замълча, макар че се надявах да ме защити. Останалият път премина в мъчително мълчание. Знах, че г-жа Гордън, каквото и да става, ще вземе последната дума, и когато я оставихме на Ситън плейс, тя изсъска:

- Ще ви кача на самолета за Холандия! Ще ви депортирам! Коя сте вие всъщност, едно нищо, даже не емигрантка.

Тя закрачи към къщата и затръшна вратата. Когато се върнахме в апартамента, Карл и аз се съблякохме, за да се изкъпем,   да каже нещо, за това аз чаках той да наруши мълчанието с едно извинение към мен. Вместо това, той се развика:

- Да не си посмяла да говориш така с майка ми! Сега ти вече окончателно развали плановете за нашата женитба.

Като че ли е имал такива планове. След това грабна една тежка закачалказа дрехи и я вдигна да ме удари. Мъж да удря жена - това е последното нещо, което бих търпяла. Такъв мъж е страхливец и животно.

- Как смее майка ти да ме удря, - изкрещях аз в отговор - и как смееш ти да ме заплашваш, копеле!

Бях така разярена, че ако имах нож, щях да го намушкам. Но най-близкото оръжие беше една старинна четка за дрехи, завещана му от дядо му, и аз я грабнах и започнах свирепо да го млатя. Дерях го с нокти дето сварех и той беше вече синъо-черен и разкървавен, когато видях внезапно в очите му същия странен еротичен поглед, както онази вечер, когато Рона го заплаши да го убие. Погледнах надолу - имаше страхотна ерекция. Това съвсем ме обърка, но еротичният момент бързо премина и ние се впуснахме в истински юмручен бой, който беше за нас, началото на края.

След тази кошмарна неделя, се редувахме да спим на канапето в дневната, докато си намеря жилище, което делях с една друга холандка, на име Соня, която работеше на един етаж с мен на рокфелер плац. Апартаментът беше само през няколко блока от този на Карл и аз още държах повечето от нещата си там и преспивах по няколко пъти на седмица. Но изнасянето ми от там, мислех аз, беше единствения начин да спечеля благоразположението на родителите му и нашата разстроена любов. Чудно, но аз още обичах този човек и въпреки всичко, и двамата все още се привличахме физически. Карл често пътуваше по работа през този период и се случваха моменти, когато аз бях така наранена и самотна, че трябваше да лекувам наранените си чувства с някое леко момиче, каквото можех да срещна в бара зад ъгъла, наречен тройката.

Когато в Мексико се състояха олимпийските игри през 1968 г., Карл  обяви, че ще си вземе отпуск и сам ще замине за там. Този път той отсъствува по-дълго от обикновено. Преди да замине, смътно си спомням, че му казах, че имам една приятелка, светлокожа индонезийка, наречена Пени, която ще бъде на олимпийските игри, като представителка на нашите въздушни линии. Повече не помислих за това тогава. Докато го нямаше, бях много подтисната и имах по-дълга от обикновено афера с едно момиче от доминиканската република, което намерих в бара на “пеперудите”. Макар че му изневерявах само с жена, признах това на Карл, когато той се върна и гордостта му беше наранена. И което е направо смешно, той каза, че след това признание, женитбата ни ще бъде невъзможна, защото никога не ще има доверие в жена си, когато отиде в командировка.

Какъв лицемер! Бях сигурна, че в Мексико сити не се е занимавал само с гледане на надбягванията на 100 метра. Но аз нямах никакви доказателства, поне в момента. Въпреки това негово становище, не можех да го оставя. Любовта е сляпа! И глупава също, когато от любов не можеш да видиш жестокостта на партнъора си. Около времето на завръщането си от Мексико сити, някаква странна промяна настъпи в начина по който се любехме - беше започнал да се извращава. Една нощ, когато се любехме, той ми каза:

- Защо не вземеш онази старинна четка за дрехи и не ме понатупаш малко?

Но това беше дребна работа всравнение с онова, което поиска по-нататък. Караше ме да му говоря мръсотии за момичетата, с които съм ходила, как ги ближа и смуча гърдите им. Караше ме да се обличам в ефирни дрехи и да му правя стриптийз, докато той лежеше по халат, разтворен отпред. Искаше да го галя по ръката с ръкава или шала си и после да отскачам за да го дразня. Тъй като ставаше все по-ексцентричен, аз отидох и купих няколко книги   звратености, за да науча нови неща, с които да го задоволя. Научих японския номер да вкарвам наниз перли в ануса му и да ги изтеглям една по една, за да го възбудя, и след това всичките наведнъж, за да се изпразни. После започна да ми казва:

- Ксавиера, нека аз бъда курвата! Напрви ме твоя курва! Така че аз купих изкуствен член от една приятелка, лесбийка, вкарвах му го, сядах на гърба му като жокей с камшик за езда в ръката си и се правех, че го яздя на хиподрума. Коментирах надбягванията, шибайки го с камшика чак до финиша, и всеки път, разбира се, трябваше да обявявам, че той е победителя. Спомням си, че правех също стриптийз, за да го прелъстя, докато той лежеше на дивана, като го дразнех и най-после го изнасилвах.

края той вече не искаше нормални сношения и аз се чудех,как ли ще свърши това болнаво положение. Не след дълго Карл даде отговора. Един ден той ми каза, че го местят в Сао Пауло, Бразилия.

- Не се разстройвай, Ксавиера - каза той - тази раздяла може да се окаже най-доброто разрешение на въпроса за нас.

Той трябваше да замине в средата на февруари и предложи аз да ида при него около май и тогава вече ще се оженим, той обещаваше. Денят, в който щеше да замине, беше св. Валентин и няколко дена преди това стана много потаен и не ми позволяваше да прибирам пощата. Денят на св. Валентин за мен не беше важен, но започнах да подозирам, че за него той важеше нещо. Той крие нещо от мен, мислех си аз, но не можех да открия какво. Вечерта преди заминаването му, прекарахме заедно и на другата сутрин, докато той лежеше във ваната, цял покрит с мехурчета от пяна, както обичаше, аз реших да разбера какво става.

Беше ми хрумнало, че съдбата на нашата връзка, сега и в бъдеще, лежи в неговото черно куфарче, което той винаги държеше заключено и което сега лежеше на канапето. Най-мразя да шпионирам, но тази моя постъпка беше оправдана, защото усещах, че той крие от мен нещо много важно. Като знаех начина на мислене на Карл, пресметнах, че комбинацията на отключване на куфарчето трябва да е нещо много просто.Опитах 353, 747, 636, 545 и започнах вече да се притеснявам, че той може да влезе ида ме залови на местопрестъплението, за това надникнах в банята, но той си лежеше там всред мехурчетата и четеше вестник.

Четиринадесетата комбинация, 242, го отвори и вътре намерих 4-5 честитки за св. Валентин от различни изпращачки и едно препоръчано писмо. Почеркът на плика беше познат, а марката - от Холандия. Ръцете ми трепереха, докато го отваряха. “Мой мили, мексикански глобо”, започваше то, “надявам се, че това писмо ще стигне в ръцете ти благополучно, защото не бих искала Ксавиера да го прочете, тъй като с нея сме още добри приятелки. Не мога да изкажа, колко съм щастлива, а нашата любов в Мексико е още прясна в паметта ми. Скъпи мой, така съм развълнувана. Твоето чудесно предложение за женитба е най-приказния подарък, който някога съм получавала. Умирам от нетърпение да замина от Холандия. Не мога да си представя по-добър човек, с когото мога да прекарам остатъка от живота си. Ревнувам от Ксавиера всеки миг, който е прекарала с теб напоследък и броя дните до нашата среща. Ще те видя в Сао Пауло. Твоя индонезийка Пени”.

Глава 5

Какво е момиче като мен

През този студен февруарски ден на 1969 г., Когато Карл замина за Бразилия, моята вяра в себе си като жена и човек, беше паднала до най-ниската си точка. Бях наранена от 2 годишната любов с човек, който ме мамеше, унижаваше и най-накрая ме изостави . И за пръв път в моя, добре подреден живот, аз получих комплекс за малоценност, така ярко изразен, че можеше да се фотографира. Бях почти кандидатка за самоубийство. Имах отчаяна нужда от топлота и подкрепа и един очевидно лесен, за това, начин беше да чувам, как мъжете ме хвалят като любовница.

Бях изгонила Карл от дома, след като му бях показала писмото от индонезийката Пени. Той няколко пъти ми се обади по телефона за да ми се извини, но не го изслушвах. Самолетът му заминаваше в 4 часа след обяд и по това време аз се намирах в леглото с един мъж, с когото се бях запознала в Максуел плънк. Това беше първия мъж, с когото лягах, откакто се бях запознала с годеника си и да ви кажа право, това беше кошмарна неудача. И двамата търсехме нещо, което никой от нас нямаше. Адвокатът с бебешко лице търсеше нещо некомплицирано, спокойно и пухкаво, а аз търсех отдушник на собственото си нещастие. Но вместо да се почувствувам развеселена от любовта с него, аз се облях в сълзи и го пратих да си отиде. Аз, все пак реших, че моето открадното самочувствие е в някое легло, някъде в Манхатън, така че след 6 месеца развих широка сексуална дейност из града.

Всеки ден, след работа, ходех по баровете, където кибичеха тайфи, облечени в сиви фланелени дрехи, в батаци, кларкс, ад либ, чарли суз или максуел плънк. Чарли суз беше в партера на сградата, където живеех и младшите чиновници ходеха да свалят нещо, преди последния влак за уестпорт. Всички тези мъже бяха пълни с обещания да ми намерят такава и такава работа, да ме заведат на пътешествие и въобще всичко, което смятаха, че може да пожелая. Ако се стигнеше до леглото, когато ги потърсех на другия ден, те винаги бяха излезли. Моята съквартиранка, Соня, която ме познаваше от страдалческите ми дни, когато живеех с Карл, сестрински ми съчувствуваше, но понякога се разядосваше порядъчно, за да ме нарече нимфоманка.

Тя беше 9 години по-възрастна от мен, неомъжена и разочарована от живота; нейното бягство от действителността беше бутилката, както за мен беше в секса. Вечер, тя тихо се напиваше и се пренасяше в своя по-щастлив свят, докато аз се оттеглях в своя. Обикалях ергенските барове по първо авеню, където чиновничките от Бруклин, Бронкс, и Куинс ходеха да търсят брак, а свършваха в някое легло за една нощ. Моят номер беше да замъкна у дома някой Том, Хари или Дик, който имаше приятно лице и поносими обноски. Продължих по този начин до към август, когато нещата започнаха така подтискащо и безцелно да се повтарят, че щях да откача. Но по волята на провидението, един млад човек ми предложи билет за отиване и връщане до Майями.

Това беше точно почивката, която бях очаквала и макар, че не познавах никого там, смяната на обстановката облекчи моята неудовлетвореност. Дългата ваканция премина в плуване, слънчеви бани и вливане в една щастлива тълпа в Майями. Даже се запознах с едно симпатично момче от южните щати, директор на рекламна компания. Върнън, от близ- кия кей динър, имаше луксозна яхта и аз скоро станах домакиня на нея. Правехме пътешествия с някои от младите му приятели и почти всеки ден правехме оргии. Беше забавно да ходя само по долната част от банския си и да шокирам минаващите край нас капитани и техните семейства. През цялото пътуване се случи само една малка драма и то точно, когато зааминавах.

По някакъв начин, самолетната компания беше объркала билетите и известно време не знаех дали изобщо ще мога да се кача на самолета. Кой знае защо, чиновникът на билетната каса ми правеше долни номера и то предполагам, защото пътникът, чийто билет се дублираше с моя, беше много по-влиятелен. Поне така изглеждаше; той беше богато облечен, изискан на вид англичанин. В продължение на 10 минути яростно доказвах, че трябва да се върна навреме, за да бъда на работа на другия ден и най-накрая ми дадоха място. Но бях изненадана да видя високия англичанин, когато слязохме от самолета в Лагуардия, да се отправя към мен.

Здравейте - той се усмихна. - Името ми е Ивълин Сейнт Джон. Аз съм англичанин, живея в Париж и пристигам в Ню Йорк за една седмица. Доста като за начало.

- Срамувам се за това, че се надявах вас да изритат от самолета, защото исках да заема вашето място - продължи той. - За това, като компенсация, бихте ли ми позволили да ви заведа някъде тази вечер?

Веднага почувствувах влечение към него. Той беше очарователен, хубав, с преждевременно побеляваща коса, а аз разбрах, че е евреин, което също ми хареса.

- Но сега наближава полунощ, - казах аз - така че какво можем да направим? - Нека започнем с нещо за пиене в моя хотел и от там да стартираме.

В таксито, по пътя към Хилтън, Ивълин каза:

- Защо не се настаните с мен тази нощ? Омъжена ли сте или не?

- Не, не съм омъжена, живея с една старомодна квартирантка. Вие ми харесвате и нямам какво да губя.

Както си му беше редът, никога не съм имала задръжки по отношение на секса. Тази нощ се настаних при него и той стана първият мъж, към когото съм имала някакви чувства през шестте месеца, откакто Карл ме беше напуснал. Цяла нощ се любихме и на сутринта отидох на работа направо от леглото му без да съм мигнала. Любовта може да ви ободри толкова, колкото не може да направи цял месец ранно лягане и си признавам, че ми се струваше, че съм влюбена. Ивълин беше това, което бих могла да опиша като наистина елегантен любовник. Внимателен, сдържан и все пак много страстен. Личеше си, че е успял да проникне в най-добрите легла на европа, в прегръдките на най-изтънчените жени.

Не че съзнателно даваше да се разбере това. Напротив. Той много убедително шепнеше за безсмъртна любов в най-сюблимния момент. Той беше идеалната комбинация, която мъжете очакват само от жените. “Дама в обществото и курва в леглото”. Ивълин беше духовит, изискан, щедър - всичко, което не бяха Карл и другите. Цяла седмица прекарвах дните в мечти за нощите. Всеки ден след работа, прелитах през квартала от моето бюро до Хилтън, за да се срещна с моя любовник за вечеря, кино, предствление в бродуей и любов. Това беше фантастична връзка, физическа и духовна и нищо чудно, че бях влюбена - или мислех, че съм - показвах това всеки ден.

Но Ивълин имаше и друг начин за демонстриране на чувствата си към мен. Начин, който както научих от тогава е типичен за хора с неговото възпитание и произход и за мой ужас, той ми го разкри към края на седмицата, след един романтичен изгрев. Спомням си ясно обстановката, в която протече разговорът, който щеше да промени изцяло руслото на моя праволинеен и несложен живот. Той лежеше облегнат на една възглавница, а аз се бях сгушила в прегръдките му.

- Ксавиера, - започна той на своя бавен английски, с оксфордски акцент. - Никога не бих могъл да изразя с думи, колко чудеса направи ти за мен, през тази седмица в Ню Йорк.

Потреперах, като си помислих, че вече е петък, а в неделя той трябваше да замине.

- За да ти покажа, какво си означавала за мен, искам да ти дам едно нещо, - продължи той.

- Какво? - Попитах аз унесено. Винаги се чувствувах летяща в облаците, след като бяхме правили любов.

- Ето, - каза той и ми подаде банкнота от сто долара.

Замръзнах! Бях шокирана, наранена и онемяла от гняв. Ако това не беше любов от негова страна, той поне нямаше правото да и дава вид на проституция. Майка ми винаги ми беше казвала да не приемам пари от никого с изключение на съпруга ми. “Ако някой твой приятел настоява да ти даде нещо, поискай цветя и бонбони”, беше нейният съвет.

- Ивълин, - казах аз като се опомних, - караш ме да се чувствувам като курва. Не ти искам доларите, ето, вземи си ги обратно.

Той беше искрено изненадан, но все пак не отстъпи.

- Ксавиера, зная, че ти подпомагаш родителите си, затова вземи парите и ги дай поне на тях. - Той взе един плик от чекмеджето, помоли ме да го адресирам до тях в Холандия, сложи парите вътре, облече се и излезе да го прати. Почувствувах се по-добре, защото не бях използувала парите лично. На другия ден Ивълин ме заведе в Сакс и ми накупи за 800 долара рокли, обувки, чанти и всичко каквото поисках. И за мен това беше наистина голям жест на джентълмен, това беше първият мъж, който ми купуваше нещо ценно. Когато бях сгодена за Карл, аз бях тази, която харчеше половината си заплата за да му поднесе подарък за рожденния му ден или за коледа, а когато не можех да си позволя това, с часове седях и съчинявах стихове за него. Той не ми даваше нищо в замяна. Освен лъжливи обещания.

Затова Ивълин ми направи голямо впечатление с неговото възпитание и преди да замине за париж на другия ден, той ми даде един съвет:

- Момиче като теб трябва да позволява на мъжете да я глезят, - каза той. - Ти струваш много повече от една вечеря тук или представление там. Някой трябва да се грижи за теб и да те поддържа финансово. Ти притежаваш всички качества, за които един мъж трябва да плаща. Ти си привлекателна, интелигентна, добра компанъонка, весела и като връх на всичко, истински обичаш секса.

По-рано бях срещала момичета, които имаха зад гърба си типове от вида на “милото татенце”, но винаги съм била твърде горда, за да моля някого за каквото и да било. И макар, че бях шокирана, когато Ивълин сейнт джонс ми даде пари след като се беше отнасял така хубаво с мен, помислих си, че всъщност не би било лошо, ако това се случваше по-често. Щеше да бъде прекрасно, ако Ивълин ме беше помолил да замина с него за Париж, но разбира се, знаех защо не може да направи това. В края на краищата, той беше женен.

Но след като той замина, аз отново започнах да се връткам като луда из града и да позволявам на мъжете да се възползуват от постоянната ми похотливост. Работата ми в консулството вече страшно ме оттегчаваше, защото беше скучна и еднообразна. Редките интересни моменти бяха, когато се запознавах с някой симпатичен мъж, който идваше по работа. Един от тях, холандец, на име Дирк, се обади един ден за входна виза за страната, представлявана от моето консулство. Като слушахме взаимно гласовете си по телефона, останах с впечатление, че е многа красив, защото гласът му звучеше приятно и след като бяхме говорили 10 минути, той каза:

- Оставете работата, защо да не се видим днес на обяд?

Срещнах се с Дирк от другата страна на центъра на рокфелер в един ресторант и макар, че той не беше толкова красив, колкото си го представях, той беше чаровен, непосредствен човек. На обяда говорихме за неговия частен живот и за двадесет годишния му брак, който сега вече съществуваше само на книга и за това, че той живее само за работата и децата си. Попитах го без заобикалки как урежда половия си живот. Има ли приятелка?

- Не, просто използувам “момичета на повикване”, когато имам нужда от тях. - Каза той.

По онова време бях толкова невежа за някои неща, че не знаех какво точно значи момиче на повикване. Знаех, че тези момичета ги няма в “жълтия списък”, но мислех, че това е някакво бюро за услуги, където се обаждате, ако имате нужда от черно момиче с големи гърди или от китайка без гърди, която наемате за по-продължително време, а не за еднократно ползуване. Нещо като агенция по работна сила.

Дирк беше на около 45 години и за това предполагах, че мъжете на негова възраст правят такива неща. Когато обедът свърши, той предложи да се видим пак след работа, за да идем някъде, където ще можем да бъдем сами. Охотно се съгласих. В края на краищата правех това с половината от рокфелеровия център, защо да отказвам на съотечественика си? Случи се така, че Соня имаше три седмична отпуска, за това предложих да се срещнем у нас в 6 часа. Той беше нетърпелив, а аз очаквах някакво вълнуващо сексуално преживяване със симпатичен, духовит мъж. Но нещата не излязоха такива, каквито ги очаквах.

Оказа се, че Дирк е съвсем импотентен и получава удоволствие от това да води ексцентрични разговори по телефона с момичета, докато се отърква в мен. След един час той трябваше да си отиде, но разбрах, че му е било приятно и макар, че не беше рудолф валентино и на мен ми беше приятна неговата компания. И тази вечер се повтори предишната история. След като се облече, Дирк извади портфейла си и ми подаде 150 долара. Бях поразена, но не по същата причина, както с Ивълин. Учуди ме сумата. Ивълин ми даде 100 долара за една седмица любов, а Дирк ми даде повече за час, през който, при това, не бях правила нищо! Той също ми изнесе подобна лекция като Ивълин, но по-конструктивна:

- Ксавиера, ако искаш да печелиш пари от това, трябва да ти помогнем да се запознаеш с когото трябва. И така е редно. Защо ще доставяш цялото това удоволствие за нищо? Аз бях склонила.

- Е добре, - казах аз - да направим нещо.

Дирк избра един номер и от другата страна се обади дрезгав женски глас. “Кой е?” - Изрева тя. “Пърл, тук е Дирк, тук имам една, с която, мисля, че трябва да се запознаеш”. Пърл грийнсбърг беше проститутка на дребно, а Дирк беше някогашен неин клиент. Той и разказа за мен и и препоръча да се съберем за наша обща полза. “Разбира се” - изврещя щастливо тя по телефона - “нека дойде и може да започне работа още тази вечер”. Дирк ми даде един адрес в най-затънтения край на девета улица в гринуич вилидж, където трябваше да бъда в 8 часа. Но имах един проблем - не знаех, какво носят проститутките, когато работят. Не исках да нося това, което ми диктуваше представата за тях: Перуки, силен грим, тесни дрехи и черни чорапи. “Да вървят по дяволите”, помислих си аз. “Може да се държа като проститутка, но да пукна ако се облека като такава”.

И така, тръгнах както си бях, с блузата и полата, с които бях през деня. Таксито ме стовари на някакви изтъркани павета, аз изкачих една прашна стълба и почуках на вратата на моя първи публичен дом.

- Кой е там? - Се чу стържещия глас на Пърл.

- Аз съм Ксавиера. Вие ме очаквате. - Отвърнах аз.

След дълго дрънчене на верижки и тракане на резета, вратата се отвори и се показа едно прозаично кокалесто момиче, без нищо по себе си, с изключение на една африканска перука, с гърди, заплашително увиснали над широката и талия.

- Драго ми е, - каза Пърл - влезте моля.

Влязох в този бардак с червени завеси и разнищен килим, затрупан с шалове, перуки, къси пижами, копринено белъо асорти и прожекционен апарат с еротични филмчета. В средата на стаята, на чаршаф, лежеше дебел, грозен евреин, гол като пословичната тояга. Очевидно Пърл го беше обработвала, защото инструментът му сочеше към небето, като статуята на свободата.

- Е, това е първата ви жертва. - Домакинята посочи към него - започвай малката, еби се с него. И аз се съблякох, хвърлих се върху него и се ебах до безсъзнание и ми беше приятно, защото той се оказа симпатяга и пишката му - корава, колкото трябваше. Виждах, че и на него му беше приятно с мен, а Пърл си беше изгубила ума от радост, че ме е открила, както каза на всички от Манхатън по телефона през следващия час.

- Имам едно чудесно еврейче от Холандия, което обича секса и прави всичко, което си поискате - разпространяваше тя новината.

И така, това беше началото на моята приятна, макар и не толкова изгодна връзка с Пърл. Тя беше това, което наричат “менш” на еврейски, с добро сърце, добродушна, непосредствена и приветлива. Някъде зад кулисите Пърл имаше един черен сутенъор, който я държеше малко или много в мизерия. Клиентите и бяха повече хора от бранша за готово облекло, но не шефове, а хора от средна ръка, които плащаха само по 25 или 50 долара за нея. Случваше се и аз да обслужвам клиентите в работните им помещения, след като останалия персонал си беше отишъл. Мъжете, по трима или четирима, преместваха две редици окачалки за дрехи така, че да образуват г-образен параван, постилаха дрехи на пода и лягаха с мен един по един. Удобствата никога не бяха от най-големите и добре, че някой от тях донасяше руло тоалетна хартия, която да използуваме вместо кърпи и душ.

Когато ставах след някое от тези двучасови изреждания, на гърба ми имаше отпечатъци от ципове, копчета и илици и други такива подробности от тяхната професия. С Пърл се бяхме разбрали да делим 40 на 60 процента, така че за всеки сеанс от 25 долара, аз получавах 15. Не беше много, но като се събереше, ставаше доста повече от моята заплата от 150 долара в консулството. Първите три седмици можех да водя клиентите си в апартамента, докато Соня я нямаше, но когато тя се върна от отпуска, нещата се усложниха. Трябваше да ги водя или в бърдака на Пърл, на другия край на града, или да използувам един приятел-педераст, като му купувах по някоя риза или шише одеколон вместо наем за тясната му стаичка. Очевидно такова разрешение не беше задоволително и аз още помня  как висях на улицата, уморена и измръзнала в 3 часа, опитвайки се да хвана такси след някоя изморителна нощ. Вече бях решила проблема за транспорта през деня като всички холандци, купих си велосипед от първите пари, спечелени при Пърл.

С него пътувах до местата на срещите си по обед и привечер и пестях пари и време. Когато за пръв път започнах да се занимавам с тази работа, бях извънредно наивна и не много дискретна, навярно защото не виждах нищо лошо в това, което правех. Но в събота след обед преживях нещо много неприятно, преди соня да се върне, защото не бях успяла да скрия след- ите си. Двама клиенти току-що си бяха отишли и докато очаквах следващия, чистех и смазвах велосипеда си, когато на вратата се позвъни. В наивността си отворих без да надникна през шпионката и тогава един човек в синя униформа се намъкна вътре.

- Аз съм служител на закона - обяви той. На мен повече ми приличаше на побойник от улицата, отколкото на полицай. Униформата му беше измачкана, носът му беше разплескан по цялото лице, а предните му зъби липсваха.

- Наричай ме мак, момиченце, - каза той и седна без покана. Започна разговора с обвинението, че съм проститутка и, че има оплакване на няколко съседи.

- Аз, проститутка?! Но аз съм просто една мила секретарка, която чисти велосипеда си и никого не безпокои. Аз работя в консулство, мо жете да проверите и да получите характеристиката ми.

- Защо не ми налееш едно шотландско уиски? - Беше неговият неполицейски отговор. Това беше първото ми стълкновение със закона и не можех да разсъждавам хладнокръвно, така че изпълних молбата му. След около 5 минути се върнах в спалнята, където беше влязъл и го заварих да се разхожда насам-натам, да наднича в чекмеджетата, да рови в книжата и изобщо да си пъха носа навсякъде. Когато седна отново с уискито, той заговори за неща, нямащи нищо общо със закона. В това време очаквах друг клиент, за това се извиних и отидох в спалнята да се преоблека. Но дебелият ирландски полицай отново ме последва. Изведнъж забелязах, че панталонът му е разкопчан и че той посяга да се разголи. После ме сграбчи и ме тръшна на леглото.

Макар, че се представи за полицай, неволният ми вик беше “помощ, полиция, помощ!”. Той отстъпи, но започна словесна атака:

- Трябва да знаеш, момиченце, че аз живея в куинс и имам жена и 4 деца, а жена ми отново е бременна. А вие, момичетата, печелите лесно сума пари, докато аз трябва да се трепя като куче, за някаква жалка заплата. Колкото и да бях невежа, досетих се накъде клони. - Мисля, че трябва да ми плащаш нещичко всяка седмица и аз ще ти осигуря защитата, от която имаш нужда.

- Не, - казах аз - не ми трябва никаква защита, защото не правя нищо лошо.

- Слушай момиченце, - каза той - аз си отивам, но ти си помисли, аз пак ще ти се обадя.

През цялото спречкване запазих самообладание, но бях по-изплашена, отколкото изглеждах. Когато той си отиде, обадих се на следващия си клиент, психиатър и му казах какво се беше случило.

-Това ми прилича на шантаж - каза той - опитват се да приложат тактиката на сплашването. Бъди по-внимателна в бъдеще и провери дали нещо не липсва от дома ти.

Щом затворих телефона, отидох до спалнята и най-напред погледът ми се спря на бюрото. Преди да пристигне “полицаят”, на него имаше 100 долара, дневният ми приход и един скъп фотоапарат. Сега там нямаше нищо. Кой знае защо, липсваше също един плик, съдържащ мои порнографски снимки, направени в холандия, които бях внесла контрабандно в страната просто, защото имаха лична стойност за мен. Отписах парите и фотоапарата и ме беше страшно яд на себе си, че съм била толкова глупава да ги оставя на открито, но що се отнася до снимките, скоро щях да науча защо са изчезнали.

Когато Соня се върна 3 дни по-късно, разказах и за инцидента, като премълчах за клиентите и тя каза, че съм много наивна, защото всеки знае, че полицаят трябва да представи заповед за обиск. Но този случай изостри още повече нашите влошаващи се отношения, а най-малко ми се искаше да разруша дружбата си със соня. Тя беше разстроена, че ставам все по-неморална, но не подозираше, че мъжете вече не ме използуват. Ако наистина харесвах един мъж, лягах с него безплатно, но нощем строго спазвах правилата на професията. Соня и аз седнахме и разговаряхме дълго и накрая се договорихме, че ако искаме да запазим приятелството си, една от нас трябва да се изнесе от апартамента.

Случи се това да бъдеС За нейн късмет, тя беше намерила апартамент на нормиран наем в елегантна стара сграда в източната част на града, на 53-та улица, което беше по-добре за нея отколкото за мен, защото там беше пълно със стари хора, едва държащи се на краката си и приличаше повече на старчески дом. Така че аз се съгласих да остана на старото си място. Сега вече можех да си позволя да плащам сама наема от 285 долара. Печелех добри пари като проституирах нощем, а денем работех като секретарка и си бях създала доста добра клиентела чрез устни препоръки от доволни клиенти. С цялата си скромност мога да твърдя, че оказвах услуги на ниво.

През последните няколко години бях натрупала голям сексуален опит и бях научила всички видове пози и неща, които правят най-голямо удоволствие на мъжете, а и на жените. За да имате представа как се грижех за своите хора, трябва да ви кажа, че Дирк, първият ми клиент, все още ме посещаваше и ме беше препоръчал на много други. Аз не карах по американски, раз-два и готово, благодаря мадам. Аз наистина обичах работата си и обичах секса. Никога не ставаше нужда да симулирам удоволствие и никога не карах клиента си да бърза. Пърл виждаше, че всички са доволни от мен и след време поисках да получавам най-малко по 50 долара на сеанс, от които да и плащам 20.

По този начиин моята клииентела стана от по-добро качество и вместо търговски пътници и продавачи, започнах да правя компания на председатели, борсови агенти, адвокати и политици. Но аз надраснах също така и дребно-монетните операции на Пърл и знаех, че трябва да се издигам към по-добро положение.  Около ноември настъпи промяната чрез представянето ми от един от моите клиенти на две жени, които щяха да имат жизнено значениие за мен през следващата година. Малките им имена бяха Мадлен и Жоржет и те бяха две от най-големите съдържателки на публични домове в Ню Йорк. Един женкар на име Джим Уотни, който обичаше да спи с по 10 момичета наведнъж и веднъж дойде със 7, телефонира на съдържателките и буквално им каза:

- Ксавиера е момиче без което не можете да минете.

За Мадлен през последните няколко години беше известно, че е главната съдържателка на публични домове в Ню Йорк. Тя наследи титлата от една лесбийка на име Дафни, чийто дом от кафяв камък на Лексингтън авеню с искуствен басейн и млечни вани беше нападнат от поли цията и закрит през юни 1968. Новината се появи в дейли нюз, а няма по-лошо от това за един публичен дом. Сега съветникът Върдън използува сградата за своята политическа дейност. Работата на Мадлен почти конкурираше тази на Дафни по мащаби и размах. Нейната къща с 5 спални беше в района на мерел хил, като на 3 етажа бяха разположени спалните, с отделен етаж за бар, отдих и събирания.

Една студена ноемврийска вечер бях доведена в дома и, за да попълня броя на момичетата, необходими за група богати чиновници, които искаха да бъдат забавлявани след ергенски гуляй в Туенти Уан. Джим Утни и аз позвънихме и почакахме няколко минути, докато всички предпазни ключалки и устройства бяха отключени, за да се отвори врата та. Бяхме въведени вътре от иконом. Божичко, никога не съм мислила, че домът на Пърл е палат, но пред този, той изглеждаше като иглу. Влизаше се през елегантно фоайе, облицовано с плочи от аспид и мрамор с великолепен полилей. Вдясно имаше гостна, стените на която бяха покрити с опушени огледала. Маса за хранене от розово дърво и грамадна кухня за чревоугодници се виждаха отсреща в дъното.

В стаята имаше 9 или 10 момичета, всички добре облечени и мястото приличаше повече на първокласна модна къща отколкото на публичен дом. След това видях Мадлен… Тя “преплува” през стаята, облечена в ефирна роба, жена, приближаваща 40 години, елегантна, хубава, с безукорен грим и прическа.

- Добре дошла в моя дом, Ксавиера. - Каза тя и тук отново бях изненадана. Този чуждестранен акцент. Кралицата на Ню Йорк беше от там, където бях живяла 2 години - Южна Африка. За да ме запознае с обстановката, Мадлен ме разведе по етажите. На първия етаж, отдясно и отляво имаше просто, но с вкус обзаведени спални. На втория етаж също - но с други цветове. Третият етаж беше за отдих на мъжете. Там имаше прекрасна, голяма баронска стая, в много мъжествен стил, с таван, облицован с греди и с тежки дървени скамейки. От едната страна имаше добре снабден бар, а от другата - кинопрожекционен апарат с голям екран.

Икономът Фелипе помагаше на мъжете да събличат и обличат балтоните си и ги въвеждаше в бара или в другите общи помещения. Работата по спалните се надзираваше от секретарката на Мадлен, червенокосата лесбийка Цинтия, която носеше късичка униформа в черно и бяло и обикаляше стаите, като водеше сметка, коя с кого е отишла и колко пъти. Един от рисковете на този бизнес е, че момичетата могат да претендират, че са свършили повече работа, отколкото е в действителност, ако над тях няма надзор.

От друга страна, клиентът може да твърди, че е получил по-малко. И така и иначе, минават ви в сметките, но Мадлен комплектуваше двойките и очарователно забавляваше гостите. Това беше първият ми контакт с момичета, работещи в група и отначало не смеех да се смеся с тях. Винаги съм си представяла, че племето на проститутките се състои от улични грубиянки с малко ум, избягали от домовете си. Но момичетата на Мадлен не бяха такива. Те бяха хубаво издокарани, привлекателни и доста добре образовани. Докато чакахме нашите клиенти, аз се чудех за какво можеш да говориш с една тълпа проститутки. Как да подхванеш разговор?

Нещо като: Какво мислите за материалите на пентагона? Или: Дали замразяването на цените и заплатите ще се отрази на проституцията? Или даже: Как са номерата? Чувствувах, че не е в добрия тон да се говори за пари, пичове и така нататък, но тъй като винаги са ме интересували подбудите на хората за техните постъпки, реших да направя една малка собствена анкета. Откъде сте, от кога вършите това, обичате ли секса въобще, харесва ли ви професионалния секс?

С други думи, задавах им вечния въпрос:

- Какво прави момиче като вас в дом като този? Кармен, огнена бразилка каза:

- Мразя тази работа, но моето момче здравата ме тупа, когато не донасям в къщи пари.

Криста, немкинята, изгука:

- Аз съм омъжена и моят мъж знае с какво се занимавам, искаме да си изкараме извънреден доход.

Съни, американката, изсъска:

- Мразя мъжете, аз съм лесбийка, но с това си изкарвам прехраната.

Нито една не призна, че харесва това, което върши, с изключение на мен и една негърка на име Лаура.

- Да, обичам секса, обичам мъжете. Обичам ги от край, до край, ако не ме затруднява много. - Тя се засмя.

Гласът и беше без следа от грубост или горчивина, каквато имаше у другите момичета. Лаура и аз веднага се сприятелихме и сме приятелки и до ден днешен, като единствените от събралите се в онази вечер, успели да постигнат сами някакъв успех, ние все още се срещаме по работа и поддържаме контак. Тя стана първокласна куртизанка, работеща сама, а за моите успехи вече знаете. Най-после групата от 10- леко пийнали млади мъже, всички облечени официално в черни костюми, пристигна от официалната вечеря и беше посрешната от иконома фелипе, който им помогна да си свалят палтата. Цинтия ги отведе до бара, където получиха напитки и се смесиха с момичетата, като си избираха някои от тях сами или с помощта на Мадлен.

Всеки мъж избра по 2 момичета, поотделно или заедно и всичко мина гладко. Тази нощ, работата беше нестихващо удоволствие. Всички бяха настанени, докато Цинтия обикаляше из къщата в своята униформа, като проверяваше кой е в зелената стая, кой е влязъл в синя та и кой в червената и с кого.  Около 3 часа сутринта, когато всеки беше задоволен, облечен и седеше долу в трапезарията, пиейки кафе, Мадлен реши, че вечерта е минала толкова добре, че тя може да устрои едно късно шоу като безплатно приложение. Тя беше забелязала, че Лаура и аз много добре се сработваме и вършим работата си с въодушевление, за това смяташе, че трябва да представим един акт голи, върху голямата дъбова маса за хранене. Би трябва веднага да се възползувам от възможността да направя това с Лаура.

Но имах известни резерви - никога не бях имала работа с негърка, а и придобитите в Южна Африка навици ме възпираха. Обаче Лаура нямаше такива задръжки и когато тя свлече дрехите от натъпканото сякаш с динамит тяло, с едри кафяви гърди и зърна, като едри ебонитови напръстници, реших, че тя ще ми бъде първата черна любовница. Покатерихме се на масата и аз започнах да я целувам бавно и нежно по лицето, раменете и надолу към леко изпъкналия и пъп на гладкия корем, чак до къдравите косъмчета на пурпурната маца. Наблюдаващите ни момичета и гости се оживиха отново и скоро всички започнаха да хвърлят дрехите си. Връзки, гащи, ризи и бикини се разхвърчаха из стаята, мъжете се хвърляха, скачаха на или под масата с момичета.

