Сінсеро Джен

Крутість тобі личить: як перестати сумніватися в собі й почати жити на повну

Джен Сінсеро

Крутість тобі личить:

як перестати сумніватися в собі

й почати жити на повну

Моїм дорогим татові і брату Стефану, які мене завжди підтримували

І Сонце, яке стоїть незворушно,

ніколи не казало Землі, що крутиться навколо нього:

«Ти в боргу переді мною».

Поглянь, так само і любов. Вона просто безкорисливо осяює небо.

Гафіз

Вступ

Ти починаєш із нічим, вирушаєш у дорогу в нікуди і не маєш ніякого плану. Та будь певен: рішення знайдеться саме.

Преподобний Майкл Бернард Беквіз,[1] колишній шанувальник наркотиків, який згодом почав цінувати духовність і перетворився на натхненного крутого чувака

Колись я думала, що такі цитати — примітивні нісенітниці. Також я не розуміла, навіщо говорити такі безглузді речі. Подібні проблеми, здавалося, оминали мене десятою дорогою. Я була занадто крутою та впевненою в собі. Мала слабке уявлення про самовдосконалення та духовність і вважала, що духовний світ насправді дуже гидкий: від нього тхне відчаєм, він переповнений молитвами й обіймами з неприємними незнайомцями. І навіть не проси мене пригадувати, якою буркотливою я ставала, коли чула розмови про Бога.

Але водночас у моєму житті були речі, які я відчайдушно прагнула змінити. А це означало: якщо я хотіла позбутися певних своїх недосконалостей, то потребувала сторонньої допомоги. З одного боку, можна сказати, що все мені вдавалося: я видала кілька книжок, у мене було багато хороших друзів, гарна сім’я, квартира, машина, їжа, здорові зуби, одяг, чиста питна вода — порівняно з іншими людьми на планеті, але, з другого боку, моє життя здавалося мені порожнім і малозмістовним, схожим на гарне, однак несмачне тістечко зі збитими вершками. Воно, як то кажуть, не вражало.

Я завжди думала: «Ну ж бо! Невже це найкраще, що я можу зробити? Справді? Хіба я знову збираюся заробити достатньо грошей усього лиш на оренду квартири? Знову? Невже я хочу згаяти ще один рік, укотре зустрічаючись із якимись збоченцями та марнуючи час на хиткі й невизначені стосунки, створивши собі цим іще більшу трагедію? Це правда? Я нарешті зберуся з’ясувати, яка моя справжня ціль, чи хочу загрузнути у трясовині напастей? Невже попередніх мільйонів разів, коли я вміло втрапляла в халепу, мені не достатньо?!»

Це. Був. Сон.

Я відчувала, що живу нудним життям, яке лише інколи спалахує фантастичними, цікавими подіями. А найприкрішим було те, що в глибині душі Я ЗНАЛА, що могла би стати принаймні рок-зіркою. Мені здавалося, що в мене достатньо сил, аби любити й здобувати любов найкращих чоловіків, що я змогла би дострибнути до самого вершечка успіху з першого разу і була спроможною створити щось грандіозне, якби серйозно за щось узялася, і… Овва! Що це? Я щойно отримала штрафний талон? Невже? Це, напевно, розіграш. Нумо, я погляну. Я не можу дозволити собі штрафу. Це вже третій цього місяця! Я просто зараз піду й розберуся з ними… Та й потім, у пошуках себе вже через кілька тижнів, я знову займалася всілякими дрібницями, не розуміючи, куди подівся час, і дивуючись, як я й досі навіть не залишила своєї ненависної квартири і щовечора продовжувала поїдати дешеві тако[2] сама-самісінька.

Якщо ти це читаєш, то, припускаю, що у твоєму житті тебе щось теж не влаштовує. І ти знаєш, що справи в тебе могли б іти значно краще. Можливо, ти живеш із коханою людиною й радісно ділишся своїм щастям з іншими, але водночас ти такий бідний, що твій собака покладається лише на себе і сам шукає собі їжу. Можливо, у тебе достатньо грошей і ти впевнено прямуєш до своєї мети, але, поклавши руку на серце, не можеш згадати, коли востаннє сміявся так, що аж за боки брався. А можливо, життя здається тобі суцільною неприємністю і ти проводиш увесь свій вільний час у сльозах. Чи за пляшкою. Або ж тобі починають набридати працівниці на платній стоянці, які точно заміряють час, узагалі не мають почуття гумору і до того ж, на твою думку, частково відповідальні за твою фінансову скруту. Чи, можливо, по-іншому: у тебе є все, чого ти хочеш, але чогось-таки не вистачає і ти не відчуваєш внутрішнього задоволення.

Ти не мусиш заробити мільйон доларів, вирішити всі проблеми людства чи створити власне телешоу. Твоїм покликанням може бути просто піклування про свою сім’ю чи вирощування прекрасних тюльпанів.

Я говорю про те, як насправді зрозуміти, що саме тобі потрібне для щастя і що змушує тебе почуватися живим. Як творити своє життя замість того, щоби вдавати, буцімто ти живеш. Як не думати, ніби ти не заслуговуєш нічого кращого. Як позбутися переконання, що ти скупий егоїстичний дурень, бо хочеш більше, ніж у тебе вже є. І чи слухати вказівки свого батька про те, що саме тобі слід робити.

Кожен хотів би дізнатися, як набратися достатньо хоробрості, щоби показати, яким яскравим, щасливим і крутим він може бути.

І хороша новина полягає ось у чому: задля цього тобі достатньо зробити лише одну річ — ти маєш не просто захотіти змінити своє життя, ти маєш вирішити його змінити.

Можливо, ти будеш змушений робити те, чого не міг навіть уявити. А якщо хтось із твоїх друзів побачить це чи зауважить, як ти витрачаєш гроші, то вже ніколи, навіть своєю найкращою поведінкою, не зможеш змусити їх забути твої вчинки. Чи вони просто хвилюються за тебе? Але ж може так трапитися, що вони навіть перестануть з тобою дружити через твої дивацтва і будуть думати, що ти став зовсім іншою людиною. Тобі доведеться повірити в речі, яких ти насправді не можеш побачити, а те, що, здавалося б, має беззаперечні докази свого існування, виявиться нереальним. Ти будеш змушений пригадати свої страхи, зазнавати поразки знову і знову, а також робити те, що тобі не дуже до вподоби. Тобі доведеться позбутися старих обмежувальних переконань і залишатися відданим своєму рішенню створити таке життя, якого ти сам хочеш, наче від цього залежить усе.

Хотіти можна просто на канапі з бонгом[3] в одній руці і туристичним журналом на колінах.

Вирішити означає бути готовим кинутися у вир і діяти рішуче попри все, йти до своєї мрії завзято та наполегливо, як черлідерка,[4] котра ні з ким не зустрічається, але хоче знайти собі супутника на бал і має для цього лише один тиждень.

А знаєш чому? Бо все твоє життя таки залежить від цього.

Це видається неймовірним випробуванням, але це зовсім не так жахливо, як прокинутися посеред ночі від важкості у грудях, ніби там хтось припаркував свій автомобіль, і раптом усвідомити, що життя проходить повз і тобі вже зараз необхідно розпочати жити його по-справжньому.

Ти, напевно, чув історії про людей, які досягли найбільшого успіху лише після того, як опинилися на самому дні — коли виявили підозрілу ґулю на тілі чи їм відімкнули електрику. А може, це був момент, коли людина вже була ладна погодитися на секс із незнайомцями, щоб отримати наркотики, аж раптом одумувалася й ставала зовсім іншою особистістю. Але не варто чекати безвихідного становища, щоби почати виповзати зі своєї нори на свіже повітря. Усе, що необхідно зробити, — прийняти рішення. І ти можеш зробити це просто зараз.

Є чудова цитата поетеси Анаїс Нін[5]: «І настав той день, коли ризик залишитися бутоном був значно нестерпнішим від ризику зацвісти».

Те ж саме можна сказати про мене, і я переконана, що це стосується більшості людей. Мій шлях до змін розпочався тоді (а триває він і досі), коли я твердо вирішила суттєво змінити своє життя, незалежно від того, яких зусиль це від мене потребуватиме. Жодне з того, що я вже намагалася робити раніше, не принесло результатів: ні постійні обговорення проблем із моїми такими ж неуспішними друзями та навіть психотерапевтом, ні спроби продовжувати гнути горба на роботі, ні навіть дні, коли я кидала все і йшла випити кухоль пива, сподіваючись, що все вирішиться саме собою. У мене був такий період, що я ладна була братися за будь-що, аби хоч якось налагодити свої справи, і (Боже мій, Боже!) здавалося, що сам Усесвіт випробовує мене, щоби переконатися, наскільки серйозно я налаштована.

Я навіть пішла на мотиваційні семінари, де мене змушували носити бейдж зі своїм іменем, жестом вітати людину, яка сидить поруч, і вигукувати до неї: «Вау, ти класна! І я теж!» Я періщила подушку бейсбольною битою і верещала при цьому так, наче почалася пожежа, мені призначили духовного наставника, я брала участь у групових церемоніях, де виходила заміж сама за себе, писала листи своїй матці, перечитала всі книжки-порадники з психології, які тільки існують, і розтринькала купу позичених грошей на психоаналітика.

Але, щиро кажучи, я робила це заради загального блага.

Якщо ти новачок і ніколи раніше не ступав на шлях до самовдосконалення, цілком можливо, що ця книжка допоможе тобі опанувати основні поняття та концепції, які колись повністю змінили моє життя, і ти зможеш досягти бажаного.

Сподіваюся, що посеред цього процесу у тебе не виникне бажання втікати якнайдалі з криком. Якщо ти вже ступив на стежку, яка веде тебе до змін, то маю надію, що ця книжка дасть тобі поради, які осяють твій шлях, і одного дня ти прокинешся у сльозах із запаморочливою думкою, що ти стаєш справжнім і тобі не треба більше прикидатися.

І якщо я допоможу хоча б одній людині, то можна вважати, що я виконала свою роботу.

Коли я почала працювати на себе, то основну увагу зосередила на тому, як заробити грошей. Я не мала жодної ідеї, як отримувати якийсь постійний заробіток, а відчайдушно хотіла насамперед цього. Я була письменником і музикантом (за що я великодушно вдячна), а відтак думала, що мені достатньо сфокусуватися на своїй майстерності і чекати, поки гроші прийдуть самі. І ЦЕ таки була хороша ідея! Але я бачила стільки людей, котрі робили такі бездумні, навіть жахливі, речі, щоби заробити копійку. Я вже не згадую тих, які мали постійне місце праці, але займалися чимось настільки безрадісним та одноманітним, що я собі такого не побажала б. Додайте до цього мої незмінні переконання про порочний долар, і я просто дивуюся, що я не харчувалася якимись недоїдками зі смітника.

Нарешті я усвідомила, що мені не варто зациклюватися на зароблянні грошей, однак я мушу позбутися своїх страхів і відрази до самого процесу, якщо хочу почати заробляти. Це сталося саме тоді, коли різні книжки-порадники почали проникати в мій дім, а бейджі ставали обов’язковим атрибутом і принизливим меседжем над моєю лівою цицькою. Урешті-решт я отримала повідомлення про величезну заборгованість через несплату кредиту, і мені довелося віддати стільки грошей, скільки мені не коштували вкупі всі мої старезні автівки разом із платнею психоаналітику. Упродовж перших шести місяців я потроїла свій дохід через інтернет-бізнес, який створила в осередку консультантів, котрі писали схожі порадники. А зараз я збільшила свої статки до такого рівня, що маю достатньо коштів на прожиття та навіть можу дозволити собі розкіш вільно подорожувати світом, поки я пишу, розмовляю, граю свою музику і консультую людей у всіх сферах їхнього життя, використовуючи чимало з тих методів, які застосовувала раніше, аби зараз закочувати очі від задоволення, і якими я наразі просто одержима.

Намагаючись допомогти тобі досягти того, чого ти також прагнеш, я водночас пропоную тобі не надто опиратися певним трохи незвичним речам, на які ти натрапиш у цій книжці. А також хочу попросити тебе, щоби ти був максимально відкритим. Ні, добряче подумавши, я хочу прокричати тобі в обличчя: ЗАЛИШАЙСЯ ВІДКРИТИМ, ІНАКШЕ ТЕБЕ ЗЛАМАЮТЬ! Я саме це маю на увазі. Це справді дуже важливо. Ти врешті второпав, де ти зараз перебуваєш, роблячи те, що робиш? І якщо тобі не дуже подобається твоя теперішня ситуація, тобі явно потрібно щось змінити у своєму житті.

Якщо ти хочеш жити життям, яким досі ніколи не жив, то маєш робити речі, яких до цього ніколи не робив.

Мені байдуже, наскільки великим чи малим лузером ти себе вважаєш просто зараз. Факт у тому, що ти грамотна людина, маєш час читати цю книжку і в тебе навіть є гроші, щоб її купити. Усе це вже додає тобі чимало очок у цій грі.

Я кажу це не для того, щоби ти почувався винним, щоби ви`кликати жаль чи, можливо, навпаки, щоби ти здавався людиною з надзвичайними здібностями. Але це те, що потрібно цінувати. Тож ти маєш вирішити спробувати себе в цій справі і зрозуміти, що ти достатньо поміркована особа, аби позбавляти себе рівноваги, і тобі потрібно ділитися своєю здатністю вражати оточення зі всім світом. Тому ми будемо говорити саме про це.

Нам потрібні розумні і творчі люди з великим серцем, аби продемонструвати все багатство, винахідливість і підтримку, які необхідні, щоби зробити цей світ іншим.

Нам потрібні щасливі, задоволені своїм життям та кохані люди, щоби вони не принижувалися самі і не ображали нікого: ні інших людей, ні тварин, та не споганювали нашої планети.

Ми повинні бути оточені людьми, які себе люблять і мають удосталь статків, аби ми не програмували своїх майбутніх поколінь невдалими слоганами на кшталт «гроші — це погано», «я недостатньо хороший» чи «я не можу жити так, як хочу».

Нам потрібні сильні та вольові люди, які здатні боротися і жити змістовним життям, люди, які мають достатньо натхнення, щоби поділитися з іншими — з тими, кого вони також прагнуть підняти на вищий щабель.

І перше, що я хочу тебе попросити: повір, що ми живемо у світі з необмеженими можливостями. Я не переживаю, якщо тобі знадобиться ціле життя, аби довести собі, що ти не можеш припинити постійно запихати їжу собі до рота, чи що людина за своєю природою є злою, чи що чоловіка можна втримати тільки тоді, якщо причепиш його до себе наручниками. Вір, що немає нічого неможливого.

Поглянь, що відбувається. Чого тобі потрібно позбутися? Якщо ти дочитаєш цю книжку і вирішиш, що все це дурня, то можеш повернутися до свого попереднього примітивного життя. Але, можливо, якщо ти позбудешся своєї недовіри, закотиш рукави, вирішиш ризикнути і подолаєш усе, то одного дня ти прокинешся й усвідомиш, що живеш таким життям, про яке раніше лише мріяв.

Частина 1. Як цього досягнути

Розділ 1. Моя підсвідомість змусила мене зробити це

Ти — жертва правил, за якими живеш.

Дженні Хольцер,[6] художниця, філософ, рупор інтелекту

Багато років тому зі мною трапився жахливий випадок під час гри в боулінг. Ми з друзями вже закінчили поєдинок, і в нас був тай-брейк.[7] Я зосередилася на своєму останньому кидку — жбурляла кулю різко, голосно викрикуючи щось про свою майбутню перемогу, пританцьовуючи та кружляючи, і навіть не побачила, куди підійшла, — просто не усвідомила, де стояли мої ноги, коли я кидала кулю.

Цієї миті я зрозуміла, якою серйозною є гра в боулінг, адже можна добряче постраждати тільки через те, що ти лише на один міліметр переступив межу. Доріжки змащують якоюсь олією, воском чи ще там чимось — якоюсь надзвичайно слизькою рідиною, і поки ти намагаєшся виконати свій чудовий кидок, випадково ковзаєш. Тоді ти усвідомлюєш, що твої ноги здіймаються вгору, і гепаєшся сідницями об підлогу так, що й м’яч ударяється легше, навіть коли випадає з літака.

Кілька тижнів потому, коли я шукала матрац і випробовувала один із них на ліжку у «Мейсіз»,[8] я пояснила продавцеві, що після того випадку часто прокидаюся посеред ночі від нестерпного болю в ногах. Мій голкотерапевт сказав мені, начебто це через те, що я вдарила спину і травмувала нерв, коли впала, а щоби комфортно спати та не прокидатися вночі, мені потрібен твердіший матрац.

«У мене теж болять ноги уві сні! Дай п’ять!» — вигукнув продавець, але не отримав від мене відповіді.

І не тому, що я не люблю вітатися за руку. Він мене дратував. Я побачила, що купівля матраца — дуже дивний процес, який почав мене по-справжньому бентежити. Я не тільки лежала на ліжку з подушкою між стегнами, щоб усі могли побачити, що це чийсь бізнес, а поряд зі мною ще й розлігся продавець, котрий просив дати йому п’ять. То було більше, ніж я могла пережити.

До того ж я помітила, що решта продавців просто стоять біля ліжка і швидко бубонять різні факти про матраци, поки їхні клієнти вмощуються в десятках тисяч поз. Мені ж дістався зовсім інший продавець. Він сів біля мене, далі ліг на спину, схрестив руки на грудях і вдумливо гомонів, дивлячись у стелю, наче ми були з ним у літньому таборі і лежали в наметі. Я погоджуюся, що він був милим і надзвичайно багато знав про пружини та латекс, а ще міг чимало розказати про матраци, які запам’ятовують форму тіла, але я боялася навіть повернутися, адже скидалося на те, що ще трохи — і він нахабно почне мене обіймати.

Я здавалася занадто товариською? Може, мені не слід було запитувати, звідки він родом? Невже він подумав, що я мала на увазі щось інше, коли поплескала по матрацу, щоби протестувати його ортопедичний ефект?

Очевидно, слід було сказати цьому так званому Бобу із «Фрик-шоу»,[9] аби забирався геть із мого ліжка, чи попросити ще когось допомогти мені, але натомість я непомітно пробралася до дверей магазину, змарнувавши свою єдину можливість цього тижня купити матрац. Я не хотіла бентежити його.

Я не хотіла бентежити його!

Це дуже схоже на те, як члени моєї сім’ї були навчені давати собі раду з будь-якими потенційно неприємними випадками спілкування. Разом із безпрограшним методом утечі в протилежному напрямку, до нашого інструментарію належали й інші знаряддя, які ми використовували під час конфронтації з кимось, а саме: завмерти, почати розмовляти про погоду, знепритомніти, розплакатися, коли нас не чують.

Наша нестача навичок управління конфліктами не була таким уже й великим сюрпризом, з огляду на той факт, що моя мати походила з роду так званих справжніх американців.[10] Її батьки вірили, що діти мають поводитися так тихо, щоб їх не було чутно. Ці люди дивилися на будь-яке емоційне вираження почуттів із таким самим презирством, із яким вони зазвичай зиркали на дешевий скотч, і навіть не уявляли, що можна вчитися в якомусь іншому університеті, крім Ліги Плюща.[11]

І хоча моя мати гарно справлялася з хатніми справами у нашій сповненій сміху, тепла та любові домівці, мені знадобилися роки, щоби, коли до нас приїжджали дідусь із бабусею, врешті навчитися, що відповідати, коли до тебе звертаються моторошною фразою: «Нам потрібно поговорити».

Я кажу це для того, щоби ти зрозумів: ти не винен у тому, що тобі нічого не вдається. Твоя провина є за умови, якщо ти й далі продовжуєш залишатися в такому стані. Причина цього прикрого становища полягає в тому, що щось тобі передалося від попередніх поколінь — як сімейний, герб чи рецепт неймовірно смачного кукурудзяного хліба, чи, як у моєму випадку, прирівнювання сварки до зупинки серця.

Коли ти прийшов із криком на цю планету, ти був просто новонародженою дитиною, істотою з широко розплющеними очима, яка була не здатна щось робити, а просто була в той момент. У тебе не було жодного уявлення про те, що в тебе є тіло, не кажучи вже про те, що незабаром ти будеш його соромитися. Коли ти дивився навколо, все просто існувало для тебе. Не було нічого в цілому світі, що б тебе лякало чи було занадто дорогим, тебе нічого не бентежило. Якщо щось потрапляло до твого рота, ти це їв, а якщо щось потрапляло до рук, ти просто хапав це. Ти просто був… людиною.

Коли ти досліджував світ і розширював своє уявлення про нього, ти також отримував інформацію від людей довкола про те, як усе відбувається. З тієї миті, як ти вже міг збагнути все це, вони почали наповнювати тебе уявленнями про життєві цінності, багато з яких не мали нічого спільного з тобою чи не були неодмінно правдивими (наприклад, світ — небезпечне місце, ти занадто товстий, гомосексуальність — це прокляття, розмір має значення, волосся не повинно рости в деяких місцях, освіта дуже важлива, а професія музиканта чи художника не є справжньою кар’єрою і т. ін.).

Головне джерело цієї інформації для тебе, звісно, — батьки, яким допомагало суспільство загалом. Коли вони тебе виховують, намагаючись по-справжньому захистити, навчити, любити тебе всім своїм серцем (будемо сподіватися), то передають переконання, які вони перейняли від своїх батьків, котрі, своєю чергою, дізналися про них від своїх, а ті — від своїх…

Проблема полягає в тому, що багато з цих переконань не мають нічого спільного з тим, якими людьми вони дійсно є або ж були чи що є істиною насправді.

Я розумію, що кажу такі речі, наче ми всі божевільні. Але це лише тому, що ми справді є трохи божевільними.

Більшість людей живуть в ілюзії, що ґрунтується на чужих переконаннях.

Поки не прокинуться. І саме ця книжка, сподіваюся, допоможе тобі це зробити. Ось як це діє. Ми, як і властиво людям, маємо і свідомість, і підсвідомість. Більшість із нас обізнані лише про свідомість, і саме там ми опрацьовуємо інформацію. Це там ми все розуміємо, робимо висновки, розмірковуємо про щось, аналізуємо, критикуємо, переймаємося, що наші вуха занадто великі, там ми раз і назавжди вирішуємо не їсти смаженого, усвідомлюємо, що 2 + 2 = 4, намагаємося пригадати, де (чорт забирай!) залишили ключі від машини, тощо.

Свідомість схожа на трудягу, який домігся успіху наполегливою працею. Вона без упину метається від однієї думки до іншої, зупиняючись лише, коли ми спимо, а потім починає активно діяти знову, як тільки ми розплющуємо очі. Наша свідомість, тобто лобна частка головного мозку, не є розвиненою сповна аж до статевої зрілості.

Наша підсвідомість, з іншого боку, — це неаналітична частина нашого мозку і вже цілком сформована на момент, коли ми з’являємося на світ. Вона стосується почуттів та інстинктів, проривається назовні пронизливим нападом гніву посеред супермаркету. І в ній ми зберігаємо всю інформацію, отриману із зовнішнього світу.

Підсвідомість вірить усьому, тому що на ній не можна встановити фільтра, вона не знає різниці між тим, що є правдою, а що ні. Якщо наші батьки розповідають нам, що ніхто в нашій сім’ї не знає, як заробляти гроші, ми їм віримо. Якщо вони доводять нам, що шлюб — це постійний обмін ляпасами, ми їм віримо. Ми їм віримо і тоді, коли вони кажуть нам, що якийсь товстозадий чувак у червоному костюмі має намір пролізти через димохід і принести нам подарунки. Чому б нам не вірити в усі ці дурниці, якими вони нас годують?

Наша підсвідомість схожа на немовля, яке не знає нічого іншого, і невипадково отримує основну інформацію, коли ми самі — маленькі діти (адже тоді лобна частка, свідома частина нашого головного мозку, ще не зовсім сформована). Ми сприймаємо інформацію через слова, усмішки, насупленість, важке зітхання, підняті брови, сльози, сміх тощо від людей, які нас оточують, і в нас немає жодної здатності все це фільтрувати. Уся ця інформація засідає в нашій податливій дитячій підсвідомості як «правда» (по-іншому ми ще називаємо її своїми «переконаннями»), де й живе, недоторкана і непроаналізована, аж поки десятиліття потому вона врешті виявиться на заняттях із психоаналізу чи під час проходження чергового курсу реабілітації.

Я не можу гарантувати, що кожного разу, коли ти в сльозах питаєш себе: «Що за дурня ця моя проблема?», відповідь міститься в певних незадоволених, обмежених і фальшивих підсвідомих уявленнях, що ти не можеш вибратися із замкненого кола й усвідомити суть проблеми. Це означає, що розуміння є надзвичайно важливим. Отож, підсумуймо:

1) Підсвідомість малює план нашого життя. Її поняття ґрунтуються на невідфільтрованій інформації, яка накопичується ще в дитинстві (на «переконаннях»).

2) Ми зовсім не помічаємо цих підсвідомих переконань, які керують нашим життям.

3) Коли наша свідомість розвивається і починає працювати, не важливо, наскільки значною, кмітливою вона стає, бо її все ще контролює переконання, що ми досі володіємо своїми підсвідомими уявленнями.

Наша свідомість думає, що вона нас контролює, але насправді це не так.

Наша підсвідомість не думає нічого, але вона все контролює.

Ось чому ми так часто припускаємося помилок, роблячи те, що усвідомлюємо і що добре розуміємо. Але для нас залишається таємницею, що саме утримує нас від створення чудового життя, якого ми прагнемо.

От, скажімо, для прикладу, тебе виховував батько, у якого постійно були фінансові труднощі. Він тинявся квартирою, трощив меблі та ремствував, чому гроші не ростуть на деревах. І не дбав про тебе, бо постійно намагався заробити, хоча переважно йому це не вдавалося. Твоя підсвідомість сприйняла це за чисту монету і, можливо, розвинула такі переконання, як:

• Гроші = боротьба

• Гроші — недоступні

• Мій батько не дбав про мене через гроші

• Гроші — зло і завдають болю

І коли ти стаєш дорослим, у своїй свідомості розумієш, що ти більше нічого не хочеш, лише гребти гроші лопатою. Але водночас підсвідомо сумніваєшся у важливості грошей, віриш, що вони недоступні для тебе, і хвилюєшся, що, коли багато заробиш, тебе покине хтось, кого ти любиш. Ти можеш підтвердити ці приховані підсвідомі уявлення, залишаючись у злиднях, і не важливо, як важко ти свідомо намагаєшся заробити грошей. Але часто, отримуючи величезні суми, а потім втрачаючи їх, ти робиш це, бо боїшся, що тебе покинуть. Можуть бути і якісь інші приклади, які викликають зневіру у власні сили.

Не важливо, що ти кажеш чи чого хочеш, якщо є приховане підсвідоме переконання, що це призведе до болю або що воно наразі недоступне для тебе, то ти: а) не дозволиш собі цього отримати; б) дозволиш собі це отримати, але будеш трохи незадоволеним. Відтак твій стан погіршиться, і в будь-якому разі ти втратиш те, чого досяг.

Коли ти з’їдаєш четвертий пампушок чи ігноруєш свою інтуїцію і виходиш заміж за жахливого хлопця, котрий надзвичайно схожий на твого підлого та брехливого батька, ти цього не усвідомлюєш, бо тобою керує підсвідомість, а не свідомість, як ти думаєш.

А потім, коли наші підсвідомі уявлення не узгоджуються з тими речами та подіями, які ми хочемо бачити у своїй свідомості (і серці), це створює конфлікти між тим, що ми намагаємося створити, і тим, що насправді створюємо. Це ніби ми керуємо автомобілем, причому одну ногу поставили на педаль газу, а іншу — на гальма. (Очевидно, всі ми маємо якісь чудернацькі підсвідомі уявлення, але не будемо говорити про них саме зараз.)

Ось кілька інших сценаріїв, які можуть стати тривожним дзвіночком:

Свідомість: Я дуже хочу закохатися й одружитися.

Підсвідомість: Близькі стосунки завдають страждань і болю.

Палець: Без обручки.

Свідомість: Я хочу схуднути на 10 кілограмів.

Підсвідомість: Люди в небезпеці. Я мушу створити собі захисний шар.

Тіло: Фортеця із жирових складок.

Свідомість: Я чуттєва та приваблива і хочу сексу.

Підсвідомість: Фізичне задоволення ганебне.

Статеве життя: Нудьга.

Свідомість: Я хочу подорожувати світом.

Підсвідомість: Розваги = несерйозний = мене не будуть любити.

Паспорт: Чистий.

Це так само, ніби ти перестав насолоджуватися відпочинком на веранді, бо там віднедавна тхне. Ти можеш скористатися чудовим способом позбутися цієї неприємності — запалити ароматичні свічки, установити вентилятор, звалити все на собаку, але поки не усвідомиш, що щось заповзло під твій будинок і спустило дух, твоя проблема буде залишатися невирішеною і споганювати тобі життя.

Перший ключ до звільнення самого себе від обмежувальних підсвідомих уявлень — просто усвідомити їх. Адже поки ти не збагнеш, що ж насправді відбувається, ти будеш продовжувати працювати зі своєю свідомістю (і думати, що тобі потрібно перефарбувати ґанок), аби вирішити проблему, яка захована десь глибоко у підсвідомості (натомість потрібно забрати звідти мертвого скунса). А це марна справа.

Поміркуй хвилину-другу, проаналізуй свої найневдаліші сфери життя і спробуй виявити приховані уявлення, які могли їх створити. Візьмімо, наприклад, найпопулярнішу серед людей тему — нестачу грошей. Ти заробляєш значно менше, ніж, як гадаєш, здатен заробляти? Ти досягнув певного рівня прибутку — не важливо, чим ти займаєшся, — і тобі здається, що ти вже не зможеш піднятися вище? Невже велика кількість грошей постійно здається тобі недосяжною метою? Якщо так, напиши п’ять речей, які тобі спадають на гадку, коли ти думаєш про гроші. Цей список повен надій і захоплення чи, може, страху й огиди? Що твої батьки думали про гроші? Що думали про гроші інші люди, серед яких ти зростав? Як вони ставилися до грошей? Ти бачиш певний зв’язок між їхніми уявленнями про гроші та власними міркуваннями?

Далі в цій книжці я дам тобі кілька порад, як заглибитися у свої підсвідомі уявлення і виправити те, що заважає тобі жити тим життям, якого ти прагнеш. Але спочатку подивимося, що відбувається в розлагоджених сферах твого життя, і зміцнимо твою всемогутню силу усвідомлення. Позбудься історій, що існують у твоїй підсвідомості (я змушена буду робити речі, які ненавиджу, щоби заробити грошей; я почуватимусь, як у пастці, якщо погоджуся на близькі стосунки; якщо сяду на дієту, то вже ніколи не їстиму нічого смачного; якщо почну отримувати задоволення від сексу, то буду горіти в пеклі з рештою грішників і т. д.), тому що одного дня ти зрозумієш, що насправді відбувається, і почнеш витягати смердючі туші розчарувань зі своїх обмежувальних підсвідомих уявлень. А після того як ти завзято виволочеш їх із криками «раз, два, гуртом!», ти звільниш простір для свіжих, нових, чудових уявлень та подій, які хочеш мати у своєму житті.

Розділ 2. Слово на букву Б — Бог

Якщо хочеш пізнати таємниці Всесвіту,думай одиницями вимірювання енергії, частоти та вібрації.

Нікола Тесла,[12] винахідник, фізик, геній

Коли я жила в Альбукерке, що в штаті Нью-Мексико, то часто зависала з друзями в барі «Опівнічне родео», який було оформлено у стилі вестерн. Там можна було знайти щипці для завивання та лак для волосся в жіночій вбиральні, пиво Bud Light продавали за спеціальною ціною — два бакси за банку, а міцна дубова підлога танцювального майданчика була розмірами з ціле поле.

Усі ми були зі Східного узбережжя і спокійно ставилися до кантрі-музики, тож спочатку ходили туди, щоби самовдоволено та пихато посміятися з усього цього, страшенно пишаючись тим, що глузуємо з гігантських пряжок на ременях чи ковбойської забави відрощувати здоровенні вуса із закрученими кінчиками, які були такими великими, що затуляли верхню губу. Але нашою улюбленою виставою були танці у стилі кантрі. Ми витріщалися, як загіпнотизовані, на величезну організовану масу шанувальників Гарта Брукса.[13] Вони тупали по колу і щось при цьому викрикували, а їхні великі пальці були цілеспрямовано засунуті в передні кишені джинсів.

Це було так весело, що ми самі почали брати участь у подібних розвагах, махаючи ковбойськими капелюхами нашим друзям — подивіться на це! А потім ми залишалися на танцмайданчику, чекаючи наступної пісні просто для того, щоби спробувати й собі, і ледь не падали з ніг, коли пристукували підборами перед тим, як покрутитися. Надалі ми втікали туди кожних вихідних, аби цими запальними танцями розвеселити свої засмучені серця.

У такий самий спосіб зі мною трапилися всі ці речі, що пов’язані з Богом. Усе починалося з роздратування та закочування очей, але я була такою нещасною і безпомічною, мені так остогиділо бути профаном у тому, що відбувається в моєму житті, що я стала відкритою для будь-яких пропозицій. Ось чому, коли я почала читати книжки про те, як знайти своє покликання, заробити грошей і перестати бути ошуканою, усі вони мали й духовну складову. Щось стримало мене, і я не викинула їх на купу сміття, де вже лежала вся моя прихильність і ставлення до духовності, адже я все ж таки думала, що Бог чи різні дурниці про духовність — тільки для лохів. Замість того я вирішила дати старому доброму Богу шанс, позаяк мені вже не було чого втрачати. Буквально. Ну це ж не могло бути повністю ідіотським рішенням! Отож, я вирішила прочитати ще більше книжок на цю тему, потім взялася вивчати це, а згодом і практикувати. Ще далі я усвідомила, що почуваюся значно краще. А потім почала в це вірити. Відтак я помітила, що зі мною трапляються дивовижні речі. Згодом це заволоділо моїми думками і почало мені подобатися. Я взялася радикально змінювати своє життя. А потім почала цього навчати. І зараз можна сказати, що я фактично вмію управляти механічним биком у цій справі, махаючи кулаком, і гукати хлопцеві, який тримає пульт керування в руках: «Удар його, Вейне!»

Навіть якщо ти не зміниш свого ставлення до Бога, тобі буде значно легше вдосконалювати своє життя, коли ти станеш об’єктивним і неупередженим із цього приводу. Називай це, як хочеш: Бог, Богиня, Великий Бос, Усесвіт, Джерело Енергії, Вища Сила, Велика Шишка, Інстинкт, Інтуїція, Дух, Сила, Зона, Господь, Безодня, Головна Жила — не важливо. Особисто я зрозуміла, що слово «Бог» трохи перевантажене, і вибрала такі вирази: Джерело Енергії, Усесвіт, Безодня, Дух, Головна Жила (до слова, всі ці вирази я буду використовувати в цій книжці рівноцінно). Яку б назву ти не обрав, знай: це не важливо. Важливо тільки те, що ти починаєш усвідомлювати, що таке Джерело Енергії, й аналізувати свої стосунки з Енергією, яка тебе оточує, є всередині тебе (і все це — одна й та сама енергія) і яка стане твоїм найкращим другом, якщо ти даси їй шанс. Тому що головне ось у чому:

Усі ми пов’язані з необмеженою силою, і більшість із нас не використовує навіть її частини.

Наша енергія в тілі почувається, як людина, котра їздить машиною заради розваг. Завдяки енергії ми навчаємося, зростаємо і розвиваємося протягом усього життя (принаймні будемо на це сподіватися, бо варіант залишатися на місці, ухилятися й рухатися назад також існує), поки наша тілесна подорож дійде до кінця і ми продовжимо рух знову… Дякую за те, що підвезли!

Усвідомлення того, що ми створені з Енергії і пов’язані з її Джерелом, змушує нас прагнути глибшого розуміння духовності. Таким чином, я змогла зробити свій життєвий досвід настільки чудовим, наскільки це можливо.

І ще додам: відколи я почала цим займатися, це стало для мене найбільшим дивом.

Коли я поєднуюсь із Джерелом Енергії і перебуваю в його потоці, то відчуваю себе неймовірно могутньою і цілком у гармонії зі своїм фізичним світом і світом зовнішнім, та й загалом тоді я просто значно щасливіша. І що більше я почуваюся сполучною ланкою, то більше уваги приділяю цим відносинам зі своєю суперсилою, то менше зусиль докладаю для отримання речей, яких прагну у своєму житті.

І роблю це так по-особливому і швидко, що це змушує моє волосся ставати дибки. Це так, ніби я нарешті зрозуміла, як змусити свою чарівну паличку творити дива.

Якщо любити Дух — неправильно, то я не хочу бути правильною.

ОСЬ ОСНОВА ДЛЯ ВСІЄЇ РОБОТИ, ЯКУ МИ ХОЧЕМО ВИКОНАТИ РАЗОМ У ТВОЄМУ ЖИТТІ:

• Усесвіт заповнений Джерелом Енергії.

• Уся енергія вібрує на певній швидкості. Це означає, що ти теж вібруєш на певній швидкості, і все, що ти хочеш і чого не хочеш, також вібрує на певній швидкості.

• Вібрація притягує схожу вібрацію.

Основну ідею можна назвати іншими словами — Законом притягання. І ось у чому він полягає: потрібно сфокусуватися на тому, що змушує тебе почуватися добре, і тоді ти знайдеш (притягнеш) те, що робить тебе щасливим.

Ми всі постійно притягуємо до себе енергію власною ж енергією, незважаючи на те, усвідомлюємо ми це чи ні. І, коли ми вібруємо на малих частотах (почуваємося песимістами, нещасними, обманутими, заздрісними, ганебними, схвильованими, і я переконана, що ми тоді маємо огидний вигляд), поки очікуємо великих частот і сподіваємося, що з нами можуть статися прекрасні події, ми часто засмучені.

Тобі потрібно збільшити частоту, щоби порівнятися з вібраціями того, з ким ти хочеш бути в одному ритмі.

Це ніби намагатися слухати певну радіостанцію, але увімкнути її не на тій частоті. Якщо в тебе пристрасне побачення і ти хочеш послухати Slow Jamz на 105.9 FM, але натомість налаштовуєшся на 89.9 FM і чуєш Національне громадське радіо, ти не тільки перестанеш бути романтичним, а й, імовірно, вечір перетвориться на дискусію про імміграційне законодавство у Сполучених Штатах замість того, щоби музикою зачарувати розслаблене тіло, на якому відблискує сяйво свічки, і змусити його налаштуватися на хвилю кохання.

Усесвіт підлаштується до будь-яких твоїх вібрацій. І ти не можеш його обдурити.

Ось чому, коли ти вібруєш на високих частотах, здається, ніби чудові речі відбуваються з тобою без будь-яких зусиль, ти зустрічаєшся з прекрасними людьми і в тебе постійно виникають неймовірні можливості (а відтак, і навпаки).

Як помітив Альберт Ейнштейн: «Збіг — це спосіб Бога залишитися анонімним».

Коли ти вчишся свідомо опановувати сферу енергії, повір у те, чого ти ще не бачив, і залишайся на своїй найвищій частоті. А також використовуй свою внутрішню силу, щоби створити реальність, якої ти прагнеш.

Отож, іще раз скажу про стару добру усвідомленість, яка є твоїм ключем до свободи. Як тільки ти усвідомиш, що ти в змозі кардинально покращити своє життя, об’єднавшись із Джерелом Енергії і збільшуючи свою частоту, тобі справді (чорт забирай!) вдасться це зробити (як саме, я покажу пізніше), відтак ти виберешся з виру постійних неприємностей і перестанеш почуватися жертвою безнадійних обставин, бо більше не будеш розігрівати собі на обід напівфабрикатів в одноразовому посуді в мікрохвильовій печі чи гарувати на того, хто змушує тебе тремтіти від страху.

Аби підвищити свою частоту, ти маєш повірити, що все, чого ти прагнеш, доступне для тебе. І найкращий спосіб зберегти це переконання — залишатися в постійному зв’язку із Джерелом Енергії.

Це схоже на ситуацію, коли ми стоїмо біля шведського столу з безліччю тарелів, але замість їжі він ломиться від надзвичайної кількості знань, здібностей, почуттів, можливостей, речей, людей та способів, як поділитися нашими дарами з усім світом. І все, що ми повинні робити, — підтримувати свою енергію тим, що ми прагнемо рішучих дій і приймаємо рішення для того, щоби дозволити добру зайти в наше життя. Це вагоме рішення частково і є ключем. Сумно, що ми не можемо просто плавати в сусідському басейні на надувному матраці, повільно потягуючи коктейль і при цьому перебуваючи на високій частоті, в очікуванні, коли по небу пропливуть єдинороги. Ми повинні щось робити — виконувати дію, яка орієнтована на славу.

Фішка в тому, щоб отримати і те, й інше — і енергію, і дію, працюючи в унісон: якщо твоя енергія достатньою мірою не збігається з тим, чого ти дійсно хочеш, то будь-яка дія, яку ти виконуєш, буде потребувати від тебе більше зусиль, аби ти дістався туди, куди прагнеш, якщо вона взагалі тебе туди доведе. Інколи тобі може поталанити і ти досягнеш успіху, коли робиш лише щось одне. Але якщо тобі стає зрозуміло, чого ти дійсно хочеш (не лише думаєш про це, а справді хочеш), повір, що це доступне для тебе. Незважаючи на свої теперішні обставини, залишайся у зв’язку з Джерелом Енергії на правильній частоті і рішуче дій. Тоді ти врешті досягнеш успіху.