Даже самата мадам беше прекалено възбудена, за да стои облечена и бързо свлече опаковките си. Трябва да кажа, че за почти 40 годишна жена, тя изглеждаше много привлекателнеа гола, със големи стегнати гърди като хълмове от силициевите инжекции. Тя също се покатери на масата и си хвана един хубав мъж. Нещо, което научих за Мадлен беше, че ако желаеше някой мъж, което е привилегия на съдържателката и ако той я отблъснеше, тя побесняваше и изливаше яда си на всички наоколо. За щастие, тази нощ нямаше такава драма и всичко свърши с едно голямо изгодно ебане, като обърканата Цинтия тичаше около нас и се опитваше да отбележи кой коя е хванал и кой е виновният.

Този спонтанен акт донесе на дома доста допълнителни пари и Мадлен основателно беше доволна от мен тази първа нощ, защото всичко започна от мен. Преди да си ида у дома, тя ме покани да работя редовно при нея. Приблизително по същото време се бях запознала с Жоржет Харкурт, която имаше предприятие в един многоетажен блок на Йорк авеню. Но скоро научих, че не бива да се хвърлям от една мадам на друга. Ако с една работя добре, трябва да остана при нея. Предпочитах Мадлен, защото тя имаше по-изискан дом, с по-добри традиции и клиенти от по-висока класа. Жоржет и нейната по-мащабна работа бяха по-несигурни от тези на Мадлен. Тя вечно се местеше от едно място на друго.

Гостната й винаги беше натъпкана с кашони и в нея цареше хаос. При това, тя не беше дори наполовина такава дама и нямаше добрия вкус на Мадлен. След като бях прибрана в яхъра на Мадлен, скъсах професионалните си връзки с Пърл, макар че поддържах приятелството си с нея, защото тя ми харесваше като човек. Докато професионалният ми живот набираше скорост, служебният се пукаше по шевовете. В службата ставаше горещо. Моите колеги и шефът ми се чудеха защо винаги съм изморена, водя сума телефонни разговори и  винаги съм облечена много по-добре отколкото е възможно за една секретарка с нисък доход.

Беше въпрос на време шилото да скъса торбата и всичко да излезе наяве. Както беше редно в едно консулство, моят началник ми предложи дипломатично да работя някъде другаде и даже ми посочи едно вакантно място в една мисия на оон, като ми даде добра характеристика. Приех предложението, като знаех, че нямам голям избор и издържах една сесия изпити по машинопис и превод в чуждестранната мисия. Бях приета и започнах работа на 1 ноември 1969 г. Работата ми беше административна, но почти толкова скучна като тази, която бях напуснала и по-добре, защото не можех да влагам много усилия и енергия, когато ми диктуваше моят шеф, посланникът, след усилена нощна работа.

Поддържането на моят апартамент също беше една грижа, от която можех да се освободя. Той беше прекалено голям и искаше прекалено много работа, а аз използувах само спалнята. Така че приблизително по времето, когато постъпих на нощна работа у Мадлен, намерих една гарсониера близо до първо авеню, на 5 минути път от службата. При преместването ми от единия апартамент в другия, се случи нещо, което затвърди убеждението ми, че в една нелегална професия като проституцията, си изложена на всякакъв вид тормоз.

Най-напред фалшивият полицай, а след него и един досадник, наречен Мъри носачът. Мъри носачът беше едър като мечка турски евреин, който си имаше на ум нещо повече от пренасянето на багажа ми и настояваше за раз говор, който ми се стори твърде противен в момента, но с оглед на последвалите събития, беше от известно значение.

- Обзалагам се, че сте момиче, което обича забавленията и игрите, мис Ксавиера. - Каза мъри със зле прикривано лицемерие, след като и последната мебел беше извадена от служебния асансъор.

- Мъри, - казах аз хладно - какво обичам не е твоя работа.

- Не се ядосвайте г-це, - продължи той - защото аз бих могъл да помогна на момиче като вас по много различни начини.

- Не виждам как бих могла да се възползувам, освен ако разчистите тези мебели от коридора. В другото сама ще си помогна.

Но Мъри носачът имаше още да говори и след като освободи помощниците си, продължи да виси покрай мен.

- Това място е наистина прекрасно за работа като вашата, мис. - Каза той.

- Какво точно искате да кажете?

- Случайно знам, че тази сграда е постоянно спокойно място за работа като вашата и тук можете спокойно да си работите като проститутка колкото си искате. Само се погрижете за портиерите.

- Добре Мъри, много ми е приятно. - Не признавах нищо и наистина можех да се отърва от него, но бях заинтригувана. - Изглеждате нова в бранша, свежа и естествена. Останете си та кава. Внимавайте да не ви хванат, защото тогава ще ви се види черен живота. Но ако все пак ви се случи, обадете ми се.

Той ми връчи късче хартия, на което бяха надраскани името и телефонния му номер.

- Благодаря, Мъри! Надявам се, че няма да имам нужда от помощта ти, но все пак ти благодаря. - А сега довиждане, защото си имам работа. - Мъри носачът си  отиде и аз подредих жилището си за предстоящата нощна работа.

Животът ми беше добре организиран и вървеше без сътресения през следващите два месеца, макар че работата ми в мисията беше още по-неприятна от тази в консулството. Правеше се всичко възможно за да се чувствувам “чужда”, макар че говорех техния език. Понякога започваха да си говорят на някакъв национален диалект, за да ме изключат от разговора. Но все пак, тази атмосфера не ме терзаеше много, тъй като професиолалният ми нощен живот беше започнал да става по-важен, по-активен и по-изгоден финансово от дневната ми работа.

Успявах даже да изтичам до дома през обедната почивка и да извъртя един-два номера в ателието или Мадлен или Жоржет понякога се обаждаха, за да ме попитат дали бих могла да отхвърля някоя бърза работа по обяд. Мадлен обичаше особено аз да изпълнявам сцените с мазохистите като господарка и роб, тоест, когато използувах камшик. Тези ми плащаха повече от нормалните клиенти, но и отнемаха много повече време, затова помолих Мадлен да ме известява предварително, за да мога да облека нещо подходящо като кожен елек и пола, черен пуловер с обърната яка или нещо друго, с което да изглеждам побойница или зловеща жена, и да спестя времето за преобличане през обедната почивка.

Обичах да работя за Мадлен между другото и заради дискретния начин, по който говореше с мен по служебния телефон.

- Ксавиера, имам шотландско уиски (което заначеше клиент за 50 долара), шампанско (което значеше 60 долара); ще бъдеш ли свободна за едно пийване около обяд или в един часа?

Мадлен често се разсипваше да ме хвали, защото никога не беше виждала една малка секретарка, която припечелва по няколко стотачки допълнително на седмица през обедните почивки. Още по-забавна и се виждаше идеята да изтичвам за малко, за да изиграя една сложна сцена между господарка и роб. Но някои мои клиенти не бяха така дипломатични, когато се обаждаха и именно това сложи началото на края на новата ми служба. Най-големият ми проблем в мисията се оказа старата мома-телефонистка, която, както по-късно научих, подслушваше всичките ми разговори. А някои от тях не можеха изобщо да се нарекат дискретни.

“Ксавиера, обаждаше се някой. Искам да се чукнем в един часа. Ще се видим у вас. Съгласна?”

Петдесет годишната мома не подозираше, че го правя за пари и започна да разпространява клюката, че мадам Ксавиера е най-голямата куртизанка в постоянното представителство към оон. Скандал! Ужасно! Аз усещах надвисналата над мен опасност и пресметнах, че единствения начин да спася главата си е да прелъстя похотливия малък посланник. Ако наистина беше напечено, по този начин щях да го имам на своя страна. Един петъчен следобед, дребничкият, очилат посланник дойде при мен да пийнем и с едно на ум - една бавна любовна сцена от континентален тип. Но аз не можех да отделя време за роман този ден, защото около 7 часа очаквах двама борсови агенти. Налях на посланника един коняк и го настаних на канапето.

И докато той се впусна в разказ, изпълнен с романтизъм и желание, аз му свалих сакото, връзката, ризата и обувките, и когато стигна в разказа си до там, как нежно щял да ми целува косите, ушите, шията ми - той беше останал само по адамов костюм. Бързо го свалих и направих най-доброто, на което бях способна, като имах пред вид останалото ми свободно време. Сигурно му беше харесало, защото през следващите 2 седмици, докато седях на коляното му и пишех под негова диктовка, той ме питаше: “Ксавиера, свободна ли си за един час след работа?”. Той би получил инфаркт ако знаеше, че рядко бивах свободна, но аз не взимах нищо от него, така че той не знаеше истината.

“О, господин посланник”, отговарях аз, “каня ви у дома тази вечер в 6”. Но положението в службата стана толкова напрегнато, че скоро дори и неговата намеса започна да става безполезна. Някои колеги, подстрекавани от мухлясалата стара мома, поискаха да се проучи въпросът, как успявам да се обличам така хубаво със секретарската ми заплата и за значението на всички неприлични обаждания по телефона. Една сутрин, когато отивах на работа в най-добро настроение, намерих бюрото си отворено и бележникът с адресите, който така глупаво държах там - конфискуван.

И така, три месеца след постъпването ми в мисията, моят легален живот на секретарка свърши.

Глава 6

Пуерто Рико

Беше февруари, в Ню Йорк беше страшно кишаво и студено. Нямах настроение за работа. Беше ми дошло до гуша всичко, свързано с гаджета, мадами и ченгета и изобщо всичко свързано с професията ми. Бях самотна, да си призная, защото бях скъсала с последния си приятел Пол, а всички други, които познавах, бяха заминали за Пуерто Рико по случай рожденния ден на Вашингтон. Трябваше да се отпусна, за да дишам свободно, да изчезна някъде, да пътувам.

По дяволите! И аз ще ида в Пуерто Рико.

Никога не бях ходила там и за това се обадих на Пан Америкън и те успяха да ме настанят, в последния момент, в един самолет, който заминаваше след 2 часа, ако успея да се приготвя. Не си направих труда да взимам голям багаж. Сложих си една лятна рокля под зимното палто и най-необходимите вещи в ръчната чанта - четка за зъби, козметични кремове, диафрагма и вибратор. Там лесно можех да си купя другите неща, от които имах нужда. У дома имах достатъчно налични пари за отиване и връщане, като ми остваха 300 долара за харчене за три дни, колкото възнамервах да седя там. Платих билета си на летището и още в момента, когато самолета се вдигна във въздуха, се почувствувах по-добре. Очаквах да имам приятни преживявания, защото съм общителна и лесно се сближавам с хората. Вярвам, че това е една от причините, поради която не чувствувам нужда да пия или да пуша - в добра компания от само себе си се разпускам.

Очаквах приятен уикенд. Слава богу, работата беше далеч от мислите ми. Когато се приземихме в Сан Хуан, беше горещо, наоколо се виждаха загорели от слънцето хора и всичко изглеждаше необикновено. Взех такси от летището до Ракет клъб, където се бяха настанили някои мои приятели и се опитах да получа стая.

- Хич не се надявайте, мис, - каза чиновникът - не можем да ви предложим даже телефонна будка. Това беше един от най-големите им празници и всички Ню Йоркски евреи, с чичовци и лели се бяха стекли там. И така, аз намерих своите приятели и те ме поканиха да спя на тяхното канапе, което беше разнебитено и малко неудобно, но какво от това, нали се касаеше само за няколко дни.  На другия ден си купих рокля, сандали и бикини в магазинчето-бутик и заех позиция близо до басейна. Беше пълно с хубав народ, повечето двойки, но и много американо-еврейски принцеси с перу ки и изкуствени мигли, които дебнеха малкото свободни мъже наоколо.

И все пак приятно прекарвах времето, запознавах се със разни хора, плувах, правех слънчеви бани и се присъединявах следобед към тълпите в бара на фидлър грийн за “пиняс коладис”, клюки и ангажименти за вечеря. Програмата през трите дни беше приятна, но не бях срещнала никой, който да погъделичка чувствата ми, а от горещото слънце желанията ми бяха по-изострени от обикновено. Знаех, че сме близо до островите на девата, но това целомъдрие беше смешно. Последния ден, следобед, се запознах с един мъж на име Хенри Картър, симпатичен рус господин - християнин от Ню Хемпшир, който току-що беше слязъл от самолета и имаше намерение да прекара цяла седмица в Пуерто Рико.

Тъй като съм полуеврейка, обикновено предпочитам за приятели евреи, но пък понеже наоколо беше пълно с тях, Хенри представляваше приятно разнообразие. Той беше висок, приятен, интелигентен, чувствителен и чаровен, и след като поговорихме и се поразходихме малко, той ме покани на вечеря. Тази вечер, той ме заведе в романтичната стара част на Сан Хуан, където ядохме много вкусен испански специалитет, разхождахме се по тесните, постлани с плочи улици и се отбихме в едно малко барче, за да послушаме фламенко на китара. После Хенри ме заведе в своята стая в пансиона кармен и изкарахме разкошна любов, след което той ми предложи да се пренеса в неговата стая и да прекарам следващата седмица с него.

Същата нощ пренесох вещите си от ракет клъб в уютното пансионче кармен и се влюбих лудо в Хенри, като съвсем забравих за връщането си в Ню Йорк. Следващата седмица беше чудесна. Наехме малък стар фолксваген и обиколихме заедно целия остров. Правехме любов където и когато ни се приискваше и където можеше. По пустия бряг, в горичките, под дърветата, навсякъде. Членът на Хенри имаше великолепни размери и постоянно пулсираше от желания. Повтаряхме любовния акт по три-четири пъти един след друг и аз правех за него неща, които не се съгласявах да правя с всеки мъж. Правех му минети гълтах спермата и даже исках да правим любов по гръцки, но той беше твърде едър за това.

После си говорехме, смеехме се и се чувствувахме истински влюбени.Това е най-прекрасното от всички неща и е жалко, че не може да трае вечно. Когато си невъобразимо щастлива, времето минава прека- лено бързо. Изведнъж стана понеделник и Хенри трябваше да си замине. И за мен беше време да се връщам, защото от 10 дни карах ваканция, но не ми се заминаваше. В Сан Хуан ми харесваше, чувствувах се добре и изглеждах добре. Бях станала кафява от загар като орехче, косата ми беше изрусяла до златно от слънцето и за първи път от месеци насам се радвах на живота. Защо трябваше да оставам морето и слънцето на Сан Хуан заради студа и шума на Ню Йорк? Можех не по-зле да работя и тук. За щастие, професията ми беше такава, че можех да я упражнявам навсякъде.

Макар че бях живяла съвсем законно, откакто бях пристигнала в Пуерто Рико, бях забелязала всички възможности за работа, които се откриваха около казината, плажовете и баровете. Съществуваше само едно препятствие. Никога по-рано не се бях предлагала на мъж сама, винаги бях работила чрез мадам, но пресметнах, че няма да бъде толкова трудно да си съставя една добра клиентела. А за това наистина ме бива. Каквато и работа да работех, когато живеех легално, винаги съм била добра търговка и актриса. И така, аз тъжно се сбогувах с Хенри и преди той да замине, ми плати за още една седмица престой в пансиона.

Уговорихме се пак да се видим в Ню Йорк. Той ми се обади два пъти след това, но се случи така, че не можахме да се съберем. Същата сутрин си сложих бикините и отидох на плаж пред хотел Американа, за да се поизлежавам и да обмисля плановете си. Искаше ми се да оставя една прилична пауза между сбогуването с моя любовник и започването на работата тук, но трябваше да бъда практична, защото бях останала само с няколко долара. Пресмятах дали да се опитам да спечеля малко пари тази нощ, когато късметът ми дойде изневиделица. Това беше г-н Шварц, който седеше на по-малко от 20 ярда от мен, печейки се на слънце заедно с г-жа Шварц. Бях сигурна, че това е г-жа Шварц, защото в двамата имаше много сходни неща, както се случва с хора, които са живели заедно в продължение на много години.

Познах го веднага, за негово най-голямо съжаление и когато той ме видя, че тръгвам към него, стана пурпурно-червен. Три седмици преди това, в Ню Йорк, г-н Шварц ме беше минал със 150 долара с фалшив чек, а когато се опитах да му се обадя и телефонният му номер се оказа фалшив. Беше божия справедливост, че сега се натъкнах на него. Но когато доближих двойката, се случи най-невероятното нещо. Г-н Шварц, който беше с около 5 години по-млад от дядо господ, пошушна нещо на г-жа Шварц, която беше също почти негова връстница и двамата скочиха и хукнаха!

И двамата изглеждаха така, като че ще паднат ако ги духнеш, а сега хвърчаха по плажа под палещите лъчи. Поисках да ги последвам, но си казах, по дяволите, той е отседнал в Американа, така че трябва да се върне насам, ако не умре до тогава. Нещо, което избягвам да правя, е да поставям някой мъж в неудобно положение пред жена му. Никога не съм недискретна. Но ако някой умишлено ме мами,тогава съм безскруполна. И така, аз седях и изчаквах и наистина г-н Шварц се върна, зачервен и задъхан като настъпана жаба.

- Г-н жабок, а г-н Шварц? - Казах аз и изникнах непринудено пред него. Той си глътна езика и не знаеше къде да се дене.

- Нали вие сте г-н Шварц? Той кимна, сякаш за да каже “да” и отпрати г-жа Шварц със същото подшушване, с което я накара да спринтира по плажа. Очевидно беше, че любопитствува, но не подозира, че съм проститутка, защото въобще нямам вид на такава.

- Г-н Шварц, - казах аз - ще ви бъда много благодарна, ако ми дадете парите в брой, в срок от 15 минути, защото вашият чек беше фалшив. Ако не, ще бъде най-лесното нещо да проверя номера на вашата стая и да кажа на жена ви, коя съм аз и с какво се занимавам и какво,  разбира се, сте правили с мен. Освен това ви съветвам да не давате повече на момичетата лъжливи телефонни номера и фалшиви чекове.

Той бързо отиде и веднага се върна с моите 150 долара и съм си гурна, че няма скоро да помисли да ходи в публичен дом без нищо друго в ръце, освен един гол хуй. Така че, виждате как някои мъже биват принуждавани да бъдат честни; иначе са готови да те минат със сума пари. Няма да повярвате, колко пари са ми измъкнали, но за това разказвам в друга глава. На другата вечер направих първото си професионално появяване в казиното, за да хвана някоя едра риба, но първо трябваше да науча някои неща за проституирането на такива места.

Първото правило, което трябваше да се съблюдава е, да не се хвърля в очи това което вършиш. Когато се залага на големи суми, игралният дом не обича някаква си проститутка да му отнема някой голям играч, печелещ или губещ. Ако му върви в играта, игралният дом не иска да го изпуска, защото чака шанса си да си върне част от сумата. Ако той губи и ти му кажеш: “Защо само губиш парите си на масата, ела с мен да се поразвеселим”, те пак реагират, защото им отнемаш бъдещата печалба. Така че и в единия, и в другия случай трябва да внимаваш.

Второто правило е, да не прекъсваш мъжа, когато е на рулетката. В такъв момент той е сприхав и може да те изгони. Известно е, че комарджийте са много суеверни. Почакай да свърши играта и тогава излез на сцената. Разбира се, първата вечер направих някои грешки, но после бързо се научих как да действувам. На първо място, влязох в залата с една от онези ефирни рокли, много прозрачна, много секси, под която всичко се виждаше и цялата зала ме забеляза и изръмжа.

Жените, най-вече приказваха:”Гледай я тази, олеле, ами тя няма нищо отдолу, даже и пликчета!” Докато се опомних, бях изхвърлена като мръсно коте.

- Мадам, бихте ли напуснали заведението! - Каза Карлос, салонният управител.

Не знаех, че правилата им за обличане са толкова строги. Католически лицемери! Бутнах на Карлос и това ми спаси главата, но той ме предупреди: “Ксавиера, недей да биеш на очи толкова в бъдеще.” Върнах се официално облечена, без грим, само с леки сенки под очите и прозрачно червило, като създавах впечатление за нещо чисто и свежо. Държах се много консервативно, но мъжете ме гледаха като вълци. Избрах един мъж, който играеше с жетони по 50 и 100 долара, до когото нямаше жена и го взех на прицел.

Улових погледа му, усмихнах се многозначително и му хвърлих премрежен поглед, и той ме забеляза. След това си проправих път до него и при първата възможност, го помолих да ме научи на някои правила на играта.

- Почакайте малко, - каза той - ще идем да пийнем нещо в бара и ще ви ги обясня. Когато свърши, побъбрихме и аз го попитах: - Предполагам, че сте тук с жена си? - Не, тук съм сам. - Каза той - защо не се качим в моята стая да обсъдим правилата на играта? П

През следващата седмица водех евентуалните си клиенти в бара, като всеки път променях разказваната история, прибавяйки по нещо по- дходящо за всеки клиент. Обикновено казвах, че съм секретарка от обединените нации, в Порто Рико съм във ваканция, и че искам само да спечеля 50 долара да платя стаята си в хотела. Когато разправям на някой мъж такава история, това го кара да чувствува, че той не е просто някакъв женкар. Ако мъжът ме помолеше да остана цяла нощ с него, казвах му:

- С удоволствие, но ще трябва да платите 150 долара.

Но никога не исках предварително пари в брой, защото това ми се виждаше много курвенско. С разширяване на работата, оставих бара и рогатата история за правилата на играта и ваканцията, защото отнемаха много време. Вместо това, възприех един лесен, непринуден начин да спечелвам мъжете с един дързък поглед и леко поклащане на главата - от ляво на дясно - да или не и пристъпвахме направо към работа. Повечето мъже са доволни да свършат това и да се върнат отново на масите и доста скоро аз си извоювах добро положение, като печелех по 200 долара на ден, а освен това ми оставаше много време за търкаляне по плажа и за мои лични работи.

Обикновено прекарвах деня така: Сутрин ходех на плаж, намирах някой шезлонг, печах се, плувах и се закачах с хлапаците. Това е една от моите мании. Обичам да прелъстявам млади момчета на по 17, най-много на 19 години. Повечето еврейски момчета ходят в Порто Рико с бащите си, така че аз се представям като от типа момиче по- голяма сестра, за да не събуждам подозренията им. Отвеждам ги във водата или на разходка по брега, след това ги намъквам в стаята си, както лъвицата - плячката си. Естествено, тъй като винаги се чувствувам незадоволена, обикновено още от началото играя с тях на надуване на свирка; след това се ебеме до скъсване. Докато живеех със своя годеник, така бях свикналасъс своята дажба отпоне веднъж секс на ден, че дори и днес, макар че това ми е професия, все още ми е приятен обикновения начин на ебане, ако партнъорът ми е приятен.

Обикновено тези млади момчета свършват докато преброя до 3, така че втория път не бързам, уча ги как да се контролират, за да задоволят жената, различните пози, начини на милване, целувки, смукане и как да не бъдат груби, а приятни и нежни. Така че ранните следобеди посвещавах на безплатни уроци на хлапетата, след което ги отпращах обратно при семействата им. Ако мога за малко да си позволя нескромност, мога да пресметна, че 25% от всички еврейски младежи, летували в Порто рико от февруари до април 1970, са научили изкуството на любовта с мен.

Няколко бащи, клиенти, които ме смятаха за просто обикновена колежанка-любовчийка, която по свой начин заплаща за благодеянията, даже се намесиха и ми заплатиха, за да обуча техните синове. Около 4 часа, когато слънцето отслабваше и баровете се затваряха за почивка, за да не скучая, отивах да потърся клиент. Районът на дневната ми работа беше около фоайето на “Американа” или на хотел “Ел сан хуан”, където стоях пред бара или аптеката и хващах по някой  обещаващ на вид клиент. Ако жената на клиента беше на пазар или на фризъор, качвахме се в неговата стая, аз се заемах с него - с минет или по обикновения начин, прекарвах го за 15 минути и 50 долара и - да ме няма.

Ако жена му беше на близо, клиентът обикновено ми даваше картичката си и казваше:”Тук не мога да направя нищо, но ми се обадете в Ню Йорк”. Понякога и аз давах своята картичка, но като правило, това е опасно, защото съпругата може да я открие в джоба на мъжа си. В Ню Йорк даването на картички е приемливо, защото проститутките скриваха професиите си под такива описания на дейността си като: Предмети на изкуството, консултантки или в моя случай - дизайнер на интериори. Но други са по-очебийни и ако някоя по-досетлива съпруга намери в джоба на мъжа си картичка с написано на нея занятие като главна учителка, специалист по издигане и събаряне, обществени връзки или даже ръчна работа - тя може да се сети, че обектът на всички операции е мъжът и.

След 2 клиента се връщах в пансиона, почивах си до около 10 вечерта, изкъпвах се, обличах се и хапвах нещо в ресторант “лимонено дръвче” в “Ел сан хуан”, преди да тръгна на нощна работа. Целта ми беше да си докарвам по четирима клиенти на ден - двама след обед и двама вечер - защото трябваше да отделям време и за самата себе си, пък и не можех сама да се справя с повече. Но в някои случаи трябваше да правя изключения. Веднъж се случи група от 8 италианци от Ню Джърси, да прекарат в Сан Хуан една седмица и винаги всички идваха при мен заедно.

Около 10 сутринта, те изпращаха жените си на пазар, завеждаха ме в “Американа” и се изреждаха върху мен един по един, докато някой пазеше вратата, да не би да се върнат жените и да ги заловят. Те се смееха, пускаха шеги и се нас- тройваха, колкото от любовната игра, толкова и от скандалността на сцената. Веднъж, същата тази мераклийска група ми уреди среща на плажа в полунощ, докато жените им бяха заети да играят на рулетка и 21.

Декорът беше красив и идиличен под звездите, духаше топъл ветрец и вълните тихо се плискаха, но любовта беше много далеч от романтизма. Те се наредиха в една редица, отвориха циповете на панталоните си и аз започнах да правя минет на всеки по ред. Надувах свирката и плюех, пак надувах и плюех и ми се искаше да имам със себе си шише с тоалетна вода или поне вода, защото вкусът на спермата ме отвращава, а тази нощ щях направо да повърна от нея. Аз съм свикнала на по-изискан начин на работа, обаче тези типове не се интересуваха от чисти чаршафи, искаха само да им олекне, докато жените им не са открили отсъствието им от тях. Бях си свалила пликчетата, докато коленичех пред всеки и комарите започнахада хапят голия ми задник.

По едно време кучето на хотела започна да лае по нас, а след него се яви и нощният пазач, който ни освети с фенерчето си и след това, шокиран и поразен, избяга. Изобщо, това беше сложен и неудобен начин завършене на такава работа   двете страни, затова се съгласих да направя по 10 долара намаление за всеки мъж от групата. Работата нарастваше и аз започнах да забогатявам, но пансионът Кармен започна да става неудобно място за живеене. Освен, че беше далеч от местата, където работех, струваше ми се, че вече там са разбрали, какво работя, а в място като това, новините бързо се разпространяват.

За това, започнах да мисля за изнасяне от там. Няколко дни по-късно, на плажа срещнах един младеж на име Дейвид, около 28-годишен, много по-възрастен от безплатните ми клиенти. Той се обърна към мен просто, за да разсее скуката си и попита дали бих дошла с него да се повозим на малкия му гумен сал. Смешното беше, че този ден имах покана да отида на една огромна яхта, но предложението на Дейвид повече ме привличаше. Отплувахме доста далеч в морето, като разговаряхме, смеехме се и падахме във водата и допирът на силните му, загорели рамене, предизвика у мен силно желание. Дейвид не беше красив, но имаше сексуално лице от типа на Жан-Пол Белмондо,а освен това имаше голям еврейски нос.

Има една немска поговорка, че големината на пениса на един мъж може да се познае по големината на носа му. Но аз съм сигурна, че това може да се разбере и по ръцете му. Ако той има дълги и тънки пръсти, обикновено има тънка и дълга свирка, а ако са дебели и къси - обикновено има къс, широк член. Ако има месести, дебели ръце като касапин, обикновено има месест и отпуснат член. Позволявам си да правя такива обобщения, зашото съм видяла доста мъжки членове и мога да се считам за специалист по въпроса. Като погребахме малко на сала, Дейвид и аз се върнахме на брега,   да изсъхне и отидохмедо външния бар на хотела да пийнем нещо студено и по един плодов пунш - любимото ми питие. Там се запознах с неговите другари по стая, Рики, Худ и Брайън и прекарахме следобеда в тичане по плажа, разговори и разбира се приближаване към темата секс.

Мъжете на възраст от 28 до 32 се оплакват от това, че летовничките от Ню Йорк са много старомодни, че момичетата са страшно невинни и глупави. “Трябва ни жена като вас”, каза Дейвид, с което всички останали се съгласиха. Когато един от тях предложи да се преместя в техния пансион, бях просто във възторг от тази идея. Защо не? Техният пансион беше близко до плажа и до района на работа, пък и какво повече можех да искам от четирима здрави, млади мъже, с които да си прекарвам времето през свободните часове. Всички заедно отидохме до малката, бяла, двуетажна сграда, облицована отвън с дъски, където намерихме хазяйката, мила възрастна немкиня, да полива градината си. Помолих я на немски да ми даде стая и тя беше толкова поласкана от това,че   най-хубавата стая на етажа на момчетата, с климатична инсталация и баня. Пансионът беше малък, но чист и невероятно евтин за Порто Рико, само 10 долара на ден.

- Добре, ще остана тук, - казах на момчетата - затова нека отидем до ….. в майями - и затова му повярвахме. Беше петък сутринта, когато тръгнахме на “екскурзия”. Взехме хапчетата около обяд преди излизане от пансиона и с един взет на заем фолксваген, отидохме на едно малко, уединено плажче на 10 минутипът от Сан Хуан. Докато пристигнем, хапчетата вече бяха започнали да действуват и ние се изсипахме от колата на белия пясък и смъкнахме дрехите си. Даже и стеснителният Худ излезе от черупката си и скоро всички се търкаляхме по пясъка и правехме любов. Някой се опита да направи полароидни снимки на сцената, но фотоапаратът постоянно падаше от ръцете му и след известно време с бълбукане потъна във водата.

След това си спомням, че исках да пикая, което обикновено не ми е удобно да правя пред други хора, освен ако някой извратен тип-клиент иска да се изпикая върху него. “О’кей, бейби, сега ще чишкам”. И го направих,застанала там гола, докато другите съвсем си бяха изгубили ума и риеха пясъка. Цялата сцена изглеждаше така, сякаш стоим на страна и наблюдаваме себе си в бързо въртящ се филм, в който ние бяхме артистите. Цветовете трептяха. Слънцето беше като златна топка, полюшваща се над главите ни, а морето беше като синя медуза, която пълзи към брега и отново се връща обратно.

Изтичахме на хълмовете и започнахме да правим любов на фона от палмови дървета, нанизани покрай песъчлив път, по който трябваше да сме пристигнали и който водеше, изглежда,към малко селце. Докато щуреехме и скачахме, по пътя мина туристически автобус, сякаш идващ от друг свят и все пак много близък, а вътре имаше един негър, който надникна, махна ни и отмина. От мескалина разсъдъкът не се губи съвсем и макар, че си опиянен, знаеш какво става. Много скоро автобусът се върна, този път с трима негри, всички махащи с ръце и пак отмина. След 5 минути или след един час - вече нямахме представа за врем ето - същият автобус се върна, пълен с негри, които зяпаха голите луди, които подскачаха там.

Автобусът намали ход, спря, след това пак тръгна,но тримата негри този път паркираха една кола близо до палмите и зацапаха през водата до нас. Докато се приближаваха, бях обзета от идея-фикс, че трябва да видя как си подмятат ония работи. Никога не си бях имала работа с черни, но бях чувала, че са много развити. За това с жестове показах какво искам, нагоре и надолу и наистина един от тях извади члена си и започна да го размахва. След това и другите започнаха да правят същото. Точно тогава, група ученици с чанти на гърба се появиха от някъде.

Негритесе скриха в храстите, а ние отново започнахме да се връткаме и да се смучем, а децата се върнаха назад като ни гледаха с очи като чинийки. Иззад палмите негрите започнаха да ни замерват с кокосови орехи и чак тогава започнахме да загряваме, че трябва да се чупим. Но вече бяхме в такова състояние, че не можехме да контролираме движенията си.

- Ксавиера, облечи се, сложи си нещо - каза едно от момчетата.

Аз грабнах бикините си и ги окачих на врата си и това ми беше облеклото пред децата и пред негрите. Опитахме се да съберем вещите от пясъка, но кой знае зашо, пръстите ни бяха станали безчувствени и нищо не можехме да задържим с тях, и гребени, червило, портмонета и плажно масло падаха от ръцете.  Оставихме ги на пясъка и хукнахме към колата. Никой не беше в състояние да шофира, но Рики хвана кормилото и на зиг-заг подкара към Сан Хуан, като за малко не се сблъска с едно момче на велосипед и в едно дърво, и спря чак в градината на хотел “Ел сан хуан”. Беше часът на коктейлите, почти тъмно и докато скачахме от колата, всичките еврейски принцеси отстъпиха назад от нас с такова изражение, сякаш казваха: “Я ги вижте тези животни!”

Погледнах се в огледалото на колата с кравясали очи, втурнах се към водата и отплавах със сала на Дейвид навътре в морето. Около 9 часа действието на хапчетата беше вече почти преминало, но ние не се бяхме връщали в пансиона да се преоблечем, така че аз тръгнах на работа, така както си бях, със сплетена на плитчици коса, по долнище от бикини и отгоре една възкъсичка плажна рокличка, като се кикотех с повод и без повод. Приличах повече на малка лудетина от плажа, отколкотона проститутка и привлякох доста възрастни мъже, които ми платиха цяло състояние и това беше най-голямата ми нощ ,ако не се смятат надуванията на свирка с италианците.

С наближаването на Великден, 3 месеца след като бях пристигнала за 3 дни в Пуерто Рико, аз започнах да се оттегчавам. Между другото, всички момчета си заминаха, с изключение на Дейвид, който използуваше намалението и от времена време измъкваше от мен по 100 долара. Даже го пусках да спи в моята стая, тъй като аз почти се бях преселила в една вила, при един играч, на име Норис, който не беше клиент и не ми плащаше, но ми набавяше всичко от което имах нужда, по отношение на облеклото и храната. Два дни преди Великден, Дейвид каза, че отива в мМйями за една сделка с опиати, за да спечели сума пари, че ще отсъствува една седмица и ще замине още същата вечер в шест.

След заминаването на другите момчета, приятелството ми с Дейвид беше станало съвсем платонично, така че аз исках да се върна от плажа по-рано и да му кажа довиждане, а може би и да го изпратя до летището. Но щом се върнах от плажа около 4 часа, усетих, че нещо не е в ред. В стаята ми беше съвсем тихо, а когато влязох, с ужас видях, че в нея сякаш е бушувал ураган. Чекмеждетата и шкафовете бяха изпразнени, дрехите ми бяхара- зхвърляни навсякъде, , багажът ми също беше из цялата стая, подплатата на куфара беше разкъсана и парите - откраднати.

Бръкнах по всички джобове на дрехите си, но и те бяха празни. Даже портфейлът ми беше изпразнен и банкнотите, оставени в паспорта ми също липсваха. Който го беше направил, наистина ме беше обрал до стотинка. Имах два жетона, колкото да се обадя по телефона.Трябваше да намеря Дейвид. Той трябваше да замине след 2 часа, но ако го намерех, той навярно щеше да ми помогне, защото познаваше всичко крадци в Пуерто Рико.

Хукнах към плажа, където неговата приятелка Биджи лежеше и дънеше марихуана.

- Виждала ли си Дейвид? - Попитах я аз.

- Разбира се, - отвърна тя - преди около час, когато отиваше на летището.

- На летището? - Възкликнах аз - сигурна ли си?

Самолетът му отлита след 2 часа.

- Не ми е казвал такова нещо. - Каза Биджи- той бързаше за летището с чантата си и ме помоли да му я пазя заедно с якето му, докато той влезе в хотела да се обади по телефона. Спомням си, че много трепереше за якето си и каза да не давам никому да го пипа, а джобовете му и подплатата сякаш бяха натъпкани с хартия.

Всичко ми стана ясно! Моят приятел Дейвид, когото почти издържах през последните седмици, беше извършил кражбата. Толкова по въпроса за честността на крадците. Изтичах на шосето и спрях една патрулна полицеска кола. На европейски испански успях да ги убедя да ме закарат до летището на Сан Хуан за да се опитам да хвана крадеца. Знаех, че има билет на името на л. Либерман и доколкото ми беше известно, самолетът излиташе след един час. На летището отидох направо на гишето за излитания, за да проверя кои са пътниците.Между пътниците за вечерта нямаше никакъв либерман, но г-н Либерман е на борда на самолета, който в момента излита.

Нямаше начин да го спра и така аз бях съсипана, 2000 долара бяха загубени. Можех само да погледна филосовски на това положение и да си кажа “както са дошли, така и отишли”. Оставаше ми билетът за връщане.

Глава 7

Наричайте ме мадам

В продължение на 2 месеца от завръщането ми от Пуерто Рико работех като самостоятелно момиче на повикване, или самотница, както наричат такива, докато разбрах, че това не е задоволителен начин за припечелване. Самотниците припечелват максимум по 200 долара на нощ от средно по 4 клиента и доходът им зависи от задоволяването на една постоянна, но ограничена клиентела, която не изисква много разнообразие. Но за да осигурят на клиента по някаква промяна от време на време, момичетата се обединяват в малки затворени групички и си обменят клиенти.

Например, Глория ще изпрати на Санди клиент, която от своя страна ще изпрати също клиент на Глория. Но ако Санди не може да излезе насреща със същото, тя трябва да заплати процент на глория за съдържателка, обикновено 40% от това, което клиентът и е заплатил. Като работят по този начин, момичетата се пазят до известна степен от конкуренция, но е само въпрос на време, докато в кръга им се вмъкне някоя хубавичка новодошла и примами клиентите им. Признавам, че този начин на хващане на клиенти те запознава с много нови лица, но не донася допълнителна печалба и в края на краищата, самотниците само губят.

И по конкретно, бях убедена, че притежавам качествата,необходими за преуспяваща съдържателка: Агресивна инициативност, памет за цифри и ненадмината издръжливост. Аз мога да се задоволявам с по 5, дори 4 часа сън на денонощие в продължение на цяла година, ако е необходимо. Но преди всичко притежавах това, което се нарича инстинкт на съдържателка: Способност да отгатваш, кога да се държиш злобно и кога, нежно, дипломатично отношение към трудните клиенти, талант на добра домакиня и чувство за хумор. И от както бях оставила почтения живот, исках да стана “звезда” в тази работа.

И така през лятото на 1970 г. Реших да стана не просто съдържателка, мадам, а най-голямата в Ню Йорк. Най-напред трябваше да намеря подходящо място, за да открия предприятието си. Да работиш като самотница е едно и рядко има сграда в Ню Йорк, в която да не живее проститутка, но намирането на място за публичен дом е съвсем друга история. Идеалната сграда, преди всичко, трябва да притежава блогоприятен климат: Хладен. Това значи, че управата и обслужващият персонал трябва да толерират, подпомагат и даже да укриват съдържателката, докато тя, от своя страна, им посребрява ръката.

Но това може да отиде твърде далеч, например в Йист фифтийс има такава луксозна сграда с цяла армия от готови за съдействие портиери и чистачи, които струваха на Жоржет Харкут почти 500 долара месечно, извън наема, когато тя работеше там. В източната част на Манхатън има няколко елегантни сгради, известни с това, че там толерират публичните домове, а в една от тях ги има толкова много, че я наричат “вертикалния бардак”. Тази сграда, разположена на йоркЙавеню след номер 70, публикува рекламни обявления в “Ню Йорк таймз”, че има най-добрите услуги и удобства.

Друго пословично с вертепите си здание е на Ситън плейс, но доколкото успях да разбера, тези адреси не бяха вече “хладни” - положението им беше напечено, полицията ги следеше като ястреб. Доста дълго търсих и най-после намерих идеално място, апартамент  с една спалня, на етаж, на който бяха разположени канторите на една полуслужебна сграда - което значеше, че няма да имам съседи, които могат да надушат нещо след работно време. Отначало имах нужда от скромен апартамент, който няма да иска много разноски. Знаех, че мога да използувам и гостната и спалнята за посрещане на клиенти.

Следващата стъпка беше да набера персонал и ако искате да вярвате, да се намерят честни и работливи проститутки е трудна работа. Имаше момичета, които работеха в евтини домове, но повечето оттях бяха закоръвели същества и нито тогава, нито сега бих използувала момиче “без класа”. Не ми трябват уличници, защото манталитетът им е много долен. Аз имам високопоставена клиентела, която плащаше висока цена за класа. Ако един мъж не взема момиче от улицата, защо трябва да очаквам, че той ще легне с улична проститутка? Веднъж наех едно момиче, което беше работило в един вертеп и се получи точно това, което трябваше да се очаква - лошо държание.

В случая бях направила компромис, защото момичето, Мсти, беше външно привлекателно. Но когато се съблече, оказа се, че кожата на тялото и е набраздена от “стрикси”, от бременността на 14 години. На 19 години, когато дойде при мен, тя беше вече похабена. И скоро открих, че добротата и е едно повърхностно лустро. Както обикновено правя с новите момичета, дадох на Мисти  един приятен млад мъж, който да бъде първият и клиент. Мъжът, брсов агент, беше малко пийнал, но беше от лесния за обслужване тип.

Мисти се оттегли с него в спалнята, но след 5 минути се появи драматично отново, втурвайки се по евин костюм в гостната, ругаейки и псувайки. Влязох в спалнята и попаднах на словесен двубой между клиента и Мисти.

- Слушай какво, - извиках и, като взех страната на клиента - не работиш в 25 доларов вертеп, така че не се дръж като курва!

- По дяволите! - Изписка тя - вече съм обслужила това копеле, а той иска още!

Аз поддържам становището, че мъжът има право да му се   отделят повече от 5 минути, даже и да стигне бързо до кулминация, трябва да бъде третиран със сърдечност, дори като малко дете и да му се помогне да се измие, ако поиска това. Мисти се укроти и обеща да бъде по-отзивчива, но миналото и  оказваше много силно влияние и на другия ден получих 2 оплаквания, че е груба и студена кучка. Така че трябваше да я отпратя.

Другите момичета, които не бяха свързани със съдържателка, обик новено имаха сутенъори, а сутенъорите са главоболно нещо, защото рано или късно се опитват да се намесят в бизнеса ти. В началото бях наела няколко момичета, коитои маха сутенъори и само една от тях, прелестна блондинка на име Леонора, свърши добре. Запознах се с нея чрез един стар бял сутенъор на име Тони Роулънд, за който се знаеше, че има хубави момичета в Ню Йорк и се грижеше те да бъдат точни и честни.

Но момичето, за което става дума, имаше по-високи аспирации от проституцията и чрез един мой клиент успя да свали един режисъор от телевизията и сега лицето й често се показва на домашния екран. Изключителното в тази история не е, че проститутка е спечелила законна слава, защото някои знаменитости са започнали по същия начин, а че нейният сутенъор й позволи да излезе от професията. Но предполагам, че сега тя печели повече пари и по своему Тони и сега е нейн сутенъор.

Един тежък случай, когато сутенъорът не изпуска тялото, което го храни, беше с Грета, проститутка на дребно, която работеше в сграда на Йорк авеню и беше управлявана от един италианец с “връзки”, който се грижеше за плащанията и внимаваше да не я хванат. Веднъж самият сутенъор беше затворен за въоръжен грабеж. Но това не му попречи да стяга здраво мъртвата си хватка върху момичето. Даже и от затвора той я управляваше чрез двама лейтенанти, които денонощно я пазеха, дори когато тя излизаше да посети майка си в Куинс.

Различните съдържателки имат различни начини за намиране на момичета, които да работят за тях и в един-два случая аз се опитах да им подражавам. Дена съдържателка-лесбийка на име Жанет  баровете, посещавани от леки момичета като Кукис, Три, Харис бек йист, за да намира момичета за работа. Намира някоя малка “обратна”, сваля я, кани я в апартамента си за няколко дни, след което я убеждава да влезе в играта. Това не е толкова трудно при лесбийките, защото те по начало мразят мъжете и с удоволствие взимат пари за секс. Една вечер в “максуел плъм” опитах начина на Жанет. Поведох разговор с едно разкошно сивооко момиче, нормално на вид, в тоалетната.

Вие сте много хубаво момиче. - Казах аз - да не сте случайно манекен? Момичето спря да черви устните си.

- О, не, аз съм юристка. - Отговори тя.

- Как успявате да се обличате така със заплатата си? - Попитах аз - навярно имате богат годеник?

- За бога, не, - засмя се тя - де да имах, тогава нямаше да харча всичките си пари за дрехи.

- Момиче като вас, не би трябвало да работи, мъжете би трябвало да плащат заради вас. - Казах аз и. Тя беше толкова прелестна, че самата аз бих легнала с удоволствие с нея.

- А къде да я намеря такива? - Попитя тя уж небрежно, но с искрен интерес.

- Познавам много богати мъже, които с радост биха ви глезили. Интересуват ли ви?

- Разбира се, че се интересувам - каза тя сериозно - само да не искат секс.

В друг бар се запознах със сладко малко момиче, на име Джени и макар че нямах намерение да я завербувам, накрая така се получи. Джени беше на 20 години, но изглеждаше на 14, с къса гаменска прическа и ми разправяше, че е мъжкарана.

- Не е възможно да бъдеш мъжкарана, ако си девствена - обясних и аз - жените стават такива постепенно, след като са имали полови сношения. Можеш да приличаш малко на момче с късата си коса, но си женствена - остави на мен да бъда мъжкараната.

Джени имаше прекрасно тяло, с копринени косъмчета по половите си органи и ужасно ме възбуди. Но не беше много чиста отдолу и аз трябваше да я уча как да се мие, защото тя не можеше да си прави промивки през девствента ципа. Седяхме заедно във ваната и аз си играех с малките и гърди, смучех ги и я притисках до себе си. Толкова я обожавах, че се държах към нея покровителствено, като любовник. Бедната малка Джени винаги създаваше хаос в личния си живот. Не можеше да се задържи на никаква работа, винаги беше без пари и даже по едно време нямаше къде да живее.

Затова аз я пуснах да живее при мен за известно време, но жилището ми не беше място за девственици. Затова реших, че трябва да припечелва достатъчно, за да се грижи сама за себе си и и предложих да я свържа с мои клиенти.

- Виж какво - казах и - тази вечер идват двама. Можеш лесно да спечелиш една петдесеттачка без да се ебеш, само трябва да надуваш свирка.

Тя никога не беше правила минет и аз и показах как да го прави с банан и тя, като че ли, схвана. Вечерта, когато двамата клиенти дойдоха, аз решихда ги забавлявам в банята, защото някои мъже обичат да гледат момичета, които се мият, особено, когато едната от тях е като дете. Но тези две копелета така се възбудиха, че веднага си свалиха панталоните и натикаха пишките си в устите ни. Изведнъж почувствувах, че се боя за Джени. Наистина тези приятели бяха евреи и следователно обрязани, но нейният така се беше увлякъл, че не беше никак внимателен. Джени се беше вкопчила в мен като малко коте и издаваше тихи задавени звуци, а гърлото и конвулсивно се свиваше, защото той отиваше много навътре.

После проклетото копеле се навря в гърлото и и нещастното мишле повърна и се разплака. Ясно беше, че милата Джени не беше създадена с такова призвание. Освен даването на реклами в “Ню Йорк таймз”, чувствувах, че би трябвало да намеря изпълнени с готовност любителки, които могат да бъдат превърнати в добри прфесионалистки.Съвсем случайно попаднах на истинска диамантена мина от таланти, когато един приятел на име Нормън ме заведе на нудистки лагер през един уикенд. За първи път виждах масов нудизъм и макар че нямах никакви задръжки, не знаех къде да си дяна ръцете, фигуративно и буквално.

Но не след дълго се ориентирах. Докато седях пред басейна и се опитвах да обхвана панорамата, очите ми се спряха на една очарователна гледка. На няколко ярда от мен, в центъра на група хора, седеше жена, с ослепително червени коси и космато триъгълниче между краката със същият цвят. Докато я гледах, това привличащо пламъче изпусна искри срещу мен и така си сложи краката, че да мога да я видя по-добре, почти да надникна във влагалището й. И трябва да кажа, че ако в този момент бях мъж, анатомията ми щеше да издаде какво мисля.

Докато се чудех какво да направя, забелязах загорелия от слънцето спасител, който беше видял мълчаливата размяна на погледи и сега ми смигна и ми даде знак да се приближа. Направих го и преди да си отворя устата, той каза:

Мога да ви кажа как да влезете в тази интересна група,  ако искате.

- Много ми се иска да се запозная с тях.

- Добре, - каза той - те са нещо като клуб и трябва да знаете само паролата, с която да се представите. Те се наричат лалета и са французи или нещо подобно,  така че опитайте.

Приближих се направо към групата на пламъчето и казах на френски:

- Добър ден, мадам. Казвам се Ксавиера и съм холандско лале.

Те даже нямаха представа, колко вярно е това. През групата премина вълна от приятен смях, последваха представяния и преди да успея да кажа “адам и ева”, те ме поканиха да пийна нещо в тяхното бунгало. Шест души се натъпкахме в малката стаичка, в която нямаше почти нищо друго, освен две единични легла и без много формалности вече си проправях път към огненочервената маца на новата ми позната. Тя беше над 40 години, доколкото можех да отгатна, но имаше хубаво стегнато тяло, плосък корем и корави гърди. Влагалището и беше топло и приятно и езикът ми се стрелкаше между червените косъмчета. Излегната между краката й, близах и смуках клитора й, докато се втвърди и пръкна.

В това време съпругът на пламъчето стоеше до мен и надничаше съвсем отблизо, за да види какво точно правя, за да накарам жена му да стене, да се гърчи и многократно, да се празни. След всяка кулминация, тя се отпускаше изтощена, но аз я довеждах до нов оргазъм с езика си, който сякаш беше неуморим. Вкусът и беше прелестен, а лицето ми беше цялото мокро, вече я бях накарала да се изпразни 3 пъти. Когато най-после спрях, мъжът и, който ни наблюдаваше съвсем готов, с огромна еркция, сложи члена си в мокрото влагалище на пламъчето и беше цяло удоволствие да наблюдаваш как се любят.

Тя беше цялата изпотена и тихите “мляскащи” звуци възбудиха и другите. Чак тогава забелязах и останалите, защото до тогава обръщах внимание само на пламъчето. Но желанието ми да ям “сливи” още не беше преминало и няколко други момичета, които бяха направо подлудели от вида на неземното удоволствие, което изпита пламъчето, ме помолиха и с тях да направя същото. Накрая се уморих, когато оргията се беше развихрила съвсем, някои от момичетата и момчетата тръгнаха с мен да се изкъпят и разхладят и тогава аз се сблъсках с моя придружител Норман.

- Влез в онова бунгало и ще преживееш нещо фантастично - казах му аз. Два часа след това, Нормън не се виждаше никъде, а аз, седнала сред голите жени, лесно ги убедих, че техните щедри таланти могат да се използуват изгодно и те се съгласиха да работят в моя публичен дом. Както и очаквах, от тези момичета излязоха големи прфесионалист- -6 ки, защото нямаха задръжки в любовта, но по характер бяха много свестни момичета. Една от първите ми и най-пруспяващи момичета беше една стюардеса, от “EL AL” и тя беше много популярна докато не я преместиха, и ние я загубихме. Стюардесите често лесно се навиват в тази професия заради допълнителния доход, като започват с по някое чукане с женени мъже от първокласната кабина и после се запитват защо го правят безплатно.

След известно време, те редовно започват да изпълняват поръчки от Хонг Конг до Хелзинки и от Лондон до Лос Анджелос. Между първите беше и една млада англичанка - бивша стюардеса, наскоро разведена от съпруга си, един грубиян - американец, която просто искаше да спечели достатъчно пари за бракоразводното дело и да се издържа. Много пъти ми се е искало работата ми да бъде легална, за да мога наистина да дам обява в рекламните колонки на вестниците: Добро заплащане, работно време по избор, възможности за запознаване с много мъже.

Една друга мадам, която познавах, набираше персонал направо от оттегчените домакини от Уесчестър и нейният скромен дом процъфтява в Манхатън и до днес. Инес беше кубинка, омъжена за американец, отишла да живее в Уесчестър, която си прекарвала времето с други скучаещи и пренебрегнати от мъжете си жени, и слушала разговорите им за това как се чукали с мияча на витрини, градинаря, доставчика на продукти по домовете, и с всичко, което се движи със скорост под 3 мили в час.

- Слушайте, - казала им тя - щом толкова обичате да се ебете, защо не дойдете с мен в Манхатън и не започнете да печелите пари от това?

Самата Инес се разведе и посвети времето си на управлението на един вертеп в града, а жените работеха на въртящи се смени. Но и тя си имаше трудности с персонала, защото омъжените жени винаги ходят със съпрузите си през ваканциите по курорти или си вземат отпуска по майчинство или за операции за изваждане на матката. Аз започнах да наемам момичета, които денем работеха като секретарки и продавачки и искаха да си изкарат страничен доход. Открих, че те не бяха преситени и бяха изпълнени с повече ентусиазъм от някое “работещо” момиче, което се врътка до побъркване по 10 пъти на ден в някоя друга къща.

От друга страна се знае, че много от момичетата на повикване от висока класа са студени и делови. Следващата стъпка беше популяризирането. Дом от висока класа прави рекламата си само устно, чрез задоволени клиенти и никога те не се обръщат към непознати мъже. В други области на проституцията са готови на всичко, за да привлекат нови клиенти, като полулегалните салони за масаж, които даже излагат на витрините си хубави момичета, които позират като “събирачки на мнения”. Единственият отговор, който искат, е мнението на мъжа за “специалния масаж”, името му и служебния му телефонен номер. Други, както всички знаем, открито заговарят хората по улиците и хотелите и даже по някога се нахвърлят съвсем дивашки върху тях.

Предприятие като моето никога не търси хората, а чака клиентите сами да дойдат,защото те се заинтересовани от това. С други думи,  това е предлагане, точно отговарящо на търсенето. Докато съществува желание у мъжете, въпреки здраво стегнатия като мидена черупка закон, ще има търсене на публични домове от добра класа. За мен, полето за работа се откри с един удар, така да се каже, защото имах много добра репутация в прфесията като предлагаща, както достатъчно по количество, така и висококачествени момичета. Слухът се разпространи и след 2 месеца бизнесът порасна прекалено много, за да може да се побере в един едностаен апартамент. Понякога изглеждаше толкова претъпкано, че по две двойки едновременно използуваха двойното легло в спалнята, друга двойка в гостната използуваше сгъваемия диван и трета - сгъваемото походно легло в ъгъла.

В кухнята пък още мъже пиеха и чакаха реда си, а тези които нямаха търпение или бързаха, се настаняваха в банята за по един минет. До края на годината постигнах такива фантастични успехи в работата, че за коледа изпратих картички на клиентите си, увеодмявайки ги, че ще се местя и че ще им предоставя нова “конюшна”, като в картичката се посочваше новият ми телефонен номер. Тази постъпка ми докара малка неприятност, защото щях да натопя един клиент, който ми се обади и каза, че жена му отворила картичката и поискала да знае коя е тази мадам Ксавиера и каква конюшна има тя.

- Сега трябва да ме измъкнете от това положение - издекламира той афектирано - зная, че тя има намерение да ви се обади, за това по-добре и кажете, че сте тренъорка по езда.

Новият апартамент, който намерих, беше тристайно жилище в Йист сиктис в една жилищна сграда, но с услужливи портиери. Още щом подписах договора за наемане, по телефона ми се обади моята бивша мадам и главна конкурентка, Мадлен, с която не бях говорила почти една година, тъй като тя вече не използуваше услугите ми. Някакъв пияница беше забравил на видно място визитната ми картичка и тя я намерила и разбира се, се разгневила. Но сега бях изненадана, като чух гласа и. По безпогрешния безжичен телеграф бях научила, че тя ще излиза от професията, защото ще се омъжва за четвърти път и че опитите и да намери домоуправителка са завършили много плачевно.

Първото момиче, което опита да работи при Мадлен беше Анита, симпатично младо същество,от което ставаше идеална куртизанка, но и липсваше инстинкт на мадам. Вторият избор беше направен още по-наивно. Никога не съм мислила, че Мадлен е лековерна, но тя наис тина направи гаф като избра Линда. Тя беше наркоманка, а такъв порок не може да се търпи в публичен дом, защото ако полицията открие там опиати, няма да можеш по никакъв начин да се защитиш. Даже сляпата Фреди, една от прислужничките, забеляза, че превръзките по ръцете на това момиче прикриват белези от инжекции, а Мадлен, кой знае защо, не забеляза това. Освен, че беше закоравяла наркоманка, Линда нямаше никакъв ред в личния си живот и нямаше никаква представа как да води сметки.

Но най-лошото беше, че тя не можа да се сработи с интриганта-иконом Фелипе. Фелипе работеше денем в една комисионерска кантора на уолстрийт, а нощем функционираше като някакъв общ фактор, който поема шапки и балтони, довежда и отвежда момичетата и урежда плащанията. Но аз никога не съм харесвала този човек и не съм му вярвала. Според мен, той беше двуличен и водеше двойнствен живот, но имаше голямо влияние над Мадлен. Фелипе си пъхаше носа навсякъде и един ден ровейки в банята на Линда, откри спринцовките и някои други неща и съобщи на Мадлен, която и даде пътя. И ето, че тя ми се обаждаше и ме канеше на кафе същия следобед, за да “обсъдим един много спешен въпрос”.

Беше ми малко тъжно, когато пристигнах в елегантната къща, на двадесет и седма улица, за да разбера, че едно от най-привлекателните предприятия в Ню Йорк, макар и конкурент, щеше да бъде затворено. Мадлен, безупречна и елегантна както обикновено, отвори вратата, въведе ме в своята лична гостна и без усукване започна:

- Мисля, че знаеш защо съм те поканила тук - каза тя на своя южноафрикански език. - Чух някои неща за ваше оттегляне - казах аз. - Омъжих се наскоро и вече съм бременна, и имам нужда от някой, който да поеме работата ми.

- Защо извикахте мен? - Попитах аз.

- Ще бъда откровена.От начало не исках да ти предлагам това, но след като 2 пъти претърпях неуспех да продължа работата на дома, разбрах, че ти си единствената в Ню Йорк, която може да го управлява. Наблюдавах как ти израстна от дребна секретарка, която дава сеанси през обедните си часове, в една от най-добрите съдържателки в града, за по-малко от година и ти се възхищавам за това.Мисля, че си готова да поемеш работата и единственият ми въпрос е, искаш ли?

Известно беше, че предприятието на Мадлен е едно от най-големите в града. Така че ако го поемех, щях да стана кралицата на Ню Йорк. Но нямах интерес да задържам Фелипе, комуто нямах доверие, или пететажната каменна къща. Повече обичах да се разхождам от стая в стая и да надзиравам, отколкото да изкачвам по толкова стъпала на ден.

- Колко искаш за черната тетрадка и за телефонните номера? - Попитах аз.

Мадлен поиска да й се платят веднага 5000 долара, а останалите да бъдат изплатени,след като телефоните бъдат прехвърлени в моя дом. При нея, поръчките винаги идваха отвън, за това нейните момичета са “момичета за повикване”. След като поех работата на Мадлен, първата ми работа беше да реорганизирам нейната черна тетрадка така, че тя да отговаря на моята система на подреждане. В нейната терадка бяха изброени стотици клиенти, цената, която плащат, финансовото им състояние, еротичните предпочитания и отклонения и даже, понякога и техните размери. Естествено, повечето от мъжете имаха псевдоними или Мадлен им беше прикачила такива. Някои мъже бяха изброени според предпочитаните от тях напитки, като “червен етикет”, г-н “къти” или г-н “сарк”. Някои сами си бяха измислили псевдоними, като марко поло, платон, аристотел, цезар и по-обикновени като г-н бял, г-н черен или г-н кафяв.

Някои от имената, криещи се под тези псевдоними бяха наистина много известни. Тетрадката беше така натъпкана със знаменитости, че в сравнение с нея, светските хроники биха изглеждали катографика на някой шофъор на камион. Докато мен ме считаха за мадам на еврейската общност, Мадлен беше повече или по-малко известна като мадам на протестантите, така че поемайки нейната работа, аз станах сила за създаване на религиозно братство. В тетрадката й бикновено бяха вписани живите, т.е. Тези, които още активно покровителствуват публичния дом, а не само немощни старчета, които не го вдигат.

Но имаше и изключения, както открих, когато се обаждах, за да уведомя клиентите за смяната на “управлението” и преживях един-два неловки момента. Един мъж, на име Исааксон не отговори на телефона,но някакъв скърцащ глас на бабичка каза:

- Тук е госпожа Исааксон, г-н Исааксон почина преди 4 години.

Някой си г-н морис ми каза: - Дя бяхте ми се обадили преди 10 години. Вече съм на 75 и хич не го вдигам.

Един друг мъж нямаше проблеми с възрастта, но не ми беше благодарен за обаждането.

- Скъпа мадам, - с леден тон ме информира г-н Пюгави - този телефонен номер ми е от времето, когато скитах като ерген. Сега съм порядъчен и щастлив в брака семеен човек и затова не ме търсете повече у дома…Но ще ви дам служебния си номер.

На тези, които бяха отзивчиви по телефона, казвах:

- Здравейте, тук е Ксавиера Ходандер, от Холандия, на 25 години (прибавях си 2 години) и живея в прекрасен апартамент в центъра на града. Аз поех ръководенето на работата на Мадлен, защото тя ще има бебе и се оттегли от работа. Защо не минете да се видим, да изпием по едно кафе и да си побъбрим, за да видите дали ще ви допадне обстановката и ако това стане, ще се радвам да бъдете наш гост от време на време.

С клиентите на Мадлен и с моето собствено предприятие скоро - след 2 месеца - успях да възстановя вложените пари. Тетрадката беше такава златна мина, че би трябвало да я заключа във форт нокс, но тъй като ми трябваше непрекъснато за обаждане по телефона за проверяване на препоръчителните сведения за клиентите, не можех да я пазя, както би трябвало да се прави.За да покажа, колко би трябва да се пази подобна тетрадка, ще ви разкажа един неприятен случай след получаването й.

Наех момиче, ръководено от черен сутенъор. Затворих си очите в случая, защото Роберта беше завършила колеж и намирах, че това е интересен атрибут за проститутка; тя беше също чистоплътна, приятна и привлекателна като някоя “мис” на празника на царевицата в Сащ. Седмица след като Роберта постъпи при мен, получих възможност да изляза вън да вечерям без да се притеснявам, което е рядко удоволствие за една мадам. Беше петъчна вечер през лятото и работата беше относително спокойна. Оставих моята вярна другарка по стая, Корин като дежурна. Отсъствувах не повече от 2 часа, но когата се върнах, Корин ме посрещна разтревожена:

- Елате във вашата стая, - пошепна ми тя - трябва да ви кажа нещо важно.

Тя се съмняваше в честността на Роберта.

- Трябваше ми черната тетрадка, за да проверя препоръките на един клиент, който се обади и открих, че тетрадката и Роберта липсват. Вратата на вашата баня беше заключена цял час и когато Роберта се появи отново, и тетрадката се появи.

Извиках Роберта и направо я обвиних, че преписва имена от моята тетрадка, което тя прибързано отрече.

- Тогава как тетрадката попадна в банята, да не са и пораснали крака, за да отиде там?

Роберта даде някакво осукано обяснение.

Не мога да търпя нелоялност към дома или към неговата мадам - казах аз - затова трябва да ви помоля да си

На другия ден, нейният сутенъор Хенри 4 пъти звъня, за да ме моли да я приема пак при себе си. Той ми изпрати и два букета жълти рози; разбираше, че моята къща е най-добрата в града и никъде другаде тя не би могла да печели твърдо по 15000 долара на нощ. И пак противно на здравия разум, аз се съгласих да и дам още един шанс при условие, че играе честно и не се опитва да ме мами повече. Няколко дена по-късно, когато седях в спалнята си и проверявах сметките си, чух, че някой използува деривата от телефона в гостната.

Обикновено аз не шпионирам моите момичета, но Роберта беше тук, а аз не и вярвах. Освен това се ангажира служебния ми телефон. Щом вдигнах слушалката, чух Роберта да разговаря с друго момиче.

- Г-н Брейнън май не те познава, Роберта и иска повече сведения - казваше другото момиче, очевидно, някоя малка проститутка. На което Роберта отговаряше:

- Кажи му само, че имам препоръки от мадам Ксавиера.

Не стига, че използуваше моя телефон, в моя дом, но и един от най-редовните миклиенти! Очевидно, искаха да се свържат с някой, чието име бяха преписали от моята черна тетрадка.Подскочих! Цялата треперех от гняв и Корин трябваше да ме задържи, за да не отида и да не изхвърля веднага роберта като парцал навън. Сбогуването ми с нея беше кратко:

- Облечи се и се махай, и нека Хенри не си прави вече труда да ми праща жълти рози, за да се опитва да се свърже пак с мен!

За щастие такава порочност не се среща твърде често и общо взето, момичетата са много лоялни към мен. Поради малката разлика във възрастта ни, ние сме повече като приятелки, отколкото като мадам и проститутки. Винаги когато мога, давам на момичетата съвет и помощ в професията и в частния живот. Известно е, че определено количество от съдържателките са и двуполови и аз не правя изключение. Винаги, когато някое ново момиче дойде в дома ми, обикновено го водя в леглото и го уча на някои основни номера в професията, например тези с уста и на елементарна хигиена.

Както повечето съдържателки и аз имам своите любимки и съм склонна да им давам най-отбраните клиенти и най-отбраната работа, но всяко момиче ми е скъпо и винаги се старая да бъда справедлива. Мога да кажа също, че никога не съм излъгала момичетата си, както някои мадам, които казват, че клиента плаща по 50 долара, когато в същност плаща по 100, и с това задържат по 75 долара, а на момичетата дават само по 25. Аз давам не само професионални но и лични съвети, когато има нужда. Понякога смятам, че е оправдано да им дам някой съвет и без да ме питат, както беше случаят със Сара, която работеше по-рано при Мадлен и известно време живя с мен.

Сара беше кротко, но и мързеливо момиче, което си беше спечелило прякора “Допи”, защото непрекъснато гълташе хапчета за успокояване или за ободряване. В резултат, вечно ходеше замаяна и не правеше нищо полезно за себе си. Мъчно ми беше да я гледам как си пропилява времето напразно и затова и прочетох една нотация:

- Сара, иска ми се да те видя да проявяваш по-голям интерес към живота. Защо не вземеш от време на време по някоя книга и не прочетеш нещо вместо да се излежаваш по цял ден?

Като глава на домакинството понякога ми се налага да бъда строга към момичетата и към клиентите, ако единият се оплаче от другия. Ако клиентът ми каже, че момичето е неусложливо или грубо, повиквам я настрана и я питам какво има. Ако още някой клиент се оплаче от нея, предупреждавам я, а ако това се случва много често - отпращам я. От друга страна, ако някое момиче се оплаче, че клиентът е груб към нея, или пиян и я измъчва, трябва да се занимая и с него. Тя трябва само да се вмъкне в една от баните, водещи към спалните, да ме извика незабелязано и да ми каже. Аз не крещя на мъжете, както Жоржет на пияниците, или Мадлен на - тези, които я отхвърлят. Почуквам на вратата на спалнята, вежливо искам позволение да вляза и му казвам, че младата дама ми е казала, че той се отнася зле с нея. Ако видя, че оплакването и е основателно, моля го да се облече или преди това да му се направи масаж, ако иска да изпие едно кафе - но да дойде пак друга та седмица, когато е трезвен.

Самата мадам обикновено е твърде заета, за да се впуска в сексу ална дейност, освен в сложните и трудни сцени с “роби”, които обик новено само тя може да изпълнява. Особено сега, когато е инсталирала сложната система от телефонни линии и тетрадките за клиенти са прера ботени така, че да отговарят на всеки от различните цветове на телефоните. Например ако някой мъж иска специално мен и е готов да заплати за това по-висока такса, може и да легна с него, но той трябва да се при мири с това, че телефоните непрекъснато звънят и аз трябва да ставам за да отговарям. Понякога прекъсванията заради телефона могат приятно да го дразнят и аз със смях коментирах:

- Е, мили, поне не можеш да кажеш, че те карам да бързаш, защото ще троябва да започнем всичко отначало.

Но ако прекъсванията на сношението го дразнят неприятно и го ядосват и той каже “заеби телефоните”, успокоявам го:

- Мили, точно сега си най-добре, толкова корав, така че поохлади се, и ще започнем отново. Една от големите привилегии на мадам е, че тя може да си избере мъжа, с който иска да легне. Ако влезе някой приятен на вид, мога да го чопна за себе си. Идеалният случай, който се старая да уредя е, някой великолепен мъж да заплати “трипосочна” сцена с мен и с любимката ми. По този начин хем мога да бъда и с двамата, хем печеля повече пари. Преуспяването като мадам освен облаги носи иотговорност, както казвам на всяко момиче, което иска да влезе в професията. Едно от задълженията е да не разполагаш с времето си.

Когато момичето завърши своята смяна, то е свободно да иде на среща с приятеля или с мъжа си и да си почива, както си иска. Когато аз бях сама, вечерите в сряда и в събота ми бяха свободни дни, но ако не съм говорила цял ден с клиенти или с приятели, откачам. Когато съм много изморена и трябва да си дам почивка, отлитам за Майями,Лас Вегас или караибско море за няколко дни - ако намеря подходяща мадам да ме замести. Почти не е възможно да се намери момиче, способно да се справи с телефоните и клиентите, достатъчно заинтересовано работата да върви добре, но не и толкова амбициозно, че в твое отсъствие да се опита да ти отнеме половината от клиентелата.

Миналата година, на 4 юли, когато исках да ида в Кюрасо за по-дълга почивка, можех да избера аржентинките, които работят при мен или канадките, които наскоро бяха пристигнали от Монреал - но не можех да използувам нито едните, нито другите. Първо, по някои причини, клиентите не искат да слушат по телефона глас с испански акцент. Аз нямам лични предубеждения, но за тях, всички, които имат испански акцент, са пуерториканки. Що се отнася до канадките, зная, че предаността им към работата не отива по-далеч от бързо спечелване на няколко стотачки. Момичето, което най-после намерих, беше Ванда, преподавателка по история на изкуствата в един Ню Йоркски университет, която беше умна и практична, но единствената и амбиция в проституцията беше, да допълни законнитеси доходи с по някоя набързо спечелена стотачка и да изчезне.

Ванда е честна и работлива, но както открих при завръщането си, не достатъчно строга. Тя не беше в състояние да управлява момичетата и научих, че даже е имало юмручен бой между една аржентинка и една канадка, заради препоръките на един клиент. Освен това, тетрадките ми бяха объркани и обърнати наопаки и аз се заклех, че следващия път, когато замина някъде, ще поставя магнетофон с моя глас на телефона, макар че не обичам да постъпвам така и се старая да бъда на разположение на моите клиенти. Мадлен имаше навика да затваря в 3 часа сутринта и да откача телефоните до обяд, но много от моите хора чувствуват моя апартамент като свой втори дом и аз трябва да бъда там по 24 часа.

Най-оживено е от 11 до 4 часа сутринта. Някои даже искат да идват през обедната почивка, вместо да ходят да обядват някъде и прескачат да мен и поръчват храната да им се донесе тук. Освен това уреждам коктейли, които са сравнително спокойни до 11 часа. Нещо, което ми липсва сега, когато съм мадам, е личния контакт с мъжете. Лягането с някой мъж - по нареждане на мадам, разбира се - за половин час ме сближава с този човек и с неговите проблеми повече от всичко друго. Липсва ми и интимността сега, когато съм мадам, която се разхожда наоколо по разкошна роба, настанява хората по спалните, събира пари и понякога е рязка и строга, за да върви работата добре. Напоследък се улавям, че давам безплатни сеанси само за да почувствувам близостта на някой мъж. Така повечето вечери аз избирам най-хубавия мъж, за предпочитане около 30 години, когото не чака съпруга и комуто не е приятно да се върне сам в хотела си.

Оставям го да почака докато затворя, след това той преспива при мен, защото не обичам да спя сама, колкото и да е късно.Но толкова късно през нощта и двамата сме толкова изтощени, че се наебаваме набързо и заспиваме призори. Най-мразя момента, когато той сесъбужда сутрин прекрасно надървен, идеален за любов без бързане; но времето му стига колкото да ме наебе набързо преди да вземе ранния самолет за Хюстън. След това телефонът звъни, някой иска да дойде на закуска и ако имам късмет, някое от момичетата, които живеят в апартамента, ще го обслужат, но ако никоя от тях не е спала при мен, аз ще трябва да го поема, защото не обичам да връщам клиентите си.

Можете да ме наречете продажна, или “мадам”, но както казвам на клиентите си - обаждайте ми се по всяко време!

Глава 8

Осъвременяване на най-старата професия; или зад отворената врата

Първи разказ: Той е на 29 години и е обзет от ужас. Никога по-рано не е бил с жена и от това как трепери, човек може да си помисли, че ще го обрязват, а не че ще го прелъстяват. Плахият, преждевременно оплешивяващ млад човек с чисти, но избелели джинси, ми беше изпратен от един Ню Йоркски психиатър. Той е един от многото, чийто сексуални мании и задръжки съм лекувала.

Моят метод?

Същият основен принцип, както у мастърс Джонсон, само че те вземат за това хиляди и го наричат терапия. Аз вземам за това по 50 долара и това се нарича проституция. За този млад човек обаче, намалих таксата,защоточух, че е парично затруднен. Той, наскоро е завършил право и е привлекателен и добре възпитан, и аз бих искала да му помогна, за да може той да бъде и добър приятел на някое момиче. За да го предразположа, разказвам му някои неща за себе си, между другото, и че съм двуполова. Това разчупва леда и той с мучене си признава нещо, което не е казал даже и на своя психиатър, след годишно лечение - че преди няколко години е извършил фелацио с един свой състудент.

За мен това беше добър признак. Фактът, че той го беше извършил показва, че той е агресивният и че може по-лесно да бъде вкаран в правия път от пасивния мъж. Но, за да разбера, какво мисли той и какви са най-дълбоките му наклонности, показвам му няколко албума, пълни с еротични снимки и картини на хетеро и хомо сексуални двойки - мъже и жени - както и мъже и жени в кожени костюми и с камшици, окови и белезници. Последните той отхвърли веднага, така че садомазохизмът отпада.

- Какво ви възбужда най-много, мъжките членове или женските орга ни? - Попитах го аз.

- Мъжете, - каза той, - бих се чувствувал много по-сигурен в хомо сексуалните отношения, защото те не представляват толкова голяма отговорност и задължение.

Но светът на пеперудите въобще го отблъсква - баровете за хомосексуалисти и лесбийки, преоблечените в женски дрехи фалшиви “кралици” и силният емоционален заряд, защото хомосексуалните връзки могат да бъдат много по-драматични от хетеросексуалните след известно време.