А чи снилося тобі коли-небудь, що ти летиш і раптом тебе щось б’є, та так сильно, що ти думаєш: «Ей, я ж лечу — а я ж не можу літати», і потім падаєш на землю й уже не здатен піднятися в небо? Не важливо, що ти намагаєшся зробити, — саме так переконання і діють. Навіть якщо це й здається неможливим, ти за жодних обставин не повинен втрачати віри. Навіть коли зупиняєшся, думаючи, що, якщо луснула твоя мильна бульбашка, то ти більше не притягуєш див у своє життя.

Сила з тобою.

Ідеться не лише про те, щоби вірити та перебувати на високих частотах, коли світить сонце, а навколо весело стрибають кролики, а й про те, щоби вірити навіть тоді, коли речі стають непевними, справи кепськими і погода зовсім не сонячна.

Французький автор і сміливий шукач правди Андре Жід[14] влучно сказав: «Ніхто не відкриває нових земель, не усвідомлюючи, що доведеться надовго втратити берег із поля зору». Це якраз про те, як повірити, що ми живемо в чудовому, доброму та багатому Всесвіті, а не думати, що світ обмежений, жалюгідний і любить інших людей більше, ніж тебе.

Це про те, що наша віра сильніша за наші страхи.

Розділ 3. Стань у позу голуба

Якщо у тебе депресія, ти живеш минулим. Якщо ти у тривозі, ти живеш майбутнім. Якщо ти спокійний, ти живеш тепер.

Лао-цзи, китайський філософ, засновник даосизму (чи то одна людина, чи міфічне поєднання багатьох філософів, ніхто точно не знає)

Якось на занятті з йоги інструктор сказав нам стати в позу голуба. Щоби це зробити, треба простягнути одну ногу назад, іншу зігнути вбік перед собою, а потім нагнутися вперед усім тілом і рівно лягти. Це чудово, якщо ти голуб, але це одна з поз, яких я найбільше боюся, бо мої ноги не можуть так рухатися, мені боляче і я завжди зі страхом думаю, що так і заклякну.

Але хоча моє тіло й вимагає чогось іншого, я ходжу на заняття і буду продовжувати це робити. Я сповнена рішучості «розслабитися й зануритися в це», навіть якщо насправді мовчки прошу цього типа, аби сказав нам змінити позу, чого він так і не робить, позаяк дуже заклопотаний своїм базіканням. Він постійно теревенить про наш зв’язок з Усесвітом, про наше дихання, про шлях до справжнього прозріння… Чорт забирай, чуваче! Ти хоч трошки можеш поквапитися, бо мені видається, що я зараз щось собі порву. Боже мій, певно, я дійсно заклякла! І як тепер виплутуватися з цієї пози?! Він узагалі збирається підійти і якось розігнути мене, бо я таки справді завмерла! І тоді, уф…

Я роблю вдих. Відмикаю безкінечне скиглення у своєму мозку, заспокоююсь і віддаюся почуттям. Я відчуваю, як моє тіло скоряється, і ця поза вдається мені вже значно краще, ніж раніше. Болю немає. Паніка зникла. Я — одне ціле з Усесвітом. Але потім усвідомлюю, що я дійсно думаю, ніби заклякла, і… Хлопче, що за чортівня? Ти серйозно збираєшся патякати весь вечір, а ми маємо залишатися в цій дурній позі вже цілих п’ять хвилин? Між іншим, моє коліно страшенно пече, а ти й не збираєшся стулити свою пельку. Навіть якщо я вже думаю, що ти нарешті замовк, насправді ти й далі говориш, говориш і говориш… І тоді, уф…

Я вимикаюся. Я знову повернулася в Зону. Я цілком розчиняюся в цій позі й відчуваю щастя та справжнє злиття із чимось значно більшим, ніж я сама.

Ця незбагненна мить між дурними думками в нашій голові та «вдиханням саме в цей момент» переважно й показує, як більшість із нас проживає своє життя. Замість того, щоби хвилюватися про загрозу вивихнути стегно (майбутнє) чи про те, як я погано почувалася, коли перебувала в цій позі (минуле), я могла б насолоджуватися чудовим відчуттям, яке мені доступне саме зараз.

Я ніколи не переставала дивуватися, як ми марнуємо дорогоцінний час, ганяючись за уявними речами, розігруючи драми й переживаючи через небажане волосся на обличчі, прагнучи, щоби нами захоплювалися та схвалювали наші вчинки. Або як ми постійно скаржимося на повільний Інтернет, спостерігаємо за життям якихось ідіотів, однак не помічаємо, що перебуваємо в епіцентрі справжнього дива, яке відбувається саме тут і саме зараз.

Ми живемо на планеті, котра якимось чином знає, як обертатися навколо своєї осі й рухатися своїм визначеним маршрутом, із шумом несучись посеред космосу! Наші серця б’ються! Ми можемо бачити! Ми можемо любити, сміятися, розмовляти. У нас є житло, комп’ютери, машини, нігті на пальцях, квіти, музика, медицина, гори і кекси! Ми живемо в Усесвіті необмежених можливостей, наповненому дивами! Той факт, що ми не бродимо безутішно, постійно схлипуючи від страху, вже вражає. З Усесвітом має бути щось схоже: «І що я повинен іще зробити, щоби змусити її прокинутися? Може, на неї просто налити дощу, свого найціннішого ресурсу?»

Усесвіт любить нас так сильно і так страшенно хоче, щоби ми скористалися його дивами, що інколи він нам телефонує й нагадує про це. Як у кіно, коли хтось дивом уникає смерті, а після цього переповнюється радістю та вдячністю, вибігає на вулицю, стрибає, сміється, обнімає усіх, кого побачить, як божевільний. Раптом усі «проблеми» зникають і диво, що ти живеш сьогодні, саме в цю мить, стає найголовнішим. Я знаю одного чувака, якого засмоктало в дамбу. Тоді він ледь не загинув, а зараз каже, що це був його найбільший досвід, який цілком змінив його життя. Ні, боронь Боже, я не бажаю цього нікому, але зберися з духом, бо, якщо тобі потрібна якась катастрофа для власного перетворення, вищі сили можуть її влаштувати.

Усесвіт також дає нам чудових учителів. Наприклад, тварин. Вони завжди живуть теперішнім часом, а їхня таємна сила може поманити нас за собою. Пес моєї подруги такий щасливий бачити свою господиню щоразу, коли вона заходить до помешкання. Подивишся на нього — і здається, що собака сидів сорок років у в’язниці, а зараз його збираються випустити. І він поводиться так завжди, навіть якщо вона виходить лише на годину. О, ти тут! Я тут! Я тебе люблю! Я зараз обпісяю з радості всю підлогу навколо!

Маленькі діти — також чудові наставники. Вони так радіють, коли малюють, щось розігрують чи відкривають нове, що здається, ніби вони не їли б, не купалися б і не спали б, якби ми їх не змушували. Вони постійно творять у стані вільного польоту, концентрованого блаженства, бо ще не навчилися хвилюватися про те, що про них думають інші люди чи що вони, можливо, не так талановито вміють малювати пальцем, як їхня сусідка Люсі. Вони живуть у цю мить. Їм весело саме зараз. Кінець історії.

Ми були б мудрішими, якби брали приклад із тварин або дітей.

Усі речі, про які ми хвилюємося, прагнучи успіху чи зосередившись на досягненні чогось, уже існують тут, саме зараз. Гроші, які ти хочеш мати, вже є; людина, яку ти хочеш зустріти, вже поряд; досвід, який ти хочеш пережити, вже доступний; ідея для чудової пісні, яку ти хочеш написати, чекає, поки ти завантажиш усю інформацію. Знання, інтуїція, радість, взаємини та любов махають тобі руками і прагнуть твоєї уваги. Життя, якого ти хочеш, триває тут, саме зараз.

Що за дурниці я говорю? Якщо все це тут, то де воно?

Подумай про це, як про електрику. Перед винайденням лампочки більшість людей не усвідомлювала, що таке електрика, але вона існувала. Так само, як існує і зараз, але тоді ми ще не прокинулися для неї. Потрібно було винайти лампочку, щоби привернути нашу увагу. Спершу ми мали зрозуміти, як представити це в нашій реальності.

Це не означає, що всі речі чи можливості, яких ми прагнемо у нашому житті, ще не існують.

Це означає, що ми ще просто не усвідомили, що вони існують (чи не усвідомили факту, що можемо їх справді отримати).

Що більше ти вчишся жити в теперішньому та у зв’язку з Джерелом Енергії, то доступнішим стаєш для власних ідей та маєш більше шансів скористатися можливостями, які ризикуєш змарнувати, якщо будеш слухати нескінченні варнякання у своїй голові.

Є чудова індійська притча про жінку, яка хотіла зустрітися з богом Крішною. Вона пішла до лісу, сіла серед дерев, заплющила очі, почала молитися й поринула в медитацію. Вона розмірковувала, як же змусити бога з’явитися. І, о диво, Крішна прямував до неї лісовою стежкою. Але коли він торкнувся її плеча, жінка, не розплющуючи очей, сказала йому йти геть, бо вона дуже зайнята важливою справою.

Коли ми так зациклені на чомусь, то упускаємо доступні речі, якими можемо скористатися вже зараз. Зупинися і подумай, як ти почуваєшся саме в цю мить. Послухай, як ти робиш вдих і видих. Відчуй повітря на своїй шкірі. Послухай, як б’ється твоє серце. Як бачать твої очі. Як чують твої вуха. Послухай, як шумить енергія ззовні та всередині тебе. Прожени всі свої думки і відчуй лише зв’язок із Джерелом. Д-и-х-а-й. Навіть якщо в тебе є страшні борги через несплату кредиту чи ти не розмовляєш зі своєю матір’ю протягом шести років, зараз, у цю мить, ти можеш заспокоїтися й порадіти тому, що існує тепер.

Так, дорослі мають чимало відповідальності. Як-от за тіло, про яке треба піклуватися, чи за іпотеку, яку необхідно виплачувати, тому важливо час від часу трохи відійти від теперішнього моменту. Інколи нам потрібно подумати про плани на майбутнє, а також аналізувати минуле, щоби не повторювати помилок і посміятися з певних подій чи просто поховати минуле та забути його назавжди. І якщо ми зрідка будемо заглядати в минуле чи майбутнє, то це одне, але чому більшість часу ми проводимо, переливаючи з пустого в порожнє та смакуючи якісь непотрібні думки про те, «що було б, якби…» чи «як же так могло статися»?

Що більше часу ти живеш теперішнім моментом, то багатшим буде твоє життя. Твоя голова відмикається в теперішньому часі, і ти долучаєшся до Джерела Енергії, що збільшує твою частоту й притягує хороші речі у твоє життя. І всі події, які відбуваються на високій частоті, вже тут, просто чекають, щоби ти приєднався й почав брати в них участь. Ти маєш лише замовкнути, побачити їх і сповістити про свій старт.

Розділ 4. Глибокий Сон

Очікування, що станеш іншим, — це марнування тієї людини, якою ти є.

Курт Кобейн.[15] Ти ж знаєш, хто це, чи не так?

Коли я тільки почала займатися саморозвитком, було багато розмов про щось, що називали «его» і що мене (чорт забирай!) збивало з пантелику. Я завжди думала, що его стосується зарозумілої чи хвалькуватої людини, мовляв: «Я буду і далі говорити й говорити про те, якою суперлюдиною я є, а потім я покажу тобі свої м’язи». Та хоча зарозумілість і зверхність (які дещо відрізняються від самозакоханості та самовпевненості, до речі) є частиною его, моє уявлення про нього було хибним, як я потім дізналася.

У своїй спільноті, яка займається вивченням самовдосконалення та духовного саморозвитку, его ми використовуємо в значенні власної тіні, вдаваного себе чи себе, що діє як профан. Це частина нас, яка керує нами, коли ми певною мірою шкодимо власному щастю, зраджуючи чоловіка чи дружину, тому що десь глибоко всередині не відчуваємо, що нас достатньо люблять; чи коли не йдемо за покликом серцем і не займаємося акторською кар’єрою, оскільки боїмося, що нас побачать такими, якими ми є насправді. І це триває й триває, ми й далі показуємо, які ми класні, та граємо м’язами на публіці, тому що насправді не почуваємося в безпеці і нам потрібне підтвердження ззовні, що ми достатньо хороші.

Іншими словами, існує більш ніж один спосіб займатися самозвеличенням.

Із цієї миті я називатиму его Глибоким Сном. Або ГС скорочено. Думаю, що це буде зрозуміліше. До того ж, мабуть, і доречніше, позаяк головна причина неприємностей (коли ти й надалі залишаєшся у злиднях, зустрічаєшся з ідіотами, не контролюєш своїх сліз на публіці, бо ненавидиш своє життя) полягає в тому, що до тебе ще не дійшло, яким насправді могутнім ти є чи який надзвичайно багатий наш Усесвіт.

Усе гаразд, тож рухайся вперед.

Глибокий Сон діє відповідно до твоїх обмежувальних помилкових уявлень. Це сміття, запхнуте у твою підсвідомість. Це дитина, яка не каже тобі правди. Це рішення, які ти прийняв щодо себе, надавши собі якихось повноважень. Глибокий Сон отримує схвалення від зовнішніх джерел (я роблю це для того, щоби здобути твоє кохання, твоя думка про мене важливіша, ніж моя власна), ти йому піддаєшся (обставини контролюють моє життя, я — жертва), він ґрунтується на страхові та відчайдушно намагається втримати тебе у безпеці, яку ти сам створив і яка базується на цих обмежувальних помилкових уявленнях (іншими словами можна сказати, що це твоя зона комфорту). Глибокий Сон живе в минулому і в майбутньому та вірить, що ти не пов’язаний ні з чим, що тебе оточує.

Твоє справжнє «я», твоє вище «я», чи суперего (твоє «я» не з Глибокого Сну), з другого боку, є частиною тебе і функціонує у зв’язку з Джерелом Енергії. Воно отримує схвалення зсередини (я люблю себе й довіряю собі, мені здається це правильним, у мене є мета, мене люблять), воно упереджувальне (я контролюю своє життя, я впевнений, що зараз зберуся й покажу, на що здатен), ґрунтується на любові й орієнтоване на створення реальності, яка спирається на твій необмежений потенціал — як тільки ти прокинешся із Глибокого Сну. Твоє справжнє «я» живе в теперішньому часі (не застрягає у твоїй голові), щиро вірить у дива і є одним цілим з Усесвітом.

Ми всі живемо поміж двох перспектив, і, поки я серйозно сумніваюся, що є хтось цілком вільний від Сну, більшість людей так переймаються Глибоким Сном, що задовольняються реаліями, які дале-е-е-еко не те, що для них доступне.

Чимало людей навіть не усвідомлюють того, що їм доступне, позаяк ми живемо в суспільстві, яке базується на страхах і зарозуміло ставиться до людей, котрі прокинулися від Глибокого Сну, вибухнули у своїх зонах комфорту і йдуть за покликом свого серця у великий невідомий світ. Часто такі великі рішучі кроки вважають безвідповідальними, егоїстичними чи нерозсудливими (поки ти не зазнаєш успіху, бо тоді ти, звісно, стаєш геніальним). І ось чому:

Спостерігання за тим, як хтось займається якоюсь справою, може вкрай засмутити людину, котра прожила все своє життя, вигадуючи серйозні пояснення, чому їй самій нічого не вдалося.

Я, очевидно, узагальнюю, і чимало людей справді радіють нашим успіхам та підбадьорюють. Але однією із перших реакцій, з якою ти можеш зіткнутися, коли вирішиш прокинутися від Глибокого Сну та суттєво змінити на краще своє життя, є несхвалення від людей, які й далі лежать на канапі. Причому це найближчі тобі люди.

Вони можуть демонструвати незадоволення різними способами: злість, образи, перебивання, критика, фиркання щоразу, коли ти говориш про свою нову справу чи нових друзів, постійні зауваження про те, що ти робиш зовсім не так, як колись. Вони насуплюють брови, переживають, дражнять тебе, перешкоджають доступу до соціальних мереж тощо.

Ширлі, ти справді збираєшся залишити свою стабільну роботу службовця у великій компанії, щоби відкрити манікюрний салон, коли в тебе двоє дітей, банківський кредит і високий артеріальний тиск? Так, кілька нових фірм стають успішними, особливо за таких економічних умов, але невже ти не переживаєш, що може трапитися з твоєю сім’єю, коли твоя справа завершиться провалом?

Звичайно, Ширлі турбує те, що може трапитися з її сім’єю, коли вона зазнає невдачі! Вона щоночі прокидається в паніці, але забуває свої страхи, щоби створити те, чого вона прагне, а не помирати повільною смертю біля кулера та скиглити про те, наскільки сухим був торт на вечірці, яку організував твій начальник у конференц-залі минулого тижня.

Навіть якщо близькі роблять це, бо люблять нас і хвилюються за наше майбутнє, не перебирай на себе чужих страхів і тривог. Це зовсім не те, що тобі потрібно, коли ти нарощуєш м’язи супергероя, аби вийти зі своєї зони комфорту й ризикнути. Отож, я рекомендую тобі тримати рот на замку і нічого не казати людям, які можуть збити тебе з цієї дороги. Натомість знайди тих, хто вже досяг успіху (чи хто принаймні підняв ногу, щоби зробити перший крок), або людей, які точно будуть тебе підтримувати та на яких можеш покластися. Адже тепер ти матимеш власне внутрішнє фрик-шоу, з яким тобі доведеться давати раду, коли ти будеш намагатися подолати незадоволення від свого ГС.

Глибокий Сон схожий на надмірно турботливу матір-італійку, яка не тільки не хоче, щоби ти виходив на вулицю, а й прагне, щоби ти жив із нею завжди. Її наміри добрі, але ґрунтуються на страхах. Поки ти будеш залишатися всередині знайомої, вільної від ризику зони своєї теперішньої реальності, Глибокого Сну для тебе цілком достатньо. Але якщо тобі треба втекти від неї на якусь тусівку в зовнішньому світі, твоя турботлива мати, котра все контролює, буде хапати тебе за руки, дряпатися, кричати, кусатися, кидатися на землю, щоби перегородити тобі шлях у нове життя. Та вона буде робити будь-що, і не завжди приємне, аби зупинити тебе.

Це так, ніби ти кидаєш курити чи вживати наркотики. Нарешті ти робиш рішучий крок і вживаєш якихось заходів, щоби покращити своє життя. Протягом кількох днів чи тижнів тобі навіть гірше, ніж вередливій дитині. Ти терпиш усе, переживаєш увесь цей жах, звільняючи своє тіло від токсинів, тебе трусить, ти пітнієш, блюєш і думаєш, як тобі таке спало на думку і як це взагалі могло здатися хорошою ідеєю. І це дійсно круто.

Те ж саме відбувається, коли ми позбуваємося обмежувальних підсвідомих уявлень, що тримають нас позаду, і врешті робимо рішучий крок, аби вийти зі своєї зони комфорту. Це детокс таких неймовірних масштабів, що інколи видається, ніби Всесвіт діє проти тебе: дерево падає на машину, комп’ютер ламається, ти застаєш кохану в ліжку з найкращим другом, твої документи крадуть, ти десь підхоплюєш грип, у твоєму будинку обвалюється стеля і ти сідаєш на жуйку… Насправді ж Глибокий Сон створює хаос, намагаючись перешкодити і залишити все, як є, щоби ти не рухався вперед до невідомої, однак страшенно бажаної для тебе нової сфери. Успішні люди переважно знають, як це, адже колись через таке пройшли.

Коли ми робимо рішучий крок уперед, життя часто стає непотребом, перед тим як перетворитися на «Шинолу».[16]

Я усвідомлюю, що це може здаватися трохи штучним і притягнутим за вуха, але запам’ятай: ти і тільки ти створюєш свою реальність. Ти витрачаєш усе своє життя, вибудовуючи те, що в тебе зараз є і що в основному спирається на твої обмежувальні переконання. Коли ти вирішуєш переписати ці стереотипи й починаєш прислухатися, що тобі каже серце, коли робиш повну реконструкцію себе та свого світу, ти фактично вбиваєш Глибокий Сон. А він у відповідь атакує тебе, розмахуючи палицею високо над головою, щоби вдарити тебе і таким чином змусити повернутися до колишнього життя. Ми дуже могутні створіння та формуємо свою реальність через сфокусовану енергію. І якщо наша підсвідомість вирішила сфокусувати цю енергію на тому, щоби зупинити себе і не ризикувати, бо це «по-дурному і дуже страшно», то все може відбуватися трохи шалено.

Глибокий Сон зробить усе, що в його силах, аби зупинити тебе і перешкодити твоємузростанню та змінам, надто якщо ти намагаєшся позбутися особистості, яку тисам чи хтось іще знав як «тебе».

Ніколи не применшуй можливостей Глибокого Сну, який зневажили.

Інколи Глибокий Сон встановлює емоційне блокування, щоби зупинити нас, а інколи він діє фізично. У мене був клієнт, який вирішив залишити свою нудну, хоча й високооплачувану роботу, щоби створити компанію своєї мрії з нуля. У нього не було навіть уявлення про те, звідки почати, чим він хотів би займатися чи як розвивати таку справу. І попри те, що від нього цілком залежала сім’я, що він не мав жодних гарантій чи прикладів такої діяльності, він кинув свою надійну роботу і зайнявся цим, позаяк рішуче хотів створити життя, яке він полюбив би. І тоді ГС проявив себе: цей чоловік проколов не одне, а одразу два колеса, коли повертався додому після нашого заняття, їхня нянька в’їхала в авто його дружини, коли сиділа за кермом його іншої машини, у кухні прорвало водопровід і ще до того, як він досяг свого першого великого успіху, його збив автобус (я радісно повідомляю, що з ним усе гаразд). Тож, з огляду на ці надзвичайно «переконливі» приклади, він міг би сказати Глибокому Сну: «Добре. Ну і грець із ним! Ти переміг…» Та він ніколи не здавався. Сьогодні він сам собі начальник, займається улюбленою справою, подорожує світом, веде перемовини й укладає багатомільйонні угоди. Своєю історією він впливає на життя клієнтів і змінює їх, а також є чудовим прикладом для своїх дітей, демонструючи їм, як наповнити життя змістом.

Одна режисерка звукозапису, з якою я працювала, вирішила створити власну студію. Вона витратила всі свої гроші й зусилля на те, щоби купити обладнання, інструменти, підсилювачі звуку, звукоізоляцію і т. ін. Та як тільки облаштувала приміщення, все згоріло до тла. Однак замість того, щоби запнути штори, залізти в ліжко і смоктати великий палець наступні два роки, вона знову зібрала гроші, які їй були потрібні, щоби створити ще кращу студію, і зараз є знаним фахівцем, ретельно обирає музикантів, з якими працює, та й узагалі живе життям своєї мрії.

Отож, раптом ти вирішиш кинути свою немилу роботу й заснувати пекарню, про яку мріяв, не засмучуйся, якщо якась вантажівка в’їде у твою вітрину з булочками. Замість того, щоби думати про це як про знак, мовляв, тобі не треба було братися за цю справу, подумай, що ти позбуваєшся таким чином свого ГС і рухаєшся у правильному напрямку.

Зміни не для дітлахів, але це не завжди так боляче, як жити життям, котре ти маєш зараз, якщо воно тобі дійсно не подобається. Якщо хочеш контролювати своє життя й перетворити його на щось захопливе, як зробили люди, про яких я тобі розказала, то ні перед чим не зупиняйся.

Повір. Будь упевненим, що твоє нове життя вже тут і воно значно краще, ніж минуле. Почекай трохи, якщо Глибокий Сон сердиться. Що б не сталося, дотримуйся взятого курсу, бо немає нічого кращого, як дивитися на цілковите перетворення своєї реальності на те, що можна назвати своїм досконалим вираженням.

Розділ 5. Уявлення про самого себе схоже на зоопарк

Зі мною все гаразд. Зі мною не все гаразд.

Заголовок іще не написаної автобіографії моєї подруги Синтії

У мене є подруга, яка працює диктором. Це людина, котра вміє чітко висловлювати свої думки. Вона така переконлива, розумна й чарівна, що, коли одного разу вона стояла зі мною біля барної стійки і замовляла бурито,[17] я змусила всіх навколо розплакатися після слів: «Так, саме так! Жодних підігрітих бобів! Ви чуєте мене, жінко?» Отож, уявіть моє здивування, коли після однієї такої розмови вона сіла поруч і вимагала від мене, аби я розказала, як нудно це було. Я також маю прекрасних друзів, котрі думають, що в них огидний вигляд; неймовірних клієнтів, які однієї миті вважають, що вони — подарунок Бога для людства, а наступної їм потрібно, щоб їх переконували у правильності їхньої думки, яку вони самі про себе вигадали; також у мене є винахідлива сусідка, котра не може вирішити, чи вона фінансовий геній та енергійна людина чи невдаха, яка може переселити свою сім’ю під міст після фінансового краху.

Уявлення про самого себе схоже на зоопарк.

Ми живемо, дрейфуючи поміж власними уявленнями про славу та нескінченними страхами, що ми просто ні на що не здатні (недостойні, ліниві, потворні), і що це лише питання часу — до того моменту, коли хтось викриє нас і здійме тривогу. Ми постійно себе мучимо, але для чого? Якщо ми можемо вирізнити щастя та славу (а я знаю, що ти можеш), навіщо ми марнуємо свій дорогоцінний час і витрачаємо енергію на зовсім непотрібні речі? Хіба наше життя не було б цікавішим, продуктивнішим і привабливішим, якби ми цілком прийняли свою прекрасну внутрішню сутність?

Повірити у те, що ти фантастичний, так само просто, як і повірити, що ти огидний.

Потрібно стільки ж енергії. Така сама кількість уваги. Отож, навіщо ми надаємо перевагу трагедії?

Ти коли-небудь помічав, як людина, котрою ти захоплюєшся, робить щось неймовірне, і ти щасливий за неї, але не здивований? Звичайно. Людина зробила щось феноменальне, і тому вона феноменальна! Але змусити себе побачити, який класний ти сам, це те саме, що змусити себе штовхати гігантську брилу на гору. Так, ми йдемо, ми піднімаємося, ми таки неймовірні! Упс! Ми ледь повземо, ми відхиляємося вліво! Пхай! Так, ми рухаємося. Ми молодці! Чекай, ми відійшли вправо… Ми бігаємо навколо брили, роблячи один крок уперед і чотирнадцять назад, коли на це зовсім немає потреби.

Натомість спробуй побачити себе очима тих, хто тобою захоплюється. Хто тебе розуміє. Хто не сумнівається у твоїх успіхах. Ці люди не мають жодного стосунку до твоїх страхів, побоювань, негативних уявлень про тебе. Усе, що вони бачать, — це твоя слава і твій потенціал. Стань одним із власних непохитних шанувальників, подивись на себе з іншого боку, звідки всі твої вагання не можуть тебе зачепити, і побач те, що чітко видно.

Ти маєш визначитися, як ти розумієш свою реальність. Чому, коли настає пора уявити себе, ти вибираєш щось значно скромніше від рок-зірки?

Ти — крутий. Ти був сам, коли прийшов у цей світ із криком, і ти сам зараз. Інакше Всесвіт із тобою не няньчився б. Тобі дозволено так багато, що твоя крутість зникає. Ти той, хто ти є. І ти будеш цією людиною завжди. Це не обговорюється.

Тебе люблять. Без тями. Страшенно. Безумовно. Усесвіт божеволіє від того, який ти класний. Усесвіт обожнює тебе і так міцно тримає у цупких обіймах, як горила. Він хоче дати тобі все, чого ти прагнеш. Він хоче, щоби ти був щасливим. Він хоче, щоби ти побачив те, що він бачить у тобі.

Ти незрівнянний. Думати про себе скромніше немає сенсу. Це так само, якби річка думала, що в неї забагато вигинів, чи що вона рухається надто повільно, чи що її течія зашвидка. Тож краще помовч. Ти вирушив у мандрівку, яка не має визначеного початку, середини чи кінця. Нема неправильних поворотів. Ти просто існуєш. І твоє завдання — бути тим, ким ти можеш бути. Ось чому ти тут. Утеча від тієї людини, якою ти є насправді, позбавить світ тебе. Ти існуєш у єдиному екземплярі, і так буде й надалі. Я повторю: ти — єдина така людина. Не відмовляй світу, не забирай у нього одного, чи навіть єдиного, шансу насолодитися твоїм сяйвом.

Ми всі незрівнянні, чудові, шалені по-своєму. Смійся із себе. Люби себе, люби інших. Насолоджуйся грандіозною безглуздістю.

Частина 2. Як сприймати свою внутрішню крутість

Розділ 6. Люби себе таким, як ти є

Якщо ми дійсно себе любимо, то все в нашому житті вдається так, як треба.

Луїза Хей,[18] письменниця, видавець, хрещена мати світового руху самодопомоги, яка робила це ще тоді, коли це не було круто

Якось я перебувала в будинку свого брата Бобі. Лежала на дивані і спостерігала за його дворічним сином, який грався поруч. Раптом щось упало зі столу, і мій маленький небіж нагнувся, щоби підняти цю річ. Бобі повернувся до мене і сказав: «Ти це бачила? Хлопчина знає точно, як це робити. Він стає на коліна, прямо тримає спину, широко розставляє ноги, втягує живіт — досконало!»

Вражений такою старанністю та вмінням сина, Бобі кілька наступних хвилин кидав різні речі на підлогу — ложку, пульт до телевізора, бляшанку з-під пива — і мій племінник, чудовий малюк, продовжував усе піднімати, а брат не припиняв сипати похвалами з приводу його постави, роботи м’язів, серйозності дій і того факту, що малий успішно впорався з усіма завданнями, попри те, що йому заважав підгузок.

«Це неймовірно. Дитина може перевернути машину, не пошкодивши спини. Я ж ледве здатен вбрати штани і не потрапити після цього до лікарні».

Коли ми народжуємося, у нас є інстинктивне розуміння найважливіших речей у нашому житті, а також, наприклад, того, що слід згинати коліна, а не нижню частину спини, аби підняти з підлоги бляшанку з-під пива. Ми приходимо у світ уже зі знанням того, як довіряти своїм інстинктам, як дихати, як їсти лише тоді, коли відчуваємо голод, як не переживати, що інші думають про звучання нашого голосу, про те, як ми танцюємо, яку робимо зачіску. Ми знаємо, як грати в ігри, створювати нові речі й любити. Потім, коли ростемо і вчимося від інших людей, ми замінюємо багато цих примітивних трактувань негативними помилковими переконаннями, страхами, соромом і сумнівами у власних силах. Далі ми страждаємо від емоційного та фізичного болю і навіть намагаємося заглушати цей біль наркотиками, сексом, алкоголем, телебаченням, кукурудзяними паличками тощо. Або стаємо посередньою особистістю. Або опиняємося на висоті (згадай, яким сильним ти насправді є) і починаємо заново вчитися всього того, що ми вже знали на початку свого життя.

Це так, ніби ми народжуємося з великою сумкою грошей і маємо більше коштів, аніж нам потрібно для реалізації будь-яких мрій, однак замість того, щоби йти за своїми інстинктами і дослухáтися до свого серця, вкладаємо ці гроші у те, що й інші люди. Деякі інвестують у віру, що вони занадто старі, аби ходити у клуби, хоча понад усе люблять танцювати; інші вкладають у своє переконання, що вони дуже стильні, а насправді найбільше прагнуть кохання; дехто вкладає гроші у сором через свою сексуальність замість того, щоби врешті просто визнати, що він гей. Поки ми продовжуємо фінансувати те, що не є для нас бажаним, наша власна фортуна виснажується. І це триватиме аж до моменту, коли ми знову об’єднаємося з тією людиною, якою ми дійсно є, і почнемо інвестувати в себе, щоби зажити в розкоші, насиченим і справжнім життям.

Є безліч способів, якими ми позбуваємося самих себе. Та найвідчайдушніший і найнещадніший із них такий: усе, що ми маємо, інвестуємо у віру, наче ми недостатньо хороші.

Ми приходимо в цей світ гарненькими крихітними немовлятами й одразу беремося вчитися, як не любити самих себе! Як же безглуздо це звучить! Хіба ні? Любити самого себе — найпростіша, але водночас найпотужніша здатність у будь-який час, котра просто зникає, коли ми починаємо вбирати зовнішню інформацію.

Я не кажу про чваньковитість чи нарцисизм, позаяк вони також з’являються через страх і брак любові до себе, я говорю про глибокий зв’язок із нашим найвищим «я» і непохитну здатність прощати своєму найнижчому «я». Бо якщо ми любимо себе достатньо, це дає нам змогу позбутися почуття провини, забути про обра´зи та критику і зрозуміти, що таке співчуття, радість і вдячність.

Коли ми щасливі та любимо себе, ми не переймаємося всілякими дурницями (ні власними, ні чиїмись).

Уяви собі, яким був би наш світ, якби всі любили себе так сильно, що їх не лякали б думки інших людей, якби вони не переживали через свій колір шкіри чи сексуальні вподобання, навички чи освіту, наявність чи відсутність майна, релігійні вірування, звички чи загальну тенденцію просто бути (чорт забирай!) самим собою. Уяви, наскільки іншою була б твоя реальність (і реальність кожного, хто тебе оточує), якби щоранку ти прокидався впевненим у власній здатності любити та своїй важливій ролі на цій планеті. І якби ти послав до біса сором, відчуття провини, невпевненість у собі та ненависть і дозволив собі робити і мати все те, чого хоче твоє маленьке серце.

ОСЬ у якому світі я хочу жити.

Тож у твоїх інтересах увіковічити таке радикальне себелюбство, і воно змінить твою реальність. А далі кілька найкращих способів завоювати себе знову:

1. ЦІНУЙ ТЕ, ЩО ТИ ОСОБЛИВИЙ

Уже ніколи не буде людини, такої ж, як ти. Ти наділений особливими здібностями, щоби ділитися ними з усім світом. І хоча кожен має якісь свої таланти, ніхто не буде використовувати їх так само, як ти. Ти маєш свій спосіб існування у світі і плани на майбутнє, які унікальні лише для тебе. Ти — єдина людина, яка думає так, як ти думаєш. Ти створив власну унікальну реальність і йдеш своєю неповторною життєвою дорогою. Ти і тільки ти — людина, яка більше ніколи не з’явиться. Ти — щось дуже важливе.

2. ЗАНУРСЯ У ПОХВАЛУ

Повір мені, я не робила б цього, якби не було потрібно. Але похвала таки дієва. Ти не повинен нічого говорити перед дзеркалом, не мусиш себе обіймати чи купити спеціальний різнокольоровий блокнот, який защіпається на кнопку, щоби робити в ньому записи. Але якщо ти хочеш розвернути свій корабель на сто вісімдесят градусів, тобі необхідно полагодити свій мозок і навчити його думати по-іншому. І це саме те, що для тебе може зробити похвала.

З’ясуй, які твердження тобі хочеться чути найбільше, і повторюй їх цілий день: у машині, поки йдеш вулицею, вдаючи, що говориш по телефону, або шепчи собі під ніс, коли стоїш у черзі у відділі транспортних засобів. Напиши їх на клаптиках паперу і наклей повсюди у себе в будинку, на дзеркалі, на холодильнику, в машині. Пиши свої улюблені твердження по десять разів щоранку і щовечора перед сном та проговорюй їх уголос.

Ось кілька фраз, які можна використовувати спеціально для підвищення власного себелюбства. Вибери одну чи дві, які пасують тобі найбільше, і засипай себе ними:

• Я заслуговую — і отримую — величезну кількість любові кожної миті щодня.

• Я — єдине ціле з Усесвітом. Усесвіт такий само прекрасний, як і я.

• Моє серце відкрите. Любов туди заходить і виходить.

• Я отримую все добро, що дає мені життя.

• Я — чудова, розумна, гарна людина.

• Мені подобається мій зріст і розмір мого заду.

Чи щось таке. Якщо жодне із цих тверджень не діє, подумай про щось, про що тобі важко говорити, але що зачіпає тебе за живе. Що більше емоцій ти відчуватимеш до того, що промовляєш, то більше сили воно матиме для позитивних змін. І, звичайно, на початку може здаватися, ніби ти собі брешеш, але правда полягає в тому, що ти живеш брехнею, тож похвала повертає тебе до правди.

Ти не можеш просто торохтіти якісь нісенітниці. Аби метод спрацював, ти повинен відчувати це, хотіти цього, це має тебе захоплювати.

3. РОБИ ТЕ, ЩО ПОДОБАЄТЬСЯ

Коли ти постійно відмовляєшся від людей, їжі, речей і подій, які змушують тебе почуватися живим, це справляє на тебе негативний вплив.

Поглянь на своє життя і зрозумій, де ти помиляєшся. Якщо ти сам собі кажеш щось на кшталт: «Я так люблю кудись приходити, щоби послухати живу музику! Я не можу згадати, коли востаннє це робив», поквапся.

Ми всі зайняті, але є люди, для яких пріоритет — отримувати задоволення від свого життя і які, гм, отримують таке задоволення. Просто зараз тисячі людей по всьому світі милуються океаном під час заняття з йоги, трусять своїм задом під музику десь на якомусь фестивалі чи верещать від захоплення під час круїзу своєї мрії на одному з лайнерів «Волт Дісней Компані». Послухай, що ти насправді говориш і яку приділяєш увагу тому, що робиш, та свідомо зроби максимальні спроби збільшити свою радість. Це може бути будь-що. Ти можеш провести вік-енд із хорошим другом, звільнитися з ненависної роботи, купити зовсім непрактичні, але такі класні туфлі чи поїхати у відпустку в Коста-Рику, щоби займатися там серфінгом. Це приклади, як бути активним і брати участь у творенні свого життя, яке тобі подобається, замість того щоби смиренно жити тим, у якому ти просто мучишся. Зроби собі подарунок. Подаруй собі радість життя, поки ти ще на це здатний.

Якщо ж ти ставиш чужі інтереси понад усе, пересунь себе на перше місце. Ті, хто звик, що ти — їхній особистий помічник, однаково тебе любитимуть, навіть якщо будуть трохи незадоволеними, що ти більше терпляче їм не догоджаєш. Купи собі джинси, відкрий депозитний рахунок, знайди когось, щоби готував тобі їжу, змусь своїх дітей вичистити котячий туалет. Ти не станеш егоїстом, якщо почнеш піклуватися про себе, просто будеш трохи щасливішим. Дбай про себе, наче ти найкраща людина, яку ти будь-коли зустрічав.

4. ЗНАЙДИ ЗАМІНУ

Ми так звикли до своїх негативних мимовільних реакцій на самих себе, що ніколи й не думаємо піддати їх сумніву. Ми просто сприймаємо їх за правду, чисту правду і нічого, крім правди. Але як тільки ми усвідомимо свої моделі мислення та поведінку, то можемо свідомо їх змінити. Отож, почни звертати увагу на таке:

Що ти думаєш, коли дивишся у дзеркало?

Що відбувається в тебе всередині, коли ти бачиш людину, яка досягла успіху в тій справі, якою ти завжди хотів займатися, але ніколи не наважувався?

Що ти думаєш і відчуваєш, коли підходиш до групи красивих та успішних людей?

Чи коли ти всіляко намагаєшся зробити щось, але тобі не вдається?

Чи коли тебе покинула дуже гарна дівчина? І сексуальна?

Чи коли ти цілий день ходиш містом, а в тебе, виявляється, розстібнута ширінька?

Чи коли ти залишаєш каву на даху свого автомобіля і рушаєш?

Чи коли ти засмучуєш свого друга?

Чи коли ти вдарив палець на нозі об кухонний стіл уже вдесяте за сьогодні?

Чи коли ти забуваєш про день народження батька?

Чи коли ти грубіяниш людині, яка цього зовсім не заслуговує, причому так різко, ніби маєш на це право?

Зверни увагу на порожні слова, що спадають тобі на думку, коли ти відчуваєш огиду до себе, і подумай, як відреагувати по-новому і краще.

Наприклад, якщо кожного разу, коли ти дивишся у дзеркало, твоя перша думка — «оййй!..», то зроби свідому спробу змінити її на «вау, круто!».

Якщо в тебе складні стосунки з батьком і ти картаєш себе щоразу, коли сказав йому щось неприємне, заміни фразу «Я — чудовисько» на «Я — просто мала дитина, яка визнає свої помилки». А потім, звісно, перепроси батька.

Якщо твоя стандартна реакція на якусь неприємність — «Брр, Її Королівська Потворність знову завдає удару», заміни її на «Чого я можу з цього навчитися?»

Найважливіша річ полягає в тому, щоби звільнитися від трагедії і переконання, що ти теперішній і є справжнім собою. Я не переживаю, якщо ти з легкістю можеш сказати собі: «У тебе нормальний ніс і твоє обличчя має чудовий вигляд, а не такий, ніби в нього в’їхали яхтою». Адже одного дня може так статися, що з’явиться якась відома та стильна модель, у якої ніс буде значно більшим за твій і яка впевнена, що вона прекрасна в будь-якому образі, і раптом ти зрозумієш, що ти теж гарний, а всі будуть у захваті від твого носа, попри те, що ще вчора ти думав, як його відпиляти.

Саме так безглуздо ми поводимося.

Не витрачай свого життя на чіпляння за якісь образливі рішення, які ти колись сам приймав. Замість того виріши замінити їх новими і значно кращими.

5. НЕ ГЛУЗУЙ ІЗ СЕБЕ

Постійне використання гумору, який принижує гідність, — тільки для лузерів. Я розумію, що такі жарти можуть бути неймовірно смішними, і я також інколи цим грішу. Деколи мені навіть хочеться переїхати машиною хлопця, який не вміє сміятися із себе. Однак це трохи не те, бо зараз я говорю про твоє неперервне самокартання і твердження, що ти, мовляв, безнадійний невдаха. Мучити себе глузуваннями набридає. Швидко. Особливо якщо це твоя фішка. Отож, якщо ти один із тих людей, які вдаються до самоглузування повсякчас, то ти не лише просиш людей думати, що ти лузер, а й благаєш самого себе так вважати. Це так само, як бити себе знову і знову ломом. А хіба ти наважився б зробити це зі своїм прекрасним «я»?