- Кажете ми - попитах го аз - намирате ли жените неприятни? Той отговори с не. - Тогава нека да отидем в спалнята ми, хайде!

Младежът ме последва, сякаш отиваше на бесилката и щом влезе  седна на един стол и ръцете му несъзнателно закриха скута му, за да пазят заплашената му добродетелност. Коленете му леко трепереха.

- Защо не си свалиш вратовръзката и сакото и не се поотпуснеш, докато аз отскоча до банята? - Предложих му аз и излязох, за да се освежа и парфюмирам с приятни лосиони. Но когато се върнах след 10 минути, облечена в къса оранжева хавлийка, той още беше залепен за стола. Прелъстяването трябваше да извърша аз. Започнах леко да целувам врата муи да шепна многозначителни  думичкина ухото му, докато събличах сакото и ризата му.

- Не зная, какво правите с мен - заекна той,  но никога през живота си, не съм чувствувал нещо подобно. Кожата на гърдите и ръцете му настръхна. Слабост ми е да прелъстявам млади и девствени момчета и наистина влагах сърце в работата си. Бавно разголих тялото си, като оставих хавлията да падне на пода. Легнах на леглото под кръглото таванско огледало и започнах да гладя тялото си.

- В огледалото изглежда като чудесен филм, ела да погледнеш и ти. Той срамежливо съблече и останалите си дрехи и също легна. Вълнистите образи в златното огледало така го развълнуваха, че той посегна да вземе очилата си, за да вижда по-добре.

- Нека аз да направя това - каза той и неловко започна да гали гърдите ми. След това започна да ги смуче, което беше малко смешно - не го правеше особено добре, но явно с добри намерения. Затова, започнах да го уча как да гали женски гърди и къде да ги дразни с език, за да достави най-голямо удоволствие на жената.Аз направих същото с него и зърната му се надигнаха. Страхът се измести от удоволствие. Полека го обърнах по корем, обхващайки го отзад с колене и притиснати към тялото му гърди и лекичко започнах да го хапя по гърба надолу. На гърба на жената и на мъжа има малки нервни окончания, които ако се дразнят, изпращат сякаш електрически импулси право към половите органи.

Когато обърнах моя пациент по гръб,той имаше чудесна ерекция. По същия начин започнах да го целувам и отпред, от слепоочието, по врата, гърдите и корема до тестисите. Започнах да ги целувам, като вземах всеки в устата си. Но съвсем за малко, защото някои мъже, особено ако са под 30 години, имат гъдел, започват да се смеят и губят ерекцията си. След това взех пениса му, сякаш беше сладолед и прекарах по него езика си.О! Това го подлуди! Не го смуках дълго, защото чувствувах как членът му се напряга и ако продължавах, той можеше да се изпразни, без да сме стигнали до най-важната част от лечението.

Първата поза, която избрах за сношението, беше лъжица - аз лежах на едната си страна, а той се извиваше и така го нагласявах в себе си. След това, без да изпускам пениса му, застанах на колене и продължихме по кучешки. Но, по този начин, той няколко пъти се изплъзна навън, защото тази поза е трудна за начинаещи. Той изпитваше огромно удоволствие и след половин час още не беше свършил и добре, че телефонът не звънеше, което обикновено става през 10 минути. Но чувствувах, че финалът е наблизо. За да му позволя да влезе по-навътре и направо за райския удар, легнах по гръб, с малка възглавничка под кръста си и с глезени, опрени на раменете му, и по този начин, задъхан и целият изпотен, той се изпразни.

- Не знаех, че да легнеш с жена е толкова прекрасно нещо - каза той, когато се облече и беше готов да си ходи.

- Мисля, че сте излекуван и се радвам, но днес аз бях активната, а от сега нататък всичко зависи от вас.Не се бойте от жените, само се постарайте да намерите типа, който ви допада и се дръжте като мъж, а не като бебе. Желая ви успех!

Втори разказ: Завързвам разговор с една съпружеска двойка на плажа в Пуерто Рико и г-жа Кац започва да ми разправя, колко е хубаво, нали, да иде на почивка с мъжа си, докато някой у дома им в Ню Джърси се грижи за децата им. Г-жа Кац е доста пълничка, да си кажем правичката, доста грозна и очевидно никога не е ходила на скъп ресторант или на театър, защото цял живот е прекарала в село зелево и е гледала децата си. Но нейният съпруг, който е търговец на облекло, има вид на истински бонвиван, защото докато тя отиде да купи диетична сода, той пъхна моята картичка в джоба си и каза:

- Тук не мога да направя нищо, но ще ви се обадя в Ню Йорк. И така, аз засягам темата за любовта и брака с г-жа Кац, все едно че вземам от нея интервю:

- Г-жо Кац, ако вашият съпруг има нужда, от време на време, от малко разнообразяване, бихте ли предпочели да ви изневери с момиче за развлечение като плати 50 или 100 долара, като закъснее за дома с един час веднъж или два пъти месечно или предпочитате да си намери любовница, да я настани в скъп апартамент, може би да и купи и визоне- но палто, макар че на вас такова нещо никога не е купувал, и вместо да води вас в ямайка или пуерто рико, да води нея? И може би, на всичко отгоре, един ден да се влюби в нея и да напусне вас и децата?

Считам, че нямам вид на проститутка.Загоряла съм като фъстъче, косата ми е изрусяла от слънцето и вчесана гладка до раменете, и аз приличам повече на момиче от финландско семейство.

- По-добре да иде при проститутка - каза г-жа Кац аз се усмихнах, тя ме погледна и мисля, че се досети.

Трети разказ: Робърт е хубав, богат, преуспяващ, 28-годишен инвестиционен банкер, който неотдавна се е оженил за момичето, с което е ходил 6 месеца.Той я обича много и я гледа като кралица. Но само 3 месеца след брака, нейното семейство се насочва към парите му. Защо не и купиш тези акции? Защо не основеш този фонд? Защо не и купиш онази къща? И макар, че я обажавал, той разбира, че тя е обичала само парите му и си отива от нея. Робърт не може да си позволи да се движи с други момичета из града, защото алчното семейство на жена му ще му нанесе тогава финансов удар и затова той идва в моя дом.

- Не съм от тези, от които принудително можеш да измъкнеш пари. - каза той първата вечер. Но не направи въпрос за зашеметяващата такса за няколкото момичета, които нае и съм сигурна, че ако бях поискала, щеше да плати  още повече. Но аз не съм от тези, които хващат портфейла на някой мъж и започват да го доят. Освен това, той беше толкова симпатичен, че даже и да беше разорен, щях да го пусна безплатно. Той с готовност си плащаше за удоволствието.

- Предпочитам да похарча парите си за няколко проститутки, които са по-честни от жена ми.

Така че съвременният дом за момичета трябва да бъде много неща за много хора и поради много причини. Ясно, какво е той за повечето хора! Салон, където си плащаш за играта. Някои идват, защото една дискретна проститутка е единственото лице, пред което биха могли да разкрият сексуалните си задръжки, които крият от жените и от приятелките си, за да избягнат скандал. Една статистика, която би изненадала болшинството хора, е процента ергени - добри партии за женитба, които са постоянни посетители на моя дом, когато при днешната сексуална свобода има толкова безплатен материал. Фактът, че ергенът идва след 11 часа вечерта е достатъчно обяснение. Той е поканил момиче на среща, завел я е на вечеря с вино, бил е в компания с нея, възбуден, правил е вечната увертюра, на която тя е отговорила с някакво неласкаво извинение като:

- Трябва да си вървя, за да си измия косата.

Възторгът му от нея е угаснал, но не и апетитът му, така че той изважда тефтерчето си и се обажда на любимата си мадам и за по-малко пари, отколкото му е струвало цялото излизане с момичето, той ще може да удовлетвори желанията си с по-малко пазарлъци. Женените мъже, които съставляват по-голямата част отбизнеса на публичните домове, идват поради най-различни причини.Те могат да бъдат бизнесмени от други градове, или наскоро разведени с жените си и още не намерили друга приятелка. Други търсят екзотичното и необикновеното, което не намират у дома си и са им омръзнали заспалите жени, които просто си лежат в леглото като морски звезди на дъното на морето.

Каквото и да търси един мъж, домът от класа трябва да го предложи.

Какво става когато мъжът мине през прага на публичния дом? Нека да ви разведа из моя дом, да обясня някои професионални тайни, да разруша някои стари митове и да се опитам да установя факта, че един модерен дом не заслужава титлата “дом с лоша слава” или “с лоша репутация”, а дом за удоволствия. През делничните вечери, на разположение има по 4 или7 момичета за забавление на клиентите, да не говорим за това, че в тетрадката ми са изброени 400 проститутки от по-висока класа в града, които могат да бъдат извикани. Това не значи, че домът е супермаркет за секс; той е по-скоро като магазинче - бутик, където царят изисканост и добър вкус.

Моето предприятие е международно и е пълно с птички с разни пера. Аз имам блондинки, брюнетки, червенокоси, скандинавки, евразийки, американски индианки, негърки, няколко южноамериканки от чили, еквадор, аржентина. Последните са прочути с големите си бюстове и любовта си към секса.С такива момичета, мъжът от всеки край на света може да дойде и да бъде поздравен на родния си език. Аз лично говоря английски, френски, немски, испански, италиански, холандски,африкаанс и малко еврейски. При влизане в нашата община,момичетата обикновеноси избират професионално име, като изпускат фамилното, например “червената опасност”, “небесна дъга”, блонди, миа кара, май, юни; едно момиче даже се наричаше “шан де лир” (което означава полилей). От момичетата, които работят при мен се иска да спазват правилника на дома.

Що се отнася до облеклото, демодирана е представата, че публичният дом е колекция от момичета, всички полуоблечени в куклински пижами или по долно белъо. За мен това е лигавене и само на мен е позволено да се нося неглиже. То винаги е скъпо и прилягащо на фигурата ми. Но моите правила не са чак толкова строги, както тези на най-прочутия дом в света, на мадам Клод в Париж, където от момичетата се иска през цялото време да имат безупречен вид. Мадам Клод, чийто момичета се изпращат на Изток чак до Бейрут и на запад до Лондон, нас тоява те да купуват дрехите си в определени магазини или да правят фризурите си в определени салони. Несъмнено и тя, самата, ползува същите.

На моите момичета не се дават точни указания, какво да носят, а по-скоро, какво да не носят. Не допускам биещи на очи курвенски дрехи в дома си. Убеждението ми е, че ако имаш вид на курва, ще бъдеш и третирана като такава. С вида си, аз се старая да давам пример на момичетата си и да бъда, колкото се може по-естествена. Не нося никакъв грим, косата ми винаги се спуска свободно до раменете ми и е винаги чиста до блясък. Опитвам се да създавам блясък и красота от естествена атмосфера главно чрез личните си качества, а не толкова с вида си, макар че той е достатъчно добър, предполагам. Аз не го подправям с изкуствени мигли, перуки и изкуствени нокти, както правят много от момичетата. Даже не си слагам лак на ноктите на ръцете, а само на краката. Имам вид на свежо, съвременно момиче, което е една от причините, поради които имам успех. Имам силен характер и именно това отличава един дом от друг - личността и характера на съдържателката.

И затова, внимавам никога да не наемам момиче с характер, по-силен от моя. Що се отнася до избора на дрехата, момичето избира нещо, което подчертава личните и физическите и достойнства - деколтирана рокля за момиче, в което най-хубавото нещо е бюстът, шорти със съответен чорапогащник или тесни панталони за момиче с хубави крака и т. н. Шортите са голямо нещо за мъжете,защото именно краката ги възбуждат. Колкото и да е чудно, когато един мъж влезе в публичен дом, той изглежда не се интересува, какво е лицето на момичето. За клиента гърдите, задникът и краката са много важни. Възрастта, разбира се, е още един фактор при избора на момиче за леглото. До известна възраст, почти всички мъже смятат, че момичетата трябва да бъдат най-много на 19 години. Момичето може да намали годините си с няколко, но когато е на 29, не можеш да твърдиш, че е на 21. Няма смисъл. Мъжете към 30- до 40-годишна възраст нямат нищо против по-възрастните жени, а ако те имат и личен чар, могат да бъдат и по-стари.

При мен работи една жена, Карол, която е на 36 години и е майка на 2 големи деца. Карол има добра глава, което значи, че е начетена и интелигентна и искрено обича мъжете, което и те чувствуват. Американските мъже са жадни за нежност, а Карол знае как да я им даде. Ако влезе някой стеснителен мъж, тя го кара да се чувствува по-свободно, като го завежда в леглото. Изглежда, те забравят, че тя не е на 18, а на 2 пъти повече години. Разбира се, за това спомага и подходящото осветление в гостната стая. Много клиенти трудно си избират момиче, или от стеснителност или от големите възможности за избор. Ако се случи това, аз съм насреща.

Завеждам го в бара, облечена в нещо феерично, лекичко го погалвам по вътрешната страна на бедрото и когато той забрави за стеснението си и се посъбуди, го питам:

- Бихте ли си избрали нещо приятно? Някои се смущават или не искат да смущават момичетата, за това ме измъкват настрана и казват:

- Мога ли да имам червенокосата, която седи на канапето? - Харесва ми момичето с бялата блузка.

Понякога, някой провинциалист от чатануга, тенеси е прекалено объркан за да избере нещо, за това аз го правя вместо него. Понякога ми е трудно да решавам, защото всички момичета са ми еднакво мили и не искам да облагодетелствувам едни за сметка на други. Но момичетата, които живеят в дома ми и плащат наем имат предимство пред приходящите. От друга страна, момичето може да отхвърли мъжа, ако е непоносимо пиян или прилича на квазимодо. Но само добре печелещото момиче може да си позволи това, а момиче, което гладува, трябва да се заеме с клиента, колкото и да е отблъскващ вида му.

Когато изборът е направен, завеждам мъжа при момичето и и казвам: “Разведи го из дома”, или “заведи го в огледалната стая”. Никога не употребявам изрази като “бутни му”, или, както каза моята първа мадам: “Ето го бейби, еби се с него”. Винаги се изразявам на ниво. Друго правило е, в къщата клиентите да се облсужват на ниво. Не позволявам клиентите ми да се наричат “номера”, “ебачи” или “смукачи”. Забранено е и да се говори за пари. Понякога, момичетата се увличат от многото пари, които лесно печелят и започват да сравняват печалбите си в присъствие на клиентите. Някои момичета постъпиха при мен като стеснителни секретарки, печелещи по 0 долара седмично в службата и за които отначало беше голям удар да печелят по 50 долара извънредно, всяка вечер. Когато започнат да жънат успехи на попрището, стават още по-алчни. Затова, понякога се водят такива разговори като: “Колко спечели?” Едно копченце от куинс, така се беше втурнало да печели пари, че прекарваше клиентите си като на конвейер през спалнята си и само прещракваше като сметачно устройсто.

“Ще ти направя минет в банята”, чух я да казва на един клиент, когато всички спални бяха заети и наистина мина с това. Но, обикновено, мъжът иска да получи повече за 50 долара. А аз искам, момичетата ми да се държат като дами, а не като курви. Моите момичета са от първите, слава богу. Проститутката знае, какво дава и какво взема. Тя знае как да накара мъжа да се чувствува способен дори когато е бедно надарен, лош любовник, висок само 4 фута 7 и има лице, което само майка му може да харесва. В такъв случай, тя трябва да се направи, че не забелязва нищо и да му достави удоволствието, за което той си плаща.

Аз, самата се старая да давам топлина и нежност и да накарам мъжа да се чувствува като крал или като малко бебе, което предпочита, дори и да има само пари и нищо повече. Курвата, от друга страна, само взема, но не дава - освен някоя венерическа болест като спомен.

Как да се държи момичето в спалнята?Това се решава между нея и клиента, в границите на разума и бюджета.Аз карам момичетата да разберат, че тук няма правило кой да води и кой да слуша. Ако тя никога преди това не е правила минет, показвам и някои от моите домашни филми, които са добро указание и за мъжете, ако някой клиент иска да погледа някоя сцена, преди да я изпълни сам. Мъжът, обикновено иска да си почине при нас и да бъде обслужен, а не той да обслужва. По тази причина, той често ляга по гръб и казва на момичето да действува, което всъщност е добре за професионалистките, защото изисква по-малко от техните физически сили. Но момичето не може агресивно да наложи това положение, мъжът може да каже: “Нека аз обявявам резултатите - нали плащам за това”.

Най-предпочитаното след обикновеното сношение е “надуването на свирка” или минетът. Ако момичето постъпи при мен неопитна в това отношение, уча я как да го прави с банан. Как да прекарва трептящия си език точно под главичката, където кожата е чувствителна. За себе си трябва да кажа, че изпитвам удоволствие, когато доставям удоволствие на мъжете по този начин. Не обичам “скучните” свир ки, когато лежат като пънове, без да стенат или поне да се движат. Други искат “гръцки стил”, т.е. , в ануса. Ако мъжът предварително извести съдържателката за това свое желание, тя му изпраща специалистка. Моето момиче за гръцки стил е Дена, слабичка, руса амери канка, която изобщо не се навива на друг начин, макар че гинекологът я е предупредил да смени стила.

“Около света” или “аналингус” е друго популярно удоволствие, но не е нужно да се казва, че не всяко момиче е съгласно да изпълни такова желание, освен ако успее да отведе дипломатично мъжа първо в банята и добре да измие ануса му. Но обикновено мъжете не настояват на този начин ако момичето каже, че това я отвращава. От друга страна, някои мъже искат за парите си не само да бъдат заведени на “пътуване около света”, но и на “обратната страна на луната”. Други искат по 10 различни пози и обикновеният им израз е “искам да оправдаете парите”, защото за тях 50 долара са висока такса, а смешното за тези типове е, че мнозина от тях искат да правят минет, а никога не целуват момичетата по устните, дори когато наближават кулминационния момент.

Това, което прави момичето, зависи от това, колко време има и доколко и е приятен клиентът. Някои клиенти са толкова симпатични, че ти се иска да им поднесеш целия свят на тепсия. Наскоро имах такъв случай. Кенет беше много хубав, с прекрасни обноски и тяло, но затормозен от лош секс. Той беше на около 35 годи ни, женен за твърде старомодна и предвзета жена и никога не беше шавал  и не беше виждал проститутка, докато не дойде при нас. Самият му вид и маниери ме възбудиха. Макар, че беше чист, имах пред вид нещо специално за него,затова предложих да се изкъпем заедно и аз го измих грижливо отзад, отпред, отгоре и отдолу, докато кожата му започна да скърца от чистота. После го заведох в леглото и започнах истинска любов, като започнах от пръстите на краката му, като посмуках всеки един поотделно.След това, започнах да го целувам и смуча нагоре по краката, а пръстите ми се плъзгаха по цялото му тяло. Стигнах до тестикулите му, които посмуках по един, докато пръстите ми се плъзгаха по мостчето между тях и надолу по ануса и тази милувка много му хареса.

След това, повдигнах седалището му и вкарах езика си; такова нещо никога не му беше правено до сега и това го подлуди. Беше прекрасен, чувствителен и чист и аз отивах все по-надълбоко с езика си, и той беше толкова възбуден, че членът и тестиситему играеха нагоре-надолу. После намазах с малко крем показалеца си и започнах да го вкарвам в ануса му, съвсем леко и почувствувах как той целият се напрегна. Анусът понякога е топъл като вагина - отвор, в който можеш да вкараш пръст или член. После извадих пръста си от ануса му, обърнах го внимателно по гръб и го подразних, галейки го отдолу до горе и дразнейки го с език. Стегнах с малък турникет члена му точно под главичката. По този начин се забавя оргазъма. Но турникетът или шнур от перде се слагат само след като членът е получил достатъчно ерекция, защото иначе кръвта не може да нахлуе в него.

Турникетът спира кръвообращението, тестисите се изпъват силно, членът си стои изправен и не може да се изпразни. В това положение, намазах с крем едно малко вибраторче и го сложих в ануса му и докато то работеше, аз започнах да смуча члена му и това направо му взе ума. След като почти бях подлудила този великолепен мъж, свалих турникета и започнах истинско сношение с него, отначало по кучешки, след това с крака на раменете му и най-после го накарах да се изправи до леглото, увиснах на широкото му рамо, сякаш се катерех по дърво, вни мателно поставих едрия му член в себе си и така, малко неудобно се изпразнихме.

По въпроса за управление на кулминацията има професионални тайни за забавяне на изпразването. Ако момичето съчувствува на мъжа по този въпрос, тя може да му даде една тубичка “детан” и да му каже да втрие малко отнего в главичката на члена си. Това непременно ще забави изпразването. Понякога аз използувам психологически подход, като му казвам шеговито например да мисли за погребението на тъща си, ако чувствувам, че той твърде преждевременно ще експлоадира. Но обикновено проблемът е точно обратния - да накараш един мъж да се изпразни, когато дълго време не може да направи това. Имах такъв случай, когато всеки ебеше и никой не искаше да стигне до кулминация. Тогава моята немкиня Грета намери разрешение на въпроса.

Бях изпратила Грета като капитан на отбор момичета, за да участвуват в една ергенска забава, организирана от група млади, светски мъже от Хилтън, в пристройката. Когато моите момичета пристигнали, заварили някаква лудница, с оркестър и танци на партера, а няколко спални били заети от млади двойки, съвокупляващи се в различни пози. Грета и моите момичета седели спокойно и разговаряли с партнъорите си, очаквайки своя ред за леглата. Но и след половин час нищо не се случило, чувало се само поскръцване на пружините. Грета се притеснила и решила да ги накара да побързат, като създаде настройваща атмосфера. На същият принцип, както се произвежда шум от течаща вода, за да се накара някой да се изпикае, Грета започналада пухти, да се задъхва и да стене, симулирайки звуците издавани при оргазъм и след 5 минути всички започнали да правят същото.

След това първата серия момичета хукнали към баните да се мият и моите момичета и техните партнъори скочили в леглата. Едва ли е нужно да се казва, че хигиената е много важна за професията и от двете страни. Момичето не желае да прави всякакви интимни работи на мъж, който не се е мил, а и обратното е вярно. Тъй като аз предлагам момичета, проверявам дали им е известно, че трябва да чистят космите под мишниците и краката си, да използуват лосиони, да се къпят и промиват често.Професионалистката трябва да се промива 3-4 пъти на ден, без да прекалява дотолкова, че да пресуши влажните и чувствителни вътрешни пътища. За да се предпази от зараза, момичето трябва да се постарае да види члена на мъжа преди той да успее да се изпикае и по този начин да скрие следите от някоя болест. Но в дом като моя, такава опасност няма.

мъжът поиска да се предпази, може да поиска да му дадат презерватив. Един или два пъти съм имала клиенти, които се държат като деца в сладкарница и искат да имат по няколко момичета едно след друго и понеже не са свикнали, получават лека деформация и течение. Но за две години професионална практика, благодарение на късмет или строга хигиена, никога не съм хващала венерическа болест. На мнение съм, че хлапачките, които бутат безплатно, разпространяват тези болести. За мен е известно, че съм маниачка на тема чистота и първото нещо, което забелязвам у човека, са ноктите. Ако някой мъж ми се види небрежен в това отношение, завличам го до мивката и му измивам ръцете с четка. Колкото и да внимавах в началото на кариерата си, бях хванала полови въшки. Още при първите сърбежи се отнесох до гинеколожка.

Тя беше мила възрастна жена, която опипа мястото, намери дявола и го постави на предметно стъкло под микроскопа, след което потвърди подозренията ми:

- Богородице - каза тя - миличка, имате въшки. След това прибави, сякаш се извиняваше: - Не искам да ви тревожа, но навярно напоследък сте била с мъж, когото не познавате добре?

Разбира се, смених гинеколога и намерих един, който беше с по-малко предрасъдъци и по-способен да разбере проблемите на работещото момиче. Човекът, когото намерих, беше специалист по “професията”, приятен мъж с кабинет в модерната част на пето авеню. Този човек за проститутките е това, което е тренъорътза професионалните футболисти. Той поддържа в добра форма всички мускулчета, тъкани и тръбички, които в нашата  професия се претоварват и понякога биват повреждани. Макар че се разказва, че проститутките тичат при гинеколога си на проверка всеки 2 седмици, винаги, когато сме в затруднено положение, ние отиваме при доктор Джонатан Сейър - така ще го наричам тук.

Той е добър лекар, с широк мироглед, отделя много време на всяка пациенткаи цените му не са високи - 50 долара за първата визита и по 25 - за всяка следваща. Той е и първият лекар, когото съм виждала в тази страна, с който можеш да останеш сама. За разлика от тези в Европа, лекарите тук те преглеждат омотана в нощници и халати, завързана с връвчица и поднесена като колет в опаковка, докато медицинската сестра наблюдава всичко като ястреб. Но д-р Сейърте приема сам и макар, че маниерите му край болничното легло са унищожителни, до колкото зная, той никога не се е слагал на пациентка, въпреки многобройните им опити да го прелъстят. Разбрах, че няколко момичета, които са имали парични затруднения, са го помолили да си заплатят за прегледа в натура, но той вежливо е отказал. Една влюбена пациентка, разбирайки, че не ще може да го вкара в леглото си, му купила пастирски камшик една коледа и го замолила да я набие с него.

Как професионалистките се предпазват от бременност и от други рискове на професията? Как се справят с непроизводителния период на мензиса? Повечето момичета предпочитат противозачатъчните хапчета, но някои използуват диафрагма. С тази малка, полезна вещ се спира и кръвотечението при мензис. Това се прави като най-напред се промиваме добре, слагаме диафрагмата и още веднъж се промиваме, за да премахнем следите от кръв и вагинална слуз, и тогава не е възможно да се открие, че момичето е в такова състояние. Макар че това ефикасно спира течението, то може да се използува за около час и веднага след това трябва да се махне. Някои момичета преодоляват това като използуват големи тампони от памук. Не препоръчвам този начин, защото някой по-як клиент може да натъпче памука толкова надълбоко, че от там само гинеколог може да го извади.

Малката гъба е друго удобно средство за тази цел и за разлика от памука, запазва кохезията си. Един от най-добрите приятели на професионалистката е един препарат, наречен “коромеск”. Тази смазка, с аромат на теменужки, улеснява сношението, когато страстта не може, т.е., ако момичето е използувало естествената си смазка или не може да се възбуди от мъжа, малко смазка помага. Прекаленото триене може да нарани влагалището на момичето.

Кои са проститутките и как попадат в тази професия? Много от тях са пребоядисани курви, които не познават друго доходно занятие. От друга страна, много момичета влизат в професията само временно, за да спечелят бързо малко пари и след това да се чупят. Само глупачките се застояват на тази работа докато станат на 40 години или забременеят, или започнат да употребяват наркотици и не знаят какво да правят по-нататък. Възхищавам се от момичета, които са достатъчно умни и имат воля и устойчивост да излязат от професията, след като са спечелили добри пари, и след това да останат на някоя легална работа, макар и по-ниско платена. Два примера за това са Гейл и Гилда, и двете много умни момичета, знаещи какво точно да искат от работата.

Гейл излезе от професията, след като се омъжи за един счетоводител от голяма рекламна агенция. Тя ми благодари, че съм и помогнала да спечели парите, с които е привлякла съпруга си и се премести да живее след това в Уесчестър. Три месеца по-късно, тя ми се обади пак по телефона, за да ми каже, че мъжът и играел на комар два пъти седмично и че и трябват пари, за да изплати дълговете му; пък и не и се седеше у дома, без да прави нищо. Тя дойде и поработи пак, но изчезна, когато мъжът и престана да играе.

Гилда работеше в голямо комисионерско предприяте на Удл Стрийт, когато приятелят и се забърка с мафиозите и задлъжня с няколко хиляди. Гилда, която абсолютно никак не я биваше за проститутка и по природа беше много консервативна, дори предвзета, се оказа идеална партнъорка за 200 долара на вечер, която мъжете извеждаха за официални и делови вечери. Тя имаше силна воля, защото когато след това и се обаждах с предложения да спечели 50 или 100 долара, тя отказваше. Някои богати дъщерички влизат в професията просто от скука или от желание да демонстрират някакъв бунт, но както е показал моят опит, те бързо излизат от нея и се завръщат у дома, за да се омъжат за младежа, от когото са избягали отначало.

Казват, че проститутките ставали най-добрите съпруги. Според мен, това са празни приказки. Проститутките или стават нимфоманки, или намразват мъжете, и почти невъзможно е за тях да се задоволят с един мъж. Мадлен се е омъжвала вече 4 пъти и всеки неин брак е рухвал и я е връщал обратно в публичния дом. Що се отнася до мен, много пъти са ме питали, “Ксавиера, какво прави момиче като теб тук? Защо не се махнеш? Ти би станала прекрасна съпруга на някого” не съм толкова сигурна в това. За мен, животът ми като мадам е станал моя втора природа. Обичам да бъда самостоятелна и независима, и най-вече проституцията за мен не е просто начин за изкарване на прехраната, но и истинско призвание, което обичам.

Глава 9

Индивидуален подход, или Уол стрийт и аз

Имам по един приятел в банките “Чейз Манхатън”, “Фърст Нешънъл Сити”, “Френклин Нешънъл”, “Марин Мидлънд”, “Дайм”, “Гринуич” и в почти всяка малка или голяма банка, работеща в тази страна. С други думи, банкерите са едни от най-редовните ми клиенти. Тези хора на парите съставляват около 10% от бизнеса ми и като сметнем дузините други професионални категории - от атлети до аристократи, от лекари до дипломати, от издатели до политици, от адвокати до лица, които покровителствуват моя дом - тази професия заема значителен дял от пазара. Само една друга професия надминава банкерите като предани клиенти и това са борсовите агенти. Те са такава ненаситна сган от кибици по вертепите, че по моя сметка, 50% от моя бизнес е пряко свързана с пазарната конюнктура. Ако средните цифри чувствително спадат, борсовите агенти се въздържат! За щастие става обратното и ако денят на Уол стрийт е бил добър, мога да бъда сигурна, че до 11 вечерта, телефонът ми ще звъни до червено от обаждания на групи от по 6 или 8 борсови агенти, които ще се появят на вратата ми.

Когато акциите се покачват, покачват се и пишките! Борсовите агенти като група повече посещават дома ми, докато по-консервативните банкери често предпочитат да извеждат момичетата навън. Но независимо за къде, кога, как или защо е тяхното желание, аз винаги излизам от кожата си, за да им угодя, защото ако не го направя, ще го направи някоя мадам-конкурентка. Една сравнително спокойна петъчна вечер това лято, много късно, ми се обади един редовен клиент, Ню Йоркски банкер, който искаше 6 момичета за шестима банкери от инвестиционна банка - негови гости. Но се случи така, че момичетата, които не бяха заети професионално, вече си бяха отишли за уикенда, за да го прекарат със свои приятели, и за да не разочаровам банкерите, реших сама да изпълня поръчката.

Когато стигнах до Хилтън, бях доволна да науча, че всички са настанени на един и същ етаж и че са назначили своя Ню Йоркски домакин като ковчежник, така че ставаше въпрос само да се договоря с него за сделката на едро и да започна да прехвръквам от една стая в друга, бум, бум, бум за 15 минути навътре-навън и след 2 часа се върнах в къщи значително по-богата.  Друг път се наех да отида на събранието на ипотечните банкери в Майями за да увелича клиентелата си и естествено, и спестяванията си. С такава цел взех със себе си едно от моите по-здрави момичета, Ракел и се явих във фонтебло, където се състоеше срещата. През деня седяхме край басейна, попивайки топлината на слънчевите лъчи и водейки светски разговори, докато през цялото време бях нащрек, за да видя кои бунгала се заемат от банкерите.

Още първия ден се вмъкнахме в една група и успяхме да свалим двама още преди обедната почивка, а след вечеря се изтърсихме в Пуудъл Лаудж, където почиват делегатите. Започвах разговора с това, че съм пристигнала от Ню Йорк и банкерът обикновено питаше “а какво правите тук, в майями?” - Тук съм с развлекателна цел - отговарях. - Да не сте певица или танцъорка, или нещо подобно? - Не - отговарях аз - аз съм тук за забавляване на ипотечните банкери. Просто и ясно и за да ви дам представа, какви добри клиенти се оказаха те, трябва да кажа, че първата вечер на всяка от нас се падна ха по шестима, а втората, когато новините се разнесоха като пожар по стърнище, спомням си, че пътувах с асансъора на хотела нагоре-надолу 10 пъти за по-малко от 3 часа.

Имахме такъв фантастичен успех, че нямахме сили да издържим цялото четири дневно съвещание. На четвъртата сутрин се събудих така изтощена, че казах на Ракел: - Събирай си багажа, днес отлитаме за Ню Йорк. У дома, в моето заведение можех да спечеля същите пари като администраторка, докато момичетата вършат физическата работа. Но по този начин аз си изградих няколко трайни връзки в Майями, защото много от тези банкери ще ми се обаждат, когато са в Ню Йорк.

За пръв път си спечелих добра репутация между борсовите агенти през самотните ми дни, когато работех в моето малко студио и за мен вече се знаеше, че мога да обслужвам половин дузина мъже на един път. Докато се врътках в стаята с един, останалите чакаха реда си в кухнята, пийваха и пускаха шеги. Колкото повече се ебях, толкова повече ми се искаше, така че всеки си отиваше доволен и падаше голям смях. При банкерите и особено при борсовите агенти е много важно финансовата сделка да бъде изрядна и честна, защото ако някой се почувствува измамен за това, че е дал толкова пари, слухът ще се разпространи по Уол стрийт и тогава можеш да загубиш значителна част от клиентелата си.

Борсовите агенти, макар да са най-многобройните ми клиенти, не са най-любимите ми, особено когато пристигат в дома ми пияни и шумни и започнат да се карат кой с коя ще легне и за колко пари. Несдържаното поведение на тази група грубиянски типове е следствие на етническият им произход, доколкото разбирам, защото в повечето случаи той е ирландски. Миналата година, в деня на св. Патрик, моят дом приличаше на окупирания белфаст. Те пристигаха на пияни групи и аз трудно въвеждах ред, докато те тичаха насам-натам без нищичко на себе си, освен зелени вратовръзки или светлозелени панделки, вързани на пишките им, и повече пиеха и буйствуваха, отколкото използуваха моите момичета.

Но трябва да кажа едно нещо за американо-ирландските борсови агенти - на тях винаги им се иска, даже когато конюнктурата е лоша, те пак идват, но се опитват да минат с по-ниска такса. В публичния дом, повечето етнически или географски групи се придържат към определено поведение и аз съм съставила азбучен списък за от моите най-редовни посетители и техните полови или социални особености (известен още като мръсната дузина на мадам Ксавиера). Американските италианци са на второ място в списъка за най-темпераментни клиенти; но за разлика от ирландските си конкуренти, те рядко спорят за цените. От друга страна, те по-придирчиво избират момичетата и обикновено искат само руси. Американските евреи са измежду най-любимите ми и най-чести посетители. Но за съжаление, най-извратените и ексцентричните. Мнозина от тях изглежда се подлагат на психоанализа поради комплекси, възникващи по вина на някоя налагаща се майка или еврейска принцеса, която държи мъжа си под чехъл.

Преди да стана твърде заета съдържателка, можех да отделям време в леглото, за да поговоря с тях за техните проблеми и да убедя изненадващо голям брой от тях, които бяха на ръба на развода си, да не напускат съпругите си. В същото време ги убеждавах, че е по-добре да похарчат парите си, за да излеят това, което им тежи на душата, в любимта си ексцентрична любовна сцена с някоя жена, която ги разбира, отколкото в ложето на някоя скучна, затворена в черупката си стрида. Много еврески лекари, които идват при мен са извратени, обикновено мазохисти или роби. Но наскоро имах един, който каза на момичето си да лежи абсолютно неподвижно, да не се обажда и да се държи така, сякаш е умряла. Това е синдромът на некрофила - желание да се сношаваш с мъртъвци. Като любовници, американските евреи са способни и внимателни, но имат предубеждение към правенето на минет. Ако ги научиш как да го правят, добре се справят. Те се държат добре в гостната ми стая и макар че пият малко, обикновено дават бакшиш на барманката и често, и на прислужницата, и на вратаря.

Англичаните. Те са доста опитни, културни, но малко студени любовници. Освен това запазват и известни класови предрасъдъци дори и в публичния дом. За разлика от повечето мъже, след приключване на физическата близост, в гостната стая те никога не се събират с други клиенти. Плащат си сметката, ръкуват се и си отиват.

Холандци. За съжаление трябва да окачествя своите земляци като най-лишените от романтизъм и въображение любовници. След като изкарат някоя суха холандска любовна сцена, те се плъосват по цялата си дължина върху тялото ти и едва не те смачкват. А и в гостната не изкупуват този си недостатък. Седят цял час и се наливат, докато се съгласят да заплатят исканата цена и понякога след всичко това решават да се откажат.

Французи. Не случайно позата “69” се нарича френска любов. Тези мъже имат изрядно тренирани езици. Но личната им хигиена е далеч под идеалната. (Това важи и за французойките; при мен работи едно момиче, което трябваше да уча да се бръсне под мишниците, да се промива и да си мие зъбите както трябва). Ако успееш да ги склониш да идат в банята преди леглото, стават чудесни.

Немци. Те са доста здрави, доста неромантични и откровени диктатори в леглото. “Сега си разтвори краката” е тяхното стновище по въпроса. Имам обаче едно хубаво германче, което като любовник хич го няма, но като човек е голяма драка. Все се заяжда с моите клиенти - евреи. Макар че потвърждава, че поколението на неговите родители е виновно за случилото се през втората световна война, той все пак не може да понася евреите и аз винаги се чудя как да предотвратя една трета световна война, когато той присъствува.