Слова, які ти кажеш собі щодня, мають значно більше сили, ніж ти думаєш. На перший погляд безневинні жарти із часом перетворюються на серйозні деструктивні переконання. Наші думки стають нашими словами, наші слова стають нашими переконаннями, наші переконання стають нашими діями, наші дії стають нашими звичками, а наші звички формують нашу реальність. Отож, якщо твій улюблений жарт — про те, що ти можеш запросити когось на побачення тільки під дулом пістолета, і ти проводиш суботу наодинці, можливо, тобі слід придумати якийсь інший дотеп?

І ще: постійне глузування із себе — це дешевий спосіб здаватися дотепним. Будь-хто це може робити. Отож, змусь себе вигадати інший сценарій. Стань упевненим — і ми, сноби гумору, подякуємо тобі.

6. ДОЗВОЛЬ ЛЮБОВІ ЗАЙТИ У ТВОЄ ЖИТТЯ

Приймай компліменти із вдячністю. Не треба чинити опору, спростовуючи їх словами: «О, ця жалюгідна стара річ?» Спробуй натомість: «Дякую». Крапка.

Також дбай про своє тіло. Ми (якщо ти трохи схожий на мене) постійно метушимося, виконуючи безліч щоденних завдань своїми нещасними тілами, які відтак смикаються, немов старі шкарпетки на вітрі. Коли в нас обмаль часу, то ми зазвичай не звертаємо на нього уваги. «У мене сьогодні п’ять зустрічей, тому я піду на йогу завтра, а на ланч з’їм батончик». Причому під час нашого короткого й тимчасового перебування на цій землі тіла нам потрібні значно більше, ніж ми їм. Кажи гарні слова про своє тіло, вишукано одягай його і вигулюй. Дозволь йому займатися гарячим сексом, вилежуватися у розкішній ванні та подбай про масаж для нього. Рухай ним, роби розтягування, годуй його, давай йому воду, приділяй йому увагу. Що краще наше тіло почувається, то щасливішими і продуктивнішими ми стаємо.

7. НЕ ПОРІВНЮЙ СЕБЕ З ІНШИМИ

Чи траплялося колись із тобою таке, що ти робив щось, чим дуже пишався, і почувався на сьомому небі від щастя, поки не побачив, що хтось інший робить те саме, але, на твою думку, йому це вдається значно краще, ніж тобі, — і раптом ти засмучувався?

Порівняння — це найшвидший спосіб позбавити себе радості в житті.

Тебе не має обходити, що роблять інші люди. Все, що має значення, — це те, що ти собі сам подобаєшся і задоволений тим, що ти створюєш. Ти однозначно унікальний, і це робить тебе фантастичним. Висновок, що хтось інший унікальний і кращий за тебе, точно тобі не допоможе.

Спробуй уявити, на що був би схожим світ, якби наші найвідоміші герої втратили свою неповторність через порівнювання себе з іншими? Що було б, якби Мерилін Монро порівнювала себе із Кейт Мосс і вирішила, що їй потрібно схуднути? Чи якби хлопці з Led Zeppelin порівнювали себе з Моцартом? Круто. Цей хлопець — справжній молодець. Йому вдається грати значно краще, ніж ми коли-небудь зможемо. Причому в нього навіть немає барабана. Гадаю, що ми повинні викинути свій. Чи, можливо, взяти до рук арфу, якщо хочемо, щоб у нас була нормальна музика.

Ти сам — уже більш ніж достатньо. Уникай порівняння, бо це справжня напасть.

8. ПРОБАЧАЙ СОБІ (СЛУХАЙ! ЦЕ ДУЖЕ ВАЖЛИВО)

У тебе були неприємні моменти в минулому. І будуть у майбутньому. Кожна людина народжується зі здатністю припускатися помилок. Не лише ти такий, і неприємності — не тільки твоя специфічна риса. Позбудься її. Терзати себе провиною чи нерозумно критикувати — узагалі беззмістовно. Не кажучи вже про те, що це дуже нудно. Ти не стаєш кращою людиною, коли відчуваєш вину чи думаєш про себе погано, лише ще більше засмучуєшся.

Зрозумій одну істину: вина, сором та самокритика найбільше руйнують твоє життя. Тож, пробачивши собі, ти здобудеш неймовірну силу. Ось чудовий спосіб це зробити:

Подумай про якусь специфічну річ, яку ти зробив і через яку погано почуваєшся. Згадай усі подробиці і відчуй, як реагуватиме твоє тіло. Зроби так знову і знову, думаючи про це, і скажи собі: «Коли я плекаю свої погані почуття, це тільки завдає шкоди мені та іншим людям. Окрім того, це перешкоджає мені насолоджуватися життям. Я — прекрасна людина. Я хочу любити своє життя. Я хочу, щоби неприємні відчуття мене залишили».

Роби так доти, поки відчуєш свободу і легкість, поки твоя проблема перестане тебе турбувати. Це може зайняти день, тиждень, або ж кілька місяців, або статися одразу. Але незважаючи на те, скільки знадобиться часу, зроби це. Бо, якщо хочеш бути вільним, ти маєш дати собі час. (У розділі 15 є більше порад, як пробачити собі та позбутися докорів сумління.) І якщо тобі потрібно вибачити комусь, просто візьми слухавку телефону.

9. ПОЛЮБИ СЕБЕ

Тому що це святий Грааль для щастя.

Розділ 7. Я знаю, хто ти. Але хто я?

Мене не ображають усі ці жарти про тупих білявок, бо я знаю, що я не дурепа.

Я також знаю, що я не білявка.

Доллі Партон,[19] співачка, піснярка, акторка, альтруїстка, ділова жінка, яскрава зірка

Моя подруга — талановита письменниця — якось зателефонувала мені в паніці, коли раптом злякалася сюжету книжки, над якою саме працювала, і не могла писати далі.

Її книжка, серед багатьох інших приємних речей, була дуже особистою, песимістичною та заплутаною, і моя подруга переживала, що це вже трохи занадто. Вона думала, що перегнула палицю і видається читачеві розбещеною та збоченою дивачкою.

Це доводить, ЯК важливо розуміти таку річ: якщо ти збираєшся досягти успіху і при цьому використати весь свій потенціал чи то письменника, чи художника, бізнесмена, батька, м’ясника, пекаря, майстра з виготовлення підсвічників або ж повністю реалізувати себе і досягти рівня досконалої людини,

НЕ МАРНУЙ СВОГО ДОРОГОЦІННОГО ЧАСУ, НАВІТЬ ОДНІЄЇ-ЄДИНОЇ МИТІ, НА ТЕ, ЩОБ ПЕРЕЙМАТИСЯ ТИМ, ЩО ПРО ТЕБЕ ДУМАЮТЬ ІНШІ.

Уяви, що це може бути для тебе звільненням!

Думки інших людей впливають на кожен наш крок, коли ми в підлітковому віці або навіть поки нам не виповнилося тридцять. Із роками, якщо ми рухаємося у правильному напрямку, наша одержимість тим, як нас сприймають інші, починає зникати, але лише дехто з нас може цілком позбутися таких безглуздих розмірковувань. Тим часом єдині запитання, на які тобі слід дати відповіді, коли ти вирішуєш, яким має бути твоє життя, такі:

1. Чи це саме те, ким я хочу бути, чим хочу займатися чи що хочу мати?

2. Чи це поведе мене в тому напрямку, куди я сам хочу рухатися (а не куди повинен іти)?

3. Чи це може серйозно нашкодити комусь іще в процесі?[20]

Коли ми переживаємо, що інші можуть подумати про нас, замість того щоби радіти тій людині, якою ми є, ми наче накриваємося мокрою ковдрою і відмовляємося від усіх принад життя.

Так, це частина нашого інстинкту виживання, тож ми переймаємося, чи не виженуть нас із племені і чи ми, відтак, не помремо від переохолодження, голоду або чи не з’їдять нас вовки. Але позаяк у нас є розум і здатність уявляти все, що спадає нам на думку, очевидною є й інша версія, що теж доволі правдоподібна: ти можеш піти з племені і започаткувати чи знайти інше, яке більше пасуватиме твоєму стилю. Ти здатен не тільки почати робити те, що тобі подобається, в оточенні людей, яких ти обожнюєш і з якими маєш якісь стосунки, а й одного дня усвідомити, що ти більше не пам’ятаєш імен людей, схвалення яких колись так відчайдушно чекав, і навіть думав, що помреш без нього.

Ніхто з тих, хто будь-коли вчинив щось велике, нове чи варте захоплення, не зробив цього зі своєї зони комфорту.

Відтак вони ризикували, що їх піднімуть на сміх, що вони програють, а може, навіть помруть. Подумай про братів Райтів.[21] Ти можеш уявити, який шлях вони пройшли?

Маргарет: Ви чули про нещасну Сьюзен?

Рут: Сьюзен Райт?

Хелен: Така ганьба. Нещасна вона жінка.

Рут: А що сталося?

Маргарет: Ну, її сини…

Хелен: Ніби вона вже не вистраждала достатньо. Ледь не померла, поки народила двох таких великих хлопців. Вони ж були майже як буйволи, а тут таке.

Маргарет: Здається, її обидва сини…

Хелен: Ти будеш доїдати пудинг? Не проти, якщо я візьму?

Рут: Та кажи вже, Маргарет!

Маргарет: Ну, це може прозвучати трохи дивно, але вони…

Хелен: І зараз її сини думають, що вони можуть літати. Який сором!

Маргарет: …Її сини думають… вони думають, що можуть літати.

Рут: Думають, що вони можуть літати?

Маргарет: Так, вони думають, що можуть літати. Вони більше ні про що не говорять.

Хелен: А вона ж нещодавно пофарбувала будинок. Вони тепер, напевно, будуть змушені поїхати з міста…

Як тільки ти відходиш на крок від стада і дозволяєш засвітитися своєму справжньому «я», одразу відчуваєш, немов стоїш перед ротою солдатів, які збираються тебе розстріляти (особливо якщо те, що ти хочеш зробити, є чимось надзвичайним і виходить за межі зони комфорту інших). Ось чому так багато людей із криком утікають від життя, якого вони так прагнуть. Дозволити, щоб на тебе лише поглянули, — уже ризик. От, наприклад, як ми ставимося до знаменитостей: кожен їхній рух критикують, обговорюють, оцінюють, їх намагаються сфотографувати без макіяжу. Не дивно, що половина з них опиняється у реабілітаційних центрах.

Ти відповідальний за те, що кажеш і робиш. Але ти не відповідальний за те, що інших людей це бісить.

Коли двоє людей прийшли в кінотеатр на один і той самий фільм, то одна людина може просидіти увесь сеанс із почервонілими очима, витративши цілу упаковку серветок, відчувати спустошеність і зворушитися цим фільмом більше, ніж будь-яким іншим в історії кінематографу, в той час як інша по закінченні показу піде до каси й обурено вимагатиме, щоб їй повернули гроші за квиток, бо, на її думку, це був найкращий приклад окозамилювання для глядача та найгірший мотлох, який будь-коли показували на екрані.

Один фільм — два різні враження. Чому?

Тому що йдеться не про кіно, а про глядачів.

Те, що інші люди думають про тебе, не має нічого спільного з тобою, а стосується їх самих.

І тут головне — не позбутися самокритики, а надмірно не впиватися похвалою. Немає нічого поганого в тому, щоби зашаріло прийняти комплімент, але якщо ти постійно шукаєш чийогось схвалення — мовляв, ти достатньо хороший, крутий, талановитий чи вартий чогось, — усе, ти попався. Бо якщо твоя самовартісність ґрунтується на думках інших людей, то ти віддаєш їм усю владу над собою і стаєш від них залежним. Ти продовжуєш наздоганяти щось, над чим уже не маєш контролю, і якщо це «щось» раптом сфокусується на чомусь іншому чи змінить свій напрям і вирішить, що ти йому більше не цікавий, криза ідентичності тобі гарантована.

Єдине, що має значення, — це те, що є істиною саме для тебе. І якщо ти не втратиш цього і не зіб’єшся з дороги, то будеш могутнім супергероєм.

Усе інше — це лиш те, як решта людей сприймає реальність. А то вже не твій клопіт.

Отож, як насправді не хвилюватися, що інші люди думають про тебе, і як стати своїм наймогутнішим «я»:

1. ЗАПИТАЙ СЕБЕ ЧОМУ

Чому ти збираєшся сказати щось чи зробити? Хіба це тобі подобається? Критикувати когось через те, що ти почуваєшся невпевненим? Помститися комусь, тому що він пожартував із твоєї матері через її зайву вагу? Ти робиш це з огляду на силу чи справедливість? Або тому, що це буде кумедно? Тому що тебе попросили це зробити? Тому що це змінить чиєсь життя на краще? Зверни увагу на свою мотивацію (будь чесним). Роби це щиро — і ти станеш переможцем.

2. ЗАВЖДИ ДОКЛАДАЙ МАКСИМУМ ЗУСИЛЬ

Утрата впевненості в собі — найкоротший шлях до того, щоби стати жертвою зовнішнього впливу. І найкращий спосіб утратити впевненість — робити щось абияк чи нашвидкуруч або ж не вірити по-справжньому в те, що ти робиш. І не важливо, про що йдеться, — про збільшення статків чи виховання: якщо ти робиш усе настільки правильно й чесно, як тільки здатен, то можеш пишатися цим і не звертати уваги на те, що думають інші.

3. ДОВІРСЯ СВОЇЙ ІНТУЇЦІЇ

Птахи використовують свою інтуїцію, щоби вибрати шлях до місця розмноження за півсвіту. Олені, кролики та інші травоїдні тварини покладаються на інтуїцію, щоб утекти від хижака. І тільки людина здебільшого прислухається до порад свого сусіда, який живе через дорогу і до опівдня уже переважно п’яний, замість того аби вчинити те, що в глибині душі їй здається найкращим. Скільки разів, аналізуючи минуле, ти думав: Я знаю, мені слід було дослухатися до своєї інтуїції!?

У тебе є чудовий внутрішній вказівник, який ти можеш використовувати будь-коли. Хай усі замовкнуть і йдуть геть, тобі потрібні тиша і місце, де ти міг би посидіти й подумати. Усі відповіді в тебе всередині. Тренуй свою інтуїцію, знайди час на те, щоби поглибити свій зв’язок із Джерелом Енергії, і повір, що ти сам знаєш, що для тебе найкраще. Що впевненіший ти та сконцентрованіший, то сильнішим будеш (як саме цього досягти, довідаєшся далі у цій книжці).

4. ЗНАЙДИ ТИМЧАСОВИЙ ВЗІРЕЦЬ ДЛЯ НАСЛІДУВАННЯ

Відшукай собі наставника, героя, взірець для наслідування. З’ясуй, чому ця людина вражає тебе й надихає. А коли тобі доведеться долати якесь випробування, запитай себе: «Як вчинив би в цій ситуації мій герой?» Не зважай на те, що думають про тебе інші. Тобі знадобиться трохи часу, щоби навчитися цього, тож використовуй цей трюк, поки станеш сильним і зрозумієш, що можеш обходитися вже без свого героя, а запитувати себе: «Що я зробив би за таких обставин?»

5. ЛЮБИ СЕБЕ

Зовсім не важливо, що думають про це інші.

ВАЖЛИВА НОТАТКА ПРО ЧУЖІ ДУМКИ: Твоє почуття власної гідності не має залежати від того, що про тебе думають інші люди. Водночас не слід нехтувати можливістю отримувати від них корисну інформацію. Особливо від тих, хто тебе добре знає.

Існують такі речі, як конструктивна критика і конструктивні компліменти. Але чи конструктивні вони, залежить від тебе самого.

Наприклад, якщо люди постійно кажуть тобі, що ти — гаряча голова, що вони не можуть бути з тобою цілком відвертими, бо якщо ти з ними не погоджуєшся, то миттю вибухаєш, запитай себе: «Чи правда це?» (Будь із собою чесним!) «Чи можу я використати цю інформацію, щоби покращити себе і життя інших?» Якщо твоя відповідь «так», зміни це; якщо ж — «ні», ну то Бог із ним.

Так само і з компліментами. Якщо люди постійно кажуть тобі, що ти вмієш гарно слухати, запитай себе: «Це дійсно про мене? Чи можу я використати цю інформацію, щоби покращити себе і життя інших?» І знову, якщо відповідь «так», подумай, як ти можеш це використати; якщо — «ні», то хай так і буде.

Інколи чужим людям простіше розгледіти те, чого ми не зауважуємо. Тож, якщо вони можуть допомогти нам побачити істину і жити щасливішим, справжнім життям, варто витратити час і дослухатися до них.

Урешті-решт, однаково йдеться про те, що є істиною саме для тебе. І що більше ти усвідомлюєш внутрішню правду про себе, то легше тобі буде використовувати чиїсь думки у своїх інтересах і не дозволити їм керувати твоїм життям.

Розділ 8. Що ти тут робиш?

Головне питання полягає в тому, чи зможеш ти сказати щире «так» своїй пригоді.

Джозеф Кемпбелл, американський міфолог, автор, чиї книжки й ідеї вплинули на появу «Зоряних війн»

З’ясувавши, якою є твоя унікальна мета, ти можеш усвідомити різницю між щасливим, сповненим достатку життям, коли ти сам собі господар, і життям у загорожі для телят, де ти, втомлений минулим, нічого не вирішуєш.

Подарунок, звичайно, потрібно дарувати. Ось чому так прикро, коли ми не можемо зрозуміти, що цей подарунок наш, чи коли знаємо, що він точно нам належить, однак ми занадто слабкі, аби щось вдіяти. Якщо ми маємо чудовий дар, яким потрібно поділитися зі світом, його необхідно відкрити. А часто ми й пальцем не поворухнемо, а сидимо, міцно тримаючи ту коробку, старіючи і збираючи пил. Яке марнування! Просто агонія!

Тим часом радість, коли ти даруєш комусь чудовий подарунок, незрівнянна. Ми всі знаємо, як ти почуваєшся в таку мить. Ти плигаєш уперед і назад, перестрибуєш із ноги на ногу, нетерпляче потираєш руки, ледь не пищиш від захоплення і благаєш людину відкрити коробку. «ТА ВІДКРИЙ ВЖЕ ЇЇ! О Боже мій! Дозволь, я сама вже це врешті зроблю!» Почуття, коли ти віддаєш щось, такі сильні, що часто захват та гарні емоції важливіші для того, хто дарує, ніж для того, хто отримує.

Ось чому, коли ти усвідомлюєш своє покликання і починаєш планувати своє життя так, що можеш постійно ділитися своїми дарами зі світом, ти почуваєшся, як рок-зірка.

Коли ми ділимося тим, що нам подарували, щоби ми, своєю чергою, теж поділилися, ми діємо синхронно з нашим найвищим, наймогутнішим «я».

Більшість людей, проте, ідуть життям, даруючи лише святкову й апетитну копію своїх дарів. Ти знаєш: вони не приходять на вечірку з порожніми руками, завжди щось приносять. Вони вручають якийсь незначний подарунок світу, отримують теплі обійми і фразу «ой, ну не треба було», але не здаються. Наприклад, вони роблять те, що ненавидять, або те, що їм нецікаве, але не скаржаться. Це дозволяє їм жити життям, що охоплює лише якісь базові речі. Вони роблять кумедні вчинки, але не стільки, скільки хотіли б, бо не мають удосталь грошей. Чи часу. Чи віри, що вони на це заслуговують. Вони здобувають маленькі перемоги то тут то там; вони продають заплановану кількість товару і виграють шестиденний круїз на Багами; вони долають безліч кілометрів, щоби побути зі своєю тіткою і подивитися Олімпійські ігри, чи нарешті сідають і пишуть пісню, якої так і не заспівають зі сцени. Але вони ніколи по-справжньому нічим не займаються і не намагаються зробити своє життя таким, яке дійсно дало б їм можливість розцвісти. Вони перебувають у Глибокому Сні і марнують усе своє життя.

Кожна людина народжується з унікальними і цінними подарунками, щоби ділитися ними зі світом. Як тільки ми усвідомлюємо, які подарунки наші, і вирішуємо жити своїм життям, використовуючи їх, лише тоді починається справжня вечірка. Зрозуміти мету свого життя здатен кожен.

Отож, якщо ти активно борешся, чи спокійно домовляєшся, чи зовсім не уявляєш, що робити зі своїм життям, знай: відповідь уже тут. Вона існує. Як і життя, котрого ти не можеш дочекатися. Тобі просто потрібно це збагнути.

Про те, як знайти своє покликання, написано чимало книжок (найкращі я згадала в списку рекомендованої літератури в кінці цієї книжки, а також вони є на моєму веб-сайті), але зараз я дам тобі кілька своїх улюблених порад.

Пам’ятай, що немає єдиного правильного способу вирішити цю проблему. Шлях кожного є унікальним, але ми всі намагаємося дістатися до одного й того самого місця — місця, де ми почуваємося найщасливішими, найживішими та самими собою.

Навіть якщо ти зосередив увагу лише на своїй кар’єрі, продовжуй читати, бо ці поради можуть допомогти тобі в усіх царинах твого життя.

Як зрозуміти, хто ти є і яке твоє покликання:

1. ПОБУДЬ ІНОПЛАНЕТЯНИНОМ

Уяви, що ти — інопланетянин, який шмигає у відкритому космосі, і раптом ти падаєш на Землю й оселяєшся у своєму тілі. Як інопланетянину, все у цьому житті тобі здається новим. Ти озираєшся навколо — і що ти бачиш? Чому ця людина, в якій ти оселився, така прекрасна? Що їй найбільше подобається робити? Які в неї стосунки з іншими людьми? Які ресурси і можливості для неї доступні?

Як прибулець, для якого все нове й захопливе, якому не потрібно ризикувати, у якого немає минулого, що тягнулося б за ним хвостом, що ти робитимеш зі своїм неймовірним новим життям, у яке ти раптом потрапив? Як ти збираєшся використовувати своє нове тіло і це існування, щоби створити щось казкове та прекрасне, почавши просто зараз?

Ця вправа дуже допомагає отримати нову перспективу і трохи подивитися збоку на нашу життєву рутину, що сповнена старих виправдань і безглуздих звичок. Вона також може бути дуже корисною, коли ти хочеш усвідомити всі свої можливості та ресурси, які у тебе перед носом, однак сприймаєш їх як належне або просто не помічаєш. Інколи це зовсім не складно — подивитися на речі новим поглядом, аби побачити, які ми дивовижно щасливі. Побудь інопланетянином двадцять чотири години — і ти зрозумієш, що можеш вдіяти.

2. ЗРОБИ ПЕРШИЙ ПРАВИЛЬНИЙ КРОК

Замість того, щоби марнувати години, дні та роки, намагаючись зрозуміти, як правильно вчинити, просто ЗРОБИ вже щось. О, скільки часу ми гаємо, обдумуючи різні ідеї, обмірковуючи, що могло б статися, вигадуючи вагомі причини, чому так, а потім — чому ні, обгризаючи нігті до кутикул та змушуючи своїх друзів і родичів ретельно фільтрувати вхідні дзвінки, бо ми можемо вкотре зателефонувати, щоби розказати якусь нову геніальну ідею. Досить! Візьмися врешті до діла. Ти не повинен знати точно, куди це тебе заведе. Починати потрібно з того, що тобі здається правильним, дотримуватися цього напрямку і просто почекати, аби побачити, куди ти прийдеш.

Більшість відповідей з’являються тоді, коли ми щось робимо, а не коли обмірковуємо, що робити.

Коли я зрозуміла, що моє покликання — бути психотерапевтом, за іронією я якраз одержимо шукала відповіді й розмірковувала про те, що ж (чорт забирай!) було метою мого життя. Хоча я завжди знала, що писати книжки — частина цієї мети, я також розуміла, що не хочу просидіти все своє життя в тихій кімнаті наодинці, адже так можна збожеволіти, страждаючи над кожним словом та обмірковуючи, як краще сформулювати речення. Я хотіла чогось, що: а) передбачало б взаємодію з іншими людьми; б) допомагало б людям знайти правильний шлях; в) було б мені цікавим; г) змушувало б мене іти в душ, одягатися та виходити з дому. Це мало бути щось таке, заради чого я мусила б рухатися далі і чого я насправді прагнула. Тож, коли подруга запропонувала мені записатися на тренінг для жінок, які хочуть стати підприємцями, я одразу туди пішла. Група лише почала свою роботу, і я зрозуміла: зроблю так, як мені порадили.

Від нас очікували, що ми привнесемо у проект якісь ідеї, але я не мала чого запропонувати. Лише сподівалася, що в мене з’являться якісь задуми або ж хтось інший вигадає їх і готовими покладе на стіл. Після того як я висиділа так чотири тижні, спостерігаючи за всіма тими жінками, слухаючи, що їм подобається робити, і намагаючись разом зі всіма учасниками перетворити їхні геніальні ідеї на успішний бізнес чи розширити компанії, які в них уже були, я все ще не мала ніякого бачення для себе самої. Урешті підійшла до керівника групи і запитала, чи потрібна їй якась допомога. Вона взяла мене на роботу, і я почала сама вести такі ж групи. А через кілька років я започаткувала власну практику і стала психотерапевтом. До мене зверталися з усіх куточків світу, і це підштовхнуло мене сісти за кухонний стіл і написати цю книжку.

Не важливо, наскільки розгублено ти почуваєшся саме зараз, зверни увагу на поради та можливості, які самі йдуть тобі до рук. Ретельно обдумай, чи є щось таке, що з якоїсь причини може видаватися тобі доречним і вартим, аби спробувати за це взятися. Пригадай, що ти завжди говорив про те, чим би ти хотів займатися. Чи хтось колись згадував курс, викладача або книжку, які потім не виходили тобі з голови? Зроби перший крок у тому напрямку, який здається тобі правильним, і перевір, куди це тебе заведе. І зроби це ЗАРАЗ.

3. ДОКЛАДИ МАКСИМАЛЬНИХ ЗУСИЛЬ ДО ТОГО, ЩО ТОБІ ВДАЄТЬСЯ НАЙКРАЩЕ

Може так статися, що ти не досягнеш своєї мрії одразу, як тільки зробиш перший крок. Коли переходиш річку, ти повинен стати на камінець. Він може бути зручним або ж гострим і небезпечним. Не важливо, куди ти зробиш перший крок. Якщо хочеш продовжувати рухатися вперед, цінуй те, де ти є зараз. Не дозволяй собі впадати у сором, незадоволення чи нетерплячість.

Усе, що ти робиш упродовж свого шляху, — це внесок у те, до чого ти прямуєш.

Скажімо, ти вирішив здійснити свою давню мрію і стати рок-зіркою. Тому влаштовуєшся на роботу офіціантом, щоб у тебе був гнучкий графік і ти міг їздити на гастролі та ходити у студію. Звісно, твоє покликання — музика, а не турбота про те, щоб якийсь клієнт-зануда не поскаржився, що йому подали холодний французький цибулевий суп. Але все ж завжди будь уважним. Пам’ятай про гарні манери та будь вдячним за всі ті речі, що допомагають тобі жити життям твоєї мрії. Звичайно, лише це не зробить твого життя приємнішим, але дасть тобі більше чайових, а також підвищить твою частоту і привабить людей та можливості, а відтак поведе в тому напрямку, куди ти сам хочеш рухатися.

Це означає, що місце, де ти зараз перебуваєш, і є оптимальним. Може, ти й не стоїш у цю мить на сцені перед тисячами глядачів, насолоджуючись оплесками, але пам’ятай, куди ти прямуєш, і не забувай, що ти сміливо рухаєшся вперед до своєї мрії, що ти оточений неймовірними дивами та можливостями. Вирівняй спину, розслабся і будь вдячним за те, що в тебе є мета, що ти живеш на високій швидкості і що все, що тобі потрібно, наближається до тебе.

4. НЕ НАМАГАЙСЯ ЗНОВУ ВИНАЙТИ КОЛЕСО

Поглянь навколо і зверни увагу, чим займаються інші люди. Чиє життя викликає у тебе заздрість? Що з того, що вони роблять, ти також хотів би робити? Хто, на твою думку, є найкрутішим?

Тобі не потрібно придумувати своє ідеальне життя з самого початку, а лише з’ясувати, що змушує тебе почуватися живим. Отож, якщо хтось робить щось таке, що викликає в тебе інтерес, проаналізуй його дії. Це може означати, що твоє покликання має щось спільне з його ідеями.

Ретельно обміркуй, що в їхньому житті запалює тебе. Те, що вони подорожують світом? Чи те, що в них сталий розпорядок дня або ж узагалі немає жодного графіка? А може, те, що вони працюють самі на себе? Або голяка? Чи надворі? Чи, врешті, те, що вони працюють руками? Очима? Вухами? Із тваринами? Зі своєю половинкою? Що більше деталей ти зрозумієш, то легше тобі буде вималювати картинку того, що ти сам хочеш.

Прочитай журнали, які тебе цікавлять, поговори з якомога більшою кількістю людей, походи в місця, де збираються люди з такими самими інтересами. Експериментуй, адже ти ніколи не знаєш, що можеш вивчити, що тобі здатний принести кожен наступний рух, кого ти можеш зустріти чи що тобі може подарувати кожна наступна можливість.

5. НЕ ЗАЦИКЛЮЙСЯ НА ЧОМУСЬ ОДРАЗУ

Однією із наших найбільших помилок є те, що всі ми очікуємо, наче в кожного з нас буде одне справжнє покликання, яке осяє нас миттєво, як потужний спалах. Дехто точно знає, що він хоче робити, однак більшість людей значну частину свого життя (якщо не все своє життя) блукають у пітьмі, намагаючись з’ясувати, хто вони такі.

Зніми себе з гачка. Якщо в тебе немає однієї великої досконалої ідеї, заради якої ти, гадаєш, прийшов у цей світ, — розслабся. Бо, можливо, ти матимеш кілька покликань у своєму житті. Так само, якщо ти шукаєш одного-єдиного ідеального партнера на все життя, не зациклюйся на цьому, адже, ймовірно, у тебе буде кілька стосунків.

Якщо ти думаєш про це, то це набуває більшого смислу, тим паче з роками. Коли порівнюю, ким я була у двадцять і хто я зараз, то не можу уявити нічого гіршого, ніж іти за тими мріями, які у мене були тоді.

Роби те, що тобі подобається зараз, саме цієї миті, — і твоє життя стане неперевершеним.

6. ПРИСЛУХАЙСЯ ДО СВОЄЇ ІНТУЇЦІЇ

Якщо ти справді хочеш збагнути, ким ти є, що ти хочеш робити і з ким ти хочеш це робити, то якийсь час послухай свою інтуїцію. Один із найкращих способів зробити це — проводити п’ять хвилин у тиші наодинці кожного дня. Ми гаємо більшість свого часу, рухаючись на повній швидкості вперед як фізично, так і розумово, ми буквально проїжджаємо бульдозером по своїх відповідях, які ми шукаємо, адже їх неможливо почути через шалений гуркіт. Відповідь отримаєш тільки тоді, коли запитаєш себе про те, що тебе тривожить, лише в цілковитій тиші. Тож продовжуй так робити і далі, будь терплячим, чекай — і почуєш внутрішні вказівки. Ти маєш усі відповіді, які тобі потрібні. Треба лише дати їм шанс вибратися назовні.

7. ІДИ ЗА СВОЇМИ ФАНТАЗІЯМИ

Тепер, коли я дала тобі всі сердечні поради, як знайти себе, запропоную щось, що, можливо, тобі не дуже сподобається: глибоко занурся у свої фантазії і йди за ними. Що ти уявляєш, коли дивишся у вікно поїзда? А перед тим, як вкладаєшся спати ввечері? Чи коли ти вдаєш, що слухаєш чиюсь нудну розмову? Може, ти уявляєш, що стоїш на сцені і читаєш гуморески перед тисячами глядачів, які захоплено плескають і сміються?

Чи ти оточений своїми чудовими дітьми у вашому затишному будинку? Або ж прославився будівництвом сиротинців по всьому світі? Не думай про гроші. Уяви, що гроші для тебе — не проблема. Подумай про те, що тобі приносить справжню радість, замість того щоби міркувати про те, що тобі потрібне для виживання. Якби ти мав необмежену кількість готівки, на що б її витратив?

Наші фантазії дають нам можливість підгледіти, ким ми є насправді і що ми вважаємо чудовим. Не важливо, якими незвичними і смішними вони можуть здаватися, адже мають для нас значення і зазвичай є нашими найбільшими та найкращими версіями.

Наші фантазії — це наші реалії у світі, де не потрібні виправдання.

Тим часом, найімовірніше, нас не зрозуміли б або взагалі перестали б сприймати всерйоз, якби прочитали наші думки. «Я знаю, це справді абсурдно, але я хочу співати на Бродвеї!» Ну, це дійсно дурня! Але якщо хтось може це робити, то чому я не можу?

Багато часу ми вдаємо, ніби не розуміємо, що саме є нашим покликанням, а те, що дійсно відбувається, лякає нас, бо нам здається, ніби це потребує надто великих чи навіть неймовірних грошей, яких ми не зможемо заробити, чи що це взагалі нереально.

Але що, якби ти мав сміливість залишити свої відмовки та свій сором і захотіти, щоби щось велике і казкове зайшло у твоє життя? Якби ти вирішив зробити найсміливіший, найнеймовірніший вчинок, про який ти коли-небудь мріяв, не зважаючи ні на кого, навіть на наляканого себе? Подумай про це.

ЦЕ було б життя.

8. ЛЮБИ СЕБЕ

Так, ніби ти один-єдиний такий у світі.

Розділ 9. Чоловік у пов’язці на стегнах

Краще нехай тебе ненавидять за те, ким ти є, ніж люблять за те, ким ти не є.

Андре Жід, французький письменник, лауреат Нобелівської премії, сміливий дослідник своєї особистості

Кожного травня я разом із двома давніми друзями йду в піший похід через дику пустельну місцевість у Південно-Східній Юті. Це одне з найнеймовірніших і найдивовижніших місць, де я коли-небудь була. Гігантські зубчасті непристойно рожеві пасма гір виступають із землі, наче величезні шматки сирого м’яса; білі, жовті та фіолетові вежі з піщаника простягаються і вигинаються у скульптури, ніби зроблені з ірисок; глибокі розлами у поверхні землі формують каньйони, схожі на собори, стіни яких вирівняні паводками та піщаними бурями, змінюють кольори залежно від руху сонячних променів через вузьку щілину високо в небі.

Це те саме, що місяць. Тільки значно видовищніше.

Ми радісно мандруємо такою різноманітною місцевістю, збираючи кольорові камінці, видираючись на валуни і сперечаючись, який орел, змія чи гірський козел мають отримати звання Істоти дня. Мої друзі — чудові провідники, тож ми сміливо пробираємося в нетрі дикої місцевості, де немає стежок і людей. За ті шістнадцять років, протягом яких туди ходимо, ми практично можемо порахувати людей, яких там зустрічали, на пальцях однієї руки. Ось чому я була здивована і спершу навіть не повірила, коли мій друг Том, який пішов трохи вперед, щоби знайти місце для табору, повідомив нам, що він там когось бачив.

— Я тільки-но зустрів якогось дикуна, — сказав він, коли я його наздогнала. — Він не мав на собі нічого, крім пов’язки на стегнах, якоїсь стрічки на голові і списа в руках. Сказав, що живе тут, у каньйоні, вже тринадцять років.

— Він сидів на магічному драконі?

— Я серйозно.

— То де ж він?

— Пішов перевірити свій капкан на білок. Але він може повернутися.

— Мммм… Хмммм…

Том — невмілий брехун, і коли він намагається розказати якийсь жарт, то дуже повільно доходить до кульмінації. Тож я поклала свій рюкзак на землю і почала напинати намет, слухаючи його лише у піввуха. Через кілька хвилин, коли я саме нагнулася, щоби забити кілки молотком, побачила, що біля мене стоїть пара засмаглих ніг у саморобних сандалях. Це були сильні голі ноги, а кулак хазяїна цих ніг стискав хвіст мертвої білки. Я підвелася, повернулася і зрозуміла, що це був він — Чоловік-у-пов’язці-на-стегнах.

Том не згадав одного. Чоловік-у-пов’язці-на-стегнах був дуже сексуальним. Йому було близько сорока років, він був мускулистим, струнким, мав брутально засмагле тіло, кудлате русяве волосся й таку ж бороду. Він відповідав своїй ролі на всі сто відсотків — такий собі Тарзан наших днів, Мисливець на буйволів і Ловелас в одній особі. Те, що він був таким вражаючим, змусило мене відчути щодо нього певну підозру. Як і те, що його пов’язка була пошита бездоганно і, здавалося, зроблена з першокласної італійської шкіри, а не зі шкури якогось гірського кролика. Чи не  могли б ви передати мені оце, щоб я краще роздивилася? Будь ласка. Але він мав трохи банальний вигляд. Хіба ж не міг вбрати шортів? І невже він справді збирався їсти цю білку? Ми обступили його, як мале порося на ярмарку штату, вражені своєю удачею. У цей момент ми перестали сперечатися: ми точно знайшли Істоту дня.

Він був справді дружнім і повільно та вдумливо відповідав на всі наші запитання, пояснюючи, що цей і кілька сусідніх каньйонів стали його домом. Він дуже прозаїчно сказав нам, що сучасне суспільство видалося йому заскладним і неправильним, тож він вирішив жити лише на те, що дає йому природа, запасаючи зерно на зиму і ночуючи в печері. Та найбільше мене вразило навіть не те, що він обрізав своє волосся гострим каменем і, можливо, не носив спідньої білизни, а той факт, що він узагалі не вдавався до виправдань. І, поки ми зніяковіло метушилися, відчуваючи, що маємо кумедний вигляд у своїх дорогих кросівках та одязі, який захищає нас від палючого сонця, він розповідав, що витратив кілька тижнів на те, щоби вистругати лук і стріли, аби згодом убити оленя, шкура якого служить йому за постіль.

«Добре йому», — подумала я, дивлячись відлюдникові вслід. А він ішов геть, махаючи мертвою білкою, як дамською торбинкою. Він не переймався тим, що буде робити, чи що упустив якусь можливість, чи що подумали якісь модниці із Лос-Анджелеса про дивний шматок шкіри, яким він прикривав стегна. Він був просто щасливим, бо був справжнім, саме в цей момент, посеред нічого.

Я хотіла б бути, як він, Чоловік-у-пов’язці-на-стегнах.

ЛЮБИ СЕБЕ

І не важливо, ким ти насправді є.

Частина 3. Як натрапити на головну жилу

Розділ 10. Основи медитації

Ти ніколи не самотній. І не безпомічний. Сила, що керує зорями, керує і тобою.

Шрі Шрі Анандамурті,[22] індійський філософ, соціальний революціонер, письменник, композитор

Медитація, яку ми зазвичай уявляємо собі як сидіння у спокої без жодних думок, є однією з тих речей, котрі можуть бути і елементарно простими, і неочікувано складними. Це нагадує мені змагання, коли група людей стоїть навколо новісінької машини і кожен намагається якнайдовше протримати на ній свою руку, бо той, кому це вдасться, забере її додому. Переможець опиняється на першій шпальті місцевої газети, у променях слави і трохи сонний, усміхаючись біля вже своєї машини, демонструючи чудовий настрій перед камерами та піднявши догори великі пальці рук: «Жителька Террітауна[23] Джил Бондер виявилася гордою переможницею змагань “Шевроле-2012”, які проводили у Грін-Бей штату Вісконсин минулими вихідними. Джил здолала 68 інших учасників з усієї країни, простоявши 173 години та 9 хвилин на паркінгу “Хоум Діпо”[24], не забираючи руки від багажника із твердим переконанням, що скоро вона стане власницею новенького “Шевроле Сільверадо”». «Я така вражена, що перемогла, — сказала вона. — Це дуже складне змагання, адже було кілька людей, котрі, видавалося, ніколи не відступлять. Але я справді обійшла всіх у цій грі з високими ставками».

Щодо медитації, то її нібито простота вводить в оману. Це все, що я повинен зробити, аби з’єднатися з Джерелом Енергії? Просто сидіти? Це не може бути так легко…

Ну… Так і є.

Але й ні.

Ось чому це називають практикою медитації.

Коли ти замовкаєш і медитуєш хоча б п’ять хвилин та дійсно починаєш чути думки, які метаються на всі боки у твоїй голові, це можна назвати… просвітленням. Якщо ти схожий на більшість людей, то майже всі твої думки приблизно такі само цінні й цікаві і здаються групою дворічних дітей, які змагаються за горнятко. Мета — заспокоїти свої галасливі думки, щоби ти міг з’єднатися з Джерелом Енергії у тиші й дослухатися до свого внутрішнього провідника.

Далі я коротко опишу, як займатися медитацією, але спершу хочу порекомендувати, щоб ти почав із малого й був дуже старанним. Спочатку намагайся медитувати п’ять-десять хвилин щодня, а як тільки почнеш менше корчитися та зніяковіло щулитися, поступово збільшуй час.

Немає правильного чи неправильного методу, як це робити, ні фіксованого часу для такого заняття, ні правил про те, як ти маєш сидіти чи де ти повинен цим займатися, ніхто тобі не скаже, що ти повинен тоді відчувати. Значення має лиш те, що ти робиш це, бо хочеш кардинально покращити своє життя. Це те ж саме, що пити багато води, робити регулярно фізичні вправи чи нікого не обзивати, — ти просто маєш так чинити.

Попри те, що спокуса дати слабинку дуже велика, якщо ти зробиш такі заняття звичкою, то не тільки почнеш палко жадати цього, а й усе твоє життя зміниться. Бо коли ми займаємося медитацією, ми практикуємо потрапляння до Виру й об’єднання із Джерелом Енергії, що автоматично:

• Зосереджує нас на теперішньому моменті

• Підвищує нашу частоту

• Дає нам доступ до необмеженої інформації та ідей

• Розслабляє

• Позбавляє стресу

• Посилює нашу інтуїцію та здатність фокусуватися

• Дає нам змогу чіткіше почути внутрішній голос

• Наповнює нас світлом і любов’ю

• Покращує настрій

• Допомагає нам полюбити себе

Медитація, а також перебування у Вирі схожі на захопливу їзду на повітряній течії.

Ось доволі прості поради, як зайнятися медитацією:

ПОЧАТОК МЕДИТАЦІЇ

• Сядь зручно на підлогу чи на стілець схрестивши ноги, а руки поклади на коліна.

• Сиди рівно, розслаб обличчя, особливо щелепи і лоб.

• Заплющ очі. Або ж не заплющуй, якщо це допоможе тобі сфокусуватися і не заснути, однак тоді намагайся не відводити погляду від однієї точки на підлозі за кілька метрів перед тобою.

• Зосередься на своєму диханні. Зверни увагу, як ти вдихаєш та видихаєш. Не потрібно дихати якось по-особливому. Просто сфокусуйся на цьому.

• Ретельно позбудься всіх думок, що метушаться у твоїй голові, і знову зосередься на диханні. Нехай твоя голова буде максимально ясною та незасміченою. А тепер дослухáйся до своєї інтуїції — вона неодмінно з’явиться.

Саме так.

АЛЬТЕРНАТИВИ ТА ПРОПОЗИЦІЇ

1. Встанови таймер. Ти маєш достатньо думок, які тебе відволікають, а постійне поглядання на годинник буде ще однією перешкодою. Таймер потрібен для того, щоби він кожних тридцять секунд повідомляв, як довго ти цим займаєшся.

2. Запали свічку і сфокусуйся на ній. Інколи місце, де ти можеш дати відпочинок своїм очам, здатне допомогти тобі сконцентруватися в Зоні. Сядь і подивися на свічку, яку ти поставив на підлогу перед собою на час, поки ти займаєшся медитацією, і зрозумій, чи це дієво у твоєму випадку.

3. Уяви яскравий промінь світла, який падає з неба і проникає у твою голову, проходить через усе тіло аж до самого низу і повертається на небо знову, таким чином роблячи повне коло. Я інколи думаю, що легше сфокусуватися за допомогою саме цього методу (а не такого популярного дихального підходу), адже він наповнює мене енергією та світлом і змушує відчувати глибокий зв’язок із Джерелом Енергії.

4. Використовуй мантру. Іноді, коли мене заполоняють безглузді думки, я використовую мантру, щоб їх прогнати. Я повторюю подумки якесь слово чи фразу, як-от «любов», «дякую», «так, будь ласка» чи «ом», — щось таке, що змушує мене добре почуватися і є цілком нейтральним. Але ти можеш використовувати й інші слова — «м’ясний рулет», наприклад. Це лише твій вибір.

5. Спробуй робити це рано-вранці, щоби тебе ще нічого не відволікало, бо впродовж дня буде багато різних подій. Ефект може бути найсильнішим саме в час, коли ти тільки прокинувся.

6. Якщо у твоєму житті є щось, над чим ти працюєш чи що намагаєшся зрозуміти, то можеш зосередитися на своїх намірах чи просити про допомогу, поки займаєшся медитацією. Так, медитація стосується отримання інформації від Усесвіту. Постановлення намірів і молитва — це посилання інформації для Всесвіту. Є два способи, як ти можеш це зробити: а) почни із запитання на зразок «Як мені впоратися зі своїм непосидючим сином-підлітком?» І побачиш, які відповіді (якщо вони одразу будуть) спадуть тобі на думку під час медитації. Чи б) спершу поринь у медитацію, відкрий канал, очисть свої слова, а вже потім став запитання — чітко та змістовно — і побачиш, якими будуть відповіді.

КЕРОВАНА МЕДИТАЦІЯ

Є безліч відео, які різні хіпі та гуру випустили протягом останніх років, аби провести тебе у світ медитації. Я пропоную тобі вибрати керований шлях, якщо ти лише починаєш займатися і тобі важко контролювати свої думки. Вони є чудовою допомогою, ніби колесо-стабілізатор у дитячому велосипеді, і я все ще інколи сама їх використовую, особливо якщо хочу зосередитися на чомусь специфічному.

Зараз уже скрізь є центри медитації, і це дійсно класно час від часу займатися в групі, адже так ти можеш по-справжньому підживлювати себе енергією і дисципліновано сидіти там доволі тривалий час. Знайди центр медитації чи ашрам[25] десь поблизу. Інколи студії йоги також проводять такі заняття.

РИТУАЛЬНИЙ СПІВ

Ритуальний спів — це також чудовий спосіб поринути в медитацію. Ти можеш повторювати мантру знову й знову вголос з іншими людьми, а якщо не хочеш, щоб за тобою спостерігали, коли тобі не все вдається, чи щоб із тебе не сміялися, то можеш робити це в групі, відвідуючи заняття з кіртан-медитації.[26] Такий вид медитації містить ритуальний спів мантр на санскриті чи релігійних пісень, коли всі одне за одним повторюють певні слова. Також ти можеш відвідувати заняття у студії йоги чи в центрі медитації. Крім того, відкрий для себе трансцендентальну медитацію.[27] Це коли мантри повторюють сидячи, двічі на день протягом двадцяти хвилин.

Під час медитації зі мною сталося кілька незвичайних випадків: я бачила, як навколо мене танули стіни, відчувала, ніби піднімаюся над землею, а також пережила такий стан ейфорії, що мені стало боляче. Крім того, я пам’ятаю кілька випадків, якими не можу пишатися: я засинала, постійно відволікалася та розмірковувала, що приготувати на обід, опинялася в Зоні (а усвідомила це лише пізніше) і з думкою «Класно, я в Зоні!» сама змушувала себе її залишити.

Головне, щоби ти продовжував практику. Навіть якщо перебуваєш у Зоні лише одну хвилину з тридцятихвилинної медитації, це однаково врешті-решт почне вносити фантастичні зміни у твоє життя.

Я гадаю, що медитація зараз іще важливіша, бо ми постійно маємо в руках якісь гаджети, а відволікання уваги стало стилем нашого життя. Я по-справжньому вірю, що ми, як представники живого світу, стаємо все більше й більше свідомими, але водночас вражена, як швидко наша увага зникає і звужується. Якось я грала в теніс зі своїм знайомим. На його телефон надійшло повідомлення — і він одразу кинувся його перевіряти, у сам розпал гри. Мене вражає, що ми взагалі можемо ще говорити повними реченнями.

Окрім того, що медитація — одне з найпотужніших знарядь нашої свідомості, вона ще є дуже потрібним перепочинком від безумства, і вона ж допоможе нам не стати групою легковажних дурнів. Адже, займаючись нею, ми розширюємо свій надзвичайно сміливий та захопливий новий світ.

Розділ 11. Твій мозок — це твоя проблема

Розум — головна сила, яка формує і творить.

І людина є розумом. І він завжди використовує

Інструмент — думку. І роблячи, що він хоче,

Породжує тисячу радостей і тисячу хвороб.

Він думає таємно, і так трапляється:

Оточення існує, але це його відображення.

Джеймс Аллен, письменник та автор життєствердних книжок

Як часто ти зупиняєшся і звертаєш увагу на те, наскільки геніальний наш Усесвіт? З усіма його рухомими частинами, математичною точністю, хімічними реакціями, ланцюгами харчування, силою тяжіння, з усією його неймовірною досконалістю та складністю, що його, власне, і творить. Цей прояв дивовижної розкоші — не випадковість, так було задумано. Природа — ніби машина, що плавно рухається. Вона створена Вищим розумом. У природі нічого не зникає просто так, усе має своє місце і мету, усе взаємодіє у своїй складності, залежності та сумісності, щоби створити приголомшливу матерію з усіх цих компонентів.

Іншими словами, Джерело Енергії — великий розумище.

Як зазначає британський філософ, письменник і першопроходець практичної психології Джеймс Аллен у своїй цитаті, якою я почала цей розділ: «Розум — головна сила, яка формує і творить. І людина є розумом…» Ми всі справді є тією самою думаючою субстанцією, яка була використана, щоби нас створити. Як гадаєш, наскільки це важливо?

Ось чому позитивне мислення тепер — останній крик моди, а негативні підсвідомі переконання вважають викривленнями. Тому медитація, практика керувати своїми думками і любов до самого себе можуть змінити твоє життя.

Наші думки — наші найпотужніші інструменти.

Тож, гадаю, саме тому я можу створювати дивовижні речі. Чи жахливі. Але основна ідея полягає в тому, що через свої думки ми можемо творити свою реальність.

Вірити в ілюзії, в яких ти живеш у теперішню мить, означає продавати себе за низьку ціну. Ти сам створив реальність, в якій зараз існуєш з усіма своїми думками, тож так само можеш використовувати силу думки, щоби її змінити. Як геніально зазначив Уоллес Уоттлс,[28] автор книжки «Наука стати багатим»:

Думати, що ти хочеш думати, — означає думати правду, незважаючи на те, яка вона.

«Думати, що ти хочеш думати, — означає думати правду» — хіба це не найкраща новина, яку ти будь-коли чув? Не важливо, якою є твоя реальність у цей момент, тому що те, де ти хочеш бути, і є правдою, абсолютною правдою і нічим, окрім правди. І якщо ти зафіксуєш свою думку на цій правді, повіриш, що вона реальна і вже тут, та зробиш вирішальний крок — вона проявиться сама.

У цей момент більшість людей опираються і кажуть щось на зразок: «Я сиджу у своїй клятій кухні і їм консервований тунець одноразовою ложкою, а ти хочеш сказати мені, що це неправда? Ти кажеш, правда в тому, що я сиджу біля басейну з президентом Сполучених Штатів Америки?!» Якщо ти дійсно бажаєш посидіти біля басейну з президентом США й одержимий цією ідеєю у своїх думках, то твої дії можуть це створити.

І хіба тоді це не буде правдою?

Чи ти коли-небудь помічав схожу ситуацію? Наприклад: група людей, яка прослухала той самий курс, скажімо, про те, як стати професійним психотерапевтом, уся отримала ту ж саму інформацію і вказівки, але тільки дехто зі слухачів вийде звідти схвильованим, а решта залишаться незворушними. Бо навіть якщо всі вони прагнуть одного й того ж — досягти успіху, створити прекрасний маркетинговий матеріал і робити ті ж самі речі, — лише ті з них, хто має правильні установки, досягнуть бажаного. Ті, що кричать, мовляв, вони покажуть, на що здатні, опинившись у такій ситуації, таки показують, на що здатні. Бо хто дійсно вірить у себе і в те, що робить, хто нагадує собі, наскільки він хоче покращити життя інших людей своєю працею, хто захоплюється ідеєю здобути винагороду за те, що продає послугу, той не має обмежувальних підсвідомих переконань, що відкидали б його назад. Ті ж, що почуваються диваками і хвилюються через те, що вони, можливо, поводяться нахабно та дратують інших, ті, котрі підсвідомо вірять, що вони не заслуговують на перемогу та не можуть стати успішними, ніколи й не досягнуть нічого путнього.

Твої думки і переконання диктують тобі твою реальність. Тож якщо хочеш змінити свою реальність, то маєш змінити свої переконання.

Проблема полягає в тому, що більшість людей захищають свої переконання, і зазвичай вони справді вибагливі та дивакуваті. Але ти можеш довести їм, що існує інша версія правди. Я поганий продавець; я невдаха; я боюся літати; шлюби не тривають довго; у мене страшні ноги; я живу у злиднях… «Ти називаєш мене брехухою? Ти бачиш сексуального хлопця у моїх обіймах? Ні, насправді ти бачиш у мене на колінах кота, а я сиджу сама і плету шкарпетки, бо будь-які стосунки мені неприємні. Це правда, і це завжди було правдою». Поки ти годуватимеш цього «звіра», він буде жити.

Тієї самої миті, коли в тебе з’явиться сміливість почати вірити в те, чого ти ще не бачиш, твоя реальність почне змінюватися.

ТЕ, ЩО Я СКАЖУ ДАЛІ, ДУЖЕ ВАЖЛИВО, ТОЖ, БУДЬ ЛАСКА, ЗВЕРНИ УВАГУ. Спершу ти повинен змінити свої думки, а тоді з’являться і докази того, що змінюється твоє життя. Наша велика помилка полягає в тому, що ми робимо все навпаки — вимагаємо доказів іще до того, як повіримо, що це правда.

Пам’ятай: усе, чого ти хочеш, є просто тут і просто зараз. Ти лише повинен змінити своє сприйняття, щоби побачити, як усе це проявляється.

«Гаразд. Я вірю, що я сиджу біля басейну з президентом Сполучених Штатів Америки. І що далі? Я просто так вважаю? Чи вже з’являюся біля Білого дому у своїх гумових ляпанцях із рушником на шиї?»

Коли ти робиш вирішальний крок і віриш у те, чого ти ще не бачиш, від тебе не очікують, що ти будеш знати, як учинити так, щоб це сталося. Бо якби ти це знав, то вже б давно так зробив. Ідеться про радикальні зміни твоєї реальності, тож дорога, якою слід іти, найімовірніше, поза твоїм теперішнім сприйняттям.

Твоє завдання — не знати як, а знати що і бути відкритим для того, щоби з’ясувати як.

Спрямуй усі думки до своєї мети, зроби все, що вважаєш за потрібне, аби цього досягти, упевнено виріши, що це станеться, — і тоді ти будеш готовим до можливості, коли вона з’явиться.

У мене була клієнтка, яка раптом поїхала в Тоскану і там уважно вивчала пропозиції на ринку нерухомості. Вона працювала барменкою, писала вірші і ледве могла нашкребти грошей на квиток до Італії, не кажучи вже про те, щоби купити віллу в Тоскані. Але вона продовжувала переглядати всі оголошення — і раптом натрапила на будинок, в який просто закохалася. У душі вона одразу ж зрозуміла, що знайшла свою оселю, але також знала, що на її рахунку менше грошей, ніж у перекотиполя квіток, однак усе ж попросила власників притримати цей будинок, бо хотіла придумати, як за нього заплатити.

Отож, у заціпенінні вона летить додому, розмірковуючи, що, можливо, зовсім збожеволіла, але до кінця тримається своїх переконань і просить дати їй хоч якусь пораду. Її майже одразу засипали безліччю застережень: Це велика відповідальність! Ти навіть не уявляєш усіх труднощів, з якими стикнешся в іншій країні. І останнього разу, коли ми з тобою розмовляли, ти не говорила італійською. Ти не громадянка цієї держави і навіть не маєш уявлення, як обходитися з нерухомістю. А зважаючи на те, що не можеш дозволити собі навіть нормальної зубної пасти, як ти будеш виплачувати кредит?!.. Ну і так далі. Проте вона не опустила рук і, попри всі ці очевидні факти, вірила, що це її будинок. І це її правда.

Нарешті хтось порадив їй здавати в оренду будинок із попередньою оплатою, щоби зібрати гроші й купити його. Люди можуть платити за рік наперед, вона має лише знайти достатньо клієнтів.

Але, з’ясувавши, що це незаконно, вона починає з чистого аркуша. Спробувавши мільйон інших, легальних способів, а потім зібравши достатньо попередніх замовлень на оренду, вона позичила трохи грошей і, не буду вдаватися в подробиці цієї дуже довгої історії з усіма її злетами та падіннями, заробила на віллу за кілька років і зараз думає про те, щоби купити ще одну.

Ти маєш дати лад своїм думкам, якщо хочеш змінити своє життя. Як гарно зазначив Альберт Ейнштейн: «Світ, який ми створили, є результатом нашого мислення. Його не можна змінити, не змінивши своїх думок».

Ось кілька випробуваних і дієвих способів показати твоєму мозкові, хто в домі господар.

1. ПРОСИ — І ТОБІ ДАДУТЬ

Заспокойся, увійди в Зону і зв’яжися з Джерелом Енергії. Позбудься галасу у своїй голові і створи чистий та лаконічний простір, аби перетворити свої думки про те, чого ти дійсно хочеш, на гігантську мислячу субстанцію, що зветься Джерелом Енергії. Попроси її про те, чого ти прагнеш, і відправ позитивне та зрозуміле повідомлення у чистий простір.

2. ДІЙ ТАК, НІБИ…

Якщо ти чогось дуже хочеш, але в тебе немає жодних доказів, що ти цього досягнеш, однаково вір — до того моменту, коли ти врешті це отримаєш. Будь наполегливим і не зважай на власні сумніви. Дій! Якщо ти маєш непереборне бажання сидіти біля басейну із президентом Сполучених Штатів Америки, думай про те, що робила б будь-яка інша людина, якби вже там сиділа. Піди і приміряй купальник, який ти збираєшся там одягнути. Подумай, про що будеш говорити. Візьми з собою фотографії з мандрівки до Великого Каньйону, щоби показати їх президенту. Підготуйся до цієї події. Скажи собі, що це відбудеться. Дій так, наче це вже триває. Подбай про можливість зустрітися з людьми, які можуть влаштувати тобі спілкування із президентом. Залишайся відкритим для можливостей, що здатні привести тебе до цієї мети. Живи, спи і дихай цією мрією. Ти навіть можеш подумати, що геть збожеволів, але ти не почуватимешся божевільним, коли гратимеш із президентом у піжмурки.

3. МОДЕРНІЗУЙ СВОЄ ОТОЧЕННЯ

Якщо ти прагнеш жити кращим, натхненним життям, а не таким, як зараз, і активно малюєш його собі в уяві, то будеш змушений боротися за те, щоби втримати свої великі думки під контролем, коли щоразу, повертаючись до свого остогидлого дому, чуєш у своїй голові мелодію з фільму «Санфорд і син». Отож, навіть якщо ти збираєшся думати і уявляти зміни до того, як вони відбудуться, зроби все, що ти можеш, аби модернізувати своє оточення зараз. Прибери і прикрась це місце. Купи нові меблі або відремонтуй ті, що в тебе вже є. Винеси сміття, провітри кімнату, почепи на стіни малюнки, які тебе мотивують і надихають. Це не тільки допоможе втримати твою частоту високою, а й повідомить Усесвіту, що ти більше не марнуєш часу, а робиш задля своєї мети все можливе і чекаєш на інструкції, як тобі чинити далі.

4. ЗРОБИ КОЛАЖ СВОЇХ МРІЙ

Наші думки функціонують за допомогою образів. Якщо хтось каже: «Кінь із червоною помадою на губах», ти миттю бачиш це у своїй уяві. Годування свого розуму образами речей і подій, яких ми прагнемо в нашому житті (будинок твоєї мрії з безмежним басейном у Мексиці, або можливість вилежуватися на пляжі зі своїм рудоволосим сексуальним коханцем, чи спроба допомогти дітям навчитися читати в місцевій бібліотеці, чи жарти зі свого зовнішнього вигляду в оточенні найближчих друзів), — це надзвичайно потужна річ, адже твій мозок відправляє ці образи до Джерела Енергії, яке, відтак, починає процес затягування їх у реальне життя. Виріж картинки із зображеннями місць, людей, речей та подій, які ти хотів би отримати у своєму житті, зроби з них колаж і повісь десь на видному місці, щоби бачити його протягом дня. Я знаю людей, які після цього досягли неймовірних результатів. Вони зображали свої мрії, вдаючись до найменших подробиць — точний вигляд будинку чи меблів або ж місця роботи. Це, звісно, трохи дивно, але дуже легко. Те саме, що провести день із Богом, практикуючись у різних ремеслах. Спробуй.

5. ОТОЧУЙ СЕБЕ ЛЮДЬМИ, ЯКІ ДУМАЮТЬ ТАК, ЯК ТИ САМ ХОЧЕШ ДУМАТИ

Коли ти водишся зі скигліями, песимістами, наркоманами, невдахами, диваками й тими, хто думає, що життя несправедливе, дуже важко залишатися в гарному настрої. Тримайся якнайдалі від людей із поверхневим мисленням і примітивними думками, почни спілкуватися з тими, які бачать необмежені можливості. Оточуй себе людьми, котрі працюють над своїми великими ідеями, котрі намагаються щось робити, щоби змінити світ на краще, і для яких немає нічого недосяжного.

Зроби свідомий вибір. І якщо ти не знаєш нікого з таким позитивним мисленням, вийди десь в люди і заведи нових друзів. Якщо ти зупинишся на думці «Не бачу тут ні однієї такої людини», то так і буде надалі й ти не матимеш упевненості, аби закликати їх у своє життя. Бо як ти робиш одну справу, так робиш і все інше. Вибирайся звідти, знайди людей, які змусять тебе почуватися так, ніби ти можеш стрибати вище голови. Чітко усвідом, кого хочеш зустріти, і сплануй, як із ними познайомитися. Вимагай від Усесвіту, щоби звів тебе з ними, обдумай, де вони можуть проводити час і чим займатися, та якось туди потрап. Бути серед натхненних, мрійливих ентузіастів, які живуть справжнім життям, — це один із найшвидших шляхів змінити власне життя.

6. ЛЮБИ СЕБЕ

Поки у тебе не з’явиться інша ідея.

Розділ 12. Організуй свій музичний гурт

У думках новачка є багато можливостей, але в думках фахівця їх лише кілька.

Сюнрю Судзукі,[29] японський дзен-монах, письменник, учитель, якого лагідно називали «Кривим Огірком»

Я знаю одну потужну цитату: «Молодість розтрачується в молоді роки». Але, гадаю, це лише певною мірою. Звичайно, є речі, які нам дійсно потрібні в підлітковому віці чи у двадцять. Окрім нашого страху та драматизму, приїздів поліції додому, ми все ще маємо дитячу схильність творити «просто так», але також у нас уже з’являється нова здатність дорослого робити великі речі в нашому житті. Додай до цього той факт, що ми ще не зморені безліччю своїх поразок і не дуже тямимо, що таке смерть, переважно думаючи, що вона приходить лише до інших людей. Можливо, ти, як колись і я, стрибаєш у своє життя по-ідіотському байдужим, не зважаючи на всі оті «а що, якщо раптом…».

Мушу зізнатися, раніше я зовсім не боялася багатьох речей, згадуючи які тепер, я сплю з увімкнутим світлом: я зависала в підозрілих місцях із якимись незрозумілими людьми, їздила зайцем у потягу, вживала таку дозу ЛСД за один раз, що її вистачило б на ціле село, ходила в пустелю без води та карти, лише з повною флягою джин-тоніку. Моїм пріоритетом у той час були веселощі, а про наслідки не виникало навіть думки.

Але я також пам’ятаю, як із головою занурювалася в якісь креативні проекти — і врешті-решт отримувала фантастичні результати. Ось чому мені дуже дивно чути від людей щось на кшталт: «Якби я мав тоді такий розум, як зараз, то навряд чи так вчинив би». То й добре, що не мав, бо інакше точно не досягнув би нічого із таким тупим ставленням. Сидів би зараз біля купи порожніх пивних бляшанок, скиглячи, що втратив свій шанс, і не здійснив би своєї мрії!

Проблема в тому, що, як тільки ми дорослішаємо і «мудрішаємо», то більшість із нас міняє життя, повне можливостей жити сповна, на його жалюгідну версію, яка має кілька градацій — від ледве терпимої до цілком гидкої. Такі люди переконані, що бути відповідальним = не мати розваг, заховати далеко відчуття захоплення від життя, яке ще є в молодості. Як тільки ми дорослішаємо, ми думаємо, що нам потрібно осісти і «реалістичніше» сприймати життя.

Як нудно.

Я не кажу про те, щоби бути безвідповідальним чи робити ті самі дурниці, що замолоду. Натомість говорю про свідоме життя з нашими мріями. І не важливо, на якому етапі життя ми зараз перебуваємо, ми не маємо залишатися посередньою людиною і сумніватися, що щось для нас недоступне чи негодяще.

Ми перебуватимемо у своїх тілах лише впродовж обмеженого часу, то чому б не відсвяткувати цієї пригоди? Не смійте ледве жевріти, чекаючи, поки життя скінчиться.

Ми всі маємо мріяти, бо наші мрії все ще доступні для нас. І що далі ми рухаємося своїм життям, то більше маємо робити свідомих спроб перебороти всю критику й осуд, а також виштовхати з голови всі страхи і брати участь у здійсненні своїх мрій, якими б недосяжними вони не здавалися. Ми повинні сфокусуватися на позитивних речах, а не на негативі, якого назбиралося за життя, і триматися цього напрямку попри всі труднощі. Й один із найкращих способів зробити це — знову повернутися до того стану, коли ми були дітьми. Я знаю, як неприйнятно, навіть дивно, це може звучати, але просто послухай мене ще хвилину.

Попри те, що зараз ти розумієш більше речей, ніж тоді, коли був молодшим, ти все ж можеш багато навчитися, згадавши, як ти жив і ставився до життя раніше. Пригадай: чи був колись час, коли ти почувався справді прекрасно? Ти робив щось просто тому, що тобі це подобалося, не турбуючись, яким буде результат? Чи були такі дні, коли ти не міг дочекатися ранку, щоби почати щось робити? Це може бути будь-що: коли ти був маленькою дитиною і бігав навколо з пов’язкою на оці, вдаючи пірата; чи коли у старших класах школи отримав статус клоуна за те, що, намагаючись зачарувати всіх жінок у дирекції, робив фейкові повідомлення через гучномовець; чи відчуття того літа, коли навчився грати на гітарі, не дивлячись на руки. Згадай той момент, коли життя тобі найбільше подобалося (якщо ти досі почуваєшся так само, залишайся на цій хвилі). Що ти можеш почерпнути з того досвіду?

Один із найзахопливіших і найцілеспрямованіших періодів у моєму житті був тоді, коли я співала і грала на гітарі в гурті із назвою «Кротч».[30] Я кажу «співала», «грала на гітарі» та «гурт» дуже образно, тому що ми у «Кротчі» не дуже переймалися тим, як навчитися грати на музичних інструментах, чи іншими дурницями в житті музиканта. Ми мали значно вищу мету — наприклад, розповідати голосно про наш гурт, а також бажання бачити своє відображення у вітринах, коли йшли по вулиці з гітарами.

Електричними гітарами.

Я організувала «Кротч» з однією подругою з роботи. Її звали Пола, і вона ніколи раніше не брала до рук гітари. А ще вона, як і я, не була здатною зрозуміти своє жіноче єство. Ми з Полою пишалися потужністю нашого стереообладнання, нашим фірмовим рукостисканням та здатністю перепити будь-кого за столом.

Ще у старших класах я ніби отримала ін’єкцію тестостерону. Поки чекала на своєчасну статеву зрілість, стала на добру голову вищою за всіх на цій землі, в тім числі за кожного хлопця у моїй школі. Ніхто з них ніколи мене нікуди не запрошував, але я могла обіграти їх у баскетбол і змусити сміятися. Тож замість того, щоби плакати над своєю поразкою, бо я не могла нікого з них спокусити, я стала однією з них.

Пола мала значно серйозніші проблеми. Вона була трохи злою на весь світ, як часто трапляється з високоінтелектуальними жінками, котрі мають тіло красуні з «Плейбоя» ще до тринадцяти років, але через певні обставини змушені жити в якомусь далекому селі на Півдні. Протягом перших кількох місяців, коли ми почали разом грати, вона обстригла своє довге чорне волосся та пофарбувалася в яскраво-червоний колір, а також вкрила всі свої руки та спину татуюваннями із зображеннями вогню та драконів.

Ми вирішили: якщо вона така брутальна, то повинна грати на контрабасі, я ж, позаяк відчайдушно прагнула уваги, буду гітаристкою, а мій молодший брат Стефан, дуже м’який та піддатливий хлопець, — гратиме на барабанах. «Тільки до того часу, поки ми не знайдемо іншого барабанщика», — пообіцяла я йому, коли намагалася підключити свою гітару до підсилювача не з того боку. Стефан грав на барабанах із п’яти років і належав до того типу молодших братів, про яких владні сестри тільки мріють: талановитий і безкінечний ентузіаст із дуже високим больовим порогом.

Найбільшою трагедією «Кротча» було те, що за нашими кепкуваннями та бравадою ховалися дві милі дівчинки, які дуже хотіли зустрічатися з хлопцями. Але в нас із цим були проблеми — і ми подумали, що найшвидше зможемо їх вирішити, коли будемо виходити на сцену п’яні, а інколи навіть голі. Пола і я, розчаровані малою кількістю дзвінків від чоловіків, домовилися виражати наше розчарування такими піснями, як «Задовольни мене, бо я вже знудилася». Ми вигукували ганебні речі в мікрофон між піснями і докричалися до того, що одного вечора надихнули якогось чувака вибігти на сцену зі стільцем у руках, щоби побити нас.

Попри все, ми швидко чимало досягли. Менш як за рік написали сценарій та самі знялися у фільмі про індустрію звукозапису; самі зняли відеокліп, який потрапив на національне телебачення; записали один диск, уклали попередню угоду з «Колумбія Рекордз»[31] і навіть вивчили кілька акордів. І робили ми це, водночас працюючи повний день в одній компанії, навіть не розуміючи, що ми там узагалі робимо. Це було просто прикольно, ми кайфували.

Не можна зупинити рушійної сили, сповненої позитиву.

Якщо ти колись застрягнеш у рутині і не матимеш змоги знайти свій правильний шлях, згадай, якою була твоя позиція і твої пріоритети, коли ти почувався суперкласно, і використай їх для того, щоби прояснити для себе все і змусити себе рухатися далі.

Ось кілька мудрих думок, які я усвідомила в ті дні, коли грала у «Кротчі», і які досі вважаю корисними:

1. ПРОСТО ЗРОЗУМІЙ, ЯК МОЖНА ВИЙТИ СУХИМ ІЗ ВОДИ

Життя б-е-з-г-л-у-з-д-е. І це серйозно, адже в нас немає навіть якоїсь нещасної певності, що ми робимо тут, на цій Землі, у центрі Сонячної системи, і дідько його знає, що відбувається за її межами. Не потрібно постійно звертати увагу на всілякі дрібниці. Значно важливіше іти життям, що сповнене змісту. Дай відповідь на запитання «чому б і ні?» замість того, щоби хмурити брови.

Одна з найкращих речей, які я будь-коли робила, — створила собі девіз «Я просто хочу зрозуміти, як вийти сухою з води». Це позбавляє нас тиску, додає веселого настрою та нагадує, що життя — всього лиш гра.

Так, на нас більше відповідальності та більше тиску, коли ми дорослі, але агов, чуваче, я гарантую, що є безліч людей, у яких зна-а-а-чно більше причин, щоби скаржитися на життя, ніж у тебе, і яким чудово все вдається, бо вони так вирішили і не сидять у мокрих штанах, повних виправдань. Подумай про якийсь інший підхід до того, що ти робиш, і випробуй його: Я просто хочу зрозуміти, чи можу розпочати власний успішний бізнес; я просто хочу зрозуміти, чи можу витягнути себе з боргів і заробити понад 100 тисяч доларів за цей рік; я просто хочу дізнатися, чи можу схуднути на 45 кілограмів; я просто хочу знати, чи можу продати свою картину за 50 тисяч; я просто хочу зрозуміти, чи можу зустріти свою другу половину.

Розслабся і розважайся.

2. НЕ СЛІДКУЙ ЗА ЧАСОМ

Чи бувало з тобою таке, що ти колись робив щось — і раптом усвідомлював, що минуло кілька годин, а ти навіть цього не помітив? Що це зазвичай? І як часто протягом дня це трапляється з тобою? Якщо ти такий захоплений чимось, що не слідкуєш за часом упродовж цього заняття, ти офіційно потрапив у Вир. Якщо хочеш там залишитися, проаналізуй своє життя і подумай, як цього досягти.

Спочатку з’ясуй, що тобі подобається найбільше у твоїй професії та особистому житті. Потім придумай, як зробити так, щоби ці навички повторювалися все частіше й частіше. Найми когось (і не намагайся тут виправдатися) та делегуй йому ті завдання, які ненавидиш. Співпрацюй із тим, кому ті справи добре вдаються і хто навіть отримує від них задоволення. Так ти звільнишся від ненависних обов’язків, аби займатися тим, чим хочеш. Якщо потрібно, зміни щось у своїй роботі чи в особистому житті, щоби мати більше часу на заняття, яке тобі подобається. Вигадай щось. Не здавайся, не будь слабаком і не шукай виправдання в різних обставинах. Ти можеш скерувати своє життя туди, куди хочеш, тож вхопи його обома руками і роби те, що тобі до душі.

3. ПРОДОВЖУЙ БУТИ НОВАЧКОМ

Головне для створення свого музичного гурту, причому коли в тебе немає навіть уявлення, як грати на своєму інструменті, — це те, щоби ні про що не переживати, бо ти і так знаєш, що нічого не вмієш. Адже, як тільки ти навчишся грати, будеш ставитися до всього серйозно і станеш занадто критичним і суворим до себе, ти не дозволиш собі більше так розважатися. Хитрість полягає в тому, щоби дозволити Новачку жити поряд з Експертом замість того, щоби вдавати, що ти не знаєш, хто він такий, коли в кафе він намагається сісти біля тебе і твоїх крутих та досвідченіших друзів. Новачок може здаватися ідіотом, але він знає, як веселитися. І якщо ти не дозволиш йому більше з тобою грати, то ризикуєш усе зіпсувати. Отож, не нарікай на свої навички; стався до своєї майстерності серйозно; навчися того, що тобі необхідно; інвестуй у себе; практикуйся (чорт забирай!); падай; піднімайся; продовжуй рухатися; стань по-справжньому, дуже-дуже вправним у тому, що ти робиш, але не втрачай позитиву. Бо який тоді сенс усе це робити? Найважливіше — робити все якомога краще. Як тільки ти це зробиш, єдине, що матиме значення, — отримання задоволення.

4. ЛЮБИ СЕБЕ

І синій птах щастя буде завжди тебе супроводжувати.

Розділ 13. Давай і дозволь давати

Однією з найкращих винагород у нашому житті є те, що ніхто не може щиро намагатися допомогти іншому, не допомагаючи при цьому собі самому.

Ральф Волдо Емерсон, американський поет, есеїст, мрійник, щедра людина

Якось, коли я їхала кудись зі своєю сім’єю, дорогою ми зупинилися біля крамниці, і я сказала своїй п’ятирічній племінниці, що вона може собі щось вибрати. Вона повернулася до каси з шістьома упаковками апельсинового «Тік-Таку» і завдяки своїй чарівності отримала їх усі, хоча їй сказали залишити собі тільки одну коробочку.

Отож, ми повернулися до машини і я запитала її, чи може вона дати одну упаковку мені. Я мала на меті всього лиш навчити це маленьке жадібне поросятко ділитися. «Звичайно», — сказала вона і простягнула мені коробочку. Потім вона запитала своїм тонесеньким голосочком, чи мій брат або ж моя мама хочуть «Тік-Так», а тоді простягнула їм по упаковці. Потім взяла три упаковки, що залишилися, поклала їх на сидіння біля себе і сказала: «А коли ми приїдемо додому, цю я віддам своєму братику, цю — сестричці, а цю — мамі». І далі, не залишивши собі жодної упаковки, вона усміхалася і, здавалося, була більше задоволеною, коли дарувала «Тік-Так», ніж тоді, коли попросила мене його купити.

Я збентежено подивилася на свого брата Стефана, її батька, а він прокоментував: «У дітей свої дивацтва». Коли ми зі Стефаном були такого ж віку, найбільше нам подобалося доводити одне одного до сліз. То він відпустив на волю мою мишу, то я вкрала його цукерки, які він отримав на Хелловін, і з’їла їх одну за одною сидячи в нього на грудях, поки він несамовито кричав. Ким було це святе створіння на задньому сидінні і де воно цього навчилося?

Моя племінниця досить чітко зрозуміла: коли ти щось даруєш, тебе переповнює почуття неймовірної радості. Це також можна назвати одним із найвідважніших і найпотужніших жестів. Коли ми віримо, що живемо в щедрому Всесвіті, і дозволяємо собі віддавати щось вільно іншим людям, ми підвищуємо свою частоту, посилюємо віру та почуваємося фантастично, і в такий спосіб забезпечуємо собі можливість отримувати щедрі подарунки навзаєм.

Коли ми боїмося, ми тримаємося за те, що маємо, бо не віримо, що у світі є більше. Ми відсмикуємо маленькі шматочки енергії, ми боїмося ділитися, ми фокусуємося і створюємо більше саме тих речей, яких сподіваємося уникнути.

Ми живемо у Всесвіті, де віддають і отримують, дихають і видихають, живуть і помирають, який є огидним і прекрасним водночас. Кожна сторона залежить від іншої, і кожен взаємодіє з іншим. Кожна дія має як свою, так і протилежну реакцію. Тож що більше ми віддаємо, то більше отримуємо. І навпаки.

Ти, напевно, думаєш: «Це не така вже й правда. Я знаю кількох дівок, які нічого не роблять, усе забирають і не віддають нічогісінько!» Але отримування має іншу енергію, ніж егоїстичне забирання. Так само як засипання подарунками провокує іншу енергію, ніж дарування. Забирання ґрунтується на страхові та нужді, дарування та отримування сповнені вдячності та означають підкорення потоку енергії.

Я знаю одну жінку, в якої розсіяний склероз. І куратор сказав їй віддати будь-кому двадцять дев’ять речей протягом двадцяти дев’яти днів. Такою мала бути частина лікування. Якийсь час вона сміялася з цього, але коли її стан почав погіршуватися, вирішила спробувати.

Спочатку вона зателефонувала своїй хворій подрузі, щоби дізнатися, як вона почувається. Потім щодня віддавала щось комусь — і майже одразу відчула радість та захват. Через чотирнадцять днів вона вже була значно міцнішою фізично, її справи поліпшилися. Вона навіть створила блог, у неї з’явилися десятки тисяч читачів, які також віддавали щось щодня. У підсумку її блог «29 дарів» став бестселером за версією «Нью-Йорк Таймс».

Якщо ти хочеш залучити у своє життя хороші речі й почуття, роздай своє захоплення усім навколо себе. Ось кілька способів, як потрапити в потік взаємних гарних вчинків. Отож:

1. Якщо ти ще цього не зробив, вибери одну або дві справи, що мають для тебе велике значення, і займайся ними певний час кожного місяця. Витрачай на них стільки часу і грошей, скільки можеш, але роби це послідовно, щоб воно стало твоєю звичкою, і згодом це стане частиною тебе. Навіть п’ять доларів на місяць мають значення.

2. Віддай одну зі своїх улюблених речей комусь, хто дуже її хотів би. І, якщо зможеш, зроби це так, аби людина не здогадалася, звідки ця річ у неї взялася.

3. Залиш чайових на долар більше, ніж зазвичай. Або на десять.

4. Якщо хтось сварливий, то замість того щоб опускатися до його рівня і теж сваритися, поліпши йому настрій, поділившись із ним своєю любов’ю.

5. Усміхайся, роби компліменти, хвали людей якомога частіше.

6. Приймай запрошення, кажи «так» тоді, коли ти зазвичай відмовився б, бо почуваєшся незручно, якщо людина тобі щось пропонує. Погоджуйся. Дай їм можливість теж тобі щось віддати.

7. Зупинися і відчуй, як чудово ти почуваєшся, коли віддаєш і отримуєш; підвищ свою частоту й очікуй, що у твоє життя прийде більше хороших речей.

8. ЛЮБИ СЕБЕ

І всім від цього буде користь.

Розділ 14. Вдячність — ворота до захоплення

Коли ти відчуваєш вдячність, страх зникає і з’являється всього вдосталь.

Ентоні Роббінс,[32] письменник, оратор, мотиватор, людина, яка навчилася змінювати життя

Коли я була маленькою, мої батьки змушували мого брата, сестру і мене офіційно відповідати по телефону: «Говорить Дженніфер Сінсеро», наче окрім того, що ми змагалися за те, хто буде кататися на оглядовому колесі, та запихали кульки собі в штани, ми всі ще й працювали менеджерами у приватному готелі. Їхні друзі на тому кінці дроту дуже розчулювалися, вражені, які ввічливі діти в Сінсеро, і я не зважала на це, поки одного дня сама вперше зателефонувала подрузі. Я почула, як вона відповіла по телефону, й стиснула міцно слухавку, завмерши від подиву із широко розплющеними очима: «Ти кажеш “привіт”? Твої батьки про це знають?!» Я навіть не могла про таке подумати. Для мене це було щось схоже на те, ніби я лаялася чи сиділа з батьками за склянкою скотчу.

Моє захоплення швидко перетворилося на жах, коли я усвідомила, що не тільки моя подруга могла так невимушено відповідати по телефону, а й усі мої друзі, і що мої батьки просто зіграли з нами недобрий жарт. Їхні пояснення були дуже простими: «Коли ти будеш сплачувати телефонні рахунки, будеш відповідати, як хочеш». Отож, минали роки, наше обурення слабшало, і поступово це стало звичкою.

Не пам’ятаю точно, коли ми збунтувалися, але з якогось моменту ми почали відповідати по телефону так, як усі нормальні люди. Я можу припустити, що це сталося приблизно тоді, коли вони розлучалися, коли мама тягнула всіх нас чотирьох переважно на своїх плечах, аж поки ми пішли у старші класи й відмова від старих телефонних правил стала одним із методів боротьби з батьком.