Гърци. Лично аз най-много обожавам гърците като любовници. Те са чувствителни, силни, сърдечни и интересни. Те рядко биват обрязани, но са много чисти. По-възрастните богати гърци като клиенти са много чаровни и изискани в леглото, а понякога - малко ексцентрични. Имат склонност към сношение в ануса, един навик, който са придобили от времето, когато от момичетата се е искало да се омъжват девствени, но горещата им гръцка кръв им е диктувала друго. За да разрешат този проблем те са измислили това, което се нарича “гръцка любов” и мъжете и до днес го практикуват.

Унгарци. Това е една стара, благородна раса, пълна с очарованието на Европа. Те обикновено подаряват цветя на мадам и ком плименти на момичетата. Австрийците от същото поколение са почти същите като унгарците.

Израелци. Никой не се различава повече от тях от американските им събратя. На първо място са луди по минета. Много са мъжествени, развити, окосмени и винаги “готови”. Но лошото е, че все гледат да минат евтино и винаги се опитват да обърнат дома ми в базар с намалени цени.

Италианци. Дори и в публичния дом, те са истински любовници. Полово са добре образовани и много предани. Плащат добре и никога не правят въпрос за цената. Обикновено предпочитат да вечерят с момичето и са много приятни в компания.

Испанците приличат на италианците. Латиноамериканци (включително мексиканци). Общо взето, те са по-скоро любовници отколкото клиенти. Нямат нищо против да дадат пари, но имат чувството, че със 100 долара купуват момичето за цяла нощ. За тях парите нямат значение, но не желаят да бъдат притеснявани и да бързат. Ако изпратя момиче в някой хотел при тексасец, например, зная, че тя ще се върне след половин час, защото що се отнася до “плащането за играта”, американците знаят правилата. Но ако я изпратя при някой латиноамериканец, тя ще отсъствува най-малко 2 часа. Те обичат да завържат романтичен разговор с момичето на своя бавен английски, което отнема много време. По своему те са големи деца, но много симпатични, чаровни и благодарни.

За да ви дам един пример за поведението им в публичния дом, ще разкажа какво се случи в началото на тази година, когато затворих дома си една петъчна вечер по молба на един латиноамерикански министър на финансите и трима от най-големите банкери в неговата страна. Уверих министъра, че освен неговата компания и по 2 момичета за всеки, никой друг няма да бъде допускан в дома. Но докато седях и гледах как те излизаха и влизаха в спалните, така ми се прииска, че когато ми се обади един мой интимен приятел, поканих го да дойде. Когато той пристигна, всички спални бяха заети, така че нямахме друг избор, освен да легнем на канапето в гостната стая и да пратим по дяволите моето обещание да не пускам никого. Макар че латиноамериканците казаха “никакви други клиенти”, това не значеше непременно “никакви любовници”.

След като бяхме правили бясно любов в продължение на половин час, забелязах, че министърът и неговата компания са излезли от спалните и са насядали наоколо с момичетата си, за да гледат как мадам дава импровизирано представление. Мина ми през ума, че ще се разсърдят за това, че обслужвам друг човек, но не стана така. Един час по-късно, когато си начесахме крастата, латиноамериканците станаха на крака и започнаха да ни аплодират, като се хилеха широко и викаха: “Браво, браво!”. Макар че са чаровни и донякъде като деца, те упорито отказват да легнат с латиноамериканки.

Източни мъже. Имаме си поговорка, че да легнеш с ориенталец е все едно да си измиеш ръцете - чисто и лесно. Тези мъже са най-бързи като любовници и с най-малки размери. Обслужването им е толкова бързо и лесно, че когато наскоро в моята сграда бе открит нов китайски ресторант, аз се договорих да ми изпращат редовно обеди и вечери у дома срещу едно шибане веднъж в месеца на всеки член от ресторантския персонал от мъжки пол, даже и за готвача. Кон за кокошка. Що се отнася за мъжете от изтока, японците много повече посещават публични домове от китайците, като последните са много по-дискретен и затворен народ. Много източни мъже болезнено осъзнават физическите си недостатъци и са готови на какво ли не, за да ги скрият или компенсират.

Веднъж имах едно мъчително преживяване в хотел, където отидох при един много високопоставен японец, който не можеше да приеме спокойно размерите на своето оборудване. Мъжът, министър от кабинета на Япония, който беше на посещение в Ню Йорк, лежеше в затъмнената стая завит, когато пристигнах по молба на неговия секретар - американец. Когато очите ми привикнаха към мрака, видях, че той е малко над четиридесетте, доста привлекателен на вид мъж. Не говореше много, така че аз се съблякох бързо и легнах до него, уверена, че той ще ме остави да действувам, както си знам. Но когато се опитах да го разце лувам отгоре надолу, той внимателно, но твърдо отблъсна главата ми. Отначало помислих, че се стеснява, но той продължаваше да ме отблъсква, докато най-после отстъпи пред моето желание и ми позволи да го посмуча. Но през цялото време си държеше ръцете върху тестисите, хванал основата на пениса си.

Отначало мислех, че по този начин иска да ми го подаде по-удобно, но след известно време усетих, че пенисът му е много странен. Кожата не беше така мека, както у истинския, а  когато се опитах да вмъкна връхчета на езика си в отворчето на върха му, не намерих такова. Уверена бях, че в леглото нещо не е в ред. Но преди да успея да открия какво е то, той ме претърколи по гръб и бързо ме облада, свърши за няколко минути и изчезна в банята. Ако не се усетих мокра и затоплена, когато се опипах под чаршафа, щях да помисля, че той носи изкуствен пенис. Но просто не беше логично. Пет минути по-късно, когато той се върна от банята, все още прикривайки се с ръце отпред, аз не бях и помислила да ставам и да се обличам, защото исках, така да се каже, да разровя тази работа.

Японският министър се мушна под чаршафите и започна да разговаря на вежлив “измъчен” английски, и докато той говореше, аз лекичко отместих ръката му и намерих за свое учудване, пенис, по-малък и от малкия ми пръст. Сигурна съм, че ако беше кавказец и лампата беше запалена, щях да видя, как той се изчервява като божур.

- Но преди 5 минути вие изглеждахте много добре развит? - Попитах го аз - носехте ли нещо допълнително върху пениса си?

- Нищо, нищо, сега всичко е наред.

- Кажете ми истината - помолих му се аз - честна дума, ще ви разбера.

Нямаше смисъл да се преструва, така че той си призна, че е носил изкуствен член, което, както след това открих, е нещо съвсем обикновено в япония. Той е такова хитро нещо, че може да се управлява да симулира оргазъм в същото време, когато собственикът му има такъв и да изпуска течност, подобна на спермата.

- Слушайте - казах му аз - няма защо да се срамувате от истинския си член и за да ви го докажа, сега ще ви го посмуча! Този път той ми позволи да го направя и вярвам, че му хареса. След като се облякох и бях готова да си отивам, го помолих да ми даде фалшивия член за спомен.

- Никога, никога - поклати той глава - трябва да посетя още няколко града, а имам само един изкуствен член.

Както различните етнически групи имат своите особености, така и различните възрастови групи ги имат, и аз съм забелязала едни и същи характерни прояви у клиенти на една и съща възраст. Най-младия клиент, който съм имала, беше на 17 години, а най-възрастния - на 72. Но тези две крайности са нещо много рядко. В старите публични домове е имало такова нещо - “пукане на череши” - когато бащата изпраща своя пораснал син на някоя позната проститутка, за да го запознае с половия живот. Днес мнозина младежи идват по своя инициатива в моето заведение. Въпреки това, тези хлапета са много нервни и стигат до кулминация много бързо, почти веднага. Те имат сила да повторят или да потретят и в зависимост от това могат ли да си го позволят или харесва ли ги проститутката, правят го 2 или 3 пъти в продължение на половин час.

Когато мъжете надхвърлят 20 години, те обикновено идват в дома ми на групи. На тази възраст те все още се смущават и се окуражават един другиго на чашка. Обслужването им, обаче е по-лесно от това на юношите. Към края на двадесетте си години, мъжете достигат върха на своите възможности.

1. Лесно избиращият. Той влиза надървен, лесно избира, много бърза и едва има време да пийне по нещо. Иска просто някоя да му посвири на свирката и нищо повече. Никакви целувки или прегръдки, никави преструвки от страна на момичето. Той влиза и излиза за 15 минути. Има един вариант на този тип, който иска само минет. Той разсъждава, че ако не си сложи хуя в чужда слива, не изневерява на жена си. Колкото и да е чудно, обикновено, това са мъже, които преди женитбата си са били най-разюзданите ебачи.

2. Любовникът. Той създава емоционална връзка с момичето, вина ги иска нея и никоя друга. Той и разказва за живота си и често иска от момичето да промени професията си, да я измъкне от тази работа - но обикновено не и предлага никакъв друг начин за прехрана. Любовникът е щастлив, само ако момичето е доволно от него. Той отнема много време, но си струва труда, защото е постоянен клиент.

3. Мъжка курва. Той обича разнообразието без много да подбира и винаги предпочита атмосферата на публичния дом пред апартамента на самотницата. Обикновено донася бутилка пиячка или някакъв друг подарък за мадам, чувствува се съвсем като у дома си в публичния дом и за една нощ прекарва по няколко момичета. Когато свърши, обикновено вече се е зазорило и за допълнително заплащане, той решава да използува разтега- телното канапе и да преспи до сутринта.

4. Дон Жуанът. Той идва пълен с истории за разкошни стюардеси, секретарки и манекени, с които е спал и които мечтаят за неговото великолепно тяло. Този тип е винаги млад, но не винаги красив и почти никога не е добър в леглото. Често се чудиш откъде намира сили да харчи пари в твоя дом, защото от историйте, които разказва излиза, че работата му върви прилично.

5. Хвърчащият нависоко. Този мъж, обикновено интелектуален тип, иска да види момичето само веднъж в живота си и никога повече. Той използува мадам, защото знае, че тя има връзки с момичета от целия град и може да му предложи разнообразието, за което той мечтае. Той е или работлив ерген, който е твърде зает с кариерата си, за да виси по терените и да търси момичета, или ако е женен, отбива се през лятото, когато жена му е на курорт. Той се обажда по всяко време, денем или нощем, когато почувствува нужда.

6. Скръндза. Той виси като паяк най-малко половин час, изпушва толкова цигари и изпива толкова чаши, колкото може да докопа, докато реши дали изобщо ще легне с някоя. Изкарва те от кожата да му намериш някоя специална жена, дори ако няколко момичета стоят до него и когато най-сетне реши да опита и ти се каниш да уговориш плащането, той започва да се пазари. Обикновено се мотивира с това, че паркирането на колата му е струвало много.

7-А. Временно импотентният. Той е импотентен от препиване, умора, падане на акциите на борсата или други служебни неприятности. Но каквато и да е причината, импотентността му е кратковременна и когато дойде следващия път, той отново е способен и здрав любовник. Този мъж обикновено е малко нервен, чувствителен и към него винаги сме търпеливи и му предоставяме още един шанс да опита.

7-Б. Постоянно импотентният, извратен тип. Той обича по много момичета в групови сцени или да наблюдава лесбийски сцени и му е все едно дали момичетата са черни, бели или зелени. Постоянната му импотентност е или резултат от напреднала възраст, или масивен комплекс и понякога предпочита да дразни момичето с пръст, докато то се изпразни (или се престори, че го прави), или да и прави минет, или да си бие чекия, докато момичето го гледа, или даже тя да го врътка с изкуствен член в ануса или с моркови, пръчици, нанизи от маниста, бучки лед и всичко, което може да се вкара

Глава 10

Бух, бам, мерси, мадам

Докато съществуват възрастни мъже с възникнали през юношеството им емоционални мании и задръжки, които излизат наяве и се проявяват в сексуалните им отношения, винаги ще има “извратени”. Извратеният е по начало всеки, който има нужда от фантазия, унижение или мъчение за да достигне това, което разбира под еротично задоволяване. Аз деля извратените на две категории: Садисти и мазохисти, които чувствуват нужда да причиняват болка или на тях да им се причинява та- кава; и болезнени типове, чиито предпочитания са по-изтънчени и фантастични. Въз основа на това, което виждам и чувам, мога да предположа, че на всеки 10 възрастни американски мъже, у един има някаква извратена жилка, скрита или изявена в половата му настройка. Садистите и мазохистите, наричани от познавачите “с” и “м”, или “роби и господари”, са най-преобладаващите в синдрома на извратеността и 20% от тези, които познавам, са роби и предпочитат да бъдат наказва- ни, вместо да налагат наказания.

Мъже, които едновременно са роби и господари, са много редки, все едно да бъдеш хетеро и хомосексуален едновременно. Изглежда няма очевидна причина някой мъж да стане садист или мазохист. Един интересен пример за двама мъже, изпитващи влиянието на една и съща среда и реагиращи по противоположен начин, са 2 братя, които ще нарека дейвид и уилям лайънс. Братята Лайънс са израсли в дом, управляван от тиранична майка и баща-изтривалка, и у двамата се е натрупала огромна синовна неприязън. В резултат на това и двамата са станали извратени - единият е голям садист, а другият - кротък мазохист. Уилям, мазохистът е наричан в моя дом “покорния слуга” и плаща, за да бъде третиран като такъв. Той идва редовно, слага си престилка и иска да му бъдат давани заповеди като на домашен прислужник.

Когато “покорният слуга” изреди целия състав проститутки, като тича по поръчките им, бърше праха и даже им пере чорапите и белъото, ние, случайно-нарочно започваме да събаряме пепелници по пода и той с благодарност ги почиства. Извратените не са, както предполагат повечето хора, безлични, отхвърлени от обществото човечета, които се промъкват по къошетата, надявайки се, че някое такси ще ги изпръска с кал на минаванеили,  някой ще ги настъпи безплатно по мазола. Някои от най-богатите и уважавани граждани са бити, ругани, оскърбявани, обличани в женски дрехи, връзвани на верижка като кучета и даже карани да лаят в моя дом иса плащали купища пари за това удоволствие.

Сцените на извратеност са толкова добре платени, че едно момиче, което познавам, си купи вила в Швейцария с печалбата от посещения 2 пъти седмично в продължение на една година, при своя любовник - извратен тип. Но според мен, заради по-доброто заплащане не винаги си струва да участвуваш в сцени на извратеност, както по морални, така и по делови причини. Може да си мислите, че е лесно да спечелите като ударите на някого един прав десен по ченето или го блъснете надолу по стълбите, но не е така. Сцените на извратеност са много по-тънка работа и изискват търпението на Йов и познаване на психологията като Фройд.

Затова има професионалистки, които специализират само сцени на извратеност. В една публикувана наскоро книга по половите въпроси се твърди, че садомазохистичните сцени се изпълняват от по-възрастни проститутки, които не са вече достатъчно привлекателни, за да печелят по нормален начин вниманието на клиентите. Това не е съвсем вярно. Момичетата наистина са по-възрастни и често пъти не са хубави, но това е защото именно те разбират най-добре извратения мъж и имат опита да се справят с него. Що се отнася до външния вид, извратените обикновено не се интересуват от привлекателните, женствени момичета като гос- подарки в техните сцени, а предпочитат по-грубите на вид.

Сцените на извратеност са точно това - сцени. Те са добре режисирани, едноактни пиеси, с начало, сюжетна линия и край, но не непременно с кулминационна точка, тъй като сексът често пъти е незначителната страна от играта. За мнозина това е обикновена игра, съвършено изиграване на това, което ражда незрялата фантазия. За други, това може да бъде болезнена и пагубна привичка. Един от най-трагичните случаи, на който съм била свидетелка, е с една театрална и филмова звезда, с която се запознах тази пролет. Един неделен следобед, когато беше спокойно и аз очаквах да си позволя необходимата ми почивка, ми се обади по телефона Лаура, негърката, с която бях играла еротичната сцена у Мадлен. Тя ме молеше да и направя услуга, срещу заплащане, разбира се.

- Зная, че не ходиш по къщите, ако можеш да минеш без това, Ксавиера,- каза тя - но не мислиш ли, че един път можеш да нарушиш това правило заради мен? Лаура обясни, че иска да ме включи в една необикновено извратена сцена с известна двойка, работеща в шоу-бизнеса, която има къща в модерния квартал Ийст Сикстис. - Ти си единствената, която може да го направи без много пазарлъ ци и даже да ти хареса - каза тя.

Харесвах Лаура. Тя беше весела,ексцентрична и като мен харесваше работата си. Откакто напусна Мадлен, тя беше станала голяма куртизанка, обслужваща само каймака на бизнесмените от вагоностроенето. Исках да и помогна, а и помнех нейното тяло с цвят на карамел и само мисълта за нея ме възбуди.

- Е добре, - казах и аз.

- Дай ми адреса и веднага ще дойда.

След 20 минути влязох в четири-етажна къща от кафяв камък и се запознах с прочутата двойка.

- Благодаря ти, че дойде. - Каза ми Лаура. - Позволи ми да те запозная с г-жа и г-н Шоубизнес.

По безжичния телефон вече бях научила, че жената и бившия й съпруг са били известни с подвизаването си из спалните на ню йоркското висше общество, но тя се развела с него, когато неговите постепенно засилващи се мании го превърнали най-после в хомосексуалист.

Сега, нейният млад съпруг, както се говореше, и търси из града млади момичета за извратени сцени. Но актрисата урежда сметките. Вътре в къщата, където просто миришеше на пари и успех, те ни по- разведохамалко, след което жената с гарвановочерни коси, облечена в изящна домашна роба от тюркоазена коприна, ни заведе на горния етаж. В съседство със спалнята имаше баня, където беше подготвена вана с въртяща се вода. Без да я подканят, Лаура започна да се съблича и ме помоли и аз да се съблека.

Двете трябваше да изиграем една еротична сцена. Започнахме да се милваме една друга, щом влязоме във ваната. Лаура седна на ръба на ваната, а аз коленичих кучешката и започнах да целувам тъмното й, изпънато като струна тяло, отгоре до долу. Докато правех това, водата биеше точно по клитора ми изотзад и двете много се възбудихме. Двойката седеше до вратата и актрисата започна да глади тялото си през меката копринена роба, докато съпругът и повтаряше:

- О, давай, дай и бейби!

Лаура също стенеше от удоволствие, накрая започна да пищи и стигайки до кулминация се свлече във ваната. Това запали актрисата като 100 ватова електрическа крушка и тя поиска да вземе участие.

- Да влезем в стаята и да пристъпим към същественото- каза тя нетърпеливо.

Ние излязохме от ваната, изтрихме се и минахме в стаята за извратената сцена. Лаура, която знаеше сценария, защото го играеше редовно, грубо блъсна красивата актриса на леглото. Без съпротива, тя й махна робата, пликчетата и сутиена и трябва да кажа, че за 40-годишна майка на 2 деца, жената имаше тяло като огън - стройно и нежно, с големи и твърди гърди и млечно бяла кожа. Лаура хвана китките на ръцете и и ги завърза с колана на робата за горния край на леглото, а аз я разкрачих и и вързах глезените за долния край, използувайки за целта скъпите вратовръзки на мъжа й.

След това ми връчиха някакъв огромен двоен член - гумен пенис с еднакви главички в двата края, с който трябваше да обезчестя това красиво същество. Намазах го с вазелин и поставих единия му край във влагалището и, а другия - в ануса, при това не много нежно. Тази жена искаше да бъде третирана грубо и болезнено. Докато манипулирах с това чудовищно приспособление, Лаура и удряше шамари по лицето и по гърдите, а тя се гърчеше от удоволствие и тихо стенеше. През цялото това време, мъжът и стоеше подпрян на бюрото и спокойно наблюдаваше, като се тъпчеше с аминилнитрат, а на нея даваше кокаин, което съвсем я подлуди и тя зави неистово.

На съпруга й не беше позволено да се докосва до наетите момичета, макар че по-късно научих, че той тайно изпробва съвсем младичките, когато тръгва на обиколка из вертепите в търсене на таланти.

- Сложи и сега вибраторите, Ксавиера. - Каза режисъорката Лаура и аз извадих изкуствения члени сложих на негово място 2 малки, работещи на високи обороти, вибраторчета.

Страстта и се издигна до кресчендо и съпругът й позна, че скоро ще настъпи кулминацията, а според техния изопачен начин на разсъждаване, цялата сцена може да се нарече любовна,ако той я завърши. Той хвърли халата си, покатери се върху нейното гърчещо се тяло и няколко минути блъска непрекъснато, докато тя се изпразни, крещейки истерично “о, божичко, божичко!”

Болезнено и жалко! Ето една великолепна жена, която трябва да бъде любена нежно и от сърце, а вместо това, тя е затънала в този отвратителен порок. При това тя е разкъсвана от дълга си на съпруга и все по-засилващото се желание да бъде обладавана от жена, макар че още не е лесбийка. Двойката ми заплати значителна сума за участието, но това бяха пари и без които можех да мина и за това казах на Лаура да не ме кани повече. Но тази сцена се запази за дълго в паметта ми и аз мисля, че актрисата навярно чувствува нужда от унижение в противовес на обожанието, с което я обгражда нейната публика в театъра и киното.  Кой знае? Всичко, което аз зная е, че тя има късмет, че печели толкова много, защото харчи огромни суми за тези извратени сцени. На Лаура само и плащат по 1000 долара, за да идва 5 пъти седмично и да играе убедително.

Немецът Георг е друг патологичен случай. Той трябва да бъде унижаван жестоко, за да може да почувствува удоволствие. Георг е богат, 45-годишен бизнесмен, който за пръв път е опитал секса при твърде тежки обстоятелства - като юноша, когато е бил затворен в нацистки концлагер заради еврейския си произход. Една надзирателка-грубиянка, по мушама, облечена на голо, го извикала зад тоалетните една нощ и го накарала да и прави минет. И до ден днешен, Георг си спомня страха, примесен с насила предизвиканата възбуда, които изпитал. И той все още не може да преодолее тази психическа травма до такава степен, че не може да си представи секса без да възпроизведе гледките, звуците и миризмите от онзи момент, нататък.

Запознах се с Георг, когато се отби у дома, където работех преди да стана мадам, търсейки момиче, което да говори свободно немски, има здрава конструкция и може да бъде садистка. Мадам го увери, че аз съм тъкмо за тази роля и ме изпрати в апартамента му, в едно луксозно здание на Ийст Фифтис. Георг, след като ме поздрави вежливо на прага, поиска да преминем направо към работа и първото нещо, което направи, беше да ме заведе при един заключен шкаф в антрето.

Дребното, бледо човече започна да отключва внимателно и от начина, по който се държеше, човек можеше да си помисли, че там той крие кралски скъпоценности. Но когато отвори вратичката с широк жест, видях, че в шкафа няма нищо друго освен 5-6 оригинални есесовски мушами и миризмата на гума вътре беше така силна,  че можеше да се реже с нож. Този човек искаше да се съблека и да си облека една мушама на голо, и после да представя едно есесовско нахълтване и бой.

- Не забравяйте да си сложите и колан - напомняше ми той, като закачваше един пречупен кръст на ръкава ми и ми подаваше пистолет-играчка. Аз трябваше да се приготвя извън спалнята, докато той вътре се съблече и легне на леглото, гол, с лице към затворената врата. Отвън аз трябваше да думкам по вратата с юмруци - дум, дум, дум и да изрева на немски:

- Гестапо! Отворете веднага вратата! Но отговор няма. И така, аз ритам вратата и нахълтвам в стаята, за да го намеря там, легнал, хванал хуя си в ръка.

- Хер Коен? - Питам го аз заплашително. - Не, не аз съм Смит. - Казва той кротко, като се преструва, че трепери. - Не ме лъжи, ти си евреин - фердамте юде, швайнхунд! - Бам, бам и му отпарям два шамара. Дребничкият Георг целият трепери, получава ерекция и е много възбуден. Той започва да фъфли нещо за “мръсните евреи” и как се надява, че всички до един ще си получат заслуженото. - Млъквай, чифут! - Изсъсквам аз и за да бъда по-сигурна, че ми се подчинява, сядам на лицето му и го насилвам да ми прави минет. След това свалям ремъка и започвам да го пердаша, докато той стига почти до кулминация, но точно тогава той извиква да спрем. - Нека спрем до тук и да повторим всичко отначало - казва той. И ние повтаряме сцената още веднъж, и трети път, и когато той за трети път е под мен и ми прави минет, се изпразва. Бедничкият е щастлив и с удоволствие ми плаща, но всичко това ме натъжава, защото и аз съм еврейка и макар че съм била бебе по време на втората световна война, не обичам да гледам такива неща.

Друг ненормален, който е получил своята мания през войната в един лагер, е един равин, който може да върши оная работа само с момичета, които не са еврейки, и то след като го изрисуват целия с пречупени кръстове. Както всеки ненормален си има своя любима сцена, така си има и своя любима атмосфера и обстановка. Например, средният ненормален се опиянява от пълнолуние или мрачно време. Мисля, че можеш да ги предвидиш като малките сини човечета в миниатюрните европейски флюгери, показващи времето. Когато времето е лошо, те се показват. Навярно, хората, на които им се харесва да страдат по всяко време, смятат, че е особено добре това да става, когато и времето е лошо към тях. Чадърите също много заинтригуват ненормалните, понеже за тях те представляват потенциално оръдие за наказание.Те са толкова важно нещо за всеки ненормален, че най-големия магазин “мс” в манхатън, е магазин за чадъри, от където съм купила съдържанието на своята “пазарска чанта”.

Всеки добър господар има най-малко един добър комплект от окови, камшици, ремъци от нещавена кожа, белезници,вериги и изкуствени членове. Тези, които специализират изключително по тези сцени, имат много по-разнообразни и скъпи, по-изтънчени средства. Аз имам един роб, който претърсва цяла европа за средновековни окови за крака и белезници за ръце, които не оставят белези, и за извратените сцени винаги си носи своите собствени принадлежности. Същият този човек получи възможност да посети една моя сънародничка-мадам, която управлява прочут “дом за изтезания” в Ню Джърси, докато не я пипнаха, и сега експериментира в Европа някакво съвсем ново удоволствие за мазохисти, наречено “изолация в килия”.

У дома и в хага имало специална килия, където заключва своите клиенти, след като ги е оковала в железа. Понякога ги окачва да висят от тавана на ръцете си. Чувам, че работата й върви със сензационен успех. Един мой клиент-мазохист на име Ники ме заведе в магазина за чадъри през един мрачен “ненормален” ден, за да ме екипира за сеанс с роб. Джони стар, негърът-управител на магазина,който тогава също работеше и с мен като жребец, роб или господар, ми показа своята колекция от камшици и пръчки, които изпробвах на ръката си или на задника на Ники. Докато избирах, случайно погледнах към витрината и видях, че там стои добре облечен мъж и гледа като омагъосан. Даже през стъклото разпознах характерния за всички тях, кучешки поглед, който сякаш говори: “Набий ме, удари ме, моля ти се!”.

За да го подразня, плеснах още веднъж Ники по задника и камшикът издаде свистящ звук, който направо потресе зяпачът от витрината. Тогава ми дойде умната идея, че щом влагам толкова пари в новите инструменти за оковаване и измъчване, трябва да си осигуря поне един нов клиент и затова излязох и застанах до него, сякаш се любювах на изло- жените чадъри. Този ден бях облечена точно като за господарка, с черен панталон, черен пуловер с широка, обърната яка, с гладко причесана нагоре коса, и съчетанието от мен и оковите го подтикна да заговори с мен.

- Вие така хубаво си служите с камшика - каза тойс унгарски акцент. - Обзалагам се, че с него можете да направите много неща, с които да ощастливите хората.

- Ако мислите, че мога да ви ощастливя, позволете ми да опитам - отговорих аз.

- Бих бил щастлив! - Просия той - къде мога да ви намеря и кога мога да дойда?

- Елате точно в шест! - Заповядах му аз, защото на робите никога не се определя приблизително време. Те винаги са точни поради нуждата да бъдат покорни.

Връчих му картичката си, той кимна и се отдалечи. Както очаквах, зяпачът от витрината пристигна, щом удари шест, с тъжен поглед и пълен с очакване. Тази вечер опитах всички неща от моята нова “пазарска чанта”, които той хареса толкова много, че стана мой редовен посетител, докато се премести да живее в друг град, след година и половина. Мазохистът, независимо как е бил привлечен първия път, обикновено става верен роб на един господар. Случвало се е даже, да продължавам разговорите си с типове, които обичат да си правят неприлични шеги по телефона,да им напипам слабото място и да ги превърна в редовни и носещи печалба клиенти.

Способността ми да откривам ненормалните е просто свръхестествена. Мога да разпозная мазохиста при всякакви обстоятелства, често преди той самият да е разбрал това, защото мога да чета по очите така, както хиромантите четат по дланите. Това се случи на плажа в Пуерто Рико с един прочут Ню Йоркски диктор, когото ще нарека Уилям х.Робинсън, който имаше склонност към мазохизъм, но никога не я беше признавал, навярно от страх, че реалността може да го отврати, или да го накара да се пристрасти.

Робинсън носеше тъмни очила, когато ни представиха един на друг и докато стояхме и разговаряхме край водата, почувствувах някакви ненормални вибрации и го помолих да си свали очилата:

- Искам да видя очите ви, защото в очите на човека се вижда душата му - казах аз.

Без да подозира нищо, той свали очилата си и аз изведнъж казах:

- Обзалагам се, че вие сте мазохист!

Реакцията на диктора беше внезапна. Наистина бях улучила болното място. Цялото му безгрижно поведение се промени и изведнъж той започна да се бои от мен.За да спечеля пак доверието му, разказах му истината за себе си и той отново беше шокиран, но това го накара да признае шещо, което никога през живота си не беше казвал, включително на своята съпруга-еврейка. Години наред му се е присънвал един и същи сън, който започва така: “Спускам се някъде от въздуха, виждам как набирам телефонен номер на жена в черно, чието лице не мога да видя, но тя има черна коса като грива.Тя иска да дойда при нея в уречен час, но аз никога не мога да довърша телефонния номер, защото пръстите ми постоянно се изплъзватот шайбата. През цялото време зная, че тя ще се разяри, защото не съм точен и когато най-после пристигам в нейната къща с цял час закъснение, заслужил съм наказание и унижение. Жената в черно, продължава той, го кара да коленичи, но изведнъж той се озовава на някаква бягаща паътечка в луна-парк, където правиш крачка напред, а се оказваш с две крачки назад.

В обърканата логика на съня,той се намира окован, колената го болят много и когато най-после стига до жената, която седи на висока табуретка в стая, с форма на кегелбан, тя води интимни разговори по телефона с други хора, а на него крещи някакви обидни неща, смее се и го заплашва.

- Стани, робе - заповядва му тя, връзва го здраво и го бие, и в този момент, той се събужда облян в пот до своята женичка, която го обвинява, че говори на сън с любовницата си.” Робинсън ми казва, че се измъчва тайно и го обзема отчаяние. Ще продължат ли тези мазохистки кошмари, или участието му в истинска мазохистка сцена ще го освободи от кошмара му? Точно тогава погледнах часовника си и открих, че съм закъсняла за една среща, затова му казах да ме потърси следобед в стаята ми в хотела, и тогава ще се опитам да му помогна. Робинсън и аз се бяхме настанили в един и същи хотели следобед телефонът иззвъня. Той искаше да знае дали съм помислила по неговия въпрос.

- Да - казах аз и започнах да му разтягам един дълъг локум по телефона, да си представи, че е корабокрушенец, спасен от някакви голи островитянки, за които открива твърде късно, че са канибалки, които искат да го сварят и изядат. Можех да кажа със сигурност, че историята го погъделичка по слабото място, защото по телефона се чуваше тежкото му дишане.

- Затвори телефона и ела в моята стая, веднага! - Заповядах му аз, точно както жената в черно.

Той пристигна само по банска хавлия и беше до такава степен готов, че беше достатъчно да го пипна по бедрото, за да се изпразни. Измисленият свят на ненормалните е толкова кръхък и чуплив, че необходимото за него настроение може да бъде разрушено дори от най-малкото отклонение към реалността. Затова сцената, която измисляш, дрехите, които носиш и атмосферата, която създаваш, са много важни. В началото на кариерата си като господарка, приех в дома си човек, който се нарече Марко Поло, а всъщност беше прочут общественик, който произнасяше речи в Уолдорф и портретът му се появяваше в “таймс”. Когато този мъж влезе в стаята ми, аз изглеждах много женствена, с прозрачна нощница и с разпуснати по раменете коси.

- Вие не сте типът жена, която очаквах да видя - каза той, като отстъпи назад. - Вие не можете да задоволите страстта ми! - Може би ще потърпите малко, докато намеря за вас жена, която ще намери слабото ви място - казах аз и бавно, докато той се настаняваше в креслото, изчезнах в спалнята и се върнах в черен костюм, с мрежести чорапи и опъната назад коса. Превъплъщенето ми беше идеално според него и той веднага се успокои. Половин час стояхме в салона и обсъждахме неговата мания и плана за нейното задоволяване. Марко Поло ми описа комплекс от симптоми, които се срещаха и в много други високопоставени мъже. Като абсолютен властелин в своята корпорация, той се разпорежда с по-ниско стоящите като с марионетки. Но неговата власт през деня го кара да се чувствува несигурен и като противовес на реалността,той изпитва нужда да се подчинява.

Тези могъщи мъже стават роби, за да облекчат напрежението от разпореждането с живота на други хора. След като разбрах предпочитанията на Марко Поло, предложих му да идем в спалнята, подредена с мъждукащи свещи в черни свещници, създаващи свръхестествена атмосфера и щом се озова в нея,той остави своето официално държание от гостната стая и стана твърде ексцентричен. Марко Поло иска да се представи като някакво кротко животинче и първо желае да бъде пренесен чрез разкази в някакъв друг свят - което изчерпва духовната част на сцената. Въвеждането му постепенно и убедително в този фантастичен свят може да трае повече от един час, докато, в това време го обличам и кича с перуки, грим, белезници и окови на краката.

След това му връзвам очите, нещо, което измислих, за да засиля трепета на страха и унижението. За мазохистите, оковаването и връзването на очите едновременно, може да се сравни с класически двоен екстаз. Докато правя всичко това, говоря за океана, за огромните вълни с бели гребени, за рибарите в лодките и красивата русалка. Тук, моята квартирантка Мери ми помага да го сложим на леглото с лице към обратния му край. Стягаме му краката заедно с болнични бинтове, правим му опашка и му казваме, че той е тази русалка.

За да бъде пълна илюзията, хвърляме върху него рибарска мрежа, като през цялото време държим амилнитрат под носа му, което повечето ненормални обичат, заради засилването на половото чувство, което той причинява. Докато той лежи във фантастичния си воден свят, аз се събличам и заставам над лицето му така, че да може да ми прави минет и тогава е време да доведа тайнствения посетител. Тайнственият посетител е Джони, продавачът на чадъри, но марко Поло не бива да го вижда или чува, защото не желае да се изтъкват неговите хомосексуални наклонности. Марко Поло, както предполагам, е като мнозина ненормални, които иначе са почтени бизнесмени и глави на семейства - неосъзнат хомосек- суалист, който не признава слабостта си никому, дори и на себе си. Докато той лежи и ми прави минет, и ръцете му са оставени свободни, колкото да си играе със зърната на гърдите ми, правя знак на черния жребец, който се промъква зад мен и вмъква огромния си член между краката ми.

И така, изведнъж, Марко Поло смуче мъжки член, който, доколкото ми е известно, току що ми е пораснал. Тогава аз бавно се оттеглям от сцената и освобождавам ръцете и краката му от бинтовете, колкото да му дам възможност да се изпразни, докато се отдава на своите неосъзнати хомосексуални наклонности. Преди да му развържа очите, плащам на Джони и го отпращам. След това освобождавам Марко Поло и той е така възхитен, че иска да уреди още един такъв сеанс. Но аз трябваше да му откажа. Парите, които ми дава, ми струват твърде много, защото трябва да изключа телефоните и да не обръщам внимание на никой друг.

Като губя толкова сделки,той може да ми бъде изгоден само ако ми плаща по 1000 долара. Дрехите правят човека, но правят и сцената! Имам цял гардероб за трансвестити (обличащи дрехите на противоположния пол), включително специални нощници, дантелени рокли, колани за жартиери, чорапи, големи подплатени сутиени и корсажи,ръкавици и обувки с високи токчета с големи номера. Когато влязох сериозно в занаята с извратени, отидох в едно малко магазинче на Лексингтън Авеню, за да купя подходящи дрехи. Като сравнително нова по въпроса, имах нужда от консултация,затова се приближих до един женствен на вид млад продавач.

- Мога ли да ви бъда полезен с нещо?- Попита той и аз изведнъж забелязах, че очите му са особени. - Да, можете! - Отговорих аз - виждате ли, трябват ми дрехи за ненормални, а вие, изглежда, разбирате, за какво са ми те. Отначало той зяпна, но след това се усмихна.

- Добре, скъпа, щом така поставяте въпроса, мога да ви предложа тези божествени колани за жартиери, тези сладки черни пликчета без дъна - превземаше се той - а какво ще кажете за мрежестите чорапи?

Още първата вечер, след покупката на новата колекция, приех един клиент-мазохист, който беше така развълнуван от това, че го облякох в такива божествени дрехи, че едва не откачи от радост като ги гледаше. Щраквайки с пръсти и пляскайки с ръце като някаква обичаща да се налага майка, която учи своя син-ученик да се облича, аз му заповядах да се облече в тях. Той беше толкова очарован от обличането, че се изпразни преди да успее да си сложи нощницата. Този роб не ми отне повече от половин час, но аз все пак трябваше да поработя върху него.