Хоча вимога дотримуватися хороших манер загалом залишалася непохитною. Не важливо, якими неконтрольованими чи обкуреними ми були, ми завжди пам’ятали, що ми ввічливі діти Сінсеро: «Чим я можу вам допомогти, офіцере?», «Дякую, офіцере», «Так, сер, це моя марихуана». Не тільки слова «будь ласка» чи «дякую» зафіксувалися в моїй пам’яті, як рецепт італійського соусу мого батька чи як переконання, що це зовсім не круто вбивати людей. Увічливість просто змушувала мене почуватися хорошою людиною, а люди зазвичай зроблять те, про що ти їх попросиш, якщо будеш ввічливо з ними розмовляти. Чи не так? Ось чому це збиває мене з пантелику, коли діти, котрим уже більш як п’ять років, поводяться неввічливо, а особливо коли вони не використовують у розмові слів подяки.

Не знаю, як щодо тебе, але коли мені не кажуть «дякую» після того, як я зробила послугу, то це так само грубо для мене, наче з’ясувалося, що ця людина ходить без штанів. І Всесвіт відчуває те ж саме.

Ти позбавиш себе постійного захоплення, якщо не будеш дякувати.

Хоча вміння дякувати не обов’язково свідчить про хороші манери. Манери — це звичка, а вдячність — тимчасовий стан. Будь-хто може використовувати слова ввічливості час від часу, незалежно від того, відчуває це чи ні, але бути вдячним по-справжньому означає усвідомлювати і глибоко цінувати багато див, що відбуваються у твоєму житті.

Подумай про свій емоційний стан, коли дякуєш комусь за якусь послугу. Ти почуваєшся прекрасно, коли отримуєш щось і коли дякуєш комусь, а вони почуваються прекрасно, даючи тобі те, що можуть дати, і коли їх цінують. Це змушує тебе знову почуватися чудово і покращує настрій. Ти можеш просто провести решту свого життя, роздаючи записки зі словами вдячності направо і наліво. І через те, що тобі так приємно бути вдячним, це дає тобі можливість досягти високої частоти і торкнутися Джерела Енергії, що робить тебе ще могутнішим, аби ти міг мати ще більше позитивних речей та подій у своєму житті.

І навпаки, коли ти почуваєшся роздратованим, злим, винним чи неуважним, а не вдячним, то перебуваєш на нижчій частоті і, відтак, слабше зв’язаний з Джерелом Енергії. А це означає, що ти маєш менше сили, щоби закликати хороші речі та події у своє життя.

Отож, будь-яка наша подяка надає нам крутих відчуттів. Є багато способів почуватися прекрасно, підвищити свою частоту і стати ближчим до Джерела Енергії, але саме завдяки вдячності ти використовуєш позитивну енергію, а це змушує її повертатися до тебе, адже кожна дія має як свою, так і протилежну реакцію. Це змушує тебе закликáти все позитивне у твоє життя ще сильніше.

Це те саме, що бачити різницю між тим, як хтось вибухає від сміху, і тим, як хтось починає реготати після того, як ти сказав щось дотепне. Перше зазвичай змушує тебе почуватися добре і сміятися з ними так само завзято, що підвищує твою частоту, але в другій ситуації ти не просто зустрічаєшся з ними на високій частоті, а обмінюєшся з ними енергією. Їхній сміх — це їхня подяка тобі за те, що ти сказав щось кумедне, і це наповнює тебе енергією і забезпечує сильніший зв’язок.

Як Уоллес Уотлс пояснює у своїй книжці «Наука стати багатим»: «Ти можеш практикувати силу без вдячності, але саме вдячність підтримує твій зв’язок із Джерелом Енергії».

Ти практично безсилий без вдячності — це такі сильні слова, Уотлсе! Коли ти активно відсилаєш свою енергію вдячності, то отримуєш її назад, усе більше й більше наближаючись до Джерела Енергії і підвищуючи свою частоту щоразу під час таких взаємообмінів. І врешті інтуїтивно зрозумієш, що ти і є тим самим Джерелом Енергії — свідомо чи несвідомо переносиш свою реальність із невизначеного «нічого» в «усе». Вдячність дає тобі можливість збагнути, що ти не тільки маєш силу знайти те, що шукаєш, а й сам є цією силою.

Це, по суті, означає: коли ти вдячний Джерелу Енергії, то ти вдячний собі. А так ти повертаєшся до наймогутнішого почуття — любові до самого себе. Ось так!

Що довше ти перебуваєш вдячним і зосередженим на позитивних речах, то сильніший твій зв’язок із Джерелом Енергії і швидше та легше ти зможеш запросити у свою реальність те, що невидиме.

Це всемогутня сила вдячності. Але стривай, є ще щось! Вдячність також зміцнює твою віру.

Вірити — означає мати сміливість отримати те, чого ти ще не бачиш.

Віра — це м’яз, який ти використовуєш, коли вирішуєш вирватися зі своєї зони комфорту й перетворити своє життя на щось, наразі практично незбагненне для тебе у твоїй теперішній реальності. Віра знищує страх перед невідомим. Віра дозволяє тобі ризикувати. Вірити — означає не сумніватися, коли тобі кажуть: «Стрибай — рятувальна сітка буде внизу».

Віра стає твоїм найкращим другом, коли у тебе кров холоне в жилах.

Якщо ти постійно відчуваєш вдячність і усвідомлюєш усе неймовірне, що вже існує для тебе, то стає значно легше повірити, що існує ще більше неймовірного, яке має прийти у твоє життя і є доступним для тебе. Саме так вдячність посилює твою віру. А сильна віра — це головний ключ до трансформації твого життя.

І так можна підійти до грандіозного кінцевого етапу вдячності: якщо ти прагнеш успіху, берися за справу, в яку непохитно віриш, маючи при цьому безмежну вдячність за те, чого ти бажаєш. Саме тоді може статися щось дійсно магічне: поєднавши віру і вдячність, ти отримаєш справді неймовірне.

Хоча це й вимагає майстерності джедая. Адже досягти бажаного тобі вдасться не лише завдяки переконанню, що це справді трапиться, а й за допомогою вдячності.

Іншими словами, ти маєш бути вдячним за своїх уявних друзів та своє поки що уявне життя. Ось так.

Може, це й безглуздо звучить, але я впевнена, що ти вже робиш це свідомо і підсвідомо. Один простий приклад із мого життя пов’язаний із тим, як я паркую машину. Зазвичай мені дістається хороше місце для авто, завжди перед дверима, у які маю зайти. Я навіть не турбуватимусь, якщо доведеться залишити машину перед будинком Папи Римського у Великодню неділю, бо не схочу йти пішки, і ти теж можеш поїхати зі мною.

Я завжди полюю на місце для паркування з однаковим налаштуванням: я спокійна, розслаблена і впевнена, що це питання для мене вже вирішене. Найкраще місце належить саме мені, воно вже існує, і я справді дуже щаслива і вдячна за нього. Я дійсно вірю в це. У такі миті завжди хтось виїжджає — і я паркуюсь. Незважаючи на те, що так трапляється все частіше, щоразу я все ще дуже схвильована. Я ніколи не сприймаю це як належне і заздалегідь вдячна за свою гарантовано успішну пригоду з паркуванням.

Твоя вдячність за те, що ще не проявилося, повідомляє Всесвіту: ти знаєш, що твої бажані речі вже існують. І Всесвіт налаштовує тебе на правильну частоту, щоби ти це отримав.

Якщо ти хочеш радикально змінити своє життя, зміцни свою віру в те, що ми живемо в багатому та щедрому Всесвіті, своєю вдячністю за те, що ти вже отримав, і за все хороше, що трапилося на твоєму шляху. Будь вдячним, що маєш силу усвідомити реальність, якої прагнеш, і тоді стрибай у невідомість з головою, щоби це отримати.

Обміняй свої нарікання — мовляв, ти не можеш мати всього, що хочеш, — на шляхетні очікування, що дива зайдуть у твоє життя, і незабаром вони стануть для тебе звичними.

Ось кілька способів, як ти можеш це здійснити:

1. ЦЕ ДОБРЕ, ТОМУ ЩО…

Якщо щось неочікуване, посереднє, неприємне чи дратівливе трапляється з тобою, зустрінь його фразою: «Це добре, тому що…» і допиши свій варіант. Як тільки ти почнеш робити це регулярно, одразу побачиш, наскільки легше тобі буде дякувати за речі, яких ти ще не побачив.

«Це добре, що в мене спустило колесо, коли я їхала додому з дітьми. Я показала їм, як упоратися з неочікуваною ситуацією. Крім того, я чудово провела з ними час у машині, граючи у “Двадцять запитань”,[33] поки ми чекали на технічну допомогу. Саме тоді я й дізналася, що мою доньку дражнять у школі».

Важливо шукати способи дякувати за все, що ти бачиш, навіть за те, про що ти в інший час сказав би: «Ні, мені це не потрібне». Якщо ти зосередишся на негативних аспектах складних речей у своєму житті, це просто знизить твою частоту, буде провокувати біль та обурення всередині, призведе до ще більшого негативу, навіть дуже ймовірно, що змусить тебе сумувати і дратуватися. Якщо замість цього ти шукатимеш способу, як дякувати за все у своєму житті, то це не лише підвищить твою частоту, а й допоможе тобі розвиватися, отримавши можливість зробити висновки.

Так, інколи це непосильна вимога, і є такі ситуації в житті, коли нас просто гамселять з усіх сил, а ми продовжуємо там стояти і дивуємося, що ж, дідько забирай, трапилося. Інколи потрібні роки, поки ми зможемо оглянутися і сказати: «А знаєш що? Так треба було, щоби цей бовдур розбив мені серце. Я зараз значно щасливіша з чоловіком, за якого потім вийшла заміж».

Здатність знаходити позитив і робити висновки дає нам змогу рухатися далі до нових подій. Якщо ти хочеш застрягнути на одному місці і продовжувати зазнавати поразок після тих самих уроків, то дивися на все з негативного боку, ображайся і відчувай себе жертвою. Якщо ж хочеш подолати свої проблеми і струсити трохи своє життя, будь вдячним, шукай позитивне і вчися.

2. ПИШИ ЗАПИСКИ ЗІ СЛОВАМИ ВДЯЧНОСТІ

Щовечора перед тим як заснути проаналізуй свій день і або запиши, або подумай про десять речей, за які ти хочеш подякувати. Це може бути будь-що — від прекрасних квітів у твоєму саду до того факту, що твоє серце б’ється, чи візиту сусідки, яка розказала тобі, що означає бути щасливим.

Зупинитися і подумати про все, за що ти можеш бути вдячним, — це чудовий спосіб постійно втримувати свою частоту на високому рівні. Отож, намагайся робити так увесь день, або ж принаймні ввечері.

3. ЛЮБИ СЕБЕ

Будь вдячним за те, ким ти є, і за те, ким станеш.

Розділ 15. Пробач собі — або муч себе далі

Прощення означає відмову від усіх надій на краще минуле.

Лілі Томлін,[34] акторка, письменниця, абсурдистка

Коли ти востаннє поранився, що ти робив, аби втамувати цей біль? І як довго чекав, аби почати щось робити? Коли ми відчуваємо фізичний біль, то зазвичай діємо миттєво, щоб його позбутися. Навіть якщо маємо витерпіти ще сильніший біль, наливши пекучого дезінфектанту на відкриту рану, чи перетерпіти, поки накладають шви, ми робимо це одразу, бо дуже зосереджені на нашій кінцевій меті — на полегшенні.

Хоча, коли йдеться про біль душевний, ми без сумнівів готові до експериментів, аби побачити, скільки страждань можемо стерпіти, насолоджуючись почуттям провини, сорому, образи, ненавистю до самого себе. Інколи це може тривати навіть протягом усього життя. Ми розтягуємо свої страждання, тримаючись з усіх сил за почуття, поливаючи брудом свекруху, прокручуючи в голові безліч причин, чому наші вороги такі погані, а ми настільки хороші.

Ми переживаємо найгірші моменти знову й знову замість того, щоби викинути їх із голови; ми аналізуємо негативні емоції, а також відмовляємося одужати і позбутися цього болю. Ми не даємо собі спокою, аж поки нас не переконають, що людина, яка заподіяла нам шкоду, почувається так само погано, як і ми. Якщо я змушений страждати все своє життя, то хочу, щоби ти зрозумів, як несправедливо ти зі мною вчинив! Ми тримаємося за обрáзи, які заповнюють увесь наш мозок, марнують наш час, заплутують, злять нас, живлять нашу депресію, часто змушують страждати й фізично, а інколи навіть убивають нас, тому що… Гм, а чому?

Коли ти тягнеш за собою провину, сором, образу й ненависть до себе, Глибокий Сон зловтішається, влаштовує істерики, наполягаючи на тому, що правда на його боці і щоби на нього звернули увагу. Твоє вище «я», з іншого боку, може не зважати на те, що хтось думає чи робить, адже воно шалено тебе любить, — і це все, що має значення. Що б не сталося, воно сталося. І чіпляння за минуле не змінить цього факту. Тож не потрібно підживлювати негативних спогадів, аби не стати заручником свого болю й не понизити своєї частоти.

У мить, коли ти вирішиш усім пробачити і дозволиш своїм негативним почуттям розтанути, ти станеш на шлях свободи.

Пробачення пов’язане з турботою про себе, а не з людиною, яку тобі потрібно пробачити. Ідеться про те, щоби поставити своє бажання почуватися добре над бажанням почуватися правим. Це про те, як брати на себе відповідальність за власне щастя, замість того щоби вдавати, ніби воно в чужих руках. Це про те, як легко відпустити всю свою злість, образу та біль.

Триматися за образи — це те саме, що пити отруту самому і чекати, поки помруть твої вороги.

Якщо ти не можеш із кимось порозумітися і переживаєш через це, то поясни тій людині, як ти почуваєшся, не обвинувачуючи її, і, незважаючи на результат, пробач їй. Ваша розмова може вас зблизити, або ти можеш зрозуміти, що взагалі не хочеш спілкуватися з цією людиною. Але, в будь-якому разі, якщо ти прагнеш бути вільним, ти мусиш це зробити.

Якщо тобі боляче чи ти ображений на якогось бовдура, який тобі байдужий, звільни себе замість того, щоби переживати чи мстити, відправляючи йому поштою коробку з дохлими щурами. Чому ти хвилюєшся про те, чи розуміє він, яким паскудним насправді є. Яке тобі діло? І не прикидайся, що ти це робиш, бо хочеш, аби він став кращою людиною. Тобі б менше переживати. Ти прагнеш кари, вибачень чи щоб він визнав, що правда на твоєму боці? Досить. Бог із ним. Що довше ти будеш думати про відплату, то довше цей бовдур буде залишатися у твоїй свідомості, псуючи твоє життя. Не женися за фальшивим переконанням, що, пробачивши комусь, ти дозволяєш їм злізти з гачка. Бо насправді, коли ти пробачаєш їм, ти звільняєш сам себе.

Пробачити не означає добре ставитися до людини. Пробачити — це добре ставитися до себе.

Гаразд. Чудово. Так, зрозуміло. А як це зробити насправді? Як же пробачити цьому дурневі?

1. ЗНАЙДИ СПІВЧУТТЯ

Знайти співчуття до себе чи до когось іще, хто зробив щось жахливе, — це те саме, що витягати кулю з руки. Спочатку ти можеш битися, кричати, ненавидіти все, але це таки єдиний спосіб почати справжнє лікування.

Отож, уяви людину, яка тебе образила, маленькою дитиною. Подумай про цю крихітну залякану людину, котра намагається зробити все якомога краще, щоби захистити себе і подолати свої страждання в єдиний відомий їй спосіб. Люди роблять погані вчинки, тому що їм боляче чи вони спантеличені, або те й інше. Розуміючи це й уявляючи людину, яку ти хочеш покарати, милою невинною дитиною з великими очима цуценяти, ти зможеш знайти співчуття, яке і є ключем до прощення. І те ж саме тобі потрібно робити, коли необхідно пробачити самому собі. Ти також просто маленьке зайченя і намагаєшся досягти успіху. Пожалій цю дитинку і забудь усі образи.

2. ВИЛУЧ ІНШУ ЛЮДИНУ З РІВНЯННЯ

Уяви, що у тебе є дві працівниці, які не прийшли на роботу в один і той самий день, кинувши на тебе одного підготовку до великої презентації, що запланована на наступний день. Одна з них підвела тебе, бо в неї похмілля і вона просто не може з собою нічого вдіяти, а інша дізналася, що раптово померла її мати, і помчала в аеропорт, забувши тобі зателефонувати.

Результат один і той самий — тебе кинули і ти змушений виконувати всю роботу сам, але існують два зовсім різні способи відреагувати. Це означає, що ти маєш вибір! У першому випадку ти ризикуєш наразити себе на небезпеку, адже твої судини можуть луснути від злості, в іншому — ти розчулишся і відкриєш своє серце.

Ще одна ситуація: уяви, що ти катаєшся на новому човні і раптом інший, порожній, човен підпливає і вдаряється об твій, залишивши на ньому подряпину. Якщо нікого немає в човні, то немає на кого злитися, і в цій ситуації ти будеш поводитися врівноважено та доволі спокійно. Якщо ж човном керував якийсь ідіот і вдарив тебе, коли ти якраз читав повідомлення, то цього разу ти просто ошалієш і обізвеш його багатьма словами, які так чи інакше мають стосунок до геніталій. Отож, одна й та сама ситуація — тобі пошкодили човен — і два різні способи відреагувати на неї.

Коли хтось робить тобі щось жахливе, вилуч цю людину зі свого рівняння, аби відкрити себе для приємніших і продуктивніших реакцій (і життя). Це ти зробиш не для когось, а насамперед для себе. Якщо немає на кого злитися, то важко злитися. Натомість це відкриває тобі можливості для дослідження події. Чому це сталося? Як я в це потрапив? Чому мене це зацікавило? Як я можу позбутися цього? Як знайти співчуття для всіх, хто з цим пов’язаний? Коли ти відчуваєш образу, нові знання не можуть проникнути через твої внутрішні й зовнішні крики та лайку. Зроби собі послугу і використай дратівливі ситуації та неприємних людей як можливість для свого зростання, а не для болю.

3. ВИРІШИ: ТИ ХОЧЕШ БУТИ ЩАСЛИВИМ ЧИ МАТИ РАЦІЮ?

Інколи шлях до свободи схований у рішенні бути радше щасливим, аніж мати рацію. Так, твоя не дуже відповідальна подруга мала б оплатити талон за паркування, коли позичала твою машину, а твій брат не мав би голити твого собаку, поки наглядав за твоїм будинком. Але якщо вони так не вважають, то замість того щоб обсмоктувати це цілими днями, хіба не краще просто забути про це? Невже варто залишитися з цими неприємними почуттями, але з переконанням, що правда на твоєму боці? Подумай: «Що я повинен робити, а що — ні? Я маю рацію чи я щасливий?» І якщо твоя відповідь: «Нехай цей дурень думає, що він має рацію», то хай так і буде.

4. ПОГЛЯНЬ НА ПРОБЛЕМУ З УСІХ БОКІВ

Дуже важливо пам’ятати, що кожен живе у своїх ілюзіях і що ти не маєш навіть уявлення, чому люди роблять саме такі вчинки, а не інші, і звідки з’являються їхні ідеї. Тож коли ти думаєш, що щось не так, для когось це нормально, але і твої дії для них можуть бути не найкращими. Поглянь на це з іншого боку. Відпусти свої непорушні переконання і забудь про такі фрази, як «буде по-моєму або ніяк». Відчини вікно, нехай свіже повітря зайде в кімнату, і ти здивуєшся, як швидко твоє обурення вивітриться.

Для прикладу, ти надіслав подрузі повідомлення про те, що організовуєш вечірку і запрошуєш її. Вона відповідає, що не може прийти, бо в неї сьогодні день народження. Ти знову пишеш їй і перепрошуєш, що забув про це. Вона тобі не відповідає. Тоді ти надсилаєш їй привітання з днем народження. Вона знову мовчить, і тоді ти починаєш себе накручувати. Спочатку ти почуваєшся жахливо, бо не пам’ятав про її свято, далі дивуєшся, що за ідіоти ці дорослі люди, які так носяться зі своїми днями народження, а потім думаєш, скільки тобі доведеться витратити грошей на подарунок, аби загладити свою провину. А в той самий час телефон твоєї подруги випадково впав в унітаз, коли вона відправляла тобі останнє повідомлення.

Коли ти починаєш цікавитися своєю реакцією на інших людей, а не стаєш її рабом, то отримуєш подвійну вигоду, бо не лише вчишся значно легше пробачати (адже усвідомлюєш, що це стосується тебе, а не їх), а й отримуєш величезний дар усвідомлення деяких власних і не таких визначних рис характеру, і надалі зможеш розвиватися та вчитися від них (значно більше ти прочитаєш про це в розділі 21 «Мільйони дзеркал»).

У своїй чудові книжці (я натякаю, що тобі слід її придбати) «Любити те, що є: чотири запитання, які можуть змінить твоє життя», Байрон Кейті[35] стверджує: «Ми не прив’язуємося до людей чи речей, ми прив’язуємося до невідомих понять, котрі, як ми віримо, є правдивими на цей момент». Наприклад, у ситуації, описаній вище, замість того, щоби прив’язуватися до «правди», що ця людина не відповідає на твої повідомлення, бо вони її засмучують, тобі потрібно просто запитати себе: «Чому я шаленію від цього, не маючи доказів, що це правда?» чи «Як би я почувався, якби не припустив, що моя подруга на мене розізлилася?» Якщо казати літературно, то ти можеш бути за одне речення від щастя у будь-якій неприємній ситуації.

5. ДОБРЯЧЕ РОЗІЗЛИСЬ

Піди кудись далеко від людей сам і відведи собі душу, погамселивши вдосталь подушку, матрац чи якийсь інший м’який неживий предмет, щоби ні кулаків не травмувати, ні здачі не отримати. Можеш кричати і лаятися, називати когось егоїстичною свинею і робити це доти, поки врешті цілком виснажишся чи хтось викличе поліцію. Позбудься цього негативу зсередини, а потім живи далі.

6. ПАМ’ЯТАЙ, ЩО ТИ ЦЬОГО НАВІТЬ НЕ ЗГАДАЄШ

Спробуй подумати про когось, хто тебе дратував та діймав три роки тому. Ти можеш когось такого згадати? Якщо можеш, то спробуй розізлитися на цю людину зараз. Що б ти чи кому б ти не мусив пробачити в цю мить, це займе твої думки лише ненадовго (залежно від серйозності ситуації, звісно). Отож, навіщо драматизувати, якщо ти забудеш цю негативну подію вже через кілька днів? Подивись на це як на якусь незначну прикрість і почни пробачати й забувати просто зараз.

Коли річ доходить до прощення, то те, що ти насправді повинен ЗРОБИТИ, зовсім не складно. Це те ж саме, що кинути курити. Навіть простіше. Бо коли куриш, ти мусиш іти в магазин, купити цигарки, запалювати кожну з них, шукати попільничку тощо. Тож усе, що ти маєш зробити, — просто зупинитися й дозволити собі відпустити власну прихильність до тютюну.

Те саме і з прощенням. Усе, що тобі необхідно вчинити, — забути про власноруч створену прив’язаність до іншої людини чи переконання.

7. ЗАБУДЬ

Як тільки ти по-справжньому комусь пробачиш, почни все з чистого аркуша. Отож, часто ми самі формуємо свої судження про людей, і тоді не важливо, що вони далі роблять, ми все ж бачимо їх крізь лінзи нашого попереднього судження. Це означає, що ми просто чекаємо, коли вони образять нас знову. Це означає, що ми все ще на стадії легкого прощення; ми вдаємо, що ми дуже круті, але насправді все ще тримаємося за ту образу. Відпусти всі свої переконання, зніми себе з гачка, щоразу стався до людей, як до чистого аркуша, очікуй від них лише найкращого, незважаючи на те, що вони зробили в минулому, — і ти можеш здивуватися в майбутньому. Ти створюєш більше того, на чому найбільше зосереджуєшся, і якщо й надалі будеш очікувати від людей, що вони тебе дратуватимуть, то вони не розчарують тебе, а так і зроблять. Зосередься на їхніх найкращих рисах та заохочуй їх до хороших вчинків, якщо хочеш створити більше позитивного у своєму житті.

8. ЛЮБИ СЕБЕ

Ти на це заслуговуєш.

Розділ 16. Розслабся, Вільмо!

Ти не пливеш проти течії, ти пливеш за нею.

І якщо тобі це добре вдається, ти викидаєш весла.

Кріс Крістофферсон, співак, автор пісень, актор, стипендіат Родса,[36] все ще залишається сексуальним у такому немолодому віці

Кілька років тому я поїхала в мандрівку до Індії, і вона змінила моє життя. Ти не повіриш, якщо ти цього не бачив сам, але Індія кишить життям, з усіма її барвами, гучними машинами, коровами, які бродять скрізь, із потягами, в яких не протиснутися, нескінченними міськими нетрями, вишуканими палацами, стародавніми храмами і насиченими солодкуватими запахами. Вона буквально наповнена по вінця людьми, які без упину розмовляють, співають і навіть сидять на тобі, коли ти борешся за своє місце в переповненому потязі. У тебе є два варіанти: 1) поводитися як усі і познайомитися зі своїм сусідом чи 2) виростити здоровенну пухлину від усього цього стресу. Річ, яка, можливо, вплинула на мене найбільше, — це те, що майже всі в цій країні вибирають перший варіант.

В Індії люди можуть підхопити тебе і занести в автобус, якщо ти заснеш біля них; вони опускають вікна в машинах, аби поговорити з тобою, коли стоять у заторах; не моргаючи витріщаються на кожного неіндійця; допомагають тобі, якщо ти заблукаєш; наполягають, щоби ти сфотографувався з їхньою сім’єю біля якоїсь історичної пам’ятки; запрошують тебе на чай, відригують, пукають і сміються тобі в обличчя. Це страшенно дратує і насправді дуже мило. Це змушує тебе думати, наче вони знають щось дуже важливе, що ти вже давно забув (і підозрюю, що більшість людей у світі забули теж). Мені не потрібно було зачиняти двері в ашрам, клеїти червону цятку на лоба чи брати участь у тисячах релігійних обрядів — кому вони потрібні? Наскільки я зрозуміла, ти можеш вивчити все, що тобі варто знати про духовність та життя індійців, проїхавшись півдня у звичайному автобусі під час сезону весіль.

Коли я купувала квиток на автобус люкс-класу до Делі з Агри, куди їздила оглянути Тадж-Махал, мені порадили заплатити трохи дорожче, на чотири сотні рупій, за можливість подолати весь шлях за чотири години без зупинок, бо інший варіант — десять годин місцевим автобусом, який спиняється через кожні кілька метрів. Я була такою виснаженою за три дні без сну, розважаючись на святі верблюдів у пустелі, що думка скрутитися калачиком і поспати в зручному автобусі здалася мені дуже класною. Але моє місце було поряд із містером Товариським, чоловіком середнього віку, який знав усього три слова англійською і наполегливо намагався зі мною поговорити, навіть коли я переконливо прикидалася, що сплю, і дуже старалася зрозуміти хоча би щось із того, що він белькотів.

Автобус виїхав на годину пізніше через велику плутанину та продаж більшої кількості квитків, ніж було місць у салоні, а сам виїзд із міста зайняв майже дві години через те, що був якраз листопад — пік весільного сезону. Традиційно весілля в Індії — церемонія, яка триває кілька днів і простягається на кілометри. Туди запрошують усіх перехожих, які просто опинилися поруч. Це парад вулицями з кіньми, оркестром, феєрверками, з машинами із гучномовцями, з яких реве індійська музика та через які ведучий робить важливі повідомлення, і групою хлопців, на головах у яких убране щось схоже на настільну лампу. Наш автобус потрапляв у весільну пастку майже що десять хвилин, а це означало, що як тільки ми зупинялися, всі пасажири вибігали на вулицю і приєднувалися до святкувань.

Коли ми нарешті вибралися з міста, ми ледь повзли, бо випадкові люди то заходили, то виходили (там, де взагалі не було ніяких зупинок), пили чай, курили, теревенили, могли навіть розпалити багаття в якомусь глухому місці у канаві чи прив’язати ременем величезні мішки, повні незрозумілих випуклих речей, до даху автобуса. Якоїсь миті ми підібрали чоловіка, котрий стояв обабіч дороги у темряві. Йому тільки подали руку, ми навіть не зупинялися. Він зайняв місце в передній частині автобуса, став якраз біля мого місця, і раптом почав кричати на кожного на гінді. Мій сусід відповідав йому схвальними вигуками та співом, поки я видивлялася, чи є вільне місце якнайдалі від його рота. Я встала і приєдналася до групи людей, що сиділи на розхитаних лавках навколо водія, котрий був у своєрідній «кімнаті» за скляною стіною. Люди скупчилися біля нього, вділили мені трохи місця, і раптом у мене виникло відчуття, що я дивлюся бойовик на екрані розміром із лобове скло гігантського автобуса. Ми трохи перехилялися, коли їхали вузенькими брудними вуличками маленьких сіл, де було чутно гучну болівудську музику з радіо, а люди, кози та мавпи вискакували на дорогу. Водій зменшував швидкість тільки тоді, коли на нашому шляху поставала всемогутня священна корова. Потім раптом у якомусь крихітному селі він укотре під’їхав до тротуару й зупинився. Знову чай? Можливо, він збирається відвідати свого друга? Хоче справити нужду? Чи буде гуляти десь із годину, поки ми всі тут сидітимемо? Водій помахав мені рукою, сказав іти за ним, сам вийшов з автобуса і всі пішли за ним. Здалося, що містер Крик у Моєму Вусі був якимось святим чоловіком, який просто готував натовп до екскурсії храмами у своєму маленькому прекрасному селі Вріндаван. Це село, як я дізналася, було місцем, де Крішна зустрів свою дружину Радгу і де побудовано сотні храмів на їхню честь.

Отож, наступні дві години я бродила незліченними храмами, радісно кидаючи квіти на вівтарі, тримаючи інших за руки, стрибаючи навколо статуї Крішни, урочисто співаючи релігійних пісень, проговорюючи молитви та плескаючи в долоні. І все, про що я тоді могла думати, це якою вбивчою була б така поїздка для ньюйорківців на експресі із Нью-Йорка до округу Колумбія. Слід сказати, що жоден пасажир не очікував цього і жоден не скаржився, навіть коли ми нарешті повернулися в автобус, хоча вже давно минув час, коли мали приїхати в Делі, а в нас усе ще залишалося п’ять годин їзди. Замість того всі вони дякували, давали гроші цьому святому чоловікові і решту поїздки щасливо спілкувалися одне з одним. Після того ми зупинилися в придорожньому ресторані поїсти, потім зупинка на туалет, потім о третій годині ночі я розбудила сім’ю, в якої я жила в Делі. Вони, звісно, поводилися, ніби то була третя години по обіді, і наполягали, щоб я випила з ними чаю.

Ось чого мене навчила Індія про те, як доєднатися до Головної Жили:

• Розмовляй із незнайомцями, бо всі ми — одна сім’я на планеті.

• Очікуй і насолоджуйся неочікуваним.

• Сприймай усе з гумором.

• Не пропускай вечірок.

• Живи теперішнім моментом.

• Час, який ти провів, насолоджуючись собою, не є змарнованим.

• Ділися своїм простором.

• Розслабся, Вільмо!

ЛЮБИ СЕБЕ

І все життя перетвориться на вечірку.

Частина 4. Як забути про всю цю дурню

Розділ 17. Це так легко, що, як тільки ти це зрозумієш, тобі не буде важко

Реальність — це просто ілюзія, хоча й дуже наполеглива.

Альберт Ейнштейн, учений, дивак

Якось зранку у своєму будинку в сонячній Каліфорнії я читала газету при розчинених дверях і увімкненій стереосистемі, коли раптом у вітальню залетіла пташка. Махаючи крильми, вона металася кімнатою, як божевільна, у паніці вдарялася то в лампи, то у вазони, розкидала скрізь листя, своє пір’я та екскременти.

Намагаючись утекти, вона продовжувала битися об вікно, поки я безрезультатно ганялася за нею з ляпанцем, аби вигнати її через двері. Було жахливо дивитися на неї: бідненька важко дихала, шукаючи очима виходу, її маленьке пташине серце, без сумніву, ще трошки і розірвалося б від страху, поки вона знову й знову кидалася на скло.

Я нарешті спромоглася вказати їй шлях до свободи, і потім мені самій знадобилося кілька хвилин, аби заспокоїтися, поки я подумки поверталася до цього випадку. Я уявляла її зніяковілість та занепокоєння: «Я бачу небо! Ось же воно! Якщо я махатиму крильми без упину і летітиму на повній швидкості, то точно зможу туди дістатися!»

Це змусило мене подумати, що саме так багато з нас і живуть. Ми можемо бачити те, що хочемо, і майже вбиваємо себе, намагаючись отримати це у спосіб, який не є дієвим. Водночас, якби ми зупинилися, заспокоїлися на одну-дві хвилини і подивилися на ситуацію з іншого боку, ми б помітили, що двері туди, куди ми хочемо потрапити, відчинила для нас в іншому кінці кімнати гарна жінка в халаті. І все, що нам треба зробити, — просто вилетіти через них.

О, ми інколи створюємо собі проблеми власними руками!

Ми зациклюємося на своїх переконаннях — «Я не маю грошей», «Я недостатньо гарна», «Я не можу залишити своєї роботи», «Я лінива», «У мене погане волосся» — і повземо життям, низько опустивши голову, чіпляючись за свої фальшиві принципи, ніби рятуємося у шлюпці, що наповнена дитячими випорожненнями. Відтак це не дозволяє нам побачити фактично безмежного моря можливостей, які оточують нас кожної хвилини.

Чи траплялося з тобою таке, що якось ти йшов вулицею, якою проходив уже мільйон разів, і раптом помічав будинок, дерево, можливо, поштову скриньку чи ще щось таке очевидне, чого раніше чомусь ніколи не зауважував? Чи, можливо, ти колись раптом усвідомлював, який колір очей у людини, котру ти знаєш уже багато років? Ти коли-небудь дивився на свою матір із думкою: «Я був колись усередині цієї жінки!?» Усе це з’являється не зненацька, ти помічаєш це не одразу, хоча воно було таким уже давно. Ти просто не звертав уваги, бо зосереджувався на чомусь іншому.

Ось крута вправа: просто зараз подивися навколо себе і порахуй усі червоні предмети, які побачиш. Зроби перерву на хвилину і перерахуй їх іще раз. А зараз зупинися і спробуй згадати все, що ти бачив жовтого кольору. Там має бути безліч жовтих речей, але ти не бачив їх, тому що очима шукав тільки червоні.

Те, на чому ти зосереджуєшся, і стає твоєю реальністю.

І це лише приклад, як ми не помічаємо того, що насправді можемо бачити. Так само є безліч різних емоцій, думок, переконань, трактувань, звуків, мрій, можливостей, запахів, поглядів, способів, як почуватися добре, відповідей і їхньої відсутності, слів, які потрібно сказати, і способів допомогти. Крім того, ми настільки обмежені власним баченням та прив’язані до своїх історій про те, хто ми і якою є наша реальність, що кожного разу помічаємо лише те, що нам доступне. Водночас ми оточені безліччю неймовірних версій реальності, вони просто біля нас, немов гурт сором’язливих дівчат-підлітків на випускному балі в школі, котрі підпирають стіни, чекаючи, поки їх запросять до танцю.

Як красномовно сказав Вільям Блейк[37]: «Якби шлях до розуміння був вільним, то все здавалося б нам таким, яким воно є насправді, — безмежним».

Отож, навіщо створювати щось, що не є прекрасним? Я маю на увазі твоє життя. Якщо ти хочеш покінчити з усіма виправданнями (чому гроші, яких ти так бажаєш, — це зло, чи чому твоя особистість — це людина, яка налякана інтимними стосунками, чи чому речі, які ти сприймаєш як серйозні і реальні, насправді є хитрими та смішними), то можеш сам створити реальність, якої прагнеш.

Коли я починаю дивуватися особливо креативним виправданням, які сама вигадую, чи починаю сама собі співчувати, то вмикаю Рея Чарлза.[38] Я нечасто слухаю його музику, але завжди згадую про Рея, коли мені потрібен копняк. Він був бідняком, сліпим, рано став сиротою — ще до п’ятнадцяти років, і виріс у районі, який називали «кольоровим», у ті часи, коли про рабство ще не забули. Але він усе-таки зумів стати одним із найвпливовіших та найуспішніших музикантів Америки. І все тому, що не марнував часу на якісь там виправдання.

Навіть маленька доза співчуття до Рея, яку я намагалася знайти всередині, миттєво розчинялася, і хмикаючи я казала: «Гарна спроба». А далі це змушувало мене подивитися на своє життя та виправдання з іншого боку. «Справді? Ти дійсно дозволиш цьому зупинити тебе?»

Усе, що ти повинен зробити, — це прийняти рішення і позбутися всього, до чого ти прихильний, але що не допомагає тобі поліпшити твого життя і не створює реальність такою, як ти хочеш. Життя — це ілюзія, створена твоїм сприйняттям, і його можна змінити тієї ж миті, коли ти це вирішиш.

Увесь твій досвід на цій планеті визначає те, як ти вирішуєш сприймати свою реальність.

Я знаю. Так може здатися. Це не так легко. Якби це було легко, я не змарнувала б стільки часу, б’ючись головою об скляну стіну власноруч створеної банальності.

Але до того, як у тебе виникне поганий настрій через такі думки, пам’ятай: усі ці спотикання об свої реалії, в яких ми, здається, застрягли, дуже цінні, адже дають нам змогу розвиватися і вчитися. Бурхливе море робить моряків кращими. Але ти повинен вирішити, як довго хочеш залишатися у школі і виконувати ті ж самі завдання знову, знову і знову. Твої випускна мантія і квадратна шапка, вичищені та випрасувані, чекають на тебе. Ти можеш одягнути їх будь-якої миті. І все, що тобі потрібно зробити, — закінчити свою теперішню історію і написати нову, яка тобі справді пасує.

Якщо ти хочеш змінити своє життя, роби те, що я кажу в цій книжці (і РОБИ це дійсно добре, а не абияк, а також повір у це). Вивчи список літератури, який я рекомендую в кінці книжки та на своєму веб-сайті. Виріши позбутися своїх хибних схильностей, що тримають тебе на низькій частоті, повір, що Всесвіт любить навіть твої погані риси, прожени страх зі свого обличчя і сміливо рухайся вперед до невідомого.

А також зроби таке:

1. ЗРОЗУМІЙ, ЯКІ ТВОЇ ІСТОРІЇ

Ми використовуємо слово «історії», тому що вони такими і є і їх можна переписати. Саме ти — автор власного життя. А не твої батьки, суспільство, дружина чи чоловік, друзі або хулігани, які прозивали тебе у школі Товстуном. І що раніше ти вирішиш написати для себе найкращий сценарій, то швидше почнеш за ним жити.

Перед тим як ти позбудешся своїх історій, з’ясуй, про що вони. Послухай, що ти кажеш і що думаєш, і сам почни розвінчувати власну брехню. Ми звикли до неї, а відтак ототожнюємо себе із цією зіпсованою платівкою, навіть не помічаючи, чи вона справді існує. І все ж ми будемо боротися до смерті, щоби підтримувати цю неправду!

Особливо зверни увагу на речення, які починаються із таких фраз:

Я завжди…

Я ніколи…

Я не можу…

Мені слід…

Я не вмію…

Я хотів би…

Я хочу (протилежне до Я буду чи Я є)…

Я не маю…

Одного дня…

Я намагаюся…

Нещасна Джейн, яка працює адвокатом, каже, що їй слід і далі триматися своєї нудної роботи на престижній фірмі, адже вона ніколи не з’ясує, що їй подобається і де за це добре платитимуть. Справді? Невже ніхто у світі не має роботи, яка йому подобається, і не заробляє більше, ніж ти, Джейн?

Самотня Саллі завжди каже, що вона не може знайти хорошого самотнього чоловіка, позаяк їх просто не залишилося. Справді, Саллі? Усіх хороших самотніх чоловіків уже переловили та вбили, тож не важливо, на скільки побачень ти підеш чи скільки разів одягнеш високі сексуальні підбори і вирушиш у «Хоум Діпо»,[39] бо ти однаково не зустрінеш жодного? Хіба хороший хлопець, твій друг Деб, — єдиний, хто пережив геноцид нормальних чоловіків?

Невдаха Джо, спортивний тренер, завжди говорить про те, що він не може заробити грошей і знайти клієнтів, які б добре платили. Справді, Джо? Жодного? Ніде? То як же іншим тренерам вдається знаходити стільки багатих клієнтів, що вони не мають вільної хвилини в робочому графіку? А деякі навіть створили енергетичні напої та розробили товари зі своїми зображеннями і загрібають гроші лопатою?

Інша гарна можливість побачити себе в якійсь історії — подивитися на слабкіші сфери свого життя. Якщо ти постійно злий, можливо, твоя історія — «Ніхто мене не розуміє»? Якщо ти маєш зайву вагу, то твоя історія — «Я недисциплінований»? Якщо тебе не запрошують на обід у День подяки тому, що ти нікому не давав і слова сказати за останні три зустрічі, коли вся сім’я збиралася разом, то, можливо, твоя історія — «Ніхто мені не приділяє уваги»?

Пригадуєш, як сказав Уоллес Уотлс: «Думати, що ти хочеш думати, означає думати правду, незважаючи на те, яка вона». Замість того, щоби застрягнути в цих безглуздих реаліях, використовуй силу думки, щоби змінити ставлення до життя.

Почни приділяти увагу питанням: які твої улюблені саморуйнівні історії? що ти думаєш чи кажеш знову й знову у виправдання, чому ти став тим, ким ти є (чи, як ти вважаєш, ким ти є)? Викинь усі старі записи про своє нещасне життя просто зараз, аби ти міг вільно взятися за створення такого життя, якого ти прагнеш.