- Глупава работа - казах му аз - ако се вълнуваш така, трябваше да дойдеш със собствени долни гащички и да си спестиш разноските за тях. И за да получи все пак нещо за парите си, напердаших го приятелски за десерт. Ненормалните извършват най-невероятни емоционални актове в търсене на удовлетворение, но почти никога не ебат. Те се изпразват като си бият чикии или някой друг им ги прави, или като им се вкарват изкуствени членове в ануса, или като този, който споменах, без въобще да ги пипне някой. Едно изключение в това отношение е един от моите най-мили и редовни роби, на име Тейм Тими. Тейм Тими обича да се ебе, докато е вързан - и трябва да кажа, че го прави отлично.Предполагам, че би могъл да направи кариера от женитба с някоя много по-възрастна жена с много пари. Тейм Ними е на 29 години, загорял, с хубаво лице и приятен характер.

Обикновено той идваше у дома, но напоследък, откакто се разведе с последната си жена, той ме помоли аз да ходя у него.

- Добре, Тими, ще дойда, не се безпокой. Шом се освободя съм при теб.

За щастие беше неделя вечер и в къщата ми беше спокойно. Когато пристигнах там, беше около 8 часа и вече тъмно, така че той беше добил нужното настроение. Той ме помоли да го облека в женски дрехи, да го вържа здраво за леглото, да изгася всички светлини и да го оставя сам в мрака. Оставих външната врата открехната, отидох си у дома, гледах един филм по телевизията и хапнах нещо. Когато оставих Тими сам, беше на смрачаване, но когато се върнах, апартаментът беше потънал в пълна тъмнина и атмосферата беше наистина малко призрачна. Мълчанието беше зловещо, защото знаех, че някъде вътре лежи моя жив роб.

Влязох в спалнята, запалих светлината и заварих Тейм точно в същото положение, в което го бях оставила. Очите му бяха с тъжно изражение, а пенисът - надървен. Разхлабих връзките и му върнах свободата, но само временно.Преоблякох го пак, този път в друг тоалет и го вързах, изнасилих го като удрях шамари по хубавото му лице. В същото време му дадох цяла кутийка амилнитрат, за да го поддържа здрав и корав. След това той ми назначи среща по време, съвпадащо с излъчването на един филм на ужасите, с Борис Карлов, по телевизията и аз трябваше да го завържа в разпънато положение като гигантско насекомо, близо до телевизора, където прекара следващите 2 часа, наплашен до припадък.

Не всички ненормални са безобидни и кротки, даже чух, че, когато ненормалните от Ню Йорк се събрали в един манхатънски хотел тази година, двама мазохисти били така жестоко бити по време на “демонстрация” от престарали се господари, че трябвало да бъдат откарани в болница. Има и такива като кид красавицата, които идват в дома ми и искат да им бъдат нанасяни какви ли не телесни повреди. Този човек, току що пуснат от болницата, където бил закаран, защото някакво друго момиче му натикало цяла краставица в задника и го разкъсало на хиляди места, иска да го блъснат да седне върху игла за  шапки, да капят горещ восък върху топките му и да правят с него всичко, което би му причинило непоносима болка. Но тези неща причиняват не само болка, но и нещо повече и аз се отказвам да правя неща, които могат да наранят някого, макар че аз самата едва не бях убита в дома си при една такава сцена, отишла твърде далеч.

Това започна твърде невинно, когато един човек на име Лари Лърнър се обади късно вечерта с препоръка от г-жа Мадлен Хенри. Не ми се искаше повече да работя, защото беше 3 часа сутринта. Бях затворила и си почивах на чаша плодов сок с едно момиче на име Сара, която живееше и работеше при мен. Но бях обещала на Мадлен, че ще обслужвам добре клиентите и за да удържа на думата си, позволих му да дойде. Лърнър беше пиян като свиня, когато пристигна и аз веднага съжалих, че съм го приела. Ако радарът ми работеше, както трябва в онзи момент, щях да разбера, че ще си имам неприятности с него и щях да го отпратя. Никога не съм обичала пияниците, а най-малко в 3 часа сутринта. Те са бавни при половите сношения и изобщо са много главоболни. Разбрах, че с Лърнър нормалният секс не ще бъде възможен, но не улучих “номера” му. Имаше нещо зловещо в очите му. Те гледаха ту жестоко, ту сънливо. Както вече казах, познавам много нещо по очите на човек, но онази нощ сигналите ме подведоха. Реших, че той е мазохист.

- Защо не направим нещо наистина необикновено - предложих аз - ти ще бъдеш моят роб, а аз твоята господарка и ще правиш точно това, което ти заповядам.

- Не, аз ще бъда садистът! - Каза той. - Навярно не сте разбрали, какво искам да кажа, аз ще ви командувам! Обикновено, хората не бива да се придумват да участвуват в сцени на извратеност. Можеш само да споменеш за това и да видиш как ще реагират, обратно на това, което чувствуват. Точно тогава, Лърнър беше станал съвсем пасивен, затова сметнах, че той ще играе по моята свирка, макар че настояваше Сара да гледа, а плати само за мен. В случая с Лърнър трябваше да изоставя нормалната процедура, защото беше много пиян и да приема парите му предварително. Решихме да използуваме гостната и избутахме мебелите на една страна, докато той се събличаше. След това извадих пазарската си чанта и го завързах с ремъци, връзки, белезници и т.н. Вързах му и очите, но го направих много внимателно и изобщо не го удрях. Сложихме го в средата на пода, докато сара се полюшваше на стола и го дразнеше, като му разправяше, колко смешен изглежда. Петнадесет, двадесет минути Лърнър не даваше никакви признаци на живот и изобщо беше много отегчителен роб, и за да ускорим нещата, пошушнах на Сара, че отивам в кухнята за амилнитрат, за да го възбудя по-бързо.

Тази безрасъдна постъпка беше най-лошото, което можех да направя, но тогава не знаех, че комбинация от алкохол и амилнитрат е смъртоносна. Веднага щом пъхнах амилнитрат по носа му, той се вдърви.

- Какво ми давате? - Попита той задавено. - Давам ти нещо безвредно - казах му аз - не се страхувай, вдъхни! - Но Лърнър моментално се паникъоса: - Всичко ми е черно пред очите - изрева той - пуснете ме! - Това няма да трае повече от 30 секунди - уверих го аз, но той не можеше изобщо да се успокои. Сара и аз трябваше да развържем очите и ръцете му и предполагахме, че това го е успокоило. Но грешахме. Когато той посегна ужким да вземе цигара от масичката, видях садисткия му поглед, но много късно. Преди да успея да отскоча, огромният му юмрук ми нанесе жесток удар по ченето и аз се търкулнах на пода. Този луд скочи върху мен, сграбчи дългите ми коси и започна да ме удря здравата по тила, гърдите и слабините. Беше подлудял, неистов! Сара пищеше и няколко пъти се опита да ме измъкне от ръцете му, но той я просна с един удар от карате на земята.

Тя изчезна - не знам къде, защото бях заета с опити да спася кожата си. Дивашкият побой продължи около 15 минути, от носа и устата ми течеше кръв, и беше истинско чудо, че още не бях умряла.Всяка друга жена на мое място щеше да е вече изстинала, но аз имам много твърда глава, за щастие. За да разберете, колко е твърда, ще ви кажа, че веднъж в холандия карах с велосипеда си след една кола и когато тя внезапно спря, аз излетях и се ударих в покрива и и след това паднах на земята. Когато станах и опипах главата си, тя малко ме болеше, но не беше дори одраскана. На бронята на колата имаше дълбока вдлъбнатина. След цяла вечност, телефонът милостиво иззвъня, аз го грабнах и от другия край Сара каза:

- Чакай ме там, ксавиера, идвам с полиция! Това беше за мен най-лошото, защото полиция не се вика в публичен дом! Но от друга страна не можех да оставя да бъда пребита. - Тогава Лърнър изрева: - Ще те убия! И с изписано по лицето си решение да убива, той грабна тежката масичка за кафе с месингови крачета и пристъпи към мен. В този момент, на вратата се позвъни и Лърнър остави масичката и притихна. Но все още стискаше остатъка от косата ми и заплашваше, че ще ме убие, макар че беше достатъчно разумен да се опита да си обуе долните гащета с другата ръка. Използувах момента да се отскубна от ръцете му, отворих бързо вратата и за пръв път в живота си бях щастлива, че виждам полицаи.

Каква неприятност имате? - Попитаха двамата ирландски полицаи. Сякаш не виждаха сами. Очите ми бяха станали на цепнатинки, от носа ми шуртеше кръв, а устата ми беше 3 пъти по-голяма. Имах такъв вид, сякаш се бях била 5 рунда със сони листън.

- О, нищо особено, господа офицери - казах аз - просто малка семейна кавга. Приятелят ми е препил и затова е малко свадлив. Ако това беше семейна кавга, сигурно сме приличали на семейство Мюнстер, защото точно на средата на стаята, на видно място беше пазарската ми чанта и много камшици, окови и белезници пръснати около нея. Опитах се да ги прибера, но тялото ми така ме болеше, че беше невъзможно. Сара разбра, какво искам да направя, смете всичко набързо и го прибра в едно долапче.

- В такъв случай, ще го съдите ли? - Попитаха фантетата. Как можех да го съдя? При работата, която вършех, можех да бъда обесена на кулата на Емпайр Стейт Билдинг и пак не можех да съдя никого.

- Не, благодаря ви господа, но ако го изведете от тук, ще ви бъда много благодарна.

Когато полицаите си отидоха и шокът премина, започнах наистина да изпитвам съжаление към себе си. Косата ми падаше на големи кичури и кошчето за хартия почти се напълни с нея. Един зъб ми беше счупен, проклетникът беше насинил влагалището ми от жестоко блъскане и вътре в корема си, имах усещането, че съм родила динозавър. До тогава бях запазила самообладание, но вече не можех да издържам, имах нужда да се опра на нечие рамо, затова се обадих на приятеля си. След половин час, Лари дойде и ме заведе в спешното отделение на една болница. Като си спомня, какво преживях там, струва ми се, че щеше да бъде по-добре да си бях седяла у дома. В болницата седяхме половин час, докато някой благоволи да види какво ми е. След около още един час дойде лекар, почука ме по коляното, почука ме по главата, по носа и каза “рентген”. Отведоха ме в стая, където един дребничък рентгенолог - испанец с черни мустачки ми каза да облека една лигнинена рокля, която се отваря отпред и да застана пред рентгена. Докато се събличах, той ме гледаше и не вярваше на очите си, като виждаше колко съм бита:

- Боже мой, какво ви се е случило? - Каза той. По дяволите, помислих си, на него мога да кажа истината с 2 думи, не повече, за да получа малко съчувствие.

- Ами, една извратена сцена. Аз обичам да превръщам хората в свои роби, но този път робът стана господар. Но този път не получих съчуствие. Когато го погледнах с крайчеца на подутото си око, видях, че панталоните му са станали на голяма палатка.

- Преди да започнем, - каза той, с мазна усмивка - какво ще кажете за едно минетче? След всичко, което бях преживяла, липсваше ми само този надървен рентгенов техник, в 5 сутринта!

- Малкият, гледай си работата, по едно животно на нощ ми е достатъчно!

- Ако ми направите минет, ще ви направя рентгеновите снимки безплатно, иначе ще ви струват 100 или 150 долара - настояваше той.

- Остави тази работа, Чарли, чупи се, гледай си работата и ми изпрати сметката след това! Техникът изглеждаше съкрушен и разочарован, но не съвсем обезкуражен: - Е, добре, - каза той - но ще ми дадете ли вашата картичка?

Глава 11

Приказка за големи или фантазията и аз

- Аз съм графиня, омъжвала съм се четири пъти и просто се къпя в пари, оставени ми от трима съпрузи, които починаха по тайнствен начин - разказвам аз на мъжа, който седи, официално облечен в моята стая. - Четвъртият ми съпруг е болен и навярно няма да доживее до разсъмване. - Да, да, продължавайте, продължавайте - подканя ме той нетърпе- ливо с тънък, писклив глас - какво се случи с тези мъже? Кажете ми! - Първият, горкичкият се удави пред очите ми в морето при довил. Аз… А-а… Държах главата му под водата. Вторият, мир на праха му, почина от мъчителна смърт, когато в спалнята му избухна пожар и аз не успях да отворя вратата за да излезе. - Третият? - Подпитва той. - Падна в една пропаст в Швейцария. Аз стоях точно зад него и видях как стана това. Докато аз преда нишката на разказа, мъжът седи като омагъосан. Костеливата му ръка, трепереща от първия етап на паркинсонова болест, се плъзга в джоба му и започва да опипва члена. Ханс Кристиан Андерсен, както обича той да го наричат, е потомък на най-богатите корабовладелски фамилии в америка. Той също е един от най-разточителните чудаци, които съм срещала. Чудаците или болезнените типове са извратени, предпочитащи много по-екзотично или изобретателно унижение от обикновените мазохисти.

Те плащат колкото и да им поискаш; понякога, колкото повече им искаш, толкова по-щастливи са те; а някои от техните сцени са наистина много откачени. Ханс Кристиан Андерсен не иска секс и не иска да знае, че съм проститутка. Той иска да вярва, че съм богата, но коварна жена. С други думи, той идва в публичния дом за нещо по-различно - за фантастична приказка. Една разказвачка с въображение, за каквато мога да претендирам, може да спечели тлъста сума от този болезнен тип, като му разказва по един епизод в продължение на няколко дни. - А какво се е случило с вашия сегашен съпруг? - Иска да узнае Андерсен - каква беда му се е случила? - Нещастният човек, - казвам аз - лекарят мисли, че е ял отровен хайвер. Той е в ужасна агония и може би не ще дочака края на нощта, но когато пак дойдете утре, ще ви разкажа, какво е станало по-нататък.

Той с удоволствие ми заплаща щедра сума за половин часовия разказ, уговаря с мен среща за следващия ден и напуска. Аз винаги правя всичко възможно да разказвам на Андерсен все нови приказки, но ако не мога да се съсредоточа и да измисля достатъчно интересна, той понякога се съгласява да му повторя някоя стара и любима, каквато е моята версия на “новите дрехи на краля”. В тази приказка аз играя ролята на продавачка в ню йоркския салон на Диор, а Андерсен взема ролята на г-жа Богаташова, която си поръчва дрехи за новия сезон. Първия ден обсъждаме, какви да бъдат платовете и непременно взимаме решение, цялата колекция да бъде изработена от мачкано кадифе - той обожава мачканото кадифе и сатена.

След като това бъде решено, той плаща далеч над стандартната такса за консултацията, от която аз трябва да купя и платовете. Преди да се върне на другия ден след обед, аз пращам да ми купят за десетина долара от двата плата, и той сяда и започва да ги опипва, докато планираме как да ги ушием.

- Предпочитате платовете да бъдат изпратени в Париж, за да бъдат ушити там от Карден или Диор, или да извикаме някой от тях тук? - Питам аз клиента си. Диор е починал от няколко години, но той не знае за това. - Да дойде Диор - заповядва той. - Тези хора струват много предупреждавам го аз - Диор ще иска най-малко 700 долара за да прекоси Атлантика. - По дяволите разноските, доведете този човек тук! - Повтаря той и вади портфейла си. На другия ден, когато идва да се види с Диор, аз му разказвам много тъжна история. Самолетът се приземил на полярния кръг, в Енкъ- ридж, Аляска. - Той е закъсал в една снежна буря и сметките за телеграми, лимузини и престой в хотела растат - уведомявам го аз. Естествено той покрива всички разноски. Докато чакаме шивача да пристигне, подсказвам му, че новите дрехи ще му стоят по-добре, ако си бие няколко инжекции със силиций за напомпване на бюста.

- Това е превъзходна идея - сияе той като дете и плаща за едно убождане от двете страни на гръдния си кош с празна спринцовка. Но най-сетне дрехите са вече готови и аз подреждам невидимите гънки по него и го уверявам, че той е въплащение на шиваческото изкуство. Той урежда огромната сметка, благодари ми безброй пъти и си отива весел. Невидимите андерсенови дрехи са му стрували доста скъпо, но той плаща с радост и пак е жаден за нови истории. Но така той често е изтощавал въображението ми. Понякога трябва да му казвам:

- Хей, Кристиян, историите ми се изчерпват. Сигурен ли сте, че не искате да си легнем? - А и наистина бих искала да му дам нещо повече за тези пари, но той предпочита да бъде отведен в друг свят.

Един път поиска да го заведа на разходка и да го отвлека в буквалния смисъл. На всичкото отгоре предложи такава голяма сума за откупа си, че не можех да откажа. Заедно с един познат шофъор на ли музина намислихме да вземем Андерсен от една спирка на метрото на четиринадесета улица, където той ще чака с цвете в бутониерата си и с вестник, навит на руло, в на обяд. Но като знаех, че той обича да страда, оставих го да виси до два и половина, след това спрях червената лимузина до него, вмъкнах го на задната седалка и му нахлузих найлоново чувалче на главата. Закарахме го в един мотел извън града, където шофъорът на лимузината го пази два дена, като не му даваше нищо друго освен една картонена чашка с вода от време на време. На третия ден го пуснахме и той беше толкова доволен от отвличането си, че ни плати и един бакшиш над щедрия откуп.

При синдрома на болезненост също се използуват разни инструменти, но не за оковаване и измъчване, както при садо-мазохизма. По-често, това са сравнително безобидни инструменти като хирургически турникети, стегнати около интимните части, цигарен дим или скъпи копринени шалове. Един чудак ми плаща, за да му връзвам пълзящ морски възел около пениса и тестисите, да го развеждам из стаята като кученце, да си играя с връвчицата, докато той седи на пода, а аз - на леглото, и когато искам той да се изпразни, дръпвам изведнъж, възелът се изплъзва и той изстрелва сладкиша. Друг иска просто да седна на един стол, а той да седне срещу мен и аз да пуша цигара, издухвайки дима в лицето му, докато той си играе със себе си. Скъпите копринени шалове също са манията на президента на една от най-големите автомобилни компании в европа, когото ще нарека г-н Бигуил. Привлякох г-н Бигуил като клиент от Мадлен, която печелеше луди пари от снабдяването му с кокаин на раздути цени, който той след това използуваше за свойте нощни маскаради.

Любимата сцена на г-н Бигуил е проститутките да идват в апартамента му, да не правят нищо, а само да стоят пред един огледален параван, докато той танцува около тях и ги увива с дълги шалове. Когато този човек е в града, аз обикновено поемам само първата смяна, защото знам, че до края на ноща той ще изреди цяла армия момичета, а един път и аз не можах да му намеря достатъчно. Когато пристигнахме в апартамента му, той ни посрешна в скъпа ко- принена пижама и не се опита да се съблича и изобщо по никакъв начин да показва тялото си през следващите 2 часа, колкото обикновено трае един рунд. Но наетите момичета трябва да се съблекат, да обуят по един чифт от неговите дебели вълнени чорапи, да си обуят пак обувките с висок ток и да стоят неподвижни, докато той ги украсява. След това той накашква кокаин върху гърдите ни и върху маците и ги ближе или мирише, докато изпадне в транс и започне да ломоти нещо на неразбираема смесица от френски и своя роден език.

За момичетата става много изморително, защото с изключение на петте минути, когато ни позволява да легнем, докато той се любува на произведението си, ние сме на крак през цялото време, а с дебелите вълнени чорапи, обувките ни стискат ужасно. След 2 мъчителни, но съвсем платонически часа, той ни плаща по 200 долара, ние се обличаме и си отиваме. Г-н Бигуил винаги ме кара да стоя будна по цяла нощ и да му изпращам двойки от проститутки, и около 9 сутринта, когато би тряъвало да е изтощен от кокаина и танцуването, той ме извиква при себе си, изблъсква ме за 20 минути и си отива. През деня е на делова среща и вечерта повтаря всичко отново.

Друга голяма слабост на чудаците, които правят всичко друго но не и ебане, е борбата. “Реферът”; един ню йоркски литературен критик е издигнал тази своя слабост до изкуство. Реферът идва при мен с малко черно куфарче, от което изважда старомоден корсет с жартиери на цветя и иска да се съблека и да го сложа. Или корсетът е много тесен или аз съм напълняла, защото трябва с мъка да се натъпча в него. След това трябва да обуя мрежести чорапи и обувки с високи токове и да легна в леглото. Реферът също се съблича и ляга с мен, заедно с черното си куфарче. Отваря го и изважда от там папка, в която отначало мислех, че има снимки на мъже, които ближат жени, или на жени, които смучат мъже, но вместо това виждам цяла колекция на жени-боркини, които той нарежда по леглото. Снимките са стари, хартията е пожълтяла, и макар че ги е разглеждал стотици пъти, очите му пак светват, когато ми ги показва.

- Виж как стърчат циците на тази, виж как онази си е повдигнала дупето! Той се увлича съвсем и ние заедно обсъждаме позите при борбата на смешните жени със старомодни прически. След известно време той ги прибира внимателно и изважда друга папка, пълна с кинозвезди като София Лорен и Бриджит Бардо, както и красиви модели за реклама, като общото на всички жени е това, че носят еднакво основно облекло като корсети, жартиери или чорапи. Реферът ме моли да ги съчетая по двойки като партнъорки за борба.

- Коя може да бъде достойна съперница на другата? - Пита той сладострастно. Очевидно аз ги съчетавам като специалист, защото той от вълнение започва да скача по леглото и ме пита дали някога съм се борила със жена. При ненормалните и чудаците психическата страна е една от най-важните, затова му отговарям:

- Обичам да се боря и винаги печеля, защото съм много агресивна! Измислям някаква убедителна история за това как съм се била на плажа в Пуерто Рико с някаква англичанка-щека с червена коса и лунички, която не съм могла да търпя заради някакъв приятел.

- Хванах я за косата и започнах да я скубя и ритам, носехме се като вихрушка по плажа и даже и отскубнах едно кичурче косми от мацата. Историята наистина го гъделичка по слабото място и през цялото време докато говоря, си играя с пишката му.

- И накрая аз я направих синъо-черна от бой до припадък и победих. - Приключвам аз. А също и реферът, който се изпразва, благодари ми, облича се и си отива. Имам голям успех с маниаците на тема борба, защото съм здраво сложена и при подходящо облекло имам вид на мъжкарана. Имам също, както ми каза един от тях, отлично чувство за равновесие. И там ми е нещастието, защото Гордън Джордж не иска да се бори с никой друг освен с мен. Запознах се с Гордън Джордж преди да стана мадам и можех да отделям време за търкаляне по пода с него, но днес тази негова мания ми струва много болки, а и време. Гордън Джордж е клъощав и грозничък, но има гениален мозък и е блестящ пианист-композитор, финансов магъосник и изкусен играч на тенис.

Той също е баща на малък син и това ме учуди, когато научих, защото всичко, което той прави с мен за 150 долара, е търкалянето по пода и борба. Дълго съм се чудила как този човек е направил бебе, когато даже не се изпразва? Това научих случайно една коледна вечер и ми го разказа самата г-жа Джордж. Очевидно за нея не бе тайна, че съпругът и харчи при мен пари за задоволяване на своите чудати прищевки. Жена му знаеше това и напълно го одобряваше.

- Значи вие сте Ксавиера? - Кза тя, когато и бях представена от него - позволете да ви благодаря за всички чудесни неща, които сте направили за него. Вие оправихте нашия интимен живот. Г-жа Гордън обясни, че след борбата, проведена с мен, мъжът и бил в състояние да се възбуди толкова, че когато си идвал в къщи, сграбчвал жена си като за борба, вкарвал пениса си в нея и се изпразвал. Иначе, както ми призна тя, те никога не са имали полов живот. Попитах я как е придобил тази налудничава мания и тя ми каза, че когато бил мършаво, дребно -годишно момченце, едно дебело момиче от тяхното училище, с което се бил скарал за нещо, го спипала в един гимнастически салон, вдигнала го над главата си, подържала го така една минута и го пуснала на земята, като се скъсала от смях при това.

Нейният съпруг се почувствувал много унизен и в същото време почувствувал някаква полова възбуда и когато достигнал полова зрялост, започнал да търси все дебели и едри жени. Тя твърдеше даже и сигурно е било така, че той се навъртал около цирковете, заради дебелите атлетки. Но преди мен, той никога не е срещал женя, която да съчетава хубава външност и сила и която да се съгласи да му съдействува, разбира се срещу заплащане. Когато се запознах с жена му, аз вече бях престанала да приемам Гордън, защото не можех да му отделям по толкова време, пък и не ми беше приятно по 2 дена след всеки рунд да ходя с болки в ставите и драскотини по тялото. Тя ме помоли да започна пак да се грижа за него и даже ми предложи да ходя у тях, защото имат голяма къща, с много място за борба.

- Ако ви притеснявам, аз бих могла да ходя на уроци по музика, докато вие сте там - каза тя. Трябваше да откажа, но и до днес тя все още ми се обажда и казва:

- Ксавиера, Джордж днес пак е в ужасна форма, не бихте ли дошла да му помогнете? Ако се изключат неприятните странични ефекти, борбите с Гордън са нищо в сравнение с груповите извратени сцени, които ми се налага да организирам. Първо, трябва да бъдат намерени допълнително хора и да им се плати, а това може да бъде катастрофално, ако не съм намерила подходящ човек.

Това се случи при една сцена на групов секс с един стеснителен бизнесмен, наречен Лайонел, който всяка седмица идваше в Ню Йорк. Лайонел беше маниак по “надничане през ключалките”, т.е. обичаше да гледа любов между мъже или да ги гледа на “живо”, с помощта на двойно огледало. Той беше женен, но не беше трудно да видя, че е потенциален хомосексуалист и беше само въпрос на време да събере смелост и сам да участвува в такива сцени. Това се случи една неделя след обяд.

- Ксавиера, мислиш ли, че ще бъде възможно да ми намериш някой симпатичен и дискретен младеж, за да опитам с него? - Попита ме той плахо. Беше проста работа да телефонирам до бюрото за жребци на Пим Андерсън, който също е описван като мадам, и да го помоля да ми изпрати някой жребец с по-голям хуй. И точно тук можеш да си навлечеш неприятности с тези жребци. При момичето можеш да оцениш всичко само като я погледнеш, но ако жребецът каже, че има голям, трябва да се осланяш на думите му. Не можеш да кажеш: “Е, добре, провеси го навън”. Тази неделя след обяд, Пим ми изпраща един красавец на име Реймънд, който точно когато сеансът трябва да започне, не може да го вдигне по най-лошия начин. Извиквам го навън и го питам:

- Какво ти е? Защо не го вдигаш? А той казва: - Днес съм ебал вече 5 пъти, а и сутринта, когато се събудих, се изпразних, защото се чувствувах много добре. Не мога да използувам изцеден жребец и трябва да го отпратя. - Ако искаш да бъдеш жребец в неделя, няма да се празниш в леглото, идиотче такова! - Казвам му аз. А бедният Лионел вече е платил 200 долара, за които не получава нищо, но му обещавам фантастичен сеанс с четирима участника за следващия ден. Но този път хващам Джони Стар, негърът от магазина за чадъри, който съвсем не е хомосексуалист, но има гигантски хуй. Джони ще участвува безплатно, както прави при условия, че ще получи момиче.

На другия ден след обяд, на двойната спалня са Лайонел, Джони, моята квартирантка Корин и аз, и всички чакаме да започне сеансът, когато Джони започва да го увърта. Отново трудност. - Не съм съгласен на такова нещо без презерватив - инати се той. В момента нямам никакви презервативи и му казвам: - Слушай, и без това задникът ти е вече почернял, защо не станеш въглищар? Всички се хилят и той най-после се съгласява да започнем. Този път Лайнел получава наистина добро изпълнение. Той лежи на една страна, Корин пред него му прави минет, Джони зад него му вкарва и изважда краставицата си, а Лайнел през цялото време пищи, ой, ой, ой, защото първия път винаги много боли. През цялото време аз съм зад Джони и се занимавам със задника му и си мисля, колко хубаво е да нам ериш здрав и корав мъж. Накрая Лайонел е примрял от болка, но все пак е във възторг, а Джони изврътква мен и Корин безплатно, и всеки си получава това, за което си е платил. Но след 2 дни Лайнел ми се обади, за да ми каже, че неговата съпруга, една типична провинциалистка, иска да занае, защо той яде само изправен до камината.

Ако някой чудак е маниак на групови сцени, понякога е готов на всичко заради тях и може да изпадне в много опасно положение, както се случи с Ниджински, който обича да гледа балет, изпълняван от голи момичета. Когато за първи път срещнах Ниджински, бях самотница, готвеща се да стане мадам, а той беше със съвсем леко сексуално отклонение - ходеше със едно момиче и я караше да танцува пред огледалото преди да легне с нея. Случайно открих, че той живее в същата сграда, в която открих своя първи публичен дом и той стана постоянен клиент, все по-ексцентричен. Доста ме разиграваше, като ме караше да му търся момичета от неевропейски вид, ориенталки или негърки - изобщо всичко друго, но не и англосаксонки. След това настояваше да му намаля так сата като на редовен клиент. Той ми беше симпатичен; беше блестящ дизайнер-график, работещ в една рекламна агенция, но понякога ми действуваше на нервите със своите капризи.

Една петъчна вечер, когато си бях легнала, някой започна да звъни упорито на вратата и когато отворих, видях Ниджински в компанията на 2 уличници, видът на които никак не ми хареса, а той взе да ме моли да ги поканя вътре.

- Хайде де, запознай се с двете ми нови приятелки - заекна той, пиянски - те двете са много добри балерини. - Ако те са балерини, аз съм космонавт - казах му аз - лека нощ, отивам пак да си легна. Същата вечер бях изпратила едно от моите момичета вън по работа и очаквах да се върне сутринта с чек. Аз винаги осребрявам чековете и плащам на момичето, независимо дали клиентът ми прави въртели, но този път не очаквах трудности, защото клиентът беше уважаваният ректор на един университет. В 8 часа на врата се позвъни и когато отворих, видях момичето бледо като платно, треперещо и почти изпаднало в истерия. Фоайето долу е пълно с полицаи и фоторепортери - каза тя - и целият асансъор е изцапан с кръв. Вкарах я вътре, дадох и да пие кафе, сложих си очила и перука и слязох да видя каква е работата.

От портиера научих, че се е случило нещастие с Ниджински, който бил откаран в болница, в критично състояние. Когато се връщах в апартамента си, видях размазани кървави петна по стените на коридора. И до днес тези белези личат. Няколко дни по-късно, когато животът му беше вече вън от опас ност, реших да посетя приятеля си в болницата, за да видя как е и какво му се е случило. Той ми разказа, че когато влезли в неговия апартамент, той поискал от момичетата да се съблекат и да потанцуват балет, но те отказали и поискали да свършат работата по-бързо и да вземат парите.

- Я не се будалкай с нас - казали му те - ако ебеш, еби и ни дай по 100 долара. Пияният Ниджински им предложил чек, защото нямал достатъчно пари в себе си. А правилата на професията са такива, че момичетата не приемат чекове. Една уличница не може да иде да осребри чек и за това, когато започнал да пише чека, те се вбесили, грабнали един кухненски нож и го погнали. Двете заедно го притиснали, напъхали кърпа в устата му, вързали му очите. След това счупили една бутилка и с назъбения край му нарязали лицето, отчупили крака на салонната масичка и с него започнали да го бият жестоко. Ритали го навсякъде по тялото и в сла бините и накрая го наръгали с кухненския нож на няколко места - и до днес той има грозни белези по гърдите, корема и гърлото си. Когато изгубил съзнание, те избягали но преди това обрали всичко ценно, което можели да носят със себе си. За щастие, той дошъл на себе си и се повлякъл по коридора и последното нещо, което помни било, че натиснал копчето на асансъора с брадичката си, преди да се строполи през отворената му врата.

Сега Ниджински е много депресиран и води съвсем затворен живот, но ужасното преживяване не го е излекувало от неговата мания. Но сега много внимава с кого провежда сеансите си и съвсем е променил вкуса си към “балерините”. Когато се обажда сега, пак иска 2 момичета, но непременно англо-саксонки.

Има един друг вид типове с болезнена сексуалност, с които бих предпочела да си нямам работа. Тези, които имат манията да бъдат об ливани с нечистотии. Техните сеанси включват всичко - от ядене като свини, до пикаене върху лицето им, грубо казано, макар че са готови да платят солена цена за всеки сеанс, аз обикновено им отказвам, ако не могат да проведат тези сеанси на друго място, а не в моя дом. Един прочут телевизионен продуцент дава цяло състояние за това, което момичетата изливат от пикочния си мехур и го нарича “златен душ”. Този човек беше съвсем нормален, когато се запознах с него, но постепенно започна да се извращава, като искаше разни неща - от вибраор на пениса си, до изкуствен член в ануса си и накрая един ден ме помоли да се изпикая върху него. С времето, това стана негова мания и един ден той се обади и ми каза: - Ксавиера, мечтая една дузина хубави момичета да се изчишкат върху мен - ще ти платя, колкото поискаш, ако уредиш това. Тогава още не бях мадам и с голяма трудност събрах момичетата. След това моя приятел Лари купи няколко пластмасови покривки за легло то ми, защото сеансът щеше да се проведе в моя апартамент. Момичетата бяха предупредени да не ходят до тоалетната преди да дойдат и над петдесеттте долара, беше обещана премия от 25 долара за тази, която пикае най-дълго време. За по-сигурно им казах да изпият една голяма бира преди да тръгнат към апартамента ми.

Продуцентът пристигна поизморен и изпи половин бутилка шотланско уиски преди да легне гол върху непромокаемия ми креват и странния сеанс започна. През цялото време прожекционния апарат въртеше сини филмчета по стената (с нецензурно съдържание), а аз седях на стола с хронометър в ръка и засичах времето на пикаенето. Първото момиче се качи на леглото, разкрачи се над него и се облекчи. След това втората, третата и четвъртата. Урината започна да прелива от леглото на пода и гадната гледка вече ми идваше до гуша. Докато и последното момиче се изпикае, стаята ми вече приличаше на кочина с локвички по пода и с пикня по косата, лицето и цялото тяло на продуцента. Състезанието беше спечелено от една малка пуерторикан ка, която имаше възпаление на пикочния си мехур и продължи да се цеди в продължение на 65 секунди. Но той още не беше стигнал до кулминацията си и затова аз грабнах най-големия изкуствен член, набутах му го в ануса и той се изпразни. След това го хвърлих във ваната, в която бях сипала много “вита- бас” и го изтърках целия, изкарах го, после си спомних, че не съм му мила косата и отново трябваше да го къпя. Бирата, птичките и банята му струваха общо 600 долара и той охотно ги плати. Но аз не исках повече домът ми да се превръща в обществен писоар, затова го изпратих при една конкурентка.

Г-н Филтирич е пък съвсем друго нещо. Този невероятно хубав, умен, чаровен и богат мъж иска да го храниш с лайната си - буквално - със сребърна лъжичка от чиния. Едно познато момиче печели цели състояния, като му телефонира, когато и се приходи по голяма нужда и той винаги и казва да вземе такси и да иде при него. Повечето от моите момичета не обичат да ходят при него, колкото и лесно да печелят тези пари от това, защото 33-годишния г-н Филтирич е толкова хубав и би могъл да бъде такъв великолепен любовник на някое момиче, че не им се иска да правят с него това, което той иска. Това, което особено ме отвращава у Филтирич е, че сервизът, който използува за тази своя гнусна слабост, е от делфтски порцелан - най-ценния за мен експортен артикул на моята страна.

“Хенрих осми” е един от най-мръсните сексуални уроди от черната ми тетрадка и е бил изхвърлян от почти всички почтени ню йоркски хотели, защото е голяма свиня. По-точно, той прилича повече на жаба, отколкото на прасе. Той е отблъскващ човек с маслинени очи, които още малко и сякаш ще изкочат от орбитите си и дебели, отпуснати устни. Ако момичето е ловко, може да оскубе много пари от него, но е нужно много търпение и здрав стомах. Манията на тази еврейска пача е да поръчва огромни количества храна в стаята си и да се нахвърля върху нея, като между другото се стимулира с марихуана, амил нитрат и други подобни средства. Той тъпче всичко в устата си с пълни шепи, като грухти и хърка като свиня и когато не успее да натъпче всичко в устата си, започва да го хвърля из стаята. Той хвърля и разпръсква грах, моркови, кокоши кости, сос и ги лепи по осветителните тела, завесите и покривките, част от тях попадат и върху роклята на момичето и, разбира се, леглото е покрито с храна и лекета. След това, в зависимост от ексцентричността на настроението си, той иска момичето да го рита, бие, връзва, да плюе върху лицето му и понякога, да пикае върху него. Накрая постига задоволяване като момичето постави силен вибратор на пениса му, докато той я ближе с лигавите си мазни устни. Можете да си представите, какви писъци надават камериерките, когато дойдат на другата сутрин да чистят стаята. Сцената е отблъскваща, но разбира се, той няма лоши намерения,  просто е голямо бебе. Но управителите на хотелите имат друго мнение за поведението му и за това той трябва да провежда сеансите си в къщи.

Глава 12

Финанси

Изглежда, всеки мисли, че проститутките от висока класа, особено съдържателките, имат купища пари. И по-специално, адвокатите навярно мислят така, защото те винаги ми взимат три-четири пъти по-високи такси, отколкото на другите си редовни клиенти. Вярно е, че в моя бизнес, както биха се изразили борсовите агенти, става оборот на големи средства. Най-големите съдържателки в града могат да спечелят по 4000 долара седмично през някоя успешна седмица през януари, февруари или март, но през останалото време на годината - обикновено по 2000 седмично. А разноските са големи през цялата година.

В моя апартамент с три спални почти винаги работят по 4-5 момичета от понеделник до четвъртък. В края на седмицата клиентите напускат Ню Йорк и се връщат при своите семейства в Лонг Айлънд, Охайо и по други места. През лятото, още в четвъртък, тръгват за Хемпстън. Освен момичетата в апартамента, обикновено изпращам още по 5 момичета по апартаментите и хотелите на клиентите всяка вечер. Някои клиенти, особено латиноамериканците, правят от посещението на някои мои момичета, голямо събитие. Вечеря, шампанско, вариететна програма - всичко това те искат да поднесат на проституката преди да легнат с нея. Затова не изпращам момичетата на такива вечери за по-малко от 200 долара. Но богатите южноамериканци си имат свой стил и са готови да плащат, за да го поддържат. Повечето мои клиенти идват с устна препоръка. Ако при мен дойде някой, приличащ на богаташ,който пръска големи суми пари, аз веднага вдигам цената над минимума от 50 долара.

Ако видя, че има възможност да плати повече, давам му момичета и противно на правилата си, приемам да ми плати предварително. За “пътуване около света”, ако момичето е съгласно да извърши тази интимна услуга с език по задника на клиента, обикновено взимам двойна такса. Ако той няма достатъчно пари в брой, приемам и чек, даже ако е нов клиент. Личи си кога един мъж е богат. Когато си тръгва някой, който не е от Ню Йорк, а е от друг голям град като Вашингтон, Чикаго или Филаделфия, давам му няколко от своите картички на декоратор на интериори и го моля да ги раздаде на свои симпатични приятели и да ги помоли да ми се обадят някой път.

Когато пристигне някой тексасец, цената е твърда - 100 долара. Те обикновено са най-добрите  ми клиенти. За тези пари, клиентът има право да прекара половин час с момичето и ако не е доволен, парите не му се връщат. Дребните борсови агенти ги вмъкваме между другите за бързи сеанси по 50 долара. Те не са взискателни, защото винаги им се иска. Често се отбиват, но не са от тия, които висят с часове и се наливат с напитките ми. Обикновено са много лесни. Понякога идват импотентни мъже, които ближат по момичета и пак не могат да свършат. Те ми губят много време и обикновено ми създават неприятности, когато дойде време да плащат. Но повечето мои клиенти свършват за по-малко от половин час, колкото им се полага. Ако след това искат да повторят, дори и със същото момиче, вътре в същия половин час, трябва да платят отново. С момичетата деля наполовина и всяка вечер им плащам. Момичетата, които изпращам по хотелите, обикновено се връщат още същата вечер, след като са свършили работата, за да ми дадат моята част.

Но понякога са така изморени, че ми донасят парите чак на дру гия ден. Изпращаните навън момичета почти винаги са честни и делят почтено парите с мен, те не ме лъжат. Например, ако изпратя някое момиче в хотела и вместо един път, тя повтори сеанса с клиента 3 пъти, тя може да вземе 150 долара, а на мен да каже, че е имала само един сеанс. Но това почти никога не се случва, особено ако клиента реши да ми напомни колко е платил. Навярно се надява, че някой път ще му намаля таксата. Много мъже се събуждат надървени сутрин и искат да ме видят, но в момента не могат да дойдат. За тях имам специален начин. Те ми се обаждат по телефона и аз ги възбуждам само с приказки, докато се изцедят. За това обикновено не ми плащат, но знам, че някоя вечер ще дойдат при мен и ще ми платят.

Доста от тях са мазохисти, които се изпразват, когато им описвам как ще им завържа тестикулите и ще ги пронизвам с игли, как ще ги пердаша по задника със стоманена четка, как ще им сложа белезници и ще ги бия с камшик с 9 жила. Но сега се опитвам да преустановя този вид услуги защото обикновено съм на крак от 5 сутринта, заета с административните задължения на мадам и точно когато си лягам за необходимия ми за красотата сън, тези мераклии ми се обаждат.

Някои от момичетата живеят в апартамента ми по цяла седмица или месец. За това те ми плащат по 5 долара на седмица и разбира се, имат право първи да си изберат клиент, особено от идващите на обед, които искат бързо връткане или минет. Момичетата не възразяват срещу този наем и той е от помощ за мен, защото разноските по апартамента ми винаги възлизат на 500 - 1000 долара месечно. За да върви добре и да се разраства работата ми, бях принудена да въведа чисто американската система на кредит. Например, една акционерна фирма от Уол Стрийт има при мен кредитна сметка от над 2000 долара. Те изпращат при мен най-добрите си оперативни служители от провинцията и клиенти, а веднъж седмично заместник-председателят поставя парите, които ми дължат в един плик и ги изпраща по куриер на фирмата.

Много често ми плащат с лични чекове, но това е рисковано. Както във всяка друга търговия, невъзможно е да избегнеш фалшивите чекове и сметки. Водя си специална червена тетрадка с текущи сметки. Отляво вписвам имената на клиентите и колко плащат. Отдясно са имената на момичетата, с които са били. По този начин съм сигурна, че на всяко момиче е заплатено правилно. Зная също прихода от всеки един ден. Накрая на тетрадката водя списък на клиентите на кредит и колко ми дължат. Водя също списък на фалшивите чекове, които съобщавам на Лари, за да се опита той да събере парите. В червената тетрадка завеждам и парите, които влагам. Парите, които изпращам на майка си в Холандия, са заградени с червено.

Казала съм на майка си да внася тези пари, така че ако нещо се случи с мен, тя да бъде обезпечена. Докато името и снимката ми не бяха публикувани в световната преса, във връзка със скандалите за подкупа на Ню Йоркската полиция, майка ми смяташе, че съм декораторка на интериори. Успявах да прикривам честите си премествания на нови адреси, като я карах да пише на адреса на Лари. Бях и казала, че живея с Лари и се надявам един ден да се омъжа за него. Винаги, когато у дома се съберат повече от 1000 долара в брой, телефонирам на Лари и казвам: “Току-що се видях с Джордж” или “Джордж беше тук”. Това значи че имам “т” - 1000 долара, които трябва да бъдат прибрани в касата. Трябва да внимавам, какво говоря по телефона, защото често откривам, че ме подслушват.

Но нека сега ви покажа и обратната страна на касовата книга - огромните ми разходи. Накрая на книгата виждам, че ми дължат 8000 долара по кредитни сметки и фалшиви чекове. Ако успея да събера поне 3500 от тях, пак добре. Годишните ми загуби от мамене в бизнеса, възлизат на повече от 20% от общите ми печалби. Всъщност, ако работата ми беше законна, щях да приспадна значителен процент за амортизация на тялото ми. Като се погледна днес в огледалото, виждам, колко е уморен видът ми, а съм само на 28 години, но проститутките стареят бързо от безсънните нощи и неприятностите с арестите и малкото време за почивка.

За щастите, аз не пия, не пуша и не употребявам наркотици, иначе щях да изглеждам още по-стара. За да ви дам представа как някои хора мислят, че могат да измамят проститутка при плащането, ще ви разкажа за един мъж от Лонг Айлънд, който забавляваше свои приятели при мен и заборчля с 2000 долара. Изпратих му чисто напечатана сметка за консултация по дизайн на интериор. Тъй като той не плати, Лари му телефонира и клиентът каза, че ми е изпратил чек, който бил осребрен в Калифорния. Казах, че това не е вярно, защото аз осребрявам всичките си чекове в Ню Йорк и тогава той показа на Лари анулирания чек.

Той беше изготвен на мое име и някой беше подправил името ми. Виждала съм такива номера и по-рано. Този приятел наистина беше изготвил чека на мое име и след това го беше дал на някого да подправи името ми и да осребри чека в Калифорния, а после да му върне парите. Така, той не само си запазва парите, но и получава намаление на таксата, заради направените разноски по чека. Така, както вече казах, имам 20% загуба от прихода и това представлява 10% загуба в брой, защото всяка вечер плащам на момичетата в брой техния дял, даже ако приема чек или клиентът остане да ми дължи. Най-големи разходи имам, когато полицията направи хайка в апартамента ми и арестува мен и моите момичета.

Тази година съм имала вече 3 катастрофални нахлувания. Едното беше през март, второто - през април и третото - в края на юли. Всеки път, когато ме арестуваха, аз трябваше да плащам, за да ни пуснат под гаранция, да платя глобите, които ми налагат и най-вече да платя на адвокатите. Тук не влиза това, което плащам като откуп на полицията. Тези откупвания правят средно 1000 долара месечно и повече и се разпределят по целия участък. Един-два пъти офицери са ми казвали, че са анулирали оплаквания срещу мен, но факт е, че току-що бях принудена да се преместя на нов адрес за четвърти път, за по-малко от година.

След всеки арест трябва да се премествам в нов апартамент, в нов район. Това означава наемане на фургони, нов мокет, инсталиране на телефоните отново и усилия да се започне работа на новия адрес. Така че сега имате добра представа за разноските, които имат големите съдържателки. И най-обикновените разноски по водене на домакинство като моето, са големи. Всяка вечер трябва да имам прислужница, понякога лакей, а и напитките, с които черпя клиентите си, също струват пари. В работа, като моята, има и доста дребни разноски, които могат да съставляват едно голямо перо от бюджета.

Да вземем например неглижетата големи номера, черните мрежести чорапи, бикини, сутиени, колани за жартиери и перуки, които купувам за трансвертистите, които искат да бъдат обличани като жени. Тези фини дамски долни дрехи са нетрайни, защото силно се разтягат и обезформяват от извратените клиенти, които се обличат в тях. А и трябва често да се перат, защото тези ненормални се празнят върху тях или в тях. Най-тежките ми разноски са за адвокати и откупвания. През последните 8 месеца те са ми стрували около 25000 долара. Платих 400 долара на полицията само за да си получа черната тетрадка след последния арест. Тази тетрадка, която съм съставила сама, е сърцето на работата ми. Така, както водя всичките си финансови сметки в червената тетрадка, в черната записвам всички сведения за клиентите си. Имена, адреси, телефонни номера. Ако има домашен телефон, ограждам го със скоби, за да ми напомня, че мога да го използувам само в извънредни случаи, като фалшив чек, например.

Водя си кратки бележки за клиентите като например, дали дават по 50 или по 100 долара, дали искат 2 момичета наведнъж, пият ли много, дали са извратени, или мазохисти, със силно развит член, симпатични, стеснителни, обичат ли разнообразието, обичат ли минет, плащат ли допълнително за “пътуване около света” и впп - това значи да си взема парите предварително, защото е стиснат или ще се опита да ме измами. Един типичен запис в тетрадката ми изглежда така: “Питър Пан;..;О.К.;Лолити;умалително.”. Преведено, това значи, че клиентът Питър Пан плаща “..”, което е шифърът за 50 долара. Кредитът му е добър (О.К.). Обича съвсем млади момичета (Лолити). Има малък член (умалително).

Друг клиент е зашифрован в тетрадката ми както следва: “Стийв Суперкок;…;Впп;групи;С.Ф..”. Името на Стийв подсказва големината на члена му. Плаща “…” или 100 долара. Кредитът му не е много добър, пазари се за цената, затова трябва да си взема парите предварително (впп). Обича сеанси с повече от едно момиче (групи) и е от Сан Фран- циско (С.Ф.). Ако след името сложа “гр”, клиентът е мазохист и когато идва, изваждам “пазарската си чанта”. Понякога в тетрадката записвам истинското име на клиента си, следвано от псевдонима му. Аз знам кой всъщност е всеки, но изпълнявам желанието му да бъде наричан с друго име, което сам си е измислил. За това не е трудно да се разбере, защо не мога да си позволя да загубя тетрадките си, които са наистина най-ценното нещо, което притежавам. Трябва да си ги получа обратно и естествено плащам, за да постигна това.

И още един вид услуги ми струват много по-скъпо, отколкото би трябвало. При четирите ми премествания през последната година, винаги съм се обръщала към един и същи агент по недвижимите имоти. Този приятел ми надписва таксите и комисионните, мами ме наляво и надясно, но аз не се отказвам от него, защото той винаги ми намира “хладно място”. Той познава домоуправителя и инспектора и знае дали и други момичета работят в същата сграда. Всичко това е толкова важно за мен, че не мога да се пазаря за разноските. А агентът по недвижимите имущества не изнася нищо от сделките си с мен и нищо не иска срещу това. Доста често използувам израза “иска нещо насреща”. Аз наистина работя на принципа на насрещните сделки. Един човек, който притежава частен клуб в Ню Джърси, ми доставя по-голямата част от напитките на цели каси, които взема от склада на клуба.

За една каса му давам по едно момиче, а на момичето плащам по 25 долара. Този човек е почти винаги настроен, а веднъж дори поиска 5 момичета за една нощ. За това ми даде 3 каси напитки и ми изпрати чек за 100 долара. Цветарят ми даде 2 хубави декоративни растения на стойност 80 долара за един кратък сеанс. Бижутерът ми дава добро намаление на цените, срещу едно връткане отвреме-навреме и даже старият обущар-евреин, който прави много хубави обувки, приема да му се заплаща с момиче. На мен той направи чифт прекрасни обувки, които като нищо струваха 50 долара и когато отидох да си ги взема, той ме сложи на стола в мръсната, тясна стаичка и аз само си свалих пликчетата, свих нагоре краката си, разтворих ги и старият кундурджия успя да го вдигне достатъчно, колкото да влезе и бум-бум - за 2 минути свърши и аз си отидох с обувките.

Един производител на мебели ми даде 2 стола и един шезлонг за няколко минета и даже персоналът на китайския ресторант на партера на моята сграда ми носи китайски ястия с намаление. В замяна на това, давам на китайците по едно момиче на половин цена, за 25 долара. Освен това, един път месечно имат право на безплатно връткане срещу безплатен обед. На петимата портиери на сградата давам по 10 долара бакшиш седмично, но главният надзирател предпочита да му давам момиче 2 пъти месечно, което по моята счетоводна система е равно на 100 долара. Домоуправителя подкупвам по същия начин, така че обслужването на двамата по насрещен начин ми струва 200 долара месечно.

Тези “подаръци” си струва да се правят, защото след арест проститутките биват изгонвани веднага, но това не ми се случи при последния ми арест, който доби широка популярност. Пуснах на домоуправителя едно допълнително връткане и като специална услуга бутнах безплатно и на един негов приятел. Така ми беше позволено да остана в апартамента си, докато успея спокойно да си намеря ново място, където да се пренеса. Много е важно да бъдеш в приятелски отношения с персонала на сградата. Спомням си, че една вечер се върнах от гостуване у приятели много настроена, а на входа дежуреше високото 17-годишно негърче. Казах му да се качи в апартамента ми, за да му дам някакъв бакшиш. Той се качи и аз просто го изнасилих. Ебахме се като луди, освен това му дадох и 10 долара, така че той остана много доволен от “бакшиша”. Лошото беше, че се влюби в мен. За мен, това беше все едно да си измия ръцете. След като веднъж го бях имала, го забравих, но той продължаваше да ме търси и да ми дава подаръци като грамофонни плочи и цветя и с голяма трудност го убедих да не ме безпокои повече.

Имам също един аптекар-женкар, който ми дава амил нитрат без рецепта и ми продава на изгодна цена желето “коромекс” и други козметични средства, които купувам в големи количества. Макар че не съм се ебала с него, понякога ми изпраща свои специални приятели, които обслужвам. Една от моите приятелки има прекрасен апартамент, който е обзавела буквално с ебане. Всичко в апартамента и е подарено от производители и търговци, с които се е връткала. Както споменах, един от големите ми разходи е за инсталирането на четирите телефона всеки път, когато се местя в нов апартамент. Това е голям труд и за него са нужни два-три дена, тъй като имам комплект стенни телефони плюс други на две места в апартамента. За щастие, имам приятел в телефонната централа, техник, когото викам, когато имам нужда от него. Той идва и сам свършва цялата работа, а аз му давам момиче или сама лягам с него.

Когато работех при Мадлен открих, че едно момиче може да пътува безплатно даже около света. Искам да кажа, да пътува със самолет, а не да ближе задник. Мадлен беше от Южна Африка и обичаше да ходи там на гости, но пътуването до там е скъпо, около 1000 долара за първа класа. Един от най-добрите и клиенти беше един мераклия, собственик на чуждестранна въздушна компания. За един билет отиване и връщане, тя му даваше момичета за стойността на билета и така, даже след като платеше на момичетата техния дял, спестяваше си 50% от стойността на пътуването. Когато започнах да работя като мадам, същият този човек дойде при мен и предложи билети срещу момичета. Казах му, че ще уговоря нещо с него, когато поискам да отида в Холандия. Такава сделка наистина си струва да се направи, ако искаш да направиш дълго пътешествие до Хавайските острови или до Австралия. Тогава наистина се чувствува разликата между купуването и насрещната замяна на билетите.

Един агент от пътническо бюро, който ми изпращаше клиенти, искаше да му давам момичета безплатно. Никога не съм се лъгала да дам някому безплатно само защото ми изпраща клиенти. Ако започнеш да правиш така, всеки ще иска безплатно връткане в замяна на това, че праща нови клиенти, снежната топка се превръща в лавина и скоро започваш да се връткаш с всеки безплатно. Пътническият агент се опита да придаде делови характер на предложението си. Изтъкна, че за всеки 10 билета, които продава за Европа, получава един безплатно за себе си. Казах му, че много съжалявам, но не мога да се меря с поощренията, давани от въздушните линии. И все пак по Коледа, когато моите най-щедри клиенти се отбиват при мен, аз сама им давам по един безплатен сеанс, нещо като празничен подарък.

Миналата Коледа сметнах, че моментът е подходящ да изпратя по една изработена с вкус картичка на клиентите си и в същото време да им напомня за себе си и да им дам новия си адрес. След Коледа ми се обадиха доста мъже, които ми благодариха за това. И така, това е историята на моите приходи и разходи като най-голямата мадам на Ню Йорк. Мисля, че това доказва, че моята работа може да бъде легална и че жени като мен биха могли да допринесат много за изграждането на това, което кметът Линдси нарича “град на удоволствията”, а градът и държавата биха могли да извлекат приходи от данъци и позволителни за работа, които сега плашам всъщност на мошеници-полицаи и на политически лидери.

Глава 13

Не смесвай работата и удоволствието

От най-древни времена, нито едно правителство не е премахнало проституцията, защото мъжете имат нужда от нея. Доказателство за това е, че моите най-добри клиенти са представители на най-издигнатите слоеве от правителствените и делови кръгове и поддържат моята работа, независисмо от това, че полицията ме тормози и че трябва често да си сменям адреса. Зле възпитаните, крадливи, агресивни уличници са друго нещо, разбирам това, но тези, които си седят тихо у дома и използуват телефоните, без да се предлагат по улиците и хотелите, трябва да получат разрешение, и даже да се поощряват да вършат нашата работа по деликатния, хигиеничен и възпитан начин, по който аз я върша.

Старата поговорка “да не се смесва работата с удоволствието” не винаги важи за бизнеса на удоволствията. Ако не влагах сърце в работата си или ако не се влюбвах отвреме-навреме, би трябвало да полудея. Например, през самотната Коледа след като Карл ме напусна, бях в Майями, като гостенка в дома на едно известно Ню Йоркско леке, Денис Тейлър и проклетата му жена - шведка. След като тя заспиваше нощем, той идваше в моята стая и правеше любов с мен до зори. Но аз имах нужда от някого само за себе си, с когото да прекарвам празниците, мъж, който да ме придружава по гости и по частни клубове. Една вечер отидох с компания в клуба Палм Бей, където беше доста претъпкано, но весело. Макар че домакините се стараеха да ме включат в разговорите и танцуването, чувствувах се много самотна. Отвреме-навреме правех по една разузнавателна обиколка из стаите, но всички привлекателни мъже бяха заети.

Към края на вечерта, когато седях сама на бара с чаша портокалов сок в ръка, шумната тълпа около мен се разтвори като галилейското море и оттам се появи един от най-великолепните мъже, който бях виждала в Майями - сам. Той беше така ослепителен, че можеше да бъде класическа илюстрация на любовник в изданията на “Космополит”. Безупречният бял костюм подчертаваше равномерния му загар, а лицето му беше увенчано с черни коси, подстригани в римски стил и контешки дълги. Навярно беше към четиридесетте. Очите му имаха изражение на изгубен странник. Когато мъжът се приближи до мен, очите ни се срещнаха и ние неволно докоснахме ръцете си. Аз заговорих първа:

- И вие ли сте самотен като мен?

- Като че ли да - отговори той, за моя най-голяма радост - и не бих се отказал от очарователна женска компания.

Без никаква съпротива от моя страна, той ме хвана под ръка и ме изведе от клуба, качи ме на такси и ме заведе в една дискотека, където се смяхме, танцувахме и си говорихме на немски до около 3 часа сутринта. Името му беше Пол Линдфелд, той беше прочут Ню Йоркски дизайнер на бижута, от немско-еврейски произход, наскоро разведен. Когато танците приключиха, той ме заведе в жокейския клуб, където беше отседнал, и без много думи се мушнахме в неговото легло. Ние така се нахвърлихме един върху друг и така се разстрастихме,  че хората от съседната стая започнаха да се оплакват и да чукат по стената. Но ние не им обърнахме никакво внимание. Преди да заспим изтощени, почувствувах, че бих могла сериозно да се влюбя в този човек и че преди отношенията ни да се задълбочат още повече, трябва да му кажа коя съм и с какво се занимавам.

Не мислех, че ще приеме новината зле, защото беше светски човек. Чувствувах, че ще може да ме приеме заедно с моята професия.

- Пол, трябва да ти кажа нещо за себе си, което трябва да знаеш! - Казах аз.

- Вече знам - каза той сънливо - ти си чудесна в леглото.

- Благодаря ти за комплимента - казах аз - но работата е малко по-сериозна. Ако не бях добра в леглото, не бих могла да упражнявам професията си, ако можеш да се досетиш какво имам пред вид.

Какво точно искаш да кажеш? - Попита той, вече разсънен.

- Опитвам се да ти обясня, че не съм точно такава, за каквато ме мислиш - дизайнер на интериори в годишен отпуск. Всъщност съм професионалистка - момиче на повикване.

Той изведнъж седна и се отдръпна. Преди да успее да проговори, аз продължих:

- Моля те, не мисли, че ще искам да ми платиш или нещо такова. Тази нощ не бях на работа. Дойдох при теб, защото те желаех. И за да смекча удара, добавих: - Правя го само за да помагам на родителите си.

Пол явно беше шокиран от признанието ми, но след като поговорихме още малко, прие го безусловно. На другата сутрин напуснах дома на Тейлър и се пренесох при Пол, и всеки миг през следващите няколко дни прекарвахме заедно, като се влюбвахме все повече. Отдавна не се бях чувствувала така, въпреки целия си опит. Да оставим Ивълин Сейнт Джон - това беше нещо много по дълбоко. Ние ходехме навсякъде заедно и той беше тъй хубав, че бих се гордяла, ако можех да го закача на гърдите си като военен кръст. След като се бях върнала в Ню Йорк, след отчайващо дълго мълчание, Пол най-после ми се обади, че бил много зает и започнахме пак оттам, докъдето бяхме стигнали в Майями.

Пол живееше на 25-я етаж, в апартамент на Сентръл парк-юг и зимната панорама вън към заснежения парк беше великолепна и много романтична. Апартаментът беше елегантен, скъп и украсен с вкус с антични предмети. Спалнята имаше овален прозорец, откъдето обичах да гледам пейзажа и да мечтая. Пол имаше хубаво приятно тяло, но не беше едър и всъщност беше неопитен любовник. Но на нас не ни трябваха кой знае какви гимнастики. Различните начини се прилагат обикновено, когато нормалното положение започва да омръзва. Но когато човек е влюбен, нормалната поза е не по-малко интересна, отколкото ако застанеш на главата си. Чувствата ми към Пол в този момент бяха почти толкова силни, както бяха по-рано към Карл.

За пръв път след раздялата си с Карл, чувствувах такова нещо, защото той така ме беше наранил, че се боях да не би някой друг да ми причини такава болка. С една дума, бях станала по-възрастна, по-зряла. А зрелостта идва със страданието и с жизнения опит. В апартамента си бях инсталирала един телефон спецално за него и честолюбието му беше поласкано от това. Тогава работех сама и лесно можех да се освобождавам вечерно време. Понякога ходехме на театър и винаги след това се връщахме в неговия апартамент. Около един месец след като бяхме започнали нашата пламенна любовна афера, Пол ме помоли да му позволя да ме люби “по гръцки”. Никога по-рано не бях правила това и се възпротивих, но Пол настояваше:

- През живота си ти си правила всякакви неща. Проституирала си, а преди това си имала още много мъже, за това ако обичаш, позволи ми да ти отнема девствеността на единственото място, където ти е останала.

Аз го обичах и го оставих да прави каквото иска. Странно, колко беше развълнуван Пол от обладаването на задната ми част и колко се увлече. Той караше с ритъм, който направо ми разбърка вътрешностите, а и страшно болеше. От тази нощ той редовно искаше да правим любов по този начин. В началото болеше, но след време свикнах и даже понякога ми беше приятно, защото за щастие той не беше прекалено едър за мен. И все пак, той не мислеше за моето удоволствие. Своите желания поставяше на първо място, независимо дали аз харесвах това или не. Започнах да забелязвам у Пол черти на характера, които обезпокоително ми напомняха за Карл.

Освен че в половите отношения беше егоистичен, Пол не беше и никак щедър - даже по-стиснат от Карл. И през студените зимни нощи му беше жал да наеме такси. Това ме поохлади, макар че все още дълбоко го обичах. Започнах да забелязвам и други неща у своя адонис. Хем искаше да си има постоянна приятелка, хем искаше да има пълна свобода, а и не беше от мъжете, коио могат да се обвържат само с една жена. Откакто пътят на любовта започна да става каменист, аз все по-често започнах да оставам сама и започнах да се движа в компанията на любителите на груповия секс, за да не мисля за разочарованията в любовта си. Една вечер имах среща с група приятели в един бар на Първо авеню, наречен “моят дом”.

“Моят дом” имаше в предната стая бар с пиано и една задна стаичка, където щеше да се събира моята тайфа. Докато търсех масичка за сядане, погледът ми падна на една жена с руси коси и красиво лице, която твърде много приличаше на мен. Нарцисизмът, който е заложен дълбоко у всеки от нас, ме привлече към нея. Когато се приближих, чух как тя говори с топъл нисък глас и почувствувах, че бих се радвала да я имам. Макар че нямаше вид на жена, която си пада по груповия секс, мъжът, който беше с нея, приличаше на такъв и затова избрах стратегията да действувам чрез него. Приближих се до тях изотзад и пошепнах на ухото му:

- Здравейте, казвам се Ксавиера и ще ви направя предложение, което надявам се, няма да ви обиди. Ще ми бъде наистина много приятно да направим нещо заедно с вас и вашето момиче - дори за предпочитане е само с нея; има ли някаква въжможност?

Не беше нужно да си търговски агент за да му продадеш тази идея. Той започна да се смее и подскача и беше твърде развълнуван. След това предаде предложението ми на момичето, но тя беше шокирана и се затвори в черупката си, без да каже нещо.

- Слушайте, ако предложението ми може да предизвика ревност или неприятни чувства, кажете ми това и аз ще се оттегля. Но ако се присъедините към мен и дойдете на гости у един мой близък приятел,  важна политическа фигура от Олбъни, ще имате време да го обмислите. А ако ви харесва моята идея, можем още сега да я приложим. Ако не, тръгваме на гости.

По настояване на приятеля, който явно беше мераклия, двамата дойдоха с мен. Неговото име беше Марвин, нейното - Лайза, и двамата ходеха от 2 години, макар че бяха женени за други партнъори. Постояхме на гости около 2 часа, като аз използувах тази възможност, за да подразня Лайза. А начинът да раздразниш една жена или поне да познаеш дали е чувствена, е да я погалиш по вътрешната страна на ръката над лакътя, по косата или по врата. Ако седите на маса, можеш да посегнеш и да я погалиш по задната страна на краката. Чувствената жена винаги реагира на това. Размекната от няколко чаши и почти прелъстена от мен, Лайза реши да дойде с Марвин у мен около полунощ. Преди да тръгнем, аз взех някакъв голям тексаски рапон, който имаше много богат и много отегечен вид.

- Ако ми платите 100 долара - казах на тексасеца - ще прекарате времето си по-добре от колкото тук. И даже това може да се окаже най-интересната нощ в живота ви. Мога да ви обещая фантастичен групов секс - продължих аз - можете да гледате, какво правя с момичето, а може и сам да участвувате и да го правите с мен или с нея. Обикновено аз не взимам хора от приеми, за да правя от тях свои клиенти, но в този случай ми се отдаде възможност да съчетая работата с удоволствието.

На Марвин и Лайза, разбира се, нямаше да взема нищо, защото исках отношенията ни да си останат приятелски. Те бяха за удоволствие, а не за печалба. Докато стигнем да моя апартамент, Лайза се освободи от задръжките си и започна бавно да се разсъблича, докато остана съвсем гола. Тялото и беше чувствено, подобно на картина от рубенс, пухкаво и закръглено. Гърдите и не бяха големи, но бяха твърди и високи, устните и бяха влажни и нежни, езикът и - жаден за целувки. Очите и имаха отсъствуващ поглед, сякаш знаеше, какво може да очаква и все пак, детински наивни. Докоснах устата и с нетърпеливите си устни, после страните и носа и, вмъкнах топлия си език в малките и уши с форма на раковина.

Тя трепна и въздъхна, кожата на краката и ръцете и настръхна. Погалих я по тила и врата, а копринено-русата и коса се плъзгаше между пръстите ми като пясък. Двете направихме крачка назад и сякаш паднахме върху облак, излегнахме се на леглото ми. Неистово желание към зовящото й тяло разпали кръвта ми и аз посегнах с една ръка към лявата и гръд, като в същото време галех зърното на дясната с език, с кръгообразни движения около него. Лайза, като котенце, което се събужда за вечеря, започна да мърка тихичко, но дълбоко. С едната си ръка тя започна да натиска главата ми все по-надолу и по-надолу, докато я обхвана с бедра и я притисна към извора на най-голямата наслада.

С пръсти леко разтворих листенцата на нейното цвете, а тялото и се изви напред и нагоре, за да отвори по-широко вратата на нашата приятна игра. И веднъж, щом тя беше отворена, вече нямаше път назад. Езикът ми започна да играе навътре и навън, като все повече я възбуждаше.  В това време, Марвин и тексасеца наблюдаваха в очакване, развълнувани от гледката на тази любовна сцена. Двамата се покатериха върху голямото легло, но тогава стана много тясно и аз им заповядах:

- Дръпнете се, искам да бъда още с моето момиче! Те ме послушаха. Аз изведнъж се почувствувах като мъж, който се старае да пази своята любима. Зная къде точно да намеря клитора, често по-добре и от мъж. Разтваря се влагалището на жената откъм горния край и там, понякога дълбоко скрит, като миниатюрен пенис, се намира клиторът. Той съдържа същия брой нерви като мъжкия еквивалент и за това е много чувствителен. И той се втвърдява също като пенис и трябва само да го подразниш с вибриращ език, с пръст или с вибратор, за да се възбуди жената и да се изпразни.

Когато жената достигне до кулминацията, това става почти както при мъжа. Ерекцията изведнъж експлоадира, клиторът изчезва и чувствуваш как цялото тяло трепери в екстаз със спастични движения, невъзможни за контролиране. Докато се занимавах с новата си играчка Лайза, тялото и сякаш излъчваше аромат на цветето орлови нокти през пролетта, а вкусът и беше като меда за изгладнялата пчела. Дразнех клитора и, а ръцете и притискаха главата ми все по-навътре! Със все по-бързи движения тя вдигаше тялото си и обвиваше главата ми с бедра, докато се изля върху мен и намокри устните ми и бузите. Лайза и аз, сякаш се събудихме от сън и си спомнихме за мъжете. Почти като обезумял, Марвин се хвърли върху мен, а тексасецът - върху Лайза. Бяхме потни и телата ни издаваха шляпащи звуци.

Дишането ни беше шумно, примесено със стенания. Комбинациите и желанията бяха неизчерпаеми и беше вече почти утро, когато замаяният тексасец, още неразбиращ, какво точно беше станало, се облече и си отиде. Когато си отидоха и Марвин и Лайза, заспах напълно осъществена. И това беше началото на период на групов секс за мен, макар че още ходех с Пол и бях много влюбена в него. Но синдромът беше плашещо подобен на този при Карл. Както при Карл, признах си за случая с Лайза и Марвин пред Пол, като се надявах , че ще разбере докъде може да ме докара. Но вместо да изпита съчувствие, думите му бяха:

- Кога ще можем да се съберем с тях? Пол никога не беше участвувал в групов секс и трябваше да го оставя, както си беше.

Имах достатъчно горчив опит от превръщането на нормални мъже в маниаци на тема групов секс, което прави връщането им към нормален живот, обикновено невъзможно. Но за да угодя на Пол, организирах вечеря с двойката, след което отидохме у Пол. Трябваше да ръководя сеанса и макар че нямах желание за това, не исках да гледат на мен като на мокро одеало. Изтеглихме леглото на Пол в средата на стаята, струпахме се на него голи и започнахме играта. Започнах да целувам гърдите на своя приятел, като възнамерявах постепенно да стигна до пениса му, но когато поисках да направя това, видях че срамежливата теменужка Лайза вече е пристигнала там. Тя смучеше пениса му и цялото тяло и очевидно го харесваше. И си личеше, че харесването е взаимно. Двамата бяха напълно погълнати един от друг, а аз откачах от ревност.

Ако нямам чувства към мъжа, мога да участвувам с него в групова сцена, но когато съм влюбена, не мога да понасям факта, че той се забавлява с друга жена, даже ако тя е била моя любовница за една нощ. Тази вечер не  можех да гледам спокойно как моят приятел се забавлява с Лайза, как я ебе и ближе. Така се разстроих, че излязох от стаята с увиснал нос и телефонирах на моята дежурна по телефон, за да се намеря на работа. Марвин, с когото обичах да разговарям, без да изпитвам физическо желание към него, излезе и започна да ме ближе и целува навсякъде, но ус- тата му беше много влажна и лигава, а аз не бях в настроение да бъда поливана със слюнки. Накрая не можех повече да търпя това и предложих на всички да се разотидат и да ме оставят сама с Пол, което разсърди любовника ми и той се цупи цяла нощ. Все по-често през нашите редки и ценни вечери, прекарани заедно, той ме питаше:

- Защо не поканиш някоя твоя приятелка?

Тъй като наистина много го обичах, излизах от кожата си, за да придумам някое момиче да участвува, макар че тя самата не ме привличаше. Случваше се да имам приятно прекаран половин час, но след това Пол и момичето се увличаха един от друг и се държаха така, сякаш не съществувах. А едно момиче чак се разрева, когато и напомних, че тя е тази, която трябва да си отиде. Разложението вече обхващаше нашата връзка. Сега аз само давах, а Пол само вземаше. По това време водех трескав живот, както винаги става зиме, когато мъжете са по-възбудени и повече им се иска, не знам по каква причина. И все по-натегнатите отношения в любовната ми връзка и професионалния живот започнаха да ме уморяват. Срещите ни ставаха все по-редки и кратки и най-после се стигна до там, че не чувствувах никакво физическо желание към Пол.

Даже започнах да го запознавам с приятелките си без никаква ревност. Но с Пол все още често говорехме по телефона с часове наред и си разменяхме шеги. Навярно това беше продължение на нашето континентално чувство за хумор. Във всеки случай, продължавахме телефонната си връзка. Обичам да слушам разни гласове и понякога само по гласа почти си представям как изглежда един човек. И често излизам праваа понякога правя ужасни грешки, какъвто беше случая с Нестор от Детройт, с когото се запознах по телефона. Нестор беше получил името си от един клиент, негов съгражданин. Започна да води с мен дълги и скъпи разговори всеки ден, седмици наред. Гласът му беше наистина божествен. От звука на гласа му си изградих представа за него като висок мъж, 6 фута и 3 инча, с конструкция на футболист и умопомрачително красив.

Беше малко арогантен, но все пак приятен. Беше богат, но не се перчеше с това. И ми разказа за своята великолепна къща в града по мил и непретенциозен начин. Разговорите с него ме подкрепяха по време на работа и аз с нетърпение очаквах да ми се обади всеки следобед. Най-после Нестор ме покани да прекарам един уикенд при него в Детройт и даже намекна, че това може да има и по-сериозни последици. Съгласих се с радост. Няколко дни преди запланувания уикенд аз витаех в облаците и разправях на всички:

- Мисля, че вече намерих човека, за когото ще се омъжа! В петък, когато се стягах за заминаване, той пак се обади и ме помоли да сложа в багажа някои еротични филмчета, просто за забавление.

- Прожекционния ми апарат е счупен - излъгах аз.

Не ми се искаше да развалям този нормален и с мъжествен глас човек. Исках да поставя отношношенията ни още от начало на правилна основа и да ги поддържам такива.

- Не се грижи за прожекционния апарат - каза той - аз имам хубав апарат.

- Защо толкова настояваш за тези мръсни филмчета? - Попитах аз - аз исках да се откъсна от тази обстановка, а ти искаш през почивните дни да се занимавам с такива работи.

- Е, миличка, нищо, донеси ги пък. - Настояваше той.

- Добре - съгласих се - само да не мислиш, че ще ги гледам.

Тръгнах за летището. По целия път за Детройт мечтах за почивните дни, които щях да прекарам с този мултимилионер, който, както ми беше казал един мой приятел, се славеше като много добър в леглото. Нестор ме посрещна на летището - костелив и висок 5 фута и 5 инча. Мечтите ми започнаха да рухват една след друга. Моят герой не само имаше глинени крака, но и даже крачета като кибритени клечки и лице на мустакато джудже-магъосник. Приятната дързост, която звучеше в гласа му по телефона, беше всъщност почти непоносима лигавост. Единственото нещо, което съвпадаше с предварителния му образ, беше богатството му. Нестор ме заведе във великолепната си къща, с изящно подредени стаи и картини от стари майстори по стените. Но извън всичко това, той беше чаровен като костенурка и интересен като пътно-транспортно произшествие.