2. ЗРОЗУМІЙ, ЩО ТИ ОТРИМУЄШ ВІД СВОЇХ ІСТОРІЙ

Будьмо щирими, ми не дуже стараємося робити щось, якщо не отримуємо від цього користі. Якщо ти постійно зберігаєш у своєму житті спогади через якусь неприємну історію, однозначно, в ній є щось таке, від чого ти просто у захваті.

Для прикладу уявімо, що в цій твоїй історії ти в депресії. Зазвичай у такому стані ти почуваєшся жахливо, а відтак не хочеш ні наполегливо працювати, ні прибирати у помешканні, ні ходити до спортзалу. Тобі стає зручно і затишно, і ти до цього стану звикаєш. Він забирає всю твою увагу. Друзі заходять до тебе, перевіряють, як ти, інколи приносять їжу. Це дає тобі можливість трохи поговорити, а також не робити серйозних спроб рухатися вперед і, своєю чергою, означає, що ти не зазнаєш поразки. У такому стані ти навіть можеш дозволити собі пиво на сніданок.

Або ж твоя історія про те, що ти не можеш заробити грошей. Ти мусиш якось обґрунтувати, чому живеш у злиднях. Ти маєш видаватися жертвою, що робить тебе залежним від інших людей і привертає їхню увагу. Інші люди запропонують сплатити твої рахунки, і тобі не доведеться брати на себе відповідальності. Насправді ж тобі потрібно зупинитися ще до того, як почнеш падати на дно. Якщо все у твоєму житті залишається на рівні, нижчому від середнього, ти врешті мусиш припинити звинувачувати інших людей та обставини, а ризикнути і змінити щось. Ти не можеш дозволити собі залишити все так, як є.

Або ще уявімо історію, що тобі непросто налагодити стосунки з людьми. Ти отримуєш свою свободу. Тобі не потрібно зв’язувати себе якимись обов’язками, і ти можеш продовжити і далі шукати зеленішу траву з того боку огорожі. Ти не мусиш ризикувати, що тобі завдадуть шкоди, коли ти дуже вразливий. Ти можеш скаржитися на те, що самотній, і отримувати співчуття. Можеш навіть вилежуватися на цілому ліжку, бо тобі не потрібно йти на компроміси і голитися без якоїсь особливої потреби.

Ти не усвідомлюєш цього, але коли ти не хочеш відпускати своїх історій, то отримуєш більше вигоди, ніж від речей, яких ти дійсно прагнеш, бо це знайома територія, тобі там затишно і ти боїшся звідти вийти. Якщо ти в депресії, ти почуваєшся жертвою (можливо, ще з самого дитинства), ти обманюєш себе, вірячи, що це дійсно та людина, якою ти є, а інші тільки пожинають плоди такого твого стану.

Наприклад, уявімо, що ти виріс у сім’ї, де батько був жорстоким та ще й алкоголіком, і ти знайшов свій спосіб не ставати жертвою його гніву: ніколи йому не перечив, ніколи не дозволяв собі бути видимим. Ці риси залишаються у тебе й надалі, і така дитина стає дорослим, який ніколи не висловлює своєї думки і не може за себе постояти. Ти досі пожинаєш плоди цих фальшивих досягнень, ти граєш тільки в безпечні ігри, уникаючи ситуації, коли тебе можуть поранити чи облаяти. Така поведінка відображається в тому, що, ховаючись і не відстоюючи своїх поглядів, ти живеш життям, яке змушує тебе щоранку повернутися на інший бік і спати далі замість того, щоби підвестися й зустріти новий день.

Як тільки ти розпізнаєш фальшиві переконання, які ти пожинаєш, коли не хочеш відмовитися від своїх історій, ти зможеш позбутися їх чи замінити новими й сильнішими, які зроблять тебе дорослим.

3. ПОЗБУДЬСЯ СВОЇХ ІСТОРІЙ

Як тільки ти дізнаєшся, який вигляд має чудовисько, ти зможеш його знищити. Напиши в щоденнику список своїх «я не можу», «мені слід», «я ніколи» тощо (подивися приклад нижче) і дійсно відчуй у своєму тілі, що тобі дають твої старі обмежувальні переконання, такі як: «Я почуваюся тут по-особливому», «Я почуваюся в безпеці», «Я змушений жити з батьками і ніколи не знайду роботи» тощо. Зроби список цих фальшивих досягнень. Змусь себе чесно написати їх усі на папері. Потім відчуй увагу, особливість, комфорт, безпеку чи щось, що є твоєю метою, і чітко з’ясуй, чим вони є для тебе. Зафіксуй ці почуття і прислухайся, що ти відчуваєш.

А зараз подивися на свій список фальшивих досягнень і подумай, чим вони є насправді: перелякані маленькі частинки тебе самого, які поводяться хаотично. Подякуй їм за спробу захистити себе і всю їхню компанію, але скажи, що зараз їм уже час іти геть.

Потім заміни почуття, які ти отримував від цих фальшивих досягнень, почуттями радості, сили, захвату, які заходять у твоє життя, життя тієї людини, якою ти дійсно є і якою можеш стати внаслідок трансформацій.

Уяви, що дитяча версія тебе залишає твоє тіло, а натомість приходить сильний дорослий. Видихни цю дитину і свою стару історію. Вдихни дорослого. Це ніби нарешті забрати ключі від «Ферарі» у семирічної дитини, семирічної версії себе, якою ти був, коли керував цим авто весь цей час і майже злетів у кювет. Подивися на себе як на дорослого, який з’являється, щоби зайняти місце за кермом.

Продовжуй уявляти (чи занотовувати), яким стає твоє справжнє життя, як ти почуваєшся, коли дорослий замінив ту боязку дитину. Потім виріши, що ти готовий змінити, і зроби крок до того, чого ти хочеш.

Наприклад, уявімо, що Саллі нарешті втомилася від самотності, вирішила стати справжньою і щиро проаналізувати свої проблеми з чоловіками. Вона почне з того, що чітко з’ясує для себе, яка ж її історія:

Я не можу нікого зустріти, бо не залишилося хороших чоловіків.

Мені остогиділо фліртувати.

Я ніколи не знаю, про що говорити з чоловіками.

Я не приваблива для чоловіків. Тим паче, для хороших.

Я відлякую чоловіків.

Я не довіряю чоловікам.

Я не вірю, що у світі є хтось для мене.

Як тільки в неї з’явиться цей список (який, до слова, міг би легко розтягнутися на цілі сторінки, але заради прикладу і через те, що я хотіла б вийти з будинку сьогодні, ми все так і залишимо), Саллі може почати писати щоденник про фальшиві нагороди, які вона отримує. І я вважаю, що просто потрібно дозволити литися цьому потокові свідомості, не редагувати, не думати занадто багато, а просто писати. У випадку з Саллі записи в її щоденнику можуть мати такий вигляд:

Кажучи, що немає хороших чоловіків, я не повинна брати на себе відповідальності за те, чому я ні з ким не зустрічаюся. Я хочу почуватися жертвою і маю право залишатися самотньою. Я повинна доводити, якими покидьками є чоловіки, але я ніколи не зустрічалася з хорошими. Через свій біль я почуваюся недостойною, і моя недовіра до чоловіків підтверджується, коли я залишаюся сама. Я відчуваю: я знаю, що роблю, і контролюю все, не дозволяючи нікому до мене наблизитися. Я почуваюся вільною. Я почуваюся в безпеці. Я почуваюся особливою тому, що я привертаю до себе увагу і спростовую усі правила.

Знову ж, такому потоку свідомості не вистачить і кількох сторінок, але в неї з’являється ідея.

Як тільки Саллі запише всі свої фальшиві досягнення, то зможе на них зосередитися, відчути їх сповна, подякувати їм за те, що вони намагалися захищати її (ми ж не хочемо повертатися до вдосконалення навичок самоненависті, чи не так?), і звільнити їх, замінивши новими потужними історіями.

Вона буквально може взяти кожне речення і замінити його новою правдою. Наприклад:

Кажучи, що немає хороших чоловіків, я не повинна брати на себе відповідальності за те, чому я ні з ким не зустрічаюся.

Це речення стає таким:

Світ наповнений чудовими люблячими чоловіками, і я дійсно можу (від цієї думки я відчуваю таке захоплення) знайти хорошого партнера.

Я хочу почуватися жертвою і маю право залишатися самотньою.

Перетворюється на:

Я сильна і можу контролювати своє життя. Мій вибір — кохати і бути коханою.

Я повинна доводити, якими покидьками є чоловіки, але я ніколи не зустрічалася з хорошими.

Стає:

Я люблю чоловіків і довіряю їм. І я така задоволена, що маю прекрасного хлопця, який змушує мене божеволіти від щастя.

Ці нові історії стають її новою правдою. І щоби залучити їх у своє життя, вона зосереджується на них, вдихає їх і відчуває, якою щасливою вони її роблять. Ці історії — її нові твердження (пам’ятаєш попередні?), яких вона ніколи не буде занотовувати, повторювати чи нав’язувати собі, але якими миттєво замінить свої старі історії.

І, якщо вона дозволить собі ці зміни не тільки на словах, вони потраплять у її мозок і стануть її реальністю.

Отож, підсумуємо:

1. Запиши всі свої старі історії, які перетворилися на звичку.

2. Занотуй у свій щоденник фальшиві досягнення, яким вони посприяли.

3. Відчуй ці фальшиві досягнення, подякуй їм за допомогу і виріши, що вони мають зникнути.

4. Перепиши кожне речення, зроби з нього нову потужну історію.

5. Повторюй цю нову історію знову, знову і знову, аж поки вона стане твоєю правдою.

6. А тепер поглянь, яке у тебе тепер нове неймовірне життя.

Нічого в цьому світі немає постійного. Наші історії теж мають здатність змінюватися. І даремно ми намагаємося триматися за них заради власної фальшивої безпеки, яка в підсумку може призвести лише до біди та втрат. Продовжуй творити свою історію, бо так ти розвиватимешся.

4. ЙДИ ДАЛІ

Як тільки тобі стане зрозуміло все про свою історію і ти змусиш енергію працювати на себе, починай активно діяти. Якщо у тебе була депресія, але ти вирішив, що вона має зникнути, то припини слухати меланхолійну музику, не веди розмов про те, як погано ти почуваєшся, та перестань вдавати, що можна цілий день ходити в халаті. Натомість зосередься на хорошому і роби речі, які тобі подобаються. Зроби над собою таке зусилля і не повертайся до вже знайомого тобі стану депресії.

Усвідом, що ти звик до негативних відчуттів, але відправ їх геть. Поводься так, як люди, котрі не страждають на депресію. Одягайся так, як вони зазвичай одягаються, спілкуйся з людьми, з якими вони спілкуються, розмовляй так, як вони розмовляють, роби те, що вони роблять. Спробуй зануритися у свої думки і зрозуміти: ти можеш мати те, чого хочеш. Нічого не вдасться, якщо ти лише імітуватимеш зміни. Ти не можеш просто сказати: «Гаразд, я йду на побачення. Я кажу собі, що збираюся гарно провести час, але знаю, що це буде огидно, бо це завжди огидно. Однак я буду до цього позитивно ставитися і помічати тільки хороші речі».

Вийти у світ і спробувати змінитися, проте в глибині душі вірити, що тобою керують минулі обставини, це ніби пробачити комусь, але все ще сподіватися, що ця людина поплатиться за вчинене.

5. ПОЗБУДЬСЯ МОНОТОННОГО ЖИТТЯ

Спілкуйся з незнайомцями, вдягай щось зовсім інше, зайди в інший продуктовий магазин, приготуй обід для людини, з якою ти хочеш познайомитися ближче, зміни зубну пасту, піди в кіно о другій годині дня в середу, вивчи три нових жарти, ходи задерши носа, зауваж п’ять надзвичайних речей, яких ти ніколи не помічав у себе вдома, зверни увагу на якісь нові речі, які можуть бути тобі корисними, подивися іншими очима на свою матір, на власне обличчя. Роби речі, які можуть тебе витягти з твого нудного повсякденного життя, і ти будеш вражений новими реаліями, які постійно були там, але ти лише тепер зумів їх побачити.

6. ЗІЙДИ ЗІ СПІРАЛІ

Спіраль у Темряву — в неї дуже легко потрапити. Наприклад, у якоїсь жінки помер собака. Потім вона усвідомлює, що не просто втратила домашнього улюбленця, а що вона самотня і завжди буде самотньою, адже кожна подія, кожна втрата, зокрема смерть собаки, робить її самотньою. Можливо, це не мало б великого значення, думає жінка, якби у неї не були такі огрядні сідниці чи якби вона не залишалася в тіні своєї ефектної сестри, котра видається красивішою через те, що наша героїня просто не впевнена у собі.

Сумуй, але не роздувай великої драми. Якщо у твоєму житті трапляється щось негативне, відчуй це, проаналізуй — і нехай воно йде собі. Зосередься на житті, від якого ти будеш отримувати задоволення.

7. ЛЮБИ СЕБЕ

Більше, ніж ти любиш якусь трагедію у своєму житті.

Розділ 18. Зволікання, вдосконалення і польська пивна

Аби показати, на що ти здатен, ти маєш принаймні підняти ногу.

Джен Сінсеро, письменниця, тренер, полюбляє цитувати сама себе

Однією з моїх перших робіт після коледжу було координування виробництва для Фестивалю народного мистецтва в Нью-Йорку, який проводила невелика громадська організація. Я почула про цю вакансію від свого друга і вирішила, що маю отримати цю роботу навіть попри те, що не виготовила власними руками жодної речі за все життя і вважала, що народне мистецтво доволі нудне. У будь-якому разі, ця робота здавалася мені цікавою: саме організатори того фестивалю колись перетворили будівлі колишніх фабрик на чудові приміщення, відомі як Трайбека[40], знали багато про музику, змусили своїх собак працювати, а фестиваль, в органцізації якого я допомагала, зібрав музикантів, танцівників, художників зі всього світу і привів їх усіх разом у «Польську пивну» в Квінзі[41] для великої вечірки. А це означало, що будуть чоловіки в спідницях, безкоштовні сосиски та пиво.

Отож, я написала резюме, в якому зазначила такі свої досягнення, як: робила постановку вистав у школі (змушувала своїх друзів дивитися виставу, у якій грав мій хлопець); заснувала кілька організацій у старшій школі (започаткувала групу любителів ковзанів, ми не брали участі в жодних змаганнях, лише один раз зібралися і провели час, показуючи фігури на льоду, а переможець отримав пиво); працювала на шкільній радіостанції (крутилася біля радіостанції, чекаючи, поки мій друг, який працював ді-джеєм, закінчить свою зміну). Потім я вбрала офіційний одяг, який позичила у своєї мами і який мені зовсім не пасував, і пішла на інтерв’ю. Через кілька годин я, знатна базіка і хвалько, отримала роботу.

Тієї ночі я лежала із широко розплющеними від жаху очима. О Боже, що я зробила? Я монстр! Ці милі щиросерді люди у сандалях щойно віддали мені баночку з-під кави, повну грошей. Їм знадобився цілий рік, аби зібрати цю суму на проведення фестивалю, і я, брехуха, збиралася їх розтранжирити.

Я думала про те, щоби зізнатися, але не хотіла відмовити собі в гарній вечірці. І тоді я вирішила спробувати себе в цій справі й працювати так старанно, як ніколи раніше. Я вирішила, що зможу впоратися і зроблю все, що потрібно, аби це був найкращий фестиваль (дідько забирай!), який «Польська пивна» будь-коли бачила. І я завжди досягала успіху, якщо собі обіцяла.

Я змусила своїх двадцятьох сімох безробітних друзів роздавати флаєри й обміняти квитки на вищезгадані безкоштовні сосиски й пиво. Вони вчасно проводили нестримний натовп танцівників польки до їхніх місць, встановили лотки для продавців млинців, а також слідкували за тим, щоби парад волинок пройшов без проблем.

Якщо ти дійсно чогось хочеш, то я не кажу, що ти маєш обманювати, щоб отримати це. Але я припускаю, що ти, можливо, обманюєш себе, якщо не намагаєшся цього отримати.

Часто, коли ми кажемо, що не можемо чогось зробити, це насправді означає, що ми дуже боїмося спробувати, а не неспроможні на це.

У більшості випадків це якраз не нестача досвіду, що штовхає нас назад, а брак рішучості зробити те, що потрібне для успіху.

Ми так багато витрачаємо енергії на вигадування різних виправдань, чому ми не можемо кимось бути, чому не можемо робити щось чи мати речі, яких дійсно хочемо. У такий спосіб ми професійно створюємо прекрасні умови для відволікання своєї уваги, щоби не йти вперед до власної мрії. Уяви, як далеко ми зайшли б, якби просто замовкли і використали всю свою енергію на потрібну справу!

А ось і хороші новини:

1. Ми знаємо більше, ніж думаємо, що ми знаємо.

2. Нам усім подобаються речі, які нам легко вдаються (які значно важливіші, ніж просто мати диплом із цієї дисципліни).

3. Немає кращого вчителя, як необхідність.

4. Пристрасть сильніша за страх.

Оглядаючись назад, я усвідомлюю, що була кваліфікованішою для тієї роботи, ніж думала. Я — старша сестра, а це означає, що для мене природно керувати. Я люблю організовувати вечірки і можу знайти спільну мову з будь-ким, навіть із 76-річними росіянами, які не знають англійської і скаженіють, бо не можуть знайти своїх підштаників.

Відтак я продовжила робити значно масштабніші речі, яких спеціально не вчилася, і зрозуміла, що змарнувала багато часу, вдаючи, що не готова робити те, чим дійсно хотіла б займатися. І що мене шокувало, то це те, що час, коли я почала діяти енергійніше і все-таки зайнялася цим, був цікавішим, аніж час, який я витрачала на підготовку, а насправді нічого не робила.

Чого б це не стосувалося: чи профілю на сайті знайомств, який ти ще не готовий створити, чи мандрівки, яку хочеш здійснити тільки тоді, коли схуднеш на п’ять кілограмів, чи власної справи, яку прагнеш почати, коли назбираєш достатньо грошей… Просто почни! Зараз. Зроби все, що потрібно. Бо завтра вже може бути пізно.

Якось я витратила цілий місяць, готуючи свій кабінет до написання книжки. Я придбала зручне крісло, поставила письмовий стіл в ідеальному місці біля вікна, розклала усі матеріали, які були мені потрібні, а потім ще раз, і ще три рази навела ідеальний порядок, усе так вичистила, що на підлозі можна було робити хірургічні операції, а потім писала книжку… за обіднім столом у кухні.

Зволікання — одна з найпопулярніших форм шкоди самому собі, адже це справді дуже просто робити.

Є так багато цікавих речей, на які ти можеш відволікатися, і чимало людей, які можуть змагатися з тобою у тому, кому це краще вдається.

Сам процес зволікання може бути надзвичайно цікавим, але згодом весь кайф пропадає, бо через кілька років ти почуваєшся цілковитим лузером, гадаючи, чому (чорт забирай!) ти все ще нічого не зробив. Чому інші люди, яких ти знаєш, отримали значно вищі посади, подорожують по всьому світу чи виступають на Національному громадському радіо й розповідають про новий дитячий будинок, який вони відкрили у Камбоджі.

Якщо ти рішуче налаштований змінити своє життя, то знайдеш спосіб. Якщо ні — то знайдеш виправдання.

Аби таки дістатися туди, куди ти хочеш, і зробити у своєму житті те, чого сам бажаєш, ось тобі кілька перевірених і справедливих порад, які допоможуть позбутися зволікання:

1. ПАМ’ЯТАЙ, ЩО «НЕДОСКОНАЛИЙ, АЛЕ ЗАВЕРШЕНИЙ» КРАЩЕ, НІЖ «ДОСКОНАЛИЙ, АЛЕ НЕЗАВЕРШЕНИЙ»

Просто створи вже (чорт забирай!) той веб-сайт, чи розішли повідомлення, чи зроби заявки на продаж, чи відвідай якийсь концерт, навіть якщо відчуваєш, що ще не готовий всередині. Ніхто інший не буде переживати за тебе і навіть не помітить, що все не є ідеальним на 100 відсотків. Чесно кажучи, ніщо ніколи не буде зроблене ідеально, тож почни просто зараз і не думай про досконалість. Немає кращого способу зробити щось, ніж просто вже почати це робити. Рушійна сила — прекрасна річ, не кажучи вже про те, що її справді дуже недооцінюють. Тож припини зволікати і просто почни. НЕГАЙНО!

2. ВИРІШИ, ДЕ ТОБІ ЗУПИНИТИСЯ

Де ти точно зупинишся, коли працюєш над чимось і коли вдаєш, що працюєш? Чи тоді, коли ти повинен займатися своїм дослідженням? Чи робити полохливі телефонні дзвінки? Чи коли маєш вигадати, як зібрати гроші? Одразу після того як почнеш? Коли ти повинен взятися до виконання задуманого? Коли все почне ставати кращим? Ще до того, як помітиш рух уперед? Перед тим як ти навіть підведешся із ліжка?

Якщо ти здатен точно визначити момент, у який скажеш: «Мені одаково — я вмиваю руки!», ти можеш підготувати себе до виведення нафтових плям, наймаючи консультантів чи асистентів, або психологічно налаштувати себе самого, або ж доручити цю важливу роботу комусь, або усунути очевидний безлад.

Наприклад, уявімо, що кожного разу, коли ти збираєшся зробити кілька дзвінків і замовити собі квитки на якесь ток-шоу, ти раптом з’ясовуєш, що кілька годин просидів у «Фейсбуці». Тоді ти вирішуєш вимкнути інтернет чи піти кудись, де не зможеш бути он-лайн, щоби таки взяти до рук телефон. Наприклад, у парк. Чи зробити це в машині. Чи в Антарктиці. Тобі треба вирішити, що спочатку ти маєш врешті зробити тих п’ять дзвінків, і тільки тоді зможеш поглянути, чи хтось прокоментував нещодавно опубліковану світлину, на якій твій кіт їсть картопляні чипси.

3. ПОБИЙСЯ ОБ ЗАКЛАД ІЗ КИМОСЬ БЕЗЖАЛІСНИМ

Гарний спосіб стати відповідальним — побитися об заклад із людиною, яка змусить тебе таким бути. Ця людина не повинна мати ні краплі жалю, вона не має з тобою няньчитися чи навіть намагатися «зрозуміти, що ти хотів зробити все якомога краще». Тобі потрібна така людина, яка змусить тебе почуватися приниженим ще до того, як ти відкриєш рота, щоби сказати хоч щось у своє виправдання, чи яка зайде у твоє помешкання з брезентовим мішком і великою каменюкою, і ти із зав’язаними очима будеш намагатися вивернутися від сплати боргу. І переконайся, що ти заклався на щось таке, що тобі буде дуже боляче втрачати, але в твоїх силах це віддати. Наприклад, ти можеш побитися об заклад на тисячу доларів, що напишеш перший розділ своєї книжки до конкретної дати. Назви таку суму, якої ти дійсно не хочеш заплатити, але яку, водночас, маєш змогу віддати. Потім напиши це на аркуші паперу і покажи тій людині, наголошуючи на кінцевій даті. Тоді поклади аркуш собі у стіл, аби він нагадував тобі, що в безпечному місці у тебе лежить папір, який доведеться витягнути в обумовлений день, якщо ти вчасно не виконаєш обіцяної роботи. А ще, якщо ти дійсно хочеш підвищити ставки, скажи тій людині: якщо ти не впораєшся до дедлайну, то замість того, щоби віддати гроші їй, ти пожертвуєш тисячу доларів якійсь організації, що вже саме собою змушує тебе відчувати мороз по шкірі. Щодо мене, то страх інколи робить дива з моєю самодисциплінованістю.

4. ЗРОБИ ЦЕ ВРЕШТІ!

Якщо ти все відкладаєш на останню хвилину і знаєш про цю свою ваду, навіщо псувати собі нерви, коли ти однаково не робиш того, чого від тебе очікують? Поїдь уже на той клятий пляж, випий коктейль і, коли з’явиться проблема, повертайся до справ. Немає нічого гіршого, ніж час, змарнований на те, що ти просто вдаєш, ніби працюєш, чи на нервування, коли ти намагаєшся повеселитися. Жодна справа сама не зробиться, і тобі вже буде не до веселощів. Це найгірше. Подумай, скільки часу тобі справді потрібно, щоби виконати цю роботу, і займайся іншими справами, поки годинник не покаже, що вже пора.

5. ЛЮБИ СЕБЕ

Просто зараз, що б ти не робив.

Розділ 19. Трагедія перебільшення

Я прожив довге життя, і в мене було багато проблем, більшість із яких ніколи не сталася.

Марк Твен, американський письменник, гуморист

Коли я сіла писати чергову книжку, я зрозуміла, що мені дуже допомагає, коли я починаю кожен розділ з окремого аркуша. Я зазначаю назву розділу зверху на кожній картці, доповнюю нотатками знизу, а потім розкладаю їх усі на столі — і тоді можу бачити все одразу. Я робила це кілька днів тому, і це було так захопливо! Тільки-но поглянь! Моя чудова нова книжка! Хоча десь через дві секунди мене охопила паніка. О Боже, так багато розділів! І як же (дідько забирай!) я збираюся все це впорядкувати вчасно? Адже дедлайн уже дихає в спину, а я навіть не впевнена, що саме хочу написати в кожному розділі! Чому ж я не почала робити це вісім місяців тому? Ще тоді треба було пригостити когось вином і вмовити допомогти мені. Бо зараз я вже нічого не встигаю…

Я заплющила очі й глибоко вдихнула. Просто. Зроби. Один. Розділ. Вчасно. І тоді я витягла навмання одну картку, відкрила очі, і це був він — розділ, який я назвала «Трагедія перебільшення».

Я хотіла б нагадати тобі — і собі, — що більшість болю і страждань у нашому житті спричиняє непотрібне драматизування, яке ми самі ж і створюємо. Тоді ми опиняємося, наприклад, в кататонічному стані перебільшення, обіймаємо свої коліна та хитаємося вперед і назад із відкритим ротом. А все, що насправді потрібно зробити, — це змінити сприйняття і створити нову реальність.

Життя — це лише сон. Не перетвори його на нічний кошмар.

Ми надзвичайно щасливі, бо маємо все те, що маємо, — всі можливості, ідеї, людей навколо себе, завдання, інтереси і життєвий досвід, навіть обов’язки. Тож якщо ти нервуєш через усе це, а не насолоджуєшся своїм життям, то це те саме, що кидати перли перед свиньми. Даремне витрачання дорогоцінного подарунка.

Аби весь цей величезний список справ, які ти маєш зробити, перетворився з обов’язкового на приємний, проаналізуймо три найчастіші скарги, які стосуються перебільшення і прикрашання того, що відбувається навколо нас:

1. НЕДОСТАТНЬО ЧАСУ

Завдяки важкій роботі людей із великим мозком ми знаємо: час — це ілюзія. Поки більшість не має уявлення, що це (дідько забирай!) означає, існує інше трактування, яке значно легше зрозуміти: брак часу — теж ілюзія. Наприклад:

У мене немає часу шукати місце для паркування автомобіля, тож я змушений залишити його на майданчику для розвантаження товарів. О, і подивись, що сталося: я витратив три години, яких у мене не було. Одну — щоби забрати машину зі штрафстоянки, куди її відбуксирували, інші дві — на дорогу додому, бо заблукав. І ще сорок п’ять хвилин я скаржився на все це дружині.

У мене немає часу навести лад у кабінеті. І що ж? Я згаяв півгодини, яких у мене не було, шукаючи свій телефон, що був похований під купами всілякого мотлоху. А далі ще гірше: я з’ясував, що мій телефон розрядився, а це означає, що мені потрібно ще трохи часу, якого мені й так бракує, щоби знайти цей клятий зарядний пристрій, який може бути десь тут, під цими горами книжок. Будь ласка, я сподіваюся, що це так…

Коли нас змушують щось робити, виявляється, що час іще є. Це означає, що час є постійно, але ми самі себе обмежуємо і починаємо думати, що це не так. Зауваж коли-небудь: якщо в тебе є шість місяців на якийсь проект, як ти їх витрачаєш, аби зробити це? А коли в тебе тиждень на якусь роботу, тобі справді буде потрібен цілий тиждень? Як тільки ти зрозумієш, що час, як і решта твоєї реальності, існує тільки в тебе в голові, ти зможеш змусити його працювати на себе і перестанеш бути його рабом.

Ось кілька речей, які ти можеш зробити просто зараз, аби змусити непокірний час стати слухняним:

ПОВАЖАЙ ЙОГО

Якщо ти хочеш більше часу, виявляй до нього повагу. Якщо ти постійно запізнюєшся, марнуєш багато можливостей, якщо ти — ненадійна людина, то ти не посилаєш повідомлення Всесвіту (чи іншим людям, чи собі самому), що ти цінуєш цей дорогоцінний час, який тобі так потрібен, і що ти намагаєшся отримати його якомога більше.

Ти можеш створити все, що хочеш, але ти маєш дійсно цього хотіти.

Якщо ти живеш так, ніби час для тебе не важливий, якщо ти не гребуєш такими категоріями, як марнотратство і неповага, то в тебе немає узгодження між тим, що ти кажеш і чого хочеш, тож тобі буде важко його отримати. Ти очікуєш, що час буде з’являтися для тебе просто так попри те, що ти постійно ставишся до нього, ніби до якоїсь дурниці, що не має жодного значення? Я так не вважаю.

Якщо ти завжди спізнюєшся, почни приходити раніше. Якщо постійно скасовуєш побачення чи забуваєш про важливі зустрічі, зберися. Напиши на аркуші всі свої заплановані зустрічі і тримай його біля себе. Постав собі сигнал нагадування на телефоні — і ти завжди будеш готовим. Раніше. Зроби на руках позначки про важливі речі. Дотримуй слова. Якщо ти вже кажеш, що збираєшся щось зробити, — зроби. Це не наука про ракетобудування. Якщо хочеш мати хороші стосунки із часом, налагодь їх. Це не тільки допоможе тобі мати більше часу, а й ти перестанеш бути одним із тих грубих людей, які постійно марнують час когось іншого.

ТРИМАЙ СВОЇХ ДРУЗІВ БЛИЗЬКО, А ВОРОГІВ ІЩЕ БЛИЖЧЕ

Що ти зазвичай робиш замість того, що мав би насправді робити? Марнуєш час у «Фейсбуку»? Відповідаєш на електронні листи? Їси навіть тоді, коли не голодний? Як тільки ти дізнаєшся, що відволікає тебе найбільше, ти можеш збудувати від цього прекрасний захист. Вимкни інтернет і телефон, поки працюєш. Зачини кухню, поки не завершиш якоїсь справи. Якщо ж ти постійно ходиш до холодильника, заблокуй його, щоб не мати змоги його відчинити. Ми настільки піддаємося поганим звичкам, що в половині випадків навіть не розуміємо, що робимо. Як тільки ти усвідомиш, де твої слабкі місця, то зможеш себе від них захистити.

ДІЛИ НА ШМАТКИ

Немає нічого гіршого, ніж дивитися на якесь велике завдання і думати, як ти все це зробиш. Отож, не намагайся з’їсти цілого слона за один раз, поріж великий шматок на менші, які ти можеш проковтнути. Наприклад, замість того, щоби бродити по будинку з однієї неприбраної кімнати до іншої і міркувати про те, як ти взагалі маєш навести лад у всьому помешканні (а також шукаючи виправдання, чому ти нічого не робиш), візьми себе в руки і зосередься на одній кімнаті. Наш мозок здатен переварити стільки інформації, скільки йому потрібно, щоби не вибухнути. Отож, подивися на кожне завдання окремо, і величезна робота одразу стане для тебе доступною.

Мозок любить отримувати все шматками.

Поділ на шматки теж дуже добрий для мозку. Наприклад, якщо ти працюєш над створенням веб-сайту, то замість того, щоби цілий день відкладати роботу, поділи її на години. Протягом цього часу ти не маєш права навіть піти у ванну кімнату, щось перекусити, перевірити повідомлення чи користуватися інтернетом. Як тільки минуть шістдесят хвилин, ти можеш зробити перерву і займатися чим хочеш до моменту, коли почнеться наступна година праці. За шістдесят хвилин ми здатні багато що зробити. Але наш мозок може не витримати, коли ми будемо намагатися виконати все за один раз.

2. НАДТО БАГАТО ЗАВДАНЬ

Зауваж при нагоді: коли ти запитуєш когось, як справи, майже у 99 відсотках випадків людина каже щось на зразок: «Добре. Правду кажучи, зайнятий, але все гаразд». «Зайнятий» стало новим варіантом відповіді замість «Усе гаразд, дякую». Що ж тут цікавого? А те, яке повідомлення вони відправляють світу і собі. Не дивно, що всі ми почуваємося так, наче засипані тоннами обов’язків. Отож, перше завдання звучить так:

СЛІДКУЙ ЗА ТИМ, ЩО ГОВОРИШ

Припини говорити, який ти зайнятий. Зосередься на тому, що тобі подобається робити, і заповни ним простір між обов’язками замість того, щоби почуватися пригніченим. Виріши, що в тебе прекрасне життя, сповнене цікавих проектів, які тобі подобається робити, і ти про це розповідаєш усьому світу і самому собі. А тепер піди і з усмішкою зроби саме так.

НЕ ВІДМОВЛЯЙСЯ ВІД ДОПОМОГИ

Якщо ти почуваєшся збентеженим та неорганізованим і не знаєш, як почати чи що робити далі, запитай чиєїсь думки. Нас часто сковує власне життя і ми не можемо побачити того, що очевидне для когось іншого.

Ти коли-небудь шукав окуляри, коли вони були просто у тебе на лобі? Це щось схоже. Ти можеш годинами, днями чи місяцями (чи взагалі все життя) намагатися з’ясувати, як переробити свій веб-сайт, змінити режим занять чи облаштувати кабінет, а водночас хтось не такий завантажений здатний одразу вказати на рішення. Подивися на ситуацію новим поглядом.

І знайди когось, хто робить усе із задоволенням. Не проси фінансової поради у того, в кого зараз теж скрута. Не запитуй, як сходити на побачення у людини, яка самотня. І не думай, що хтось допомагатиме тобі безплатно чи в обмін на щось. Працюючи з профі, ти зекономиш свій час і гроші у тривалій перспективі, адже не будеш витрачати додаткових годин на якісь непотрібні чи зайві речі, незважаючи на те, якою невдалою була твоя перша спроба.

Найми бізнес-тренера, попроси свого друга, який заодно з тобою та успішніший за тебе, знайди консультанта з тайм-менеджменту, а якщо жодна з цих порад не діє, то читай далі:

ПОВЕРНИСЯ ДО РЕАЛЬНОСТІ

Інколи ми беремося за більше справ, ніж можемо подужати. Невже світ розпадеться, якщо ми не зробимо всього самі? Хіба ми станемо поганими, неприємними людьми, якщо не здійснимо вісім мільйонів задумів, які намагаємося втілити? Повернися до реальності: чому ти робиш усе, що ти робиш? Невже необхідно зробити абсолютно все, за що ти взявся? Причому в один і той самий момент? Може, щось почекає? Чи, може, якусь справу передати комусь іншому? Звалилося все разом? Якщо ж ти мусиш це виконати, то як зробити процес цікавішим для себе?

Так само, як ти ділиш на шматки час, поділи й завдання, які змушують тебе шаленіти. Такий підхід дасть тобі можливість зі всім упоратися. Ось кілька порад, як ти можеш це зробити:

Напиши перелік справ і подивися на нього з такого боку:

Що потрібно зробити саме зараз?

Що може почекати?

Створи два окремі списки. Сховай список із завданнями, які можуть почекати.

Які найважливіші справи у твоєму списку нагальних робіт?

Які з них дрібні та банальні?

Доручи ці прості обов’язки комусь іншому і заощадь собі кілька годин, а цілий день витрать на те, щоби зробити найважливіші справи. Це розставляння пріоритетів!

Що коротший список, з яким ти працюєш, то краще будеш почуватися.

І пам’ятай: ти ніколи не зробиш усього. Тож припини нервувати.

Роби те, що можеш, із радістю, і не намагайся робити цього страждаючи.

ПЕРЕДАЙ ПОВНОВАЖЕННЯ. БУДЬ-ЯКОЮ ЦІНОЮ

Один із найкращих способів полегшити свій тягар — припинити все контролювати і/чи бути жаднюгою.

Найми собі когось для допомоги. Чи поділися своїми повноваженнями з тими, хто навколо тебе.

Ти не зможеш організувати успішного бізнесу, отримати високої посади і стати класним партнером, бо ти точно посивієш до того часу, якщо будеш намагатися робити все сам.

З’ясуй, які завдання ти ненавидиш виконувати, які справи тобі ніколи добре не вдаються чи на які ти не маєш часу, і знайди когось, хто зробить це для тебе. Я усвідомлюю причину, чому ти ще так не вчинив. Імовірно, тому що ти не можеш дозволити собі найняти когось, чи думаєш, що зробиш усе краще за всіх, чи ти схиблений на контролі і хочеш сам за всім наглядати. Як і на безліч інших запитань, відповідь часто нескладна: ти просто не дивишся на проблему належним чином.

Якщо дійсно потребуєш допомоги, якщо це питання життя чи смерті, що ти робитимеш? Ти можеш знайти асистента у місцевому коледжі. Попросити про допомогу свого друга чи родича. Продати щось, а отримані гроші витратити на помічника. Чи позичити необхідну суму. Або змусити себе її заробити. Ти можеш передати обов’язки штату службовців, і нехай це буде вже їхньою проблемою. Ти можеш попросити свого чоловіка чи дружину забрати тарілки з посудомийної машини чи сказати синові-підлітку, аби навів лад у гаражі, щоб у тебе з’явилося більше часу.

Допомога завжди поряд, інколи отримати її просто, потрібно лише подивитися на все з іншого боку й так легко не здаватися, якщо щось не вдається з першої спроби.

Рішення, що ти не можеш мати того, що тобі потрібне, чи того, що ти хочеш, миттєво відрізає тобі шлях до його появи так само, як і віддаляє від тієї мрії, яка захопила тебе із самого початку. Як тільки ти думаєш: «Я не можу», Всесвіт думає так само: «Тоді все нормально, тут не потрібна моя допомога, побачимося пізніше». Навіть якщо в тебе немає жодної ідеї, звідки може прийти поміч, залишайся відкритим для будь-якої можливості підтримки, і ти будеш здивований тим, щó можеш створити і яку велику допомогу отримати. Виріши, що ти маєш це одержати, повір, що тобі це доступне, зроби все, що можеш, аби знайти спосіб змусити це трапитися. І тоді з’явиться відповідь на запитання, як це трапиться.

ПАМ’ЯТАЙ, ЩО ТИ № 1

На перше місце став свої пріоритети: не перевіряй пошти чи голосових повідомлень, не зазирай у «Фейсбук», поки не завершиш усіх справ, які мав виконати впродовж дня. Не відповідай на телефонні дзвінки, не пиши ніяких повідомлень, коли працюєш. Потреби інших людей можуть забрати всю твою увагу, і, якщо ти дозволиш їм, вони так і зроблять.

3. Я ВИСНАЖЕНИЙ

Переконання, що відгул зруйнує все твоє життя, не тільки нездорове, а й дуже самовпевнене. От побачиш, світ продовжить рухатися навіть тоді, коли ти зупинишся і не будеш працювати. Якщо ти не робитимеш собі пауз, твоє тіло незабаром повстане, і ти можеш захворіти. Тіло так завжди робить. Стрес може стати причиною раку, серцевого нападу, печінкової недостатності, нещасного випадку, поганого настрою, може навіть заважати тобі дихати.

Окрім фактору здоров’я, подумай про те, як витрачати більше часу на приємні речі, котрі тебе надихають. Це має бути твоїм пріоритетом, бо, гм, навіщо тоді жити? Який сенс усвідомити у вісімдесят п’ять років, що ти «не зміг знайти часу», аби зробити своє життя цікавішим? Що б ти робив, яку б цікаву справу вибрав замість усіх своїх обов’язків? Це не розкіш, що доступна тільки для людей, які багатші, розумніші чи мають менше труднощів, ніж ти. Це можливість для людей, які витрачають час на те, щоби спланувати цікавіше життя.

Використовуй поради, які я дала тобі в цьому розділі, щоби мати час на відпочинок і цікаві моменти, які ти хочеш пережити, щоби ти міг насолоджуватися своїм дорогоцінним життям, поки ще його маєш.

4. ЛЮБИ СЕБЕ

Ти — молодець.

Розділ 20. Страх — тільки для лузерів

Упродовж усього життя ми ходимо навшпиньки, сподіваючись зробити його якомога безпечнішим.

Невідомий

Коли я жила у Нью-Мексико, одна з моїх подруг захотіла пройтися зі мною у печеру в горах Джемез. «Фактично та печера схожа на велику нору в землі, — сказала вона, — але я чула, що там справді круто». Їй не дуже добре вдалося розрекламувати мені це місце, особливо тоді, коли вона почала розповідати, що нам доведеться рачкувати всередині. Але я просто її не слухала. Печери мене не цікавлять, і не важливо, якого вони розміру. Я просто хотіла піти на прогулянку та піднятися в гори, і там було чудове місце, де можна з’їсти бургерів, на яке я натрапила, коли востаннє там гуляла. Печера була лише проміжним елементом нашої мандрівки, як зупинка на заправці.