Къщата беше много тиха и в нея се чуваше само мяукането на кривогледата сиямска котка без нокти. Нестор поигра с котката, нахрани я, пусна телевизора и седнахме да гледаме как космонавтите от Аполо се разхождат по луната. Около полунощ вече бях почти умряла от глад и той най-после сложи говеждо филе да се пече във фурната и това беше чудесно, защото една година не бях яла домашно приготвено ядене и само по време на работа изтичвах до кухнята за секунда да хапна няколко залъка. Навярно ще помислите, че много ми е харесала тази провинциална атмосфера, но всъщност се отегчавах до смърт. А този човек само ме ебеше - един, два, три пъти, включи десетина най-различни вибратора и изкуствени членове, след това започна да прожектира филмчетата, скъса две от моите и обеща да ми ги залепи сутринта, което изобщо не направи.

След това, в три и половина сутринта седнахме да вечеряме, после в пет легнахме да спим. В девет часа бече бях будна и бодра и исках да проведа няколко телефонни разговора с Ню Йорк. Но Нестор още хъркаше и се ядоса, че съм го събудила.

- Не можеш ли да поспиш до около 3 часа следобед?

- Да спя до 3 следобед?

В Ню Йорк винаги съм готова и облечена в 9 сутринта - винаги. Никога не спя повече от 4 часа.  Той стана ядосан, смени чаршафите, сложи старите в пералнята, изми съдовете и нахрани кривогледата котка. И това беше всичко. Помогнах му за чаршафите и казах:

- Това можех да го направя и в къщи. Искаш ли да си поговорим за нещо интересно, да идем на театър или на ресторант и ако може да разгледаме града. След това реших да взема самолета за Ню Йорк. Обадих се на летището и направих резервация за 4 часа след обед. Докато седяхме в кухнята точно преди да тръгна, казах:

- Тъй като ти предложи по телефона да поемеш пътните ми разноски, ще бъдеш ли така добър да ми дадеш 84 долара преди да се кача на колата; иначе може да забравиш.

Тогава Нестор се развика:

- За какъв ме смяташ? Не съм от ония, женените, които ти плащат, аз съм ерген. Не съм те наел като такава.

- Знам, че не си наел курва - казах аз - и не съм ти искала пари за това, защото ако ти бях поискала пари за петте ебанета, това щеше да ти струва няколко стотачки. Всичко, което искам от тебе е да устоиш на обещанието си и да ми платиш билета, защото нямам намерение да харча парите си, за да дойда да те видя.

- Момичета идват от цялата страна, за да ме видят - започна той леко да се докарва - даже от Калифорния.

- Толкова по-зле за тях - казах аз - но аз не съм курва-благотворителка. Тогава той започна да ме обвинява, че се държа твърде независимо.

- Мислиш се за много хитра - изръмжа той - защото си успяла да спестиш някакви въшливи няколко хиляди долара. Но ако беше наистина умна, щеше да се омъжиш за мъж като мен.

Той наистина бил имал такива намерения.

- Аз съм добро момче, евреин, вече съм на 35 години и майка ми се тревожи, че още не съм се оженил. Тя все се опитва да ме сватоса за някое богато еврейско момиче, но аз не искам богаташка. Аз имам нужда от жена, искам да имам деца.

- Да, но не от мен, малкия - казах аз - ти ми дойде до гуша.

- Обиждаш ме - каза той - а аз исках да се оженя за теб, да имаме деца, а ти си такава неблагодарна. А помисли, колко клиенти съм ти изпращал от “Дженеръл Мотърс”.

Глава 14

Кораби в нощта

След последното ми арестуване, Ню Йоркските вестници описаха един от последните ми сътрудници като “сутенъорът на мадам Ксавиера”. Това може да звучи ефектно, но е далеч от истината. Истината е, че съвременните съдържателки, от който и да е статус, нямат сутенъори. Уличните проститутки имат сутенъори, но съдържателките имат приятели или любовници, или в моя случай - и двете; и между тези две неща има огромна разлика. Частните момичета на повикване имат или приятели, или понякога, сутенъори. Сутенъорът живее от това, което припечелва момичето, а при приятели това става рядко. Не отричам, че да бъдеш приятел на преуспяваща съдържателка си има своите изгоди, но по правило нейните доходи, като на всяка друга делова жена, са само за нея. Извън някои подаръци за специални случаи, аз никога не съм харчила пари за мъж и предпочитам да бъде обратното. Но в случая с Мадлен, човекът, който стана неин четвърти съпруг, беше разведен и трябваше да издържа 4-ри деца, а тя беше богата, имаше много недвижими имоти и спестявания. Мисля, че бедният заслужаваше някаква компенсация за това, че е изоставил жена и деца.

Сутенъорите обикновено са замесени в комарджийство, търговия с наркотици и бели робини и един сутенъор никога не би се съгласил неговото момиче да излезе от професията - освен ако вече не я бива за тази работа - докато приятелят наистина иска момичето да остави тази работа. Моят приятел би се радвал, ако дори не напусна работата си съвсем, а само се занимавам с административна работа. Сутенъорът по традиция е полигамно животно, което има няколко момичета - “жени по закон”. Структурата наподобява семейната, като сутенъорът е глава на семейството, а момичетата са в приятелска конку- ренция помежду си. За момичетата със сутенъори се знае, че работят повече и по-дълго (понякога, по цяло денонощие), а сутенъорът събира всичките пари и да не смеят да го мамят, иначе ще ги пребие. Струва ми се, че някакъв животински инстинкт кара момичетата да се заробят с един мъж. Някои момичета се опитват да задържат за себе си част от парите и ако той заподозре какво става, ще направи “проверка на място на менажерията си”. Сутенъорът набавя необходимото за момичето - плаща наема, купува мебели и облекло, което често прави от втора ръка. През почивните дни той често ги извежда на показ по нощни клубове и дискотеки.

Приятелят, от друга страна, е моногамен. В моята къща съществува правило, че момичетата трябва да уважават приятеля или любовника на мадам и всички закачки със “стария” водят до незабавно уволнение на виновната. В случая на Жоржет, положението е странно и противоестествено. Приятелят й - борсовият агент Стивън се интересува само от наркотици, пиене, фусти и други от този род. По този начин, разсъждава тя, той няма да чувствува нужда да ходи по жени на други места - поне не извън вратите на дома и. Той не е точно това, което се нарича сутенъор, но Жоржет винаги се оплаква, че няма пари. Колкото стисната е към своите момичета, толкова е щедра към него. По моя сметка, 20 % от доходите и отиват за него - за пътуванията му и връзките с жени.

В моя дом единственият човек, който кръшка съм аз. Личният ми живот е като вечния триъгълник, като постоянните страни в него сме аз и моя постоянен приятел Лари, а променливата трета страна - любовниците, които идват и си отиват - някои по-бързо, други по-бавно. Както казах по-рано, аз съм емоционална натура и имам периоди на добро и лошо настроение и ако до мен не беше моя приятел, сигурен и верен, и ако от време на време не се влюбвах, щях да се чувствувам много подтисната и навярно бих откачила. Лари е моето постоянно пристанище още откакто за първи път бях в Пуерто Рико. Освен това, той работи като мой административен заместник, грижи се за банковите операции, бакшиши, откупи, събиране на дългове, освобождаване под гаранция и за другите ми парични въпроси.

Ако някой се опитва да ми се пречка, той се намесва и го отстранява като частен детектив. Той е честен, заслужава доверие, обича ме дълбоко и е твърд и непоклатим като гибралтарската скала. Лари не е точно такъв интелектуалец, какъвто бих искала и не споделя интереса ми към изкуството, литературата, музиката или театъра, макар че и аз позанемарих заниманията си с тези неща, откакто станах професионалистка. Той не е и достатъчно силен за мен. Това, което всъщност ми трябва, е някакъв свръхинтелигентен мъж, който да удари с юмрук по масата и да ми каже: “Дявол да го вземе, край, точка - сега вече ще правиш това, което аз кажа”. Някой, когото да мога да обичам, обожавам и най-вече - да уважавам.

Би било хубаво да е красив и мъжествен, но най-важното е да има по-силен характер от моя. Наричам Лари галено “ел шнуко”, което значи добродушен приятел, който прави всичко, което пожелая. С други думи, той ми помага в къщи, чисти с прахосмукачката, изпразва пепелниците, пазарува, зарежда бара и опакова багажа, когато трябва да се местя. И ако се отпусна и оставя всичко на него, той би ме превърнал в еврейска принцеса. Но това не значи, че не обичам Лари по своему. Той е висок и хубав, има разкошна глава със сребристи коси. Когато моите приятели или момичетата го наричат “сребърната лисица”, това е просто комплимент. Лари е моята разтуха, особено през събота и неделя, след тежка работа през седмицата, с по 4 часа сън на нощ. Като усилено работеща съдържателка, аз нямам желание да ходя по мачове, коктейли и на гости. За това Лари идва и ми прави компания. Той е абсолютна душичка, като се има пред вид, на какви изпитания съм подлагала душата му.

Обиждала съм го, наранявала съм чувствата му, газила съм сърцето му. Казвала съм му понякога, че съм влюбена в  друг и много пъти съм го мамила под самия му нос. Но му казвам, че всички други са за мен като кораби, които отминават в нощта. Казах му за случая, когато замъкнах негърчето-портиер горе, скъсах го от връткане и му дадох 10 долара, защото наистина ги заслужаваше. И за оня път, когато “веселящия газ”, с който зъболекаря си служеше за упойка, така ме настърви, че го накарах да отпрати медицинската сестра някъде по работа и го “задуших” още там, на зъболекарския стол. Лари се обижда и сърди, когато му казвам за тези неща, макар че никога не съм създавала у него впечатление, че влагам някакво съдържание в тях. Опитвала съм да го включа в някои допълнителни дейности, но винаги без успех, защото е много ревнив.

Веднъж го заведох в колонията на нудистите в Ню Джърси, за да участвуваме в групов секс, и за нещастие на Лари, след като влязохме там, аз зърнах елегантния и загорял задник на един хубав мъж и вече не исках нищо друго, освен да му туря един език. Никакви маци днес! Настроена съм за мъже. Мъжът беше учител по гимнастика, на име Фил и беше на лагер тук заедно със своята некрасива приятелка - и двамата търсеха партнъори за групов секс. Лесна работа, ние бяхме готови. Поне аз. Лари не изпитваше никакво влечение към момичето и щом влязохме в тяхното бунгало, той стана капризен, просна се върху леглото и си пасуваше, а тя се занимаваше с него. Но не и аз. Аз се нахвърлих като вълк на задника на Фил. Фил легна и изтегна атлетичното си тяло, а аз приклекнах на пода до леглото му. Тогава той здраво обви врата ми с крака, което беше за мен много удобна поза, за да го нахапя по бутовете и лека-полека да стигна до местата, които най-много разпалваха желанията ми.

Лари крадешком хвърляше погледи към нас и виждах, че е сърдит, но бях твърде заета с Фил, за да ме е грижа за ревността на Лари. Свежо ухаещото тяло на Фил ме подтикваше да продължа опустошителната игра. Вече съвсем раздразнена, бях се качила на леглото и стисках и целувах пулсиращия му пенис, а той до полуда дразнеше клитора ми с пулсиращия си език. Бедрата ми в екстаз се движеха надолу и нагоре, назад и напред в класическия ритъм на секса, а той на свой ред пое симфонията на движението и започна да прониква все по-дълбоко със своята мъжественост в топлата ми сочна уста. Движенията ни прерастнаха във великолепното кресчендо на нашия полов акт. За мен, това е най-добрия начин на любов с мъж, ако той е някой, който знае, какво да прави. Но и аз трябва да смуча пениса му дото- гава, докато той почти експлоадира в устата ми. Това е комбинация от физическо и психологическо. Ако само мъжът лежи в краката ми и ме ближе, това не ме възбужда така, както взаимния лингус.

Актът трябва да бъде двупосочна улица и в него и двете страни трябва да участвуват с еднакво удоволствие. С Фил, който получи няколко пъти оргазъм, преживяването беше фантастично. Аз се изпразних почти веднага, с което наруших обещанието, което си бяхме дали с Лари, в групов секс да участвуваме само с телата си, но без оргазъм. Лари седеше и скърцаше със зъби, стискаше юмруци. Бедничката му партнъорка сигурно е получила комплекс за малоценност, когато обикновено силната му ерекция се стопи като пръчица сладолед. За щастие Лари мълчеше, докато Фил и аз стигнахме до кулминацията и чак тогава започна обстрела.

- Ти не удържа на обещанието си да не си позволяваш кулминация с друг мъж. Ти даже близа задника му, а на мен токава нещо не си правила - беснееше той.

Последното обвинение би могло да оправдае ярността му, защото наистина, не знам защо, никога не правя с Лари “около света”. Това е едно от нещата, които не могат да се обяснят. Аз и не го целувам, защото устните му не ме привличат. Много са тънки и безчувствени. Но като любовник Лари не е лош. Той е много по-добър, отколкото беше, когато за първи път го срешнах. Тогава беше един твърде строго възпитаван мъж, който само веднъж беше правил минет и не го беше харесал и вече не го правеше. Но както и другите си любовници, аз научих и него да прави любов както трябва и да доставя удоволствие на жената. Когато съм любовно настроена, обичам разнообразието и макар че съм му дала да разбере това, той не може да го асимилира. Понякога това го докарва до пристъпи на ревнива ярост. Сигурно някой ден един от нас ще убие другия.

Това едва не стана в Пуерто Рико миналата коледа, когато Лари ме заведе там на почивка за една седмица. Отседнахме в “Ел Конкистадор”, който е толкова луксозно заведение, че само заможни възрастни хора отсядат там с децата си. Едно обиколно влакче свързва плажа и басейна с хотела. Колкото за полето на действие, нямаше нищо освен едно красиво 17-годишно момче, високо като фиданка, с тъмни кадифени очи, чувствително, изразително лице и онзи континентален тен, който така отиваше на дългата му златисто-кафява коса. Той беше така великолепен, че даже когато правех любов с Лари, мислех за него. Но през първите 2 дни не можехме да направим нищо, освен да си хвърляме погледи през масите в казиното под ястребовия поглед на Лари или да се плискаме в басейна през деня. На третата вечер, когато го видях да се появява, облечен в безупречен черен кадифен костюм с черна връзка, реших да направя нещо на всяка цена. На игралните маси вдигнах на Лари скандал.

- Слушай, ако ще продължаваш да губиш толкова пари на комар, прави го без мен. Отивам на разходка! - Казах аз, излязох нацупена и заминах с влакчето за басейна, където вече си бях уредила среща с момчето.

Когато пристигнах, видях, че с него е по-малкия му брат и той обясни, че техните родители ги пускат да излизат само двамата като единият е компанъон на другия. И така, двете невинни създания запалиха цигари, седнахме до басейна и започнахме да си бъбрим. Аз носех деколтирана рокля и комарите започнаха да хапят откритите ми ръце и рамене, така че хлапето галантно предложи да се качим в неговата стая. Той живееше със семеството си в един огромен апартамент и трябваше да ме вмъкне там контрабандно, като провери най-напред дали спят, и след това ме заведе на пръсти до своята стая, където заключи вратата след себе си. Да съблазня това хубаво младо момче, докато родителите му спяха без да подозират нищо в съседната стая, беше много вълнуващо. Щом започнах да се събличам, хлапето ме прегърна и ме целуна по най-екзотичен начин, като ловко започна от раменете ми.

Когато останах, както съм се родила, момчето ме постави на леглото като някаква скъпа порцеланова вещ и се съблече, оголвайки великолепни гърди, на които едва бяха почнали да поникват косъмчета. Преди да загаси светлината и да дойде при мен, за миг зърнах младия му, силен член. Както понякога в Пуерто Рико учех младите момчета на изкуството на любовта, така бях готова да науча и сегашния си любовник. Но преди да успея да взема инициативата, той започна да ме гали и целува така, че пред него и Дон Жуан би изглеждал като аматъор и ми направи идеален минет. Половин час по-късно, след един страстен любовен акт, се отпуснахме да си починем и моето любопитство относно сексуалната опитност на това бебе надделя.

- Кажа ми как си се научил на твоята възраст да правиш жените щастливи?

- Всъщност, баща ми е косвеният виновник за това - започна да разказва той - той ми дойде на гости в Уест Коуст, където следвам кинематография и там ме запозна с любовницата си.

Една вечер той се увлече в делови разговор със свой съдружник и ме остави насаме с нея и ние скоро се заинтересувахме един от друг. Когато баща ми се върна у дома, като ме предупреди преди това да не казвам на майка ми за приятелката му, аз започнах да се срещам с нея редовно. Аз трябваше да крия професията си от хлапето, но то ми разказа, че любовницата на баща му, с която сега живее тайно, е “делова жена”, с 10 години по-голяма от него. Докато разговаряхме лениво, погледнах часовника си и открих с ужас, че е 4 часа сутринта, четири часа, откакто бях излязла от казиното, ужким на кратка разходка.

- Боже мой, трябва да си отивам - казах аз на своя млад любовник - приятелят ми ме чака в хотела.

Докато си навличах дрехите, момчето нахлузи едни джинси и като всеки възпитан мъж настоя да ме изпрати. След като чакахме влакчето цяла вечност, най-после го взехме, за да се изпречим при пристигането си пред очертаващия се на лунната светлина, твърде разгневен Лари, стоящ на балкона, от който се виждаше много добре всяко вагонче на влака. Нямаше начин да не ни види и да не се сети какво бяхме правили, защото в началото на вечерта, хлапето беше в черен костюм, а сега изведнъж - с джинси. Скочихме от влакчето щом спря и се забързахме нагоре към моя етаж. Когато завихме по коридора, вратата на моята спалня се отвори и оттам излетяха моите вещи - дрехи, огледала, четки, гребени. Нямаше да се чудя, ако след тях не изкочеше Лари с нож в ръка, затова казах на момчето:

- Чупка, изчезвай, недей да висиш тук!

Но Лари не се появи. Вратата на стаята ми се затръшна и аз го чух да крещи, докато хлапето се качваше на влакчето:

- Мръсно копеле, ти си ебал жена ми! Ще кажа на баща ти и майка ти! - С пълно гърло.

Светлини от стаите на внезапно събудените гости изпъстриха фасадата на хотела, докато аз отчаяно се опитвах да превъртя ключа в ключалката за да вляза и да накарам Лари да млъкне. Но той беше натикал една четка за зъби в ключалката. Докато се мъчех да отключа, един добре облечен мъж, който се връщаше от казиното, се появи в хола.

- Извинете, че ви безпокоя, сър, - казах аз - но ключалката е заяла. Ще може ли да ми помогнете?

Бедният човек изглеждаше уморен, но направи всичко възможно да ми бъде полезен. Когато се наведе, за да погледне отблизо упоритата ключалка, вратата изведнъж се отвори и се показа свирепото лице на Лари.

- И ти се опитваш да ебеш жена ми! - Обвини той нещастния човек - ще ви науча аз всички вас!

Всичко живо излезе в коридора и пололжението ставаше непоносимо конфузно. Трябваше да прекратя веднага този скандал, затова го бутнах вътре със страшна сила, скочих след него и тръшнах вратата. След това битката продължи. Нахвърлихме се един срещу друг и тъй като аз съм по-силна от него, съборих Лари на пода, сграбчих гъстите му сребристи коси и започнах да удрям главата му в пода. Един, два, три, пъти, докато ми дойде на ум, че следващия път може да го убия. Пуснах го при условие, че ще се укроти и ще забрави за случилото се. На сутринта се опитвах да го успокоя, а на другата сутрин решихме да се изнесем от хотела и да вземем хеликоптера за Ел Сан Хуан. На следващия ден Лари замина за Ню Йорк, а аз останах сама. Беше в навечерието на коледа и цялата тайфа от “Ел Конкистадор” дойде по този случай да ме посети в новия хотел. Щом ме видяха, казаха:

- Значи вие сте тази, която е измамила мъжа си и е прелъстила младото момче - и със смях разказваха как историята е обиколила целия хотел като светкавица.

Най-после Лари се оправи от инцидента и ми прости. Той знае, че когато ми се прииска, трябва да намеря жертва. А освен това, тези епизоди са като кораби, отминаващи в нощта. Но корабите, които пускат котва за известно време, го подлудяват. Понякога, по време на работа, може да се запозная с някой мъж, с когото да поддържам връзка седмици и месеци наред. Миналата година се влюбих в един 33-годишен банкер на име Скип, който приличаше на Шон о’Конъри на млади години. Лари знаеше за това, но се примиряваше, докато този мъж ми плащаше. Ако на сутринта при идването си, Лари намереше чек от него, той беше спокоен, но ако не намереше, се сърдеше. Което е всъщност лицемерие, защото дори банкерът да ми плаща, аз пак мога да го обичам. Макар че понякога обичам да смесвам чувствата с физическото удоволствие и с работата и Скип ми е плащал доста големи суми, за да прекара нощта с мен.

Той беше приказен, с фантастично тяло, с прекрасно чувство за хумор. Обикновено идваше в 9 вечерта, присъединяваше се към групата в гостната стая, дразнеше момичетата и ги изкарваше от кожата им - защото знаеше, че е хубав и наистина много се надуваше. Понякога обикаляше къщата, облечен в някой от копринените халати на Лари, и докато бъбреше, седнал на канапето, пооткриваше някои части на тялото си. “Случайно” оставяше халата си да се пооткрехне. Всички момичета го харесваха и ако не беше правилника в дома ми, етичния кодекс “да не се пипа любовника на мадам Ксавиера”, сигурно всички щяха да искат да му пуснат нещо “безплатно”. Докато бях със Скип, никой друг не ме интересуваше и беше божествено да обичам отново. През върховните часове, той шеговито ми помагаше като сервираше напитки на жадните клиенти и се разхождаше с бяла кърпа на ръката като истински камердинер.

Когато откъснехме време, се любехме и водехме дълги сантиментални разговори. Скип обичаше да гаси жаждата си с бира. Не мога да си спомня, колко кутии с бира съм му поръчала през месеците, когато се срещахме. Той даже изпращаше за бира моята прислужница и след това и даваше щедри бакшиши. Но моят “Джеймс Бонд” беше по-ревнив и от Лари. Ако Скип беше в къщата, той не ми позволяваше да затворя дори вратата на спалнята и да се договоря с клиентите насаме за плащането, защото мислеше, че правя нещо с тях. Не можех да участвувам в групов секс или тройка без Скип веднага да ме заплаши, че ще ме напусне. Дори да допуснем, че може да съм понесла някакви загуби поради отказването ми от тази допълнителна дейност, голямата щедрост на Скип, великолепното му тяло и прекрасна душа - да не говорим за многобройните червени рози, които ми изпрати - ме направиха напълно щастлива за няколко месеца.

Но накрая едно струпване на семейни проблеми и служебни грижи доведоха връзката ни само до приятелство, обаче ние си останахме добри приятели и все още изпитваме топли и нежни чувства един към друг. След като Скип отплува, друг кораб влезе в пристанището, хвърли котва и изглеждаше, че ще остане тук. Един грък, Такис, на около 29 години дойде да ме види във връзка с 2 момичета, с които искаше да ме запознае. Казваше, че са от Монреал и искат да живеят при мен. На врата се позвъни и аз видях пред себе си прекрасен младеж с телосложение на адонис, тъмни коси и зелени очи - същия цвят като моите, само че той имаше дълги черни мигли. Детска усмивка грееше на чувственото му, изразително лице. Само носът му беше малък и по мое мнение, абсолютно негръцки. Такис и аз пламнахме още от първия момент, в който се видяхме и се хвърлихме в обятията един на друг почти веднага след появяването му, след което той повече или по-малко влезе в живота и апартамента ми. Корабът беше останал в пристанището. Езикът му беше топъл и бърз и трябва да призная, че най-приятно чувство съм изпитвала от сношенията с него. Той знаеше къде точно да докосне тялото ми, как да ме целуне по врата и изобщо, как да прави любов.

Нашият ритъм беше като на вечните вълни на океана, идващи и отиващи си, издигащи се и падащи, напред и назад. Такис, който се оказа много емоционална и чувствителна натура, стана за мен едно от най-милите неща в живота ми. Той беше добър, мил, никога не се държеше невъзпитано и грубо. В известен смисъл беше ленив, защото обичаше да спи до късно, но такива бяха и моите съжителки, двете канадки, с които ме беше запознал. Те също се бяха нанесли в апартамента ми и той изведнъж се изпълни със смях и весели млади хора. Доколкото ми беше известно, Такис не беше спал с никоя от двете канадки. Беше ми казал, че в Монреал е бил приятел на добре известната мадам Кармин. Затова беше свикнал с късните часове, през които много различни мъже са посещавали дома на Кармин. Тя била в този бизнес от около 10 години и успяла да спести доста пари.

Като грък, Такис имаше една от известните слабости на сънародни- ците си - комарджийството. Той не лъжеше приятелката си като повечето мъже, но няколко пъти, когато се прибра в малките часове, той ми призна, че е ходил в игрален дом, за да играе любимата си арменска игра барбут. Такис вечно губеше. Аз му помагах, не с големи суми като Кармин, но с по някоя десетачка или двадесетачка отвреме-навреме. Една нощ, когато излезе, имаше в джоба си само долара, но когато се върна в 10 часа на другия ден, той беше уморен, но доволен - показа ми гордо пачка от 2000 долара, които беше спечелил с тази малка сума. Но парите изглежда просто прогаряха дупка в джоба му и като някой мазохист, той отново се връщаше на игралните маси и там ги губеше. Тъй като тези пари не бяха от спестяванията ми, или нещо такова, аз никога не можех да му се сърдя много.

Разбира се, искаше ми се да пести това, което е спечелил, или да си намери постоянна работа, но какъвто беше мързелив, той предпочиташе да бъде приятел, почти жиголо на мадам Ксавиера. Не че нарочно ме използуваше - това веднага мога да гарантирам, аз винаги по своя инициатива проявявах щедрост към него. А и той никога не ме молеше за нищо. Понякога отивах с него по магазините и му купувах нови ризи или жокейски долни гащета, или хубав вълнен пуловер, който още повече подчертаваше мъжествената му фигура. През цялото време изпитвахме взаимно желание един към друг и се любехме нощ след нощ до зори. Разбира се, не след дълго Лари разбра, че моят грък, който об- служваше бара и забавляваше клиентите, живее в апартамента ми.

- Ти ебал ли си Ксавиера, Такис? - Направо го питаше той.

- О, не, разбира се! - Отговаряше Такис - ние сме приятели.

Добре, че имам работа и място, където да преспивам. Аз винаги съм отричала, че съм имала любовна връзка с Такис, но Лари ме познаваше твърде добре, за да ми вярва и накрая аз най-глупаво му признах, че Такис и аз сме имали нещо. Твърде честна съм и не мога да лъжа непрекъснато. Когато Лари чу това, направо изхвърли Такис и мен от собствения ми дом, заявявайки, че тъй като апартаментът е нает от негово име, аз нямам право да приемам друг мъж в него. Тази сутрин, моят грък като бито куче, стегна единствения си голям куфар и се настани в един малък хотел, недалеч от мястото, където живеех. Аз платих сметката за една седмица напред и нощем той се промъкваше в дома ми, когато знаеше, че теренът е чист и че ревнивия маниак Лари вече си е отишъл. Положението беше невъзможно и беше смешно да се плаща за хотел, когато фактически Такис прекарваше всяка нощ при мен, с изключение на почивните дни, когато Лари беше при мен. След една седмица казах на Такис:

- Това е лудост! Стига сме пропилявали пари за хотел. Ще погледнем истината в лицето и ще кажем на Лари, че той не може вече да ни попречи да бъдем заедно.

Реших да кажа на Лари за дълбоките чувства, които имаме един към друг. Лари прие новината учудващо храбро, почти бащински, макар че му беше много тежко да приеме това положение. Още един път го мамеха пред самите му очи. Самолюбието му беше смазано, а на всичкото отгоре, той изпитваше симпатия към Такис, който беше наистина приятен човек. Но и Лари не можеше да ме обвинява, че съм влюбена в това прекрасно момче, много по-младо от него и накрая се помири с положението при условие, че ще се отнасям добре с него и няма да го излагам пред други хора.

Най-високата - или най-ниската точка на този мъчителен триъгълник беше достигната, когато прекарвахме почивните дни през лятото у приятели край морето. Лари и аз се настанихме в една спалня, от която се влизаше в банята, а от другата страна на банята се влизаше в спалнята на Такис. Първата вечер, когато мислех, че Лари е заспал, аз се промъкнах в банята и заключих вратата откъм нашата спалня и оттам влязох в спалнята на Такис. Но Лари не е спял и е слушал на вратата на спалнята, опитвайки се да надникне през ключалката. Такис и аз бяхме много възбудени и най-напред му направих минет. Както научих по-късно, Лари е чул, как след това съм си плакнала устата. Даже е чул, как съм си сложила диафрагмата и съм се върнала при Такис за да продължим по обикновения начин. Когато се върнах най-после в стаята си при Лари, той беше побеснял, сбихме се и той заплаши, че ще ме напусне.

Не ми се искаше да загубя Лари, но и разбирах, че почивните дни ще бъдат твърде мрачни за него, ако през цялото време се занимавам само с Такис. Легнахме си разстроени. Каквото и да направя, никога не съм искала съзнателно да наскърбя Лари. На другия ден, Такис по много приятен и възпитан начин попита защо да не можем да поддържаме трипосочна връзка - с други думи, защо двама мъже да не могат да обичат една и съща жена? Например, един мъж често поддъжа връзка с две момичета. Зашо да не може и обратното? Но даже и за мен, тази комбинация беше твърде необичайна. Лари се съгласи, защото нямаше друг избор. Знаеше, че ако бъда принудена да избирам между двамата, ще избера Такис, а той навярно не искаше да ме изгуби напълно.

И така, в неделя, решихме да направим нашата странна тройка. Времето за плаж този ден не беше много хубаво и навън имаше малко хора. Избрахме едно затънтено място на плажа, където нямаше хора наблизо. Слънцето беше покрито от гъсти облаци и ние постлахме една хавлия на пясъка. Легнах в средата на голямата плажна хавлия, а Лари смъкна малко бикините ми и започна да си играе с клитора ми. Главата ми беше на скута на Такис и усещах мощната му ерекция на едното си рамо. Той милваше гърдите ми и ме целуваше по устата - Лари, аз никога не целувам, както казах, но Такис имаше много чувствена уста и целува много хубаво. Скоро се изпразних, гърчейки се като змия върху двамата, макар че съзнавах, че постъпвам егоистично, тъй като двамата не можеха да изпитат същото удоволствие. След този прекрасен еднопосочен сексуален ритуал с двамата мои любовници, започнах да забелязвам, какво става наоколо.

Няколко мъже бяха изтеглили шезлонгите си по-близо и ни гледаха през слънчевите си очила. Беше време да се махаме - хората започваха да любопитствуват. Решихме да пътуваме за града късно след обяд и аз мислех, че няма да е лошо по пътя да им направя по един минет. Но на двамата им беше неудобно да се разголват един пред друг, затова си сложих главата на скута на Лари, а с пръстите на крака си, закачих трънчето на Такис. Когато пристигнахме в Ню Йорк, вечеряхме заедно и след това Такис трябваше да се върне у дома си, за да види децата си. Тогава Лари разбра, че съм влюбена в Такис, който сега е мой постоянен любовник.

- Лека нощ, Такис. Желая ти приятна вечер - процеди Лари през зъби, когато се разделяхме.

И ми се усмихна горчиво. Беше ми много тежко, защото не можех по никой начин да наскърбявам Лари. Бяхме живяли заедно толкова дълго време. За това съм казала на двамата си любовника, че не искам повече такива сцени. И сега, когато сме заедно, винаги пазим самообладание. Когато искам да се любя с Лари, което обикновено става веднъж в края на седмицата, Такис спи или излиза, или затваряме хубаво вратата. Никой не демонстрира емоции. Сега, колкото и да е смешно, намирам, че Такис започва да става все по-ревнив, когато просто за забавление, участвувам на други места, в групов секс. Бях поканена в дома на най-прочутия Ню Йоркски сутенъор-евреин. Не взех със себе си нито Лари, нито Такис. Този сутенъор, който е описан в един репортаж, има плувен басейн пред къщата си в Гринуич Вилидж и всяка седмица устройва оргии.

Вечерта, когато отидох на една от тях, след освежаващо топване в басейна се ебах с петима от гостите-мъже и им направих минет, вътре в басейна и край него. Изблизах едно хубавичко младо момиче, което неизвестно как беше попаднало там, докато останалите гледаха от един балкон и аплодираха. Обаче Такис научи за това и беше възмутен. Няколко дни не искаше да легне с мен. Започнах да се чудя, каква представа има Такис за моя живот. Лари, в края на краищата, ме разбира много по-добре, въпреки сприхавия си характер. Истинските ми любовници поне едно разбират, че когато правя любов с клиент, нищо не се случва с моята личност, а само с тялото ми. Карам приятелите си да разберат това като им цитирам думите на един мой приятел от Холандия, който казваше, когато се любеше с мен - това беше дълго време преди да стана проститутка.

- Давам ти спермата си! Давам ти душата си! Ако се е забавлявал с друго момиче, той казваше: - На нея съм и дал само спермата си, не съм ти изневерил!

Така че, ако имаш някой, който ти е наистина близък, любовта трябва да бъде пълно отдаване и получаване на мисли, чувства и тяло. Аз трябва да давам и получавам и трите, иначе не се получава връзка. Само кораби, отминаващи в нощта.

Епилог

Сега съм на 28 години. Пътувала съм много и съм виждала мъже и жени в щастие и скръб, в подем и падение. По своему, съм се опитвала да им помогна, като съм внасяла малко удоволствие в живота им. Не зная защо около нас има толкова много нещастие. Самотни, нещастни хора. Един добър приятел веднъж ми каза: “Опитай се да намериш щастие в самотата”.

Опитах, но…

Не бях щастлива в самота. Вярно, сгрешила съм когато съм продавала тялото си на мъже и съм продавала телата на моите момичета на други мъже. Аз съм се опитала да дам щастие на тези мъже, макар че са плащали за него. Била съм честна към тях и съм запълвала изгубения час на самота, като съм им давала сърдечна усмивка, студена напитка, тиха музика и едно горещо, младо тяло, което да прегръщат, да целуват, да любят. Наистина ли е грях това?

Мъжът е доволен и поне докато е в моя дом, не е самотен и нещастен. Няма нужда да се напива някъде, в ъгъла на някой бар. Самолюбието му е поласкано. Също и неговата мъжественост. Наистина, защо трябва да отказвам това щастие на който и да е?

Откакто започнах да пиша тази книга, приех предложенията на няколко университета да изнасям лекции по въпроса: “Митът и истината за проституцията”. Сега подготвям лекциите си и ще направя всичко, което е по силите ми, за да обясня на нашите млади хора, как да си дадат щастие един на друг и как да избягнат проблемите, с които повечето мъже идват при мен. Може да не съм психиатър, но съм убеде на, че сексът не е толкова важен, колкото сме склонни да го смятаме.

На първо място е малкото чувство, малкото червено пламъче, наречено любов. Раздухайте го и нека то да се превърне в пожар, не го угасяйте като свещ.

Харесва ми да управлявам звънящите непрекъснато телефони и да се срещам с нови хора, да виждам нови лица всеки ден. Колко бях изненадана, когато разбрах след няколко месеца работа, че болшинството мъже, които посещаваха дома ми, бяха много млади. Не както си мислех отначалото старци, които вече не могат да си намерят партнъор. Средната възраст на моите клиенти беше около 35 години, като много от тях бяха едва над двадесетте. Но тук вече навлизаме в психологията на мъжете и причините, поради които те посещават публичния дом; млади или стари, хубави или грозни.

За някои ергени моя дом беше като второ семейство. Те се отбиваха с приятели по всяко време, до ранните утринни часове. За по-възрастният мъж, посещаването на моя дом беше като програма за подмладяване. Що се отнася до мен, аз мразя самотата, обичам хората, защото им вярвам и целия епизод от живота ми, когато управлявах дом с хубави момичета, беше приятен. И ако е възможно, бих искала да дам напътствия как да се стане преуспяваща съдържателка, на момичета, които имат такава управленческа дарба, защото се надявам, че един ден, проституцията ще бъде легализирана.

Най-важното е характерът. Външният вид също има значение и митът, че мадам е някаква стара, похабена проститутка, която си е изпяла песента и няма друг избор, е погрешен. Уверена съм, че аз съм  била една от най-младите, най-активни и имащи най-голям успех съдържателки в Ню Йорк. Навярно никога не бива да разказвам това на децата си, ако имам такива - и се надявам, че ще ги имам - но за сега, бих искала да кажа, че се гордея с империята, която съм управлявала. Съжалявам, ако е дошъл краят на моето време да ощастливявам хората, заради овехтелите закони и нечестни машинации, но предполагам, че винаги ще съществуват възможности за амбициозното, енергично холандско момиче да бъде щастливо и да дава щастие на другите.

Content

Ксавиера Холандер
Професия проститутка

Глава 1 Гумени души

Глава 2 Семейни работи

Глава 3 Южна Африка

Глава 4 Холандска почерпка

Глава 5 Какво е момиче като мен

Глава 6 Пуерто Рико

Глава 7 Наричайте ме мадам

Глава 8 Осъвременяване на най-старата професия; или зад отворената врата

Глава 9 Индивидуален подход, или Уол стрийт и аз

Глава 10 Бух, бам, мерси, мадам

Глава 11 Приказка за големи или фантазията и аз

Глава 12 Финанси

Глава 13 Не смесвай работата и удоволствието

Глава 14 Кораби в нощта

Епилог