Після того як ми із захватом проїхали під нескінченним небом Нью-Мексико і пройшлися червоною ґрунтовою стежкою через сосновий ліс, ми дісталися печери. Вона була точнісінько такою, як її описувала моя подруга: маленька нора в підніжжі невеликого пагорба, але достатніх розмірів, аби туди проповзти. Подруга кинула мені пару наколінників і ліхтарик та полізла першою. Я рушила за нею навкарачки, тримаючи ліхтарик у зубах, і через десять хвилин нашого перебування в печері я відчула, що вхід, а з ним і сподівання з’їсти ще хоч один бургер у своєму житті, зникли. Якби щось вилізло на нас з глибини печери, ну, скажімо, якесь чудовисько, чи раптом почалася б повінь або землетрус, чи вилізла б гримуча змія або навіть комар, ми опинилися б у справжній халепі. Тунель усередині скелі з білого каменю оточив нас і замкнувся так щільно, що, коли моя подруга врешті зупинилася і захотіла спертися до стіни, щоби посидіти, їй довелося настільки схилити голову, що здавалося, ніби вона зараз почне жувати свою шию. Чорт забирай, що я тут роблю?!

«Гаразд, а зараз буде ще крутіше. Ти готова? — запитала вона. — Вимкни світло». Вона натиснула на свій ліхтарик і кивнула мені, щоб я зробила так само. У ту мить, коли зникло світло, я відчула абсолютну найтемнішу темінь, чорну, як смола (чорт забирай!), найчорнішу темінь пітьми, яку будь-коли могла взагалі уявити.

Коли щось поповзло мені ззаду по шиї, у мене почалася істерика. І тоді вперше в житті я зрозуміла, що таке страх.

Тому що страх був єдиним, що я могла бачити в тій норі. Він сидів там, всюдисущий, гігантський, всеохопний, прямо витріщався мені в обличчя, запитуючи: «Ну що, ти дозволиш мені тебе проковтнути, чи як?»

Страх був таким всепоглинаючим, що я без жодних зусиль уявила, що таке симптоми клаустрофобії зі всіма її шкрябаннями, кусаннями, емоційним шаленим криком. Було так страшно, що ми з подругою просто сиділи, витріщалися на стіну і не могли поворушити губами ще кілька тижнів потому, як наші скалічені та закривавлені тіла витягли з печери.

Чи… не витягли.

У мене був вибір.

Боятися чи не боятися — ось у чому питання.

Із радістю повідомляю, що я вирішила продовжити божевілля страху і відмовилася спокійно повзти назад із печери на поверхню землі, залиту сонячними променями, у відкритий простір, де люди ходять на двох ногах. Коли я згодом таки вибралася назовні, у мене був повен рот піску та міцно стиснута щелепа від того, що я постійно тримала у зубах ліхтарик. Але я виповзла звідти з новим та неймовірним розумінням, що ти сам вибираєш страх.

Це так просто: страх є завжди, він чекає і готовий будь-якої миті зруйнувати тебе. Але ми маємо вибір: будемо продовжувати боятися чи просто увімкнемо світло, виженемо його з нори й продовжимо повзти далі. Я також усвідомила, що прогнати страх дуже легко, просто необхідно створити певні умови та повірити у власні сили.

Ми зробили страх своєю звичкою.

Ми так напхані ним іще з дитинства, ніби їмо його разом із солодощами.

А потім, коли дорослішаємо, продовжуємо вбирати його з поганих новин на телебаченні чи страхітливих повідомлень у газетах, із книжок та фільмів жахів, із відеоігор та всього того мотлоху, що наповнює нас по вінця неспокоєм. І ми всього починаємо боятися. Нас вчать грати в безпечні ігри і не ризикувати, і ми застерігаємо кожного, аби теж був обачним.

І це стало такою прийнятною частиною нашої адаптації до соціуму, що ми навіть не усвідомлюємо, що ми це робимо.

Наприклад, що б ти одразу відповів людині, яку ти дійсно любиш і про яку турбуєшся, якби ця людина, сповнена захоплення, сказала тобі щось на зразок цього:

Я взяв величезну позику, щоби створити компанію моєї мрії.

Я збираюся подорожувати світом. Цілий рік. Сам.

Я кидаю свою надійну роботу, де займаю чудову посаду, заради кар’єри актора.

Тиждень тому я зустрів найкращу дівчину у світі і закохався по вуха. Ми плануємо одружитися.

Я збираюся стрибнути з парашутом.

У більшості випадків, коли ми дивимося на когось, хто збирається зробити рішучий крок, то одразу хочемо закричати: «Обережно!» Ми не тільки маємо звичку посилювати свій страх, хвилювання чи сумнів і передавати його іншим, а ще й хвалимо себе за це, адже віримо, що така поведінка покаже, як безмежно ми хвилюємося за ту людину.

Це саме те, чого треба боятися, скажу я, якщо ти мене запитаєш.

Існує так званий ефект краба: якщо покласти з десяток крабів у відро, і, поки вони там повзають, один із них намагатиметься вилізти, то решта будуть тягти його назад, замість того щоби допомогти йому вибратися.

Уяви, як змінився б наш світ, якби ми були менше схожими на крабів. Чи якби нас не тільки вчили по-справжньому вірити в дива (я усвідомлюю, як дивно це звучить), а й нагороджували і підтримували замість того, щоби зупиняти чи сварити за те, що ми робимо рішучі кроки у невідоме. Ми тільки на словах визнаємо, що в цьому світі будь-що можливе. Усі ми зростаємо в кімнаті з постерами кошенят та морських котиків, на яких написано «Іди за своєю мрією». Але якби ти дійсно зробив щось радикальне, одразу ж загорілися б усі ліхтарі та ввімкнулася б сирена.

Страх живе в майбутньому. Почуття страху реальне, але сам він вигаданий, бо він іще навіть не з’явився, а ти вже боїшся — смерті, банкрутства, перелому ноги, що забудеш свої слова на сцені, чи що на тебе накричать за те, що ти запізнився на роботу, чи що тобі відмовлять у чомусь. Немає жодних підстав хвилюватися, що те, чого ми так боїмося, коли-небудь трапиться. І навіть якщо так, то чи воно дійсно буде таким страшним?! Наприклад, смерть.

Усі ми знаємо, що залишимо своє тіло і перейдемо у стан, де панує чиста любов та палає світло, де мерехтить сяйво, де живуть єдинороги та милі кролики і де ми будемо відчувати вічну неймовірно приємну легкість.

Ми можемо бути такі ж упевнені в цьому, як і в тому, що у своєму житті ми можемо стати, ким захочемо. Тож навіщо створювати драму?

Усе, що потрібно зробити, — навчитися почуватися комфортно у ще незнайомому середовищі, а не бути переляканим. А для цього тобі знадобиться віра.

І в основному це зводиться до того, який шлях ти вибираєш у своєму житті:

Твій страх більший, ніж твоя віра у невідоме (і в самого себе)?

Чи твоя віра у невідоме (і в самого себе) більша, ніж твій страх?

Поки ти вибираєш, ось важливі слова неймовірної Гелен Келлер:[42]

Життя — це або зухвала пригода, або нічого. Дивитися в очі змінам і поводитися як незалежна людина, не зважаючи на долю, — ось сила, яка приведе нас до перемоги.

Це і є та неймовірна мить, коли ти вирішуєш: «Хай йому грець, я таки буду цим займатися», — і тоді захват переборює твій страх. І от ти вже летиш на чарівному килимі: ставиш свій підпис у спеціальній графі та стаєш власником будинку; набираєшся мужності і кажеш «ні» своєму батькові; взуваєш височенні підбори чи виходиш на сцену і виступаєш перед тисячами глядачів! Я маю на увазі відчуття, коли ти знаєш, що ти живий!

З іншого боку страху є твоя свобода.

Ось кілька порад для тебе, як знайти свою дорогу у джунглях страху:

1. ПОДИВИСЯ НА СТРАХ ЧЕРЕЗ ДЗЕРКАЛО ЗАДНЬОГО ОГЛЯДУ

Подумай про якісь радикальні речі, які ти зробив у минулому і які буквально змушували тебе тремтіти, бо здавалися тобі великими й страшними. І поглянь на них зараз — наскільки вони тобі страшні? Чи можеш згадати, як було страшно тоді? Чи можеш відтворити хоча б краплину свого страху? Пам’ятай це, коли будеш стояти перед лицем якогось випробування: не важливо, яким страшним тобі здається наступний крок саме в цей момент, він буде мізерним, коли ти подивишся на нього трохи згодом. Отож, навіщо чекати? Чому ж не поглянути на нього просто зараз як на якусь незначну подію? Уяви собі свої труднощі з погляду майбутнього, подивися на них із позиції переможця — і вони втратять більшу частину своєї сили й не зможуть тебе паралізувати.

Я завжди згадую свою першу поїздку в Індію, коли нічого не можу вдіяти і мені дуже страшно. Це була одна з моїх перших мандрівок за кордон. І я поїхала туди сама навіть попри те, що мої знання про цю країну обмежувалися дисками Раві Шанкара[43] та куштуванням курячого шашлику по-індійськи тика масала. Я була певна, що це дуже класне місце і його треба відвідати. Хотіла поїхати в далеку країну й побачити життя, що кардинально відрізняється від мого. Я думала, що опинитися в Індії — це те ж саме, що потрапити в задзеркалля.

Отож, я купую квиток. І раптом мене пронизує думка: що, чорт забирай, я збираюся довести? Чому я це роблю? Я ж ніколи раніше так далеко не їздила, та ще й сама і туди, де нікого не знаю. Я ж не розмовляю їхньою мовою і гадки не маю, чого там очікувати. І я клянуся, я так себе накручувала, ніби це має бути найстрашніша подія у моєму житті. Я уявила себе крихітною піщинкою, яка пливе в безмежжі на тому кінці світу. Там мене ніхто не знає, я схожа на привид, я чужа у просторі, де можу зникнути без сліду, і ніхто з близьких навіть не буде мати уявлення, що зі мною сталося. Жах!

І мені стає так погано, що я починаю фантазувати про серйозні травми чи уявляю, що моя найкраща подруга помре, тож мені не доведеться туди їхати (однак мені навіть на гадку не спадало, що можна повернути квиток). Але, на щастя, ніхто не помер і я поїхала в аеропорт. Проте з таким настроєм, ніби лечу на похорон.

У мить, коли я опинилася в міжнародному терміналі, мене поглинула різнокольорова хвиля людей з усього світу. Вони всі кудись бігли, розмовляли різними мовами. І мій страх раптом перетворився на захват. Я їду в ту трикляту Індію!

У літаку я сиділа біля розкішної індійки, яка була одягнена в рожеве сарі й мала величезні золоті сережки. Вона повернулася до мене, усміхнулася і запропонувала M&M’S. У цей момент мій страх пропав остаточно. Агов, ти не сама. Ти оточена людьми. І одна з головних людських потреб — взаємодія з іншими. Потім я два місяці подорожувала цією країною, і зараз вона є одним із моїх улюблених місць на планеті. Вона розпалила в мені любов до мандрівок, яка змінила все моє життя.

Ця подія і багато інших прикладів із мого власного життя продовжують знову й знову доводити мені, що:

Наші найбільші страхи — це найбезглуздіше марнування часу.

Поглянь в обличчя своїм страхам, визнай, що всі вони — у тебе в голові. І вони втратять владу над тобою.

2. ЗМІНИ СТРАХ

Коли ти дозволяєш страху керувати собою, подивися на це з другого боку. Розбери його на маленькі шматочки, з’ясуй, чого ти дійсно боїшся, і тоді зміни його так, щоби страх почав працювати на тебе. Покажи, хто тут головний. Нагодуй свій страх тим, на що він заслуговує.

Наприклад:

Я хочу написати книжку, але не можу змусити себе сісти і зробити це. Чому? Я боюся, що вона виявиться жахливою. А що трапиться, якщо вона буде жахливою? Тоді я буду видаватися дурнем і люди з мене сміятимуться. А потім? Мені буде соромно. Гаразд, але ти ж не збираєшся писати книжку лише для того, щоби не почуватися дурним чи присоромленим.

А зараз зміни це. Наскільки дурним чи присоромленим ти будеш почуватися, якщо взагалі не напишеш книжки? Дуже. Я знаю, що це чудова ідея. І це моя мрія. Отож, хіба твоє рішення не писати книжки, щоби не зганьбитися, захистить тебе від цього? Ні. Відтак ти в будь-якому разі ризикуєш почуватися дурним чи присоромленим. То який із варіантів гірший для тебе: намагатися написати її й отримати жахливий текст чи ніколи цим не займатися і жити життям посередньої та безхарактерної людини? Де більше сорому? Жити життям посередньої та безхарактерної людини.

Поділи проблему на шматки — і ти зможеш по-справжньому проаналізувати й розвіяти те, що тебе лякає. Страх береться від того, як саме ти дивишся на речі, тож зміни кут перегляду — і зможеш дозволити страху НЕ робити того, чого ти боїшся.

3. ЖИВИ В ТЕПЕРІШНЬОМУ МОМЕНТІ

Щось страшне з тобою відбувається саме в цей момент? Просто зараз там, де ти сидиш? Справді діється щось недобре — чи це всього лиш власні думки, які тебе дратують? А нервуючи ще до того, як щось сталося, ти просто марно витрачаєш енергію, яка тобі потрібна, щоби дати собі копняка. Замість того живи в теперішньому моменті і залишайся у зв’язку зі своїм вищим «я». Якщо тобі треба піти до суду, вистрибнути з літака чи попросити про вищу посаду, глибоко вдихни і з’єднайся з Джерелом Енергії. Тримай свою частоту високою, віру в дива сильною та не піддавайся страхам, які живуть у твоїй уяві. І тоді ти зрозумієш, що ти значно краще підготовлений, аби впоратися з будь-якою ситуацією, адже у дев’яти випадках із десяти твої страхи набагато більші, ніж вони є насправді.

4. ЗУПИНИ ПОТІК НЕПРИЄМНОСТЕЙ

Сприймай усю інформацію, яка надходить до тебе, зі здоровим глуздом. Які блоги ти читаєш? Які шоу дивишся? Які книжки купуєш? Які статті переглядаєш у газетах? На які фільми ходиш у кінотеатр? Чиєї думки запитуєш? На чому ти зосереджуєшся у своєму щоденному житті? Це не означає, що потрібно відмежуватися від усього чи не звертати уваги на все, що відбувається у світі. Йдеться лише про те, скільки інформації насправді тобі потрібно. Ти витріщаєшся на автомобільну аварію чи збираєш інформацію, яка дасть тобі змогу змінити своє життя на краще?

Надумані біль і страждання нікому не допоможуть. І тобі теж. Це те саме, що відмовлятися від їжі, коли ти голодний. Якщо ти хочеш допомогти світові і собі, тримай свою частоту на високому рівні і виконуй свою роботу з радістю, зосередившись на власній енергії.

5. НЕ ДУМАЙ НІЧОГО ПОГАНОГО ПЕРЕД СНОМ

Наші думки перетворюються на величезні окуляри, які мають здатність усе перебільшувати, і роблять наші страхи на 100 відсотків могутнішими, коли о третій годині ночі ми лежимо в ліжку та прислухаємося до всіх своїх думок, як аудиторія, що приречена вислуховувати виступи провладних кандидатів. Якщо ти не збираєшся підвестися з ліжка і щось зробити, не марнуй свого дорогоцінного часу, розмірковуючи про свої проблеми. Бо щоразу, коли це робиш, ти просто прокидаєшся наступного ранку в поганому настрої. Ти сам знаєш це, але й надалі так робиш… Займися медитацією, щоби прогнати неприємні думки зі своєї голови. Зосередься на тому, що потрібно розслабити кожен м’яз у тілі, один за одним. Роби це повільно і цілеспрямовано — і це займе всі твої думки, які ти витрачаєш на дратування та нерви. Дихай глибоко і згадай якісь захопливі речі у своєму житті, слухай голос на диску про медитацію і виконуй його вказівки. Роби все, що ти можеш, для того, аби добре виспатися і щоби зранку в тебе був гарний настрій. Бо гіршим за ніч, яку ти провів, нервуючи і розмірковуючи про всякі дурниці, може бути лише те, що наступного дня ти почуватимешся виснаженим і не зможеш нічого робити.

6. ЛЮБИ СЕБЕ

І ти будеш непереможним.

Розділ 21. Мільйони дзеркал

Ніхто не змусить тебе втратити гідність без твоєї ж згоди.

Елеонора Рузвельт, активістка, феміністка, супергерой, найдовше була першою леді Сполучених Штатів

Одна з найразючіших особливостей людей для мене — це те, що вони забезпечують нас цінною, а часто навіть надзвичайно інтимною інформацією про те, хто вони такі, як тільки ми з ними познайомимося. Якщо ми приділимо цьому увагу, то можемо інтерпретувати основні меседжі, які вони відсилають через жести, зовнішній вигляд, стиль життя, вчинки, інтереси, слова, через те, як вони ставляться до собак, до офіціантки і до самих себе. Деякі люди одразу показують увесь свій портрет, інші ж просуваються невеликими стрибками, кажучи, наприклад: «Я люблю водні лижі», «Я захоплююся твоєю врівноваженістю і тим, як ти визнаєш проблему зайвої ваги», «Я щойно вийшов із в’язниці» тощо. За винятком соціопатів чи професійних патологічних брехунів, більшість людей повідомляє нам багато фактів про себе вже під час знайомства.

Уся ця інформація потім проходить через фільтр «хто ми є», і залежно від нашого розуміння, наших суджень, вподобань і кількості років терапії, ми вирішуємо, чи ця людина — саме та, про яку ми хочемо дізнатися більше.

Нас усіх приваблюють та розчаровують інші люди. Те, що здається нам їхньою дуже дивною рисою, нагадує нам нас самих. Адже інші люди — це наше відображення: якщо хтось дратує тебе, ти показуєш йому те, що тобі не подобається в самому собі, а якщо ти думаєш, що людина прекрасна, то вона бачить у тобі те, що тобі самому подобається (навіть якщо це й не найдосконаліша твоя риса). Я знаю, це звучить як величезне узагальнення, але просто пам’ятай про це.

Твоя реальність створена тим, на чому ти фокусуєшся, і залежить від того, як ти будеш її інтерпретувати. Це стосується всього, зокрема й фактів про інших людей, на яких ти зосереджуєшся. Наприклад, залежно від того, хто ти є, ти можеш реагувати мільйонами різних способів на свою нову дівчину, яка постійно називає тебе «неабияким дурнем». Ти можеш: а) розцінювати це як попередження і думати, що вона тебе кривдить; б) сприймати це як попередження і вважати, що вона просто нервує чи боїться, або у неї просто погані манери; в) розцінювати це як зелене світло, бо «їй так погано, що вона мусить ображати когось іще, їй дійсно потрібна людина, яка її зрозуміє, і ця людина — я»; г) сприймати це як зелене світло, адже ти віриш, що ти, фактично, і є справжнім неабияким дурнем; чи ґ) думати, що це смішно, тому що тебе це не стосується.

Люди, якими ти себе оточуєш, — це дзеркало, призначене для того, щоби ти міг зрозуміти, хто ти є і як насправді сильно (або як же мало) ти себе любиш.

Ми приваблюємо людей у своє життя з певної причини, так само як і вони приваблюють нас у своє. Ми всі допомагаємо одне одному розвиватися і зрозуміти наші проблеми, якщо уміємо використовувати можливість вчитися, а не просто реагувати на найдратівливіші вчинки інших людей, захищаючи та засуджуючи свої дії чи скиглячи з цього приводу. Наші набридливі друзі чи родичі, клієнти чи сусіди, а може, пасажирка у потязі з таким гучним голосом, що здається, ніби вона говорить у мегафон, допомагають нам розвиватися і усвідомити, хто ми є насправді, навіть більше, ніж наші найкращі друзі (якщо вони нам одразу не набридають). Не пропусти неймовірної можливості вивчити те, що тобі дається людиною, яку ти справді хотів би вдарити.

Речі, які дратують нас в інших людях, нагадують нам про те, чого ми не любимо в собі. Їхня поведінка може провокувати в нас страх або відчуття небезпеки, які в нас є, але яких ми не усвідомлювали. Тривалий час я вважала, що жіночність означає слабкість і тільки дратує. Трохи згодом я вирішила, що це не дуже круто поводитися (чи бути) дівчиною, і почала соромитися своєї жіночності. Отож, жінки, які тримали в руках перфоратор, загрожували мені менше, ніж ті, котрі користувалися олівцем для брів. Водночас, як не дивно, одна з моїх найкращих подруг була справжньою леді і дуже жіночною. Ми зустрілися, коли працювали разом у Нью-Йорку, і вона мені одразу сподобалася, позаяк була надзвичайно розумною і милою, а ще справила незабутнє враження на одного з наших колег, який завжди ходив коридорами з випнутим задом, зачіпляючи меблі. На відміну від мене, вона обожнювала дівчачі вечірки, всілякі манікюри і педикюри, з нетерпінням чекала, коли тремтяча рука її нареченого вдягне їй обручку, а також була справжнім профі з дівчачих прийомчиків-вітань із незнайомцем: «Підніми руки вгору, відкинь голову назад, заплющ очі і голосно скажи: “О Боже!”. Так, щоб усі чули». За це ми звемо її Пінк.

Відтоді минуло десять років, і зараз я живу в Лос-Анджелесі, а Пінк — на околиці Нью-Йорка. Звісно, вона заміжня і має купу дітей. Коли вона вирішила вперше поїхати в подорож сама, відколи стала мамою, і зібралася до Сан-Дієго, щоби побачитися зі своєю найкращою подругою з коледжу, вона подзвонила і почала благати, щоб я її відвезла. Я погодилася, хоч і неохоче. І мене не так дратувала сама двогодинна поїздка, як той факт, що її подруга була ще жіночнішою, ніж Пінк. Я уявила сцену із жіночого клубу, де всі присутні лакують собі нігті, дивляться фільм із Мег Раян[44] і говорять про те, якими товстими вони стають. Але Пінк мені подобалася, і я поїхала.

Тим часом у Сан-Дієго найкраща подруга Пінк із коледжу ще більше переживала, що їй доведеться зустрітися з найкращою нью-йоркською подругою Пінк, яка приїде з Лос-Анджелеса. Її очі вже закочувалися від передчуття вибуху естрогенової бомби, тож уявіть моє здивування, коли ми обидві побачили, що дуже схожі і маємо подібні риси мачо. Як тільки ми усвідомили, що ігровий майданчик не був увесь рожевим, як ми боялися, нас чекав іще більший сюрприз: наші внутрішні занедбані дівчата відчули, що вони в безпеці і можуть більше не ховатися. Того вікенду ми всі троє захрипли від реготу та криків «О Боже!», таких гучних, щоб усі почули. Я не була б здивованою, якби ми ще й полакували нігті ногах. Не пам’ятаю. Дуже сп’яніла від вина з содовою.

Але все ж я не у захваті від ідеї піти на дівич-вечір, і не кажу, що потрібно змінювати власну думку й любити у цьому світі все, що тебе дратує. Однак якщо ти дійсно чогось не терпиш, то воно проявляється на певному рівні й означає для тебе щось важливе.

Коли ти маєш справу з кимось, хто тебе дратує (і тоді ти стаєш дуже балакучим, вказуєш на помилки, засуджуєш чи скаржишся), то протестування та протистояння ситуації може зробити дуже багато. Воно здатне допомогти тобі одужати, вирости й перестати бути жертвою. Тому що це змушує тебе впоратися зі ще небезпечнішими твоїми рисами, якими ти аж ніяк не можеш пишатися. Ніхто з нас не збирається визнавати, що є нечесним, марнославним, невпевненим, неввічливим, жадібним, дурним, лінивим тощо. Але саме це ти помічаєш в інших людях, і це одразу тебе до них притягує. А миттєве визнання негативної риси можна назвати першим кроком до її подолання — і ти звільнишся!

Якщо люди дратують тебе і ти не можеш із цим нічого вдіяти, то ти або маєш змусити себе цього не помічати, або не дозволити, щоби це тебе зупинило. Наприклад, у твоєму житті є хтось, хто тебе просто бісить. Щоразу, коли ти тільки відкриваєш рота, аби розказати, що ти зробив, він каже, що вже давно із цим впорався. Усе, про що ти тільки дізнаєшся, він уже давно знає. І знає набагато більше. А ще він повинен переконатися, що ти і кожен у радіусі п’ятнадцяти кілометрів знає, як багато він знає. Поки ти уявляєш, як гримнеш його голову об стінку, хтось іще може просто заткнути йому рота, бо теж не в змозі стерпіти його прекрасної інтелектуальної розмови.

Причина, чому він змушує тебе шаленіти, найімовірніше, криється в тому, що ти такий самий всезнайка, або ж хвилюєшся, що лише ти не зможеш із ним впоратися, або боїшся, що люди подумають, ніби ти нічого не знаєш.

Наша реальність — це лише віддзеркалення наших думок, а також люди, які нас оточують.

Те ж саме трапляється тоді, коли люди накидаються на нас. Хіба ти образишся, якщо хтось кепкуватиме з тебе, який ти низенький, якщо маєш майже два метри зросту? Найімовірніше, ти навіть не звернеш на це уваги, а якщо й звернеш, то подумаєш, що це якийсь дурень. Але якщо хтось буде дражнити тебе, що ти дуже прагнеш влади, а в глибині душі ти боїшся, що так воно і є, то це однозначно приверне твою увагу. (Це також буде означати, що така сама риса притаманна і тій людині, адже по-іншому її просто неможливо впізнати в тобі. Але це вже не твій клопіт.)

Те, на чому ти зосереджуєшся, ти й створюєш у своєму житті. Якщо свідомо чи підсвідомо фокусуєшся на певних переконаннях про те, хто ти є чи ким хочеш або не хочеш бути, то привертатимеш увагу людей, які віддзеркалюють на тебе такі ж самі риси.

Ось чому, коли ти маєш справу з підступним товаришем або якоюсь віроломною людиною, ти маєш вирішити, чи будеш працювати з нею надалі, чи викинеш її зі свого життя. І якщо не хочеш травмувати цієї людини, якщо зосереджуєшся тільки на її найкращих рисах чи боїшся найгіршого, якщо не змиришся з її недоліками, ти потрапиш у свою ж пастку. Мене не хвилює, як довго триває ваша дружба, чи як тобі її шкода, чи як вона допомогла тобі всі ті вісім мільйонів разів, чи якою смішною, успішною, класною, натхненною, відчайдушною, рідною, розумною чи корисною вона є, тому що причина, чому в тебе виникають проблеми, криється зовсім в іншому.

Насправді тобі потрібно замінити свої обмежені переконання про себе самого. Але ти знаходиш безліч виправдань для інших людей, щоби виправдати себе. Так ти підтримуєш і захищаєш власне «я» і всі риси, які його наповнюють.

Тож не вони, а саме ти маєш вірити, що ти вартий любові. І ти сам повинен зрозуміти, ким ти є насправді.

Коли ми свідомо засмучуємося і не заперечуємо несхвальної поведінки інших, причина цього найчастіше така: Ми не хочемо, щоб іншим людям було ще некомфортніше, ніж нам. Ми не хочемо створювати їм більших незручностей, ніж вони створюють нам. У відділі самолюбові не може бути місця для сексуального маніяка, чи не так? Коли ми створюємо їм незручності, наприклад, відмовляємося вникати в їхню трагедію, ми відмовляємося бути такими ж жахливими і лайливими у відповідь. Так, це не має нічого спільного з концепцією «око за око», та я не кажу, що ти мусиш опуститися на нижчий рівень.

Ідеться про те, що ти повинен відстоювати власне вище «я», навіть якщо людина, з якою маєш справу, буде робити щось із цього списку:

• Буде засмученою

• Почуватиметься ображеною

• Відчуватиме власну обтяжливість

• Думатиме, що ти божевільний

Насамперед потрібно поважати себе самого, а не догоджати своїй несміливій потребі сподобатися іншим.

Це неймовірно потужне твердження, бо коли ти себе любиш достатньо, щоби подивитися правді в очі і нічого про себе не приховувати, не важливо, скільки тобі це коштуватиме, однаково кожен отримає призи. Ти починаєш приваблювати саме такі речі, таких людей і такі можливості, які узгоджуються з тією особою, якою ти є насправді. А це значно цікавіше, ніж зависати десь із купою лузерів, які тебе страшенно дратують. І коли ти припиняєш співпереживати іншим людям і брати участь у їхній драмі (наприклад, відмовляєшся перемивати комусь кісточки чи не хочеш скаржитися на несправедливий світ), ти не тільки підвищуєш свою частоту, а й робиш усе можливе, щоби ця трагедія зникла, відмовляючись грати з кожним у його ницу та несправедливу гру.

Ніколи не перепрошуй за те, ким ти є. Це засмутить увесь світ.

Ми всі маємо серед знайомих людей, які нікого не принижують і не ображають. Ніколи. Ми дивимося на них із широко розплющеними очима й думаємо, що нам ніколи не спало б на гадку демонструвати їм свій диплом бакалавра чи намагатися сказати, що вони в чомусь помилилися. Чому? Бо ми їх поважаємо і, гм, дещо побоюємося (у нормальному значенні). А чому ж ми їх поважаємо? Тому що вони поважають себе.

Отож, як позбутися свого хворобливого уявлення та неправильних суджень і прикрасити світ своїм найвищим «я», котре найменше вдається до виправдань?

1. ВИЗНАЙ СВОЮ ПОТВОРНІСТЬ

Почни помічати речі, які тебе бісять в інших людях, і замість того, щоби скаржитися, засуджувати чи захищатися від них, використовуй їх для себе як дзеркало.

Особливо якщо вони тебе дійсно злять. Зізнайся щиро: такі риси тобі теж притаманні? Чи це певна твоя характеристика, яку ти неохоче визнаєш, бо вона є в тобі? Чи вона нагадує тобі про те, щó ти намагаєшся в собі придушити? Чи про те, чого прагнеш уникнути?

Чи ти робиш щось навпаки? Чи це те, що тобі загрожує?

Краще вже захоплюйся цим, замість того щоби дратуватися, а ці дратівливі подразники використовуй для самонавчання.

2. СУМНІВАЙСЯ У СВОЇЙ ПОТВОРНОСТІ

Як тільки ти зрозумієш, що саме проектуєш на людину, яка зараз змушує тебе бути поганим, ти одразу можеш почати придушувати в собі цю негативну рису. Почни ставити собі прості запитання і позбудься обмежувальних і неправдивих історій, які тягнуться за тобою роками.

Наприклад, якщо тебе дратує твій друг, котрий завжди спізнюється, і ти нервуєш, бо в тебе власна думка щодо того, як люди мають ставитися до часу, подивися на це з протилежного боку і запитай себе: «Чому я сам завжди запізнююся? Чому я неуважний до інших і чому на мене ніхто не може покластися?» Або ж: «Я завжди такий жорсткий і владний?»

Як тільки ти отримаєш відповідь, запитай себе:

КИМ МЕНІ ПОТРІБНО БУТИ, ЩОБИ ЦЯ СИТУАЦІЯ МЕНЕ НЕ ДРАТУВАЛА?

Використовуючи вищезгаданий сценарій, уявімо, моя подруго, що ти виявилася значно жорсткішою, ніж наважувалася сама собі зізнатися. Це дуже цінна інформація, адже тепер ти знаєш: аби бути щасливішою, тобі потрібно послабити свій корсет, Вільмо. Припини наполягати, щоб інші люди робили все точно так само, як ти (особливо ті, хто поряд, і ті, хто довів, що вони точно не будуть цього робити). Проаналізуй, де ти є до смішного вимогливою просто тому, що це стало твоєю звичкою, а не тому, що це дійсно необхідно, і постійно запитуй себе: «Чи можу я позбутися цього?» Коли ти зрозумієш, що ти робиш, ти можеш з’ясувати, чому ти це робиш, а потім вирішити — залишити собі цю звичку чи уникати її, замість того щоби сліпо на неї реагувати.

ЩО Я ОТРИМУЮ, КОЛИ ТАК ПОВОДЖУСЯ?

Як я казала у розділі 17: коли ти зрозумієш, наскільки це легко, тобі справді буде легко. Ми нічого не будемо робити, якщо не матимемо від цього якоїсь вигоди, хоча б незначної. Використовуючи це твердження, можна сказати: коли людина жорстка, то вона завжди приходить вчасно чи хтось робить за неї всі складні та неприємні речі. Але також є кілька негативних аспектів жорсткої поведінки: ти відлякуєш людей, які поряд із тобою, ти одразу наполягаєш, що правда таки на твоєму боці, коли хтось помиляється чи зазнає невдачі (і з ними таке часто траплятиметься у твоїй присутності, якщо ти вдосконалюватимеш на них свою суворість), ти все контролюєш. Як тільки ти отримаєш фальшиву нагороду за те, що не хочеш змінювати цієї поведінки, то зможеш чітко зрозуміти, що твоя жорсткість не завжди узгоджується із тим, ким ти є насправді чи ким хотів би бути, — і ти звільнишся від цієї риси, адже вона зовсім тобі не допомагає.

ЩО Я ВІДЧУВАВ БИ, ЯКБИ БУВ ІНШИМ?

Один із найкращих способів звільнитися від жахливої поведінки — запитати себе, як би ти почувався, якби для тебе все було по-іншому. «Що я відчував би, якби не встромляв нікуди свого носа і не вчив людей робити все так, як я їм кажу, постійно, за всіх обставин?» Постав собі це запитання й уяви себе людиною, яка позбулася цієї риси. Що відчуває твоє тіло? Для чого ти використовуєш мозок, який раніше був переповнений отруйними і шкідливими думками про те, якими дурнями ти оточений, бо вони ж зовсім не прислухаються до твоїх порад? Подивися на світ так, ніби ця риса вже зникла, вдихни, намалюй її у своїй уяві, закохайся у відчуття, що в тебе її більше немає, а потім викинь її зі свого життя.

3. НЕ ПОТУРАЙ НІКОМУ

У найнезрозуміліших випадках, коли ти не впевнений, що робити, але справді хочеш допомогти комусь, проаналізуй різницю між допомогою і потуранням. Коли ти простягаєш комусь руку допомоги, ти відчуваєш, що тебе тягнуть донизу чи що ти піднімаєш їх своєю силою? Вони тобі дійсно вдячні чи просто так кажуть? Вони використовують твою допомогу, щоб активно рухатися самим у правильному напрямку, чи постійно вимагають усе більше й більше? Хоча б іще один раз. Востаннє. П’ятдесятий раз поспіль.

Зверни на це увагу і повір своїм відчуттям. Якщо ти справді допомагаєш таким людям і їм відтак стає краще, це підвищить частоту кожного — і їхню, і твою — і ти будеш почуватися прекрасно. Якщо ти їм потураєш, то відчуєш важкість на душі, депресію і навіть образу. Поки тобі складно розпрощатися з кимось, хто переживає найгірший період життя, поки ти постійно допомагаєш таким людям у скрутний час, позичаєш гроші тощо, вони ніколи не прокинуться і не врятують себе. Навіщо це їм? Вони знайшли тебе, щоби ти спонсорував їхнє скиглення. Сувора любов — теж любов.

4. ВІДМОВЛЯЙ ЛЮДЯМ, ЯКІ ЗАВДАЮТЬ ТОБІ БОЛЮ

Інколи не важливо, скільки ти зробив для цієї людини, скільки прощав їй чи як допомагав позбутися негативних рис. Усе це марно, бо деякі люди просто живуть своїми недоліками. Вони завдають болю усім навколо. І ти краще вкрив би себе блохами з тисячі верблюдів, ніж пішов би з ними бодай на каву.

Я кажу про те, що потрібно вчитися, любити, розвиватися і ставати кращим, не зважаючи на труднощі, які доведеться долати. Отож, разом із розумінням, як змінити обурливу поведінку близьких людей, важливо збагнути, як, чорт забирай, позбутися тих людей, які хронічно зациклені на собі, жорсткі, звинувачують себе та інших, негативно до всього ставляться, прагнуть влади, заздрісні, драматизують, маніпулюють іншими, вдають із себе жертв, скиглять, песимістично про все думають чи погано поводяться з тваринами. А ось як:

СПОЧАТКУ ПРОАНАЛІЗУЙ

Як ми вже згадували, люди, яких ми повинні позбутися, часто можуть виявитися якраз тими, кого ми любимо, або принаймні вони нам дуже подобаються через свої хороші риси. Отож, ми можемо відчувати провину, коли намагаємося вчинити правильно. Але залишайся сильним. Зрозумій, що так буде краще, і не думай, що ти ставишся до них погано. Пам’ятай: так ти стаєш кращим, а не опускаєшся до їхнього рівня. Ця думка дасть тобі силу, яка необхідна, щоби струсити їх зі своїх колін.

ДАЛІ НАТИСНИ КНОПКУ ДЛЯ КАТАПУЛЬТУВАННЯ

Інша важлива річ, про яку слід пам’ятати, коли ти вириваєш бур’яни зі свого саду: не вникай глибоко в їхню проблему. Відрубай їх якомога швидше і простіше, без непотрібних розмов. Якщо вони зовсім не помічають почуттів, які в тебе виникають, коли ти виганяєш їх зі свого життя, то є дуже високі шанси, що вони навіть не зрозуміють, що це трапилося. Інакше дискусії про те, чому ти це робиш, можуть тривати все життя, якщо ти це дозволиш. Раптом стань для них дуже зайнятим, зникни, зменш час спілкування з ними і поступово доведи його до нульового рівня.

Якщо неможливо уникнути розмови, пам’ятай: ти вже вирішив, що далі житимеш без них, тож не заглиблюйся в дискусії щодо свого рішення, не обговорюй із ними їхніх проблем. Просто скажи, що ваші стосунки тебе не влаштовують, що ти хочеш припинити їх і не маєш бажання це обговорювати. Думай тільки про себе, не давай їм жодних шансів і не сварися.

5. ЛЮБИ СЕБЕ

Несамовито. Вірно. І не виправдовуйся.

Розділ 22. Солодке життя

Як чудово бути тут. Як узагалі чудово бути будь-де.

Кейт Річардс,[45] бог року, експерт із життєвих питань

У мене є кіт, якому двадцять два роки.

У мене також є батько, якому вісімдесят сім.

Обидва — і кіт, і батько — мають силу супергероя. Вони пречудово вміють змушувати мене приділяти їм купу уваги і ставитися до них краще, ніж до будь-кого іншого.

До того ж ніхто більше не має права погрожувати мені своєю близькою смертю.

Уперше я усвідомила, що мій кіт уже старий і може померти, десь рік тому, коли раптом уночі весь його жир із тіла сповз на живіт, яким він хитав із боку на бік, наче вим’ям, а хребет став здибленим і виступав зверху лише костомахами, дивуючись, де все поділося. Саме в цю пору почалися наші сльозливі прощання щоразу, коли я виходила з дому, а в його мисці почала з’являтися м’яка їжа.

Щодо тата, то телефонні дзвінки та польоти на схід країни значно почастішали, і зараз я істерично регочу з усіх його жартів, без сумніву, змушуючи його хвилюватися більше про моє здоров’я, ніж я непокоюся про його.

Я із захопленням можу сказати, що, з огляду на дату на календарі, вони дуже старі, проте обидва все ще зовсім нічогенькі.

Тато грає в теніс раз на тиждень і добре пам’ятає, хто я така, а кіт усе ще мчить галопом, коли чує, як я відкриваю йому консерву.

Вони слугують мені чудовим нагадуванням: коли йдеться про істот, яких ти любиш, про речі, які ти любиш, про життя, яке ти любиш, що, на Бога, може бути важливішим, аніж поринути в їхні проблеми негайно і з головою, поки в тебе ще є така можливість?

Якщо є щось, що ти хочеш зробити, не чекай, поки будеш не таким зайнятим, багатшим, «готовим» до цього чи на десять кілограмів легшим. Почни просто зараз. Ти ніколи не будеш молодим знову.

Якщо є люди, яких ти любиш, відвідуй їх якомога частіше. Чини так, наче щоразу бачиш їх востаннє. Якщо вони тобі інколи набридають, попри все люби їх. Якщо виникають якісь суперечності, не зважай. Не псуй собі настрою маленькими дурницями, витрачаючи на них час замість того, щоби насолоджуватися людьми, яким належить твоє серце.

Якщо ти не там, де хочеш бути у своєму житті, не зупиняйся. Стався до себе як до найближчого друга. Прославляй чудове створіння, яким ти є. Не дозволяй нікому пудрити тобі мізки і позбавити тебе твоїх мрій, принаймні сам собі.

Твоє життя минає саме зараз. Не байдикуй — і ти не зазнаєш поразки.

ЛЮБИ СЕБЕ

Поки в тебе ще є така можливість.

Частина 5. Як показати все, на що ти здатен

Розділ 23. Усемогутнє рішення

Поки ти відданий якійсь ідеї, ти будеш вагатися, відступати чи діяти неефективно. У мить, коли станеш вірним собі, на тебе зійде провидіння.

В. Г. Мюррей,[46] дослідник, альпініст, вірний собі

Розповідають, що коли в Генрі Форда[47] з’явилася ідея V-подібного восьмициліндрового двигуна, він хотів, щоб його мотор мав увесь комплект із восьми циліндрів в одному блоці. Я не уявляю, що це означає, але на той час це була висока вимога, адже команда інженерів обурювалася: «Чорт забирай, ти божевільний!» Він сказав їм зробити це будь-що. Вони довго бурчали й тяжко працювали над цим винаходом, та врешті-решт прийшли до Форда й повідомили, що це неможливо.

Почувши цю новину, конструктор сказав їм, аби продовжували наполегливо працювати, і не важливо, скільки часу на це знадобиться. Він заявив: «Я не хочу вас бачити, поки не принесете мені того, що я очікую». На що вони відповіли: «Ми щойно довели, що це неможливо». А він їм: «Це можна зробити — і це буде зроблено». Вони: «Ми не зможемо!» А він їм: «Зможете!» Вони йому: «Як?» А він їм: «Якось». І вони пішли геть. Цього разу — аж на цілий рік.

Отож, вони знову прийшли до Форда всі в сльозах, тицяючи пальцями один в одного та рвучи на собі волосся. І Форд знову відправив їх працювати, і знову сказав їм, що це має бути зроблено.

А потім у лабораторії, коли в них знайшлася вільна хвилинка між виготовленням лебедів у техніці оригамі зі своїх записників і гучним пуканням при слові «Форд», його інженери зробили неможливе. Вони вигадали, як зробити восьмициліндровий двигун.

Ось що означає прийняти серйозне рішення.

Коли ти щось вирішуєш, то підписуєш офіційний документ про його виконання і рухаєшся до своєї мети попри те, щó тобі доводиться долати на цьому шляху.

А щось неодмінно тобі перешкоджатиме. Ось чому так важливо прийняти серйозне рішення, і такі справи не для слабаків.

Одного дня може настати момент, коли тобі буде важко, чи не вистачатиме грошей, чи ти ризикуватимеш зганьбитися, і якщо ти не приймеш рішення, то програєш. Якби все було добре і не існувало ніяких проблем, то всі просто обожнювали б своє казкове життя.

Отож, часто ми вдаємо, що прийняли рішення, а насправді те, що ми зробили, є обов’язковим і ми повинні намагатися продовжувати його робити, поки нам це буде зручно.

Генрі Форд навіть не закінчив шести класів — і чого він досяг, керуючи безліччю найкращих інженерів-розумників, змушуючи їх видаватися цілковитими ідіотами і витрачаючи величезні суми, щоби довести неможливе?!

Форд був сповненим рішучості. Він довіряв своїй інтуїції і міг побачити більше, ніж інші. Він вирішив, що таки матиме цей двигун, і ніщо у світі не змогло його зупинити.

Ось чому так важливо приймати рішення. Якби в тебе була якась ідея і тобі потрібно було протистояти багатьом людям, котрі «знають краще», ніж ти, і вимагати, щоби вони зробили так, як ти їм кажеш, попри всі аргументи проти цього, ти б не передумав? Чи якби тобі потрібні були десятки тисяч доларів, аби розпочати власну справу, і єдиною людиною, яку ти міг би про це попросити, був твій нерішучий багатий дядько, який ніколи тебе не пам’ятає, хоча ви бачитеся кожного Різдва, ти звернувся би до нього? Якби ти був товстим і мав зовсім не сексуальний вигляд, а у спортзал міг ходити тільки о п’ятій годині морозними зимовими ранками, коли так хочеться поніжитися в ліжечку, ти ходив би? Якщо ти вирішиш, що досягнеш своєї мети, ти зробиш це, скільки зусиль це не потребувало б. Якщо ти хочеш чогось, але твоє рішення не таке непохитне, ти перевернешся на інший бік у своєму ліжку і почнеш нарікати, що життя прекрасне, але не для всіх.

Ось чому так важливо з’єднатися зі своїм бажанням і Джерелом Енергії, а також мати незламну віру в те, чого ти ще сам не бачиш. Так стається, що безліч разів у тебе виникає якась блискуча думка, але вона тимчасово виявляється невдалою чи зводить тебе на манівці. Якщо в тебе немає сильного зв’язку з дійсністю (насправді ж ти живеш у багатому Всесвіті, ти неймовірний, прекрасний, тебе люблять до нестями), то нездоланне бажання та непохитна віра в те, що ще не проявилося, не допоможуть тобі уникнути ролі жертви власних і чужих страхів. Якщо ти вважаєш щось неможливим для себе, ти вже здаєшся, замість того щоби не сходити зі свого шляху, вперто йти до своєї мети й отримати цю бажану річ. Як влучно сказав Вінстон Черчилль: «Успіх — це шлях від поразки до поразки без втрати ентузіазму».

Ніхто не добирається до вершечка гори, не падаючи знову і знову.

Крім того, до моменту, коли Генрі Форд переконував своїх роздратованих інженерів, що його восьмициліндровий двигун має бути створений таким, яким він його бачить, він уже одного разу збанкрутів, намагаючись побудувати свою автомобільну імперію. Отож, у той час він уже знав, що таке невдача після великого успіху.

Його віра в себе і його уява були такими сильними, що він просто не міг відмовитися від своєї ідеї, попри те, що всі навколо тицяли в нього пальцем і називали дурнем. І він усе-таки став одним із найуспішніших підприємців усіх часів.

Тимчасові невдачі трапляються доволі часто. Ніхто з успішних людей їх не уникнув:

• Майкла Джордана[48]вигнали зі шкільної баскетбольної команди, бо він погано грав.

• Стівен Спілберґ[49]не закінчив школи, і його тричі відраховували із кіношколи.

• Томаса Едісона вчителі вважали тупим, мовляв, він нічого не може вивчити. Аби створити електричну лампочку, він провів понад дев’ять тисяч експериментів.

• Соїчиро Хонду, засновника «Хонда Мотор Компані», звільнили з посади інженера в компанії «Тойота», тож він розпочав власний бізнес.

• Учитель музики сказав Бетховену, що в нього немає таланту. Понад те, що він безнадійний і не зможе писати музики. Бетховен пропустив це повз вуха. (Я знаю, це звучить погано. Вибач.)

• Фред Сміт[50] під час навчання в Єльському університеті описав у дипломній роботі свою велику ідею про службу нічної доставки. Йому поставили трійку. Він не зупинився і створив FedEx.

Цілковитою невдачею вважають тільки перший провал. Усі інші рази ти просто збираєш інформацію.

І це не якась там велика таємниця: якщо ти чогось достатньо сильно хочеш і вирішиш, що ти це отримаєш, так і буде. Ти вже робив це раніше — худнув, отримував роботу, купував будинок, позбувався якоїсь поганої звички, запрошував когось на побачення, тратив гроші на квитки в перший ряд, обрізав чуба. Просто пам’ятай, що ти можеш зробити будь-що у своєму житті — навіть те, що ти зараз вважаєш для себе недоступним.

У світі є безліч людей, котрі живуть життям, про яке ти можеш тільки мріяти, і багато з них не такі талановиті, як ти. Ключ до їхнього успіху в тому, що вони вирішили це зробити. Вони припинили слухати свої старі виправдання, змінили свої огидні звички і послали все до біса.

Ось як ти теж можеш це зробити:

1. ПОТРІБНО ЦЬОГО ДУЖЕ СИЛЬНО ЗАХОТІТИ

Якщо тобі потрібен наглядач із батогом, аби врешті взятися до справи, то навряд чи вона буде успішною. Це те саме, що люди, яких гіпнотизують від нікотинової залежності, насправді не хочуть її позбутися, чи коли ті, хто намагається схуднути, більше захоплюються піцою, ніж тим, чи вдається їм, нахилившись уперед, побачити свої ноги. Це не діє.

Кілька місяців тому я ходила на заняття з йоги протягом цілого тижня попри те, що дуже цього не хотіла. Я заплатила гроші, сиділа на своєму килимку і була здивована, коли моя рука піднялася вгору після того, як інструктор попросила сказати, чи хтось має травми, щоби вона про це знала. Потім я почула, як пояснюю, що трохи вдарила лікоть і мені потрібні легші вправи. Я — доросла людина. Я дуже зайнята. Я витратила гроші на заняття і збрехала, щоби не займатися. (Я дійсно трохи вдарилася, але все минулося вісім місяців тому.) Більшість занять того тижня я провела, тихенько дрімаючи на своєму килимку і вдаючи, як мені боляче, коли робила асану «собака мордою вниз», на випадок, якщо тренер подивиться на мене. Це було сміховинно.

Якщо ти збираєшся подолати складні перепони, щоби досягти своєї мети, лише бажання зробити це буде замало. Ти маєш горіти тим, що збираєшся зробити, і не випускати цього із зубів, наче розлючений пітбуль. А ще тобі варто мати сміливість зізнатися собі: ти справді цього хочеш чи лише мусиш це робити? Тож вір, що це доступне для тебе, попри будь-які обставини, і йди до своєї мети.

2. СТАНЬ ПРОФЕСІОНАЛОМ У ЦЬОМУ

«Вирішити» буквально означає відрізати шлях назад. Не дивно, що так багато людей втрачають через це самовладання! Страх прийняти неправильне рішення може бути таким сильним, що в декого розвивається звичка: а) вагатися, почуватися скутим через сумніви у власних силах, відтак вони нарешті витискають із себе «рішення», яке потім будуть знову й знову змінювати; б) приймати рішення поспіхом, не роздумуючи чи дуже не переймаючись ним, адже їхня головна ціль — утекти від дискомфорту, аби це вже врешті скінчилося; чи в) боятися, що, якщо вони виберуть щось одне, вони втратять щось інше, тож вони не роблять нічого або ж беруться за все одразу, а це два чудові способи втратити все. Вони фактично вирішують ніколи не вирішувати, адже не хочуть прийняти неправильне рішення. Чудовий вибір!

Прийняте рішення — це свобода. Неприйняте — тортури.

Не приймати остаточного рішення — це один із найпопулярніших трюків, щоби залишатися на одному й тому самому місці в межах того простору, який тобі безпечний і знайомий. Ось чому успішні люди швидко приймають рішення і повільно їх змінюють. Кажучи «швидко», я не маю на увазі, що ти повинен точно знати, що робити, уже через мить, коли з’являється проблема (хоча є люди, котрі так і роблять). Це означає, що ти маєш уважно вивчити проблему і почати працювати над її вирішенням, яким би воно не було: відкласти його до ранку, написати список недоліків і переваг, відчути його тощо.

Якщо ти просто ведеш порожні балачки чи уникаєш рішучих дій, то спочатку тобі треба попрактикуватися з маленькими справами і нарощувати свій м’яз прийняття рішень. Прийшовши до ресторану, вибери щось із меню за тридцять секунд. Як тільки вибрав, ти вже не можеш змінити свого замовлення. Посидь двадцять хвилин в інтернеті, роздивляючись часникочавилки, а потім зроби замовлення. Вибери товари на поличках у супермаркеті за десять секунд. Подолай у собі звичку поводитися, як олень, котрий завмирає при світлі фар, і це змусить тебе прокинутися і щось вирішити.

Якщо ти людина, якій потрібно переночувати з проблемою і трохи подумати, встанови собі кінцеву дату. І не зволікай із рішенням, інакше ти ризикуєш прокинутися через сорок років, коли такої можливості вже давно не буде, і врешті зрозуміти, що саме мав тоді зробити.

Приділяй цьому стільки часу, скільки тобі потрібно (ніч, тиждень, місяць), і вимагай від себе прийняття рішення до закінчення дедлайну.

Якщо ти нервуєш і не можеш швидко прийняти рішення, вчися дослухатися до своєї інтуїції і повністю довіряй тому, що вона каже (незважаючи на те, що тобі кричить твій розум). Заспокойся, уважно послухай і відчуй відповідь, а також тренуйся діяти згідно зі своїм першим сильним імпульсом.

Але ким би ти не був, будь ласка, припини повторювати, як важко тобі даються рішення. Вилучи зі свого словникового запасу фразу «я не знаю» і заміни її на «зовсім скоро я знатиму, що робити». Виріши стати людиною, яка приймає швидкі розумні рішення, — і ти таким станеш.

3. НЕ ЗАЙМАЙСЯ ПЕРЕГОВОРАМИ

Коли я вирішила кинути курити, але постійно думала щось на кшталт: «Ну і якої шкоди завдасть малюсінька цигарка?», то мені не вдавалося позбутися цієї звички. Наші рішення мають бути беззаперечними, бо інакше наші виправдання витечуть через маленькі тріщинки наших намірів іще до того, як ми про них дізнаємося, і ми опинимося в дуже складному становищі.

Рішення — не для переговорів.

Колишній ти — та людина, яка ще не вирішила показати всім, на що вона здатна, — давно в минулому. Залишайся в теперішньому, не озирайся навіть на секунду і жени від себе думки про те, що ти хочеш відійти від свого рішення. Думай тільки про себе нового.

Головне для прийняття рішення — припинити марнувати час і рухатися вперед, не витрачаючи зусиль на роздуми про те, як ухилитися від свого рішення! Це допомогло мені думати в такий спосіб: я не збираюся обговорювати з собою те, чи викурю я цигарку, так само як не збираюся обмірковувати, чи вживати мені транквілізатори для коней. Я не веду перемовин про конячі ліки, бо я їх не вживаю. А відтак не збираюся обговорювати те, чи курити мені, позаяк зараз я не курю.

4. ПРИКЛЕЙСЯ, ЯК КЛЕЙ

Колись я дописувала в журнал для підприємців, і тоді мені доводилося брати інтерв’ю в багатьох успішних бізнесменів. І на запитання про секрет їхнього успіху більшість із них завжди відповідала: це наполегливість. Тримайся до останнього і залишайся на ногах. Здолай усі свої відмовки, страхи та сумніви, поки вони врешті почнуть тебе сахатися зі словами: «Це знову ти? Забирайся з наших очей!»

Досягти мрії — це те саме, що… народити дитину. Розуміння ідеї — це цікаво (сподіваюся), потім ти проходиш через нездоровий страх і задоволення, мрієш, плануєш, тебе нудить, ти розвиваєшся, думаєш, що ти божевільний, що ти чудовий, напружуєш нерви, змінюєш форми, аж поки стаєш практично невпізнаваним для кожного, навіть для самого себе. І дорогою, поки ти витираєш своє блювотиння, масажуєш свою болючу спину і просиш пробачення в усіх, чиї голови ти розтрощив під час убивчої гормональної гулянки, ти все ж дотримуєшся обраного курсу, адже ти знаєш, що ця дитинка стане справжньою бомбою. І коли ти врешті бачиш світло в кінці тунелю, починається робота. Твої нутрощі викручуються, тиснуть, змушують тебе йти далі, шкутильгаючи і скарлючившись буквою зю. І поки ти дихаєш, молишся, проклинаєш і просто думаєш, що так не може далі тривати, твоя нерозсудлива, сповнена болю гігантська дитяча голова протискається у малесеньку шпарину у твоєму тілі.

А потім з’являється диво в усій своїй красі.

Щоби змінити своє майбутнє і почати жити новим життям — таким, якого в тебе ніколи не було, — твоя віра в дива і в себе самого має бути більшою, аніж твій страх. Незважаючи на те, легкий чи складний процес народження, ти не маєш боятися впасти, підвестися, видаватися дурним, плакати, сміятися, наробити безладу чи прибрати його. Не зупиняйся, поки не досягнеш бажаного. Будь-якими зусиллями.

5. ЛЮБИ СЕБЕ

Ти здатен досягти будь-чого.

Розділ 24. Гроші — твої нові найкращі друзі

Я працював прислужником

Лише для того, щоби навчитися, боячись,

Що зарплатню, яку я попрошу в життя,

Воно мені залюбки заплатить.

Анонім

Багато років тому на Лос-Анджелес налетіла страшна злива з ураганом. Нічого подібного я не бачила у своєму житті. Здавалося, дощ лив сорок днів і сорок ночей, не зупиняючись і навіть не зменшуючись. Річки були переповнені. Будинки сповзали вниз із пагорбів. Хаос панував на вулицях міста.

Був такий дощ, що не хотілося сідати за кермо. Я навіть забула про свій двадцятитрьохрічний кабріолет, який стояв у дворі, і через його дірявий дах лилася вода. Я не звертала уваги та не, що на ньому немає решітки, заднє вікно заліплене скотчем, а переднє колесо спускає що три дні.

Я вже тривалий час вибирала новий автомобіль, та все не могла знайти нічого, що мені дійсно сподобалося б чи що я могла б собі дозволити. Але коли їхала в супермаркет і змушена була сидіти в калюжі, підмостивши під сідниці пакет для сміття і використавши стару футболку, щоби зачинити двері та принаймні мінімізувати протікання води в салон, тоді до мене дійшло, що таки потрібно пришвидшити пошуки.

Тоді я не мала всієї суми, але в мене був бізнес і я намагалася його розширити. Проблема полягала в тому, що я відчувала, ніби застрягла на одному місці, але водночас хотіла стати заможнішою й почуватися сильнішою та самореалізованою людиною. Я хвилювалася, що, якщо підвищу ціну, то втрачу своїх клієнтів. І самоповагу. Чи що почну вважати себе користолюбною. Або шахрайкою, позаяк не маю права загинати таку ціну. Я також була наляканою, що, якщо розширю свій бізнес, то не зможу його втримати, що мені доведеться найняти багато людей, і тоді я витрачатиму свій час на те, що просто ненавиджу робити, стану такою зайнятою, що вже не матиму змоги вільно подорожувати, і врешті змарнію й помру перед комп’ютером. Веселощі і свобода зникнуть у дзеркалі заднього огляду, і я їх більше ніколи не побачу. Я могла б написати ще чотири сторінки причин, чому я залишалася на тому ж самому місці і не рухалася вперед, але буде достатньо сказати, що я фактично робила те ж саме, що робить людина, коли їде машиною в нікуди.

І найболючішим було те, що, хоча все вказувало, що я — банкрут, нетяма і причепа, у глибині душі я знала, що могла б зробити все ЗНАЧНО краще. Ось чому попри те, що мій банківський рахунок був таким порожнім, що крізь нього можна було почути відлуння співу цвіркунів, я попхалася в салон «Ауді», вибрала нову Q5 на тест-драйв і дозволила собі побазікати з продавцем про шкіряні сидіння та особливості авто преміум-класу. А водночас думала: «Я хоч уявляю собі, хто я взагалі? Чи я просто роблю перерву перед тим, як купити “хонду”?» Але в душі я знала краще. І йшлося не просто про цю кляту машину.

Це засвідчило: я більше не була тією людиною, яка бере лише те, що може взяти. Урешті-решт я стала людиною, яка створює саме те, що вона хоче.

Вибір був непростим, бо одна частина мене боялася вирости, а інша хотіла вибухнути й багато досягти. А ще я більше люблю ганяти на машині, ніж їсти, і просто катувала себе кілька тижнів сумнівами, яке ж авто купити.

І нарешті обмежилася двома варіантами:

«Хонда CRV», чудовий позашляховик, який має такі характеристики:

• нормальні витрати пального

• люк на даху

• достатньо місця для друзів

• комфортне пересування

• посередня стереосистема

• нею доволі цікаво керувати

• цілком нормальна ціна

Чи:

«Ауді Q5», розкіш на чотирьох колесах і такі характеристики:

• нормальні витрати пального

• люк на цілий дах

• великий та високий салон

• шкіряні сидіння, де ти можеш навіть дозволити собі зайнятися сексом

• досконала стереосистема

• коли відчиняєш дверцята, співають ангели

• сексуальна, кричуща, дорога, претензійна, страхітлива

Я уже вирішила, бува, купити «хонду», але коли сіла в неї, попросившись на тест-драйв, мабуть, уже вдесяте, і намагалася переконати себе, що це Вона, я не могла позбутися думки, що насправді мені подобається щось інше. Обрати «хонду» було б практично і розсудливо, але я знала, що пригоди, справжнє кохання і геть новий спосіб життя чекають мене на іншому боці зони комфорту.

Як прорватися через цю зону комфорту — ось про що я хочу тут поговорити. Купивши «ауді», я мала б прокидатися посеред ночі в роздумах, що ця автівка коштує таку суму, яку можна витратити хіба що на невідкладну операцію на серці, але точно не на таку несерйозну річ, як машина. Але після того як я її купила, я заснула, мов дитина. Бо як тільки вирішила її придбати, я також прийняла рішення викинути з голови всі свої дурні думки і стати саме тією людиною, яка може заробити стільки грошей, щоби купити саме таку машину, чи взагалі може досягти всього, чого захоче.

Я майже одразу вирішила заплатити за «ауді» всю суму, і я певна: якби купила «хонду», я все ще міркувала б, як за неї платити. Я віддавала б гроші маленькими внесками і думала би, що не можу собі дозволити більше, що я така людина, яка має трохи поборотися, щоб отримати те, що хоче, що я не можу вирватися зі своєї плісняви, щоб отримати щось остаточно, що було «поза межами досяжного», тощо.

Коли ти підвищуєш свою ідею до рівня, що це реально, і вирішуєш дійсно цим займатися, то відкриваєшся для можливостей її досягти.

Я не кажу про те, щоби бездумно розкидатися грошима, витрачаючи їх на якісь дурниці. Я говорю про розширення свого уявлення про те, що тобі доступне все в усіх сферах життя. І щоби досягти мети цього розділу — подружити тебе з грошима, я збираюся зосередити тебе на тій сумі, яка тобі потрібна, щоби купити речі, котрих ти бажаєш, і зайнятися тим, чого ти дійсно прагнеш.

Отож, грошей, які є зараз на твоєму банківському рахунку, явно замало (я також не мала потрібної суми, коли купувала собі нову машину). Коли ти збираєшся грати у велику гру, тобто залишити свою нудну роботу й інвестувати у власний бізнес, купити будинок, влаштувати дітей до приватної школи, найняти психотерапевта чи хатню робітницю, купити новий матрац тощо, тобі також потрібно заплатити за це грошима, які в тебе є, чи показати гроші, яких у тебе ще немає. А продемонструвати їх украй важко, якщо ти вважаєш, що це не лише нереально для тебе, а й що ти — людина, яка навряд чи зможе їх колись заробити, хіба заплатить за покупку позиченими.

Аби змінити своє життя, тобі, ймовірно, доведеться витратити для цього всі гроші, які в тебе є, взяти позику в банку, продати щось, позичити в друга, використати кредитну картку чи вигадати ще якийсь спосіб. Це, звісно, суперечить нашим уявленням, які глибоко засіли в наших головах, бо нас такими виховали: мовляв, не будьте безвідповідальними й не залазьте в борги (ну хіба якщо це студентська позика). Я кажу про те, як зробити справжній крок у нове життя, якого ти прагнеш, не зганьбившись і врешті почавши жити нормальним життям, чорт забирай!

Після того як я зробила свій великий стрибок у Країну розкішних машин, я вперше заробила шестизначну суму, регулярно почала подорожувати світом, підписала угоду про друк своєї третьої книжки, зробила великі пожертви (насамперед собі) на справи, якими давно марила, і також допомогла своїм клієнтам досягти таких самих особистих успіхів.

І ось що тут головне: заробити грошей — не означає просто заробити грошей, так само як схуднути не означає мати меншу вагу чи знайти коханця не означає зустріти пару.

Ідеться про те, ким ти станеш і що, згідно з твоїми уявленнями, є для тебе можливим.

Гроші — це засіб валютного обігу, а обіг — це енергія.

Ми вже говорили, що ми живемо в Усесвіті, який випромінює енергію. Наш Усесвіт багатий, і все, чого ми бажаємо, там уже є і чекає, коли ти зміниш своє мислення, скеруєш туди свою енергію й отримаєш усе це. Зокрема й гроші.

Гроші — це енергія, як і все інше. І коли ти живеш на високій частоті, не опираючись їй, і дієш правильно, то можеш запросити достаток, якого ти бажаєш, у своє життя. Ми всі знаємо, що маємо працювати, аби отримувати прибуток. Але є правило, якого нас не вчать: ми також повинні об’єднати свою енергію із фінансовим багатством, якого прагнемо. Іншими словами, дій так, ніби ти там, де і хочеш бути. Не спілкуйся з невдахами і людьми, які постійно скаржаться на те, які вони бідні. Позбудься фрази «я не можу». Чітко уяви собі те, чого ти хочеш. Постав собі цілі. Докладай зусиль, аби стати тим, ким ти хочеш, і щоби твоє життя було таким, як ти прагнеш. Наше ставлення до грошей таке ж важливе, як і дії, які ми виконуємо, щоби привабити гроші. І це одна з причин, чому так багато людей, які не розгинають спини все своє життя, але погано ставляться до грошей, досі дивуються, що вони нічого не досягли.

Ось невеличкий монолог, який може здатися тобі знайомим:

Ура! Я також думаю, як класно з тобою десь позависати! Зачекай! Що? Ти думаєш, я — основа всього зла? Як ти можеш так думати? Усе, що ти насправді хочеш, — це проводити зі мною якомога більше часу. Хоча ти й боїшся зізнатися, що я тобі подобаюсь, і кажеш, що я не для тебе. І думаєш, що люди, які мене люблять, — жадібні свині. Колись ти станеш таким самим несамовитим, як і я. Ти так важко працюєш, щоби змусити мене зайти до тебе додому хоча б ненадовго. Але я буду постійно тримати тебе в напруженому стані. І ти не захочеш мати зі мною справи. І не важливо, що я роблю, — цього ніколи не достатньо. Однієї миті ти поводишся так, наче ти помреш без мене, а наступної я змушую тебе почуватися брудною повією. Знаєш що? З мене досить! Бувай, виродку.

Цей монолог фактично відображає стосунки, які більшість людей мають із грошима. Я не думаю, що правильно запитувати: «Чому я не можу заробити стільки грошей, як хочу?» Гадаю, краще спитати себе: «Як, до дідька, я збираюся це робити?» Більшість людей мають такі суперечливі почуття, пов’язані з грошима, що їхнє життя перетворюється на цирк, конкуруючи лише з популярними фрик-шоу, займаючи місце для обговорення поряд із релігією та сексом. Усі три теми по вінця наповнені проблемами, тривогами, впертими переконаннями, уявленнями, які ти будеш відстоювати до смерті, і це змушує їх принести так багато суму у світ. Водночас, якщо хтось просто хоче розважитися, то секс, гроші і релігія можуть бути основними причинами для радості.

По-дурному, хіба ні?

Аби легко принести гроші у своє життя, ми спершу повинні зрозуміти, що маємо відповідно до них ставитися: приділяти їм увагу, прагнути їх, плекати, докладати зусиль для їхнього отримання, поважати їх, цінувати й любити.

Рятуючи себе від страху й огиди до грошей, поміркуй, на свідомому й підсвідомому рівні: якщо ти хочеш заробити їх, то вони важливі. Я так довго пишалася тим, що бідна. Я відчувала великі шляхетні наміри, коли намагалася займатися мистецтвом і тим, що мене цікавило. Я фактично була альтруїсткою, і мені здавалося, що я значно краща ніж люди, які марнують свої життя, заробляючи гроші. У жодному разі, я не мала наміру гаяти своє прекрасне життя, ганяючись за брудними доларами! Ні! Натомість я витрачала свій дорогоцінний час (який могла б використати, гм, на заробляння грошей), долаючи зайвих п’ятдесят кварталів у пошуках заправки, де можна зекономити один цент на літрі, переривала тонни лахів у пошуках якихось коштовностей у крамницях вживаного одягу, відрізала купони, бігала по розпродажах, з’ясовувала, який бар подає безплатну їжу разом із дешевим алкоголем, і таке інше. У своїх намаганнях заробити грошей я фактично думала про них більше, ніж будь-яка інша людина, у якої вони були.

Я не усвідомлювала, що тут не існувало жодної альтернативи. Я могла б заробити великі гроші і водночас зберегти свої ідеали, адже з грошима можна більше розважатися, більше займатися мистецтвом, допомагати людям і змінювати світ.

Ох.

Я просто мусила подолати сама себе. Я мусила позбутися переконання, що, якщо ти бажаєш або маєш багато грошей, то ти жадібний покидьок. І мені потрібен був цей бісів план.

ПЕРШЕ ПРАВИЛО УСВІДОМЛЕННЯ БАГАТСТВА: ПРИХОДЬ ІЗ МІСЦЯ ДОСТАТКУ, А НЕ З МІСЦЯ, ДЕ ВСЬОГО НЕ ВИСТАЧАЄ

Коли ми кажемо, що хочемо грошей для чогось, то говоримо з позиції, яку можна описати так: «Я не маю цього, цього не існує, тож мені потрібно це створити». Це змушує нас зосередитися на нестачі, повірити в неї і таким чином знизити свою частоту й привабити ще більше злиднів.

Коли ми кажемо: «Я впевнена, що в мене є п’ять тисяч доларів, які мені потрібні для поїздки до Італії, ти просто спостерігай за мною», то наша віра у ще не видиме сильна, а частота дуже висока. І такою ж сильною стає наша здатність приваблювати гроші. Ось чому купівля машини так добре спрацювала для мене: вона змусила мене подивитися в обличчя страхам і посилити свою віру. А я купила її до того, як у мене з’явилися докази, що гроші вже є. Я не бачу грошей, але я вірю, що вони там і будуть моїми, дідько забирай!

Це багатство доступне кожному, зокрема й тобі, незважаючи на те, яким є твоє життя саме в цей момент. Деякі люди народжуються для легкого життя, сповненого зв’язків і можливостей, отримують найкращу освіту. Одні з них продовжують фінансові успіхи, інші — ні. Деякі люди народжуються в неймовірній бідності і живуть у картонних будинках на узбіччях швидкісних трас. І одні з них досягають значних фінансових успіхів, а інші — ні.

Спочатку їхні перешкоди та перші дитячі враження про гроші можуть разюче відрізнятися. Ті, хто досягає успіху, діляться з тобою ключем до цієї таємниці — переконанням, що будь-хто може робити і мати все, що забажає.

Твої переконання є ключем до твого фінансового успіху.

Повір, що ти можеш мати все, що хочеш, що ця бажана річ насправді вже існує, а тобі треба тільки піти і взяти її. Як тільки ти зрозумієш, що ми живемо в багатому Всесвіті, то також можеш забути про свої обмежувальні переконання — мовляв, ти робиш світ кращим, не вимагаючи багато для себе чи не маючи достатньо грошей. Твоя мала гра просто не дає твоїм подарункам потрапити до інших людей, так само й тобі — отримати їхні. Ти можеш уявити, що було б, якби твої улюблені музиканти ніколи не дозволили собі заробити достатньо грошей, щоб купити гітари, брати уроки музики, найняти продюсерів, купити фіолетові черевики на платформі і вузькі блискучі штани чи заплатити тисячі доларів за студію, щоби записати пісні, які врятували твою дупу у старших класах? Чи якби люди, котрі будують літаки, відмовилися заробляти гроші, які потрібні їм для досліджень, на матеріали, заводи, інженерів, електрику і ще безліч дорогих речей, необхідних для будівництва дивовижних повітряних машин, які дають нам змогу подорожувати світом, відпочивати на тропічних пляжах та відвідувати людей, яких ми так любимо?

Що більше ти маєш, то більше можеш віддати.

Багато грошей ходять по колу: якщо ти не дозволяєш собі заробляти, то не зберігаєш більше для інших людей, і коли ти їх заробляєш, ти не забираєш від них. Єдина причина, чому тобі слід почуватися некомфортно, коли ти береш гроші за якийсь товар чи послугу, це коли ти обманюєш когось (не робиш чи не даєш їм того, що пообіцяв) чи завдаєш шкоди у якийсь інший спосіб. Я кажу, що гроші мають прямий стосунок до того, як зробити весь світ щасливішим, безпечнішим, здоровішим, смачнішим, гарнішим, цікавішим, поміркованішим, люблячим. Чим би ти не займався, поділися зі світом чимось хорошим. Якщо ти жалісливо нарікаєш, що не заслуговуєш багатства, якого ти все ж таки хочеш, то це лише марнування часу. Жадібні люди жаліють грошей, тож не нарікай, якщо їх у тебе немає.

Ось геніальна фраза, що стосується цієї теми, від письменниці й лектора Маріанни Вільямсон,[51] яку я нещодавно почула під час її лекції:

«Мати гроші — це так само, як і мати щось інше. Гроші — це просто знаряддя. І якщо ти трактуєш їх не тільки з погляду, як їх заробити, а й думаєш про спосіб, у який ти можеш брати участь у динамічному світі, де гроші використовують для покращення усього довкола, то гроші — зовсім не благословення, а відповідальність».

Мати гроші — це відповідально! Дозволь своєму внутрішньому грошовому критику обмірковувати цю фразу час від часу.

ДРУГЕ ПРАВИЛО УСВІДОМЛЕННЯ БАГАТСТВА: ЗРОЗУМІЙ, ДЕ ТИ ПЕРЕБУВАЄШ

Напиши невелике есе про те, як ти ставишся до грошей. Осягни все своє божевілля, з яким ти про них думаєш, адже, повір мені, якщо ти не маєш грошей, ти точно трохи несамовитий щодо них. Черкни кілька рядків, наприклад:

Отож, насправді я не довіряю грошам. Я хочу їх багато, щоб я міг робити все, що завгодно, і змінювати світ. Але я не вірю, що вони прийдуть до мене. Або ж якщо прийдуть, то не залишаться. Вони ніколи не залишаються. Мені набридло їх постійно хотіти. Я думаю, що люди, які багато заробляють, є злом і завжди мають переваги. Я ігнорую гроші, бо ненавиджу мати з ними справу. Я не знав би, що з ними взагалі робити, якби заробив їх.

Якщо так буде легше, то уяви, що гроші — це людина, і напиши їй листа. Просто зазнач на аркуші паперу все, що ти думаєш, аби потім це прочитати. Далі проаналізуй речення за реченням і використай сценарій своєї драми про гроші для хорошої постановки. Наприклад, вищезгаданий абзац буде мати такий вигляд:

Я не вірю, що гроші прийдуть до мене. Вони колись приходили? Я думаю, що так. Ти можеш згадати певний час і певну суму, яка в тебе була? Так. Я працював графічним дизайнером п’ять років. Трудився над дійсно класними проектами з талановитими людьми, і тоді в мене були хороші доходи. А в якийсь інший час? У тебе були якісь інші роботи, чи, можливо, тобі дарували цінні подарунки, чи ти отримував дивіденди? Так. Ти можеш скласти список із п’яти-десяти спогадів, коли ти мав удосталь грошей? Звісно. Отож, якщо вони приходили до тебе стільки разів, то, можливо, це станеться ще раз? О, так. Ти можеш змінити своє переконання із «гроші не приходять до мене» на «гроші таки приходять до мене»? Звичайно. Так, я можу.

Зараз, коли ти збагнув правду, уяви, як ти отримуєш їх, намалюй собі в уяві картинку, як ти їх витрачаєш, інтуїтивно відчуй їх. Зміни свою історію з «гроші не приходять до мене» на «гроші приходять до мене постійно». Проговори подумки це твердження, до якого ти нарешті прийшов, потім скажи його вголос, напиши на папері і читай його знову й знову. А ще приліпи його на дзеркалі у ванній кімнаті чи деінде. Відпрацьовуй його у своєму мозку, кожною клітиною тіла.

Інший приклад:

Мені набридло їх постійно хотіти. Як так? Тому що в мене їх ніколи не було достатньо, щоб зробити те, що я хочу. Справді? У тебе ніколи не було достатньо грошей, щоби зробити те, що ти хочеш? Ну, були часи, коли я мав гроші. Тож хіба це правда, що в тебе ніколи не було достатньо грошей на те, що ти хотів? Ні. І коли ти маєш гроші, які тобі потрібні, тобі набридає їх хотіти? Насправді ні. Як ти почуваєшся, коли в тебе є гроші і ти витрачаєш їх на щось, чим справді захоплюєшся, чи коли можеш купити будь-що собі або комусь іще? Реально круто. Отож, насправді тобі набридло постійно хотіти грошей? Ні.

Як тільки ти піймаєш себе на великій брехні, сфокусуйся на щедрому витрачанні грошей на себе, чи на людей, яких ти любиш, чи на справу, якою захоплюєшся, чи на щось іще, й інтуїтивно відчуй це. Уяви, як ти отримуєш гроші, відчуй, як ти переповнюєшся вдячністю за те, що вони прийшли до тебе. Будь вдячним грошам за той неймовірний інструмент, яким вони є, і за те, що вони дозволяють тобі почуватися так добре. Заміни свою історію із «мені набридло їх постійно хотіти» на «я вдячний грошам за те, що вони допомагають мені жити таким прекрасним життям».

Почни лікувати свої відносини з грошима. Сядь (чорт забирай!) і напиши листа грошам, а потім розбери його на частини, речення за реченням, так, як ти робив раніше (дійсно ЗРОБИ це, будь ласка), і створи нові твердження про гроші. Повторюй ці нові твердження і відчуй їх. Подумай про те, як сильно ти любиш, любиш, любиш гроші. (Коли ти читав це, ти хоч трохи повторював?)

Ти заперечуєш проти деяких глибоко вкорінених переконань, як-от що гроші є великим тягарем для багатьох людей. Тож якщо хочеш перебороти свої проблеми і почати заробляти, витрачай на це час. Ти досі продовжуєш писати історію, яка була написана в муках тобою і багатьма попередніми поколіннями і якій ти вірив усе своє життя. Але зараз ти маєш докласти зусиль, аби переписати її заново і почати жити інакше.

ТРЕТЄ ПРАВИЛО УСВІДОМЛЕННЯ БАГАТСТВА: ЗРОЗУМІЙ ДЛЯ СЕБЕ, ДЕ ТИ ХОЧЕШ БУТИ

Нам усім потрібні гроші — аби купувати їжу, одяг, мати житло, воду, ліки тощо. Та одного дня ми виходимо за межі основних потреб і ставимо собі питання, скільки грошей нам «потрібно», аби побороти почуття провини, осуду, страху, що означає мати їх і що люди подумають про нас, якщо ми заробимо більше. Це дурні запитання, які призведуть тільки до неприємностей.

Звісно, ніхто з нас «не потребує» більше грошей, ніж нам необхідно, щоби вижити, але якщо ми вже говоримо про яскраве життя в кращому його вираженні в багатому Всесвіті, то ми таки потребуємо їх більше. Ось чому я припускаю, що ти читаєш цю книжку замість тієї, яка вчить розрізняти їстівні й отруйні ягоди. Ти не хочеш просто виживати, ти хочеш процвітати в усіх сферах свого життя, зокрема і в фінансовій.

Бути багатим означає мати ресурси, щоби забезпечувати себе всім, що тобі потрібно, що ти бажаєш, чим ти хочеш ділитися зі всім світом від імені свого найбільшого і найкрутішого «я». Це означає, що бути багатим потрібно психологічно, духовно, енергетично й матеріально. Припустімо, у тебе є власна компанія з виробництва одягу. Тобі потрібні гроші на приміщення, щоби створювати нові моделі, на матеріали, пошиття, доставку, на зарплату робітникам, рекламу й інші витрати твого бізнесу.

Це очевидно. Але тобі також потрібно почуватися здоровим і щасливим, мати гарний смак, аби ти міг виконувати свою роботу якнайкраще і постачати чудові товари покупцям. Можливо, тобі краще жити і працювати в місці, яке ти любиш, яке тебе надихає. Чи найняти помічників, аби ти не почувався виснаженим і не розривався на шматки. Чи робити речі, які наповнюють тебе щастям, — подорожувати, наприклад, чи пригощати друзів обідом, чи ходити в спортзал, чи купити цуценя, чи придбати клоунські носи для всіх в офісі. Можливо, ти хочеш віддавати двадцять відсотків прибутку на буріння свердловин для видобутку прісної води в Африці чи додатково найняти працівників, аби ти міг більше часу присвячувати благодійності. УСІ варіанти можливі. Відчувати себе так, ніби ти не заслуговуєш речей, які роблять тебе найщасливішим, означає бути жадібним, просити занадто багато і, врешті-решт, обкрадати весь світ, адже ти не маєш підтримки, а відтак не ділишся своєю найбільшою частотою зі світом.

Будь найкращим, роби все якнайкраще, вимагай для себе найкращого, очікуй лише найкращого і віддавай світові все найкраще, щоби кожен також міг отримати лише найкраще.

Поміркуй: ти б ліпше жив у світі, де кожен почувається щасливим, відчуває турботу і прагне стати якомога кращим, чи у світі, де люди живуть у страху, соромі, економлять на всьому і стримують себе? Як кожен із цих сценаріїв позначився би на твоїй енергії?

Одна з найкращих речей, яку ти можеш зробити для того, щоби покращити світ, — це покращити себе.

Усе ж елементарно. Якщо тобі потрібні гроші, щоби покращити своє життя, то підведися врешті з канапи! Візьми вже себе в руки і дістань необхідну суму.

Для того щоб отримати гроші, зрозумій, яке життя зробить тебе дійсно щасливим. І залишайся чесним. Які події та які речі будуть підтримувати тебе на роботі, що стала твоєю улюбленою справою, і чим ти хочеш займатися у житті, яке тобі подобається? Якщо ти будеш щасливим, живучи простим життям поміж людей, яких ти любиш, продаючи дрібнички, які вирізаєш із коров’ячих кісток, і заробляючи достатньо, щоби зводити кінці з кінцями, то це одне; але коли ти вдаєш, що не хочеш більшого, ніж маєш, бо не можеш собі цього дозволити, чи почуваєшся винним і претензійним через те, що прагнеш більшого, — це зовсім інше.

Це означає, що ти слабак. Визнач, якою є твоя правдива версія успіху (не порівнюй себе з іншими, будь ласка), подумай, скільки це буде коштувати, а потім починай свій шлях і з чіткою впевненістю запроси у своє життя гроші, які потрібні для того, щоб отримати бажане.

ЧЕТВЕРТЕ ПРАВИЛО УСВІДОМЛЕННЯ БАГАТСТВА: ПІДВИЩУЙ СВОЮ ЧАСТОТУ

Гроші самі собою нічого не означають. Стодоларова купюра, яка лежить на столі, — це лише папірець. Саме енергія, яка виникає навколо цієї купюри, надає їй значення.

Таку банкноту ти можеш знайти в листівці з привітаннями у день народження від своєї бабусі, чи вкрасти її у найкращої подруги, чи заробити, зробивши те, що тобі подобається чи що ти ненавидиш. Щоразу енергія навколо грошей зовсім інша.

Жодна річ не матиме найменшої цінності, поки ми самі не почнемо її цінувати.

Так само грошова вартість, яку ми вкладаємо в речі і послуги, має свою енергію. Хтось може продавати футболки в магазині по десять доларів. Інша людина може продавати ті ж самі футболки в брендовому бутику по тисячі доларів. Скільки коштує золотий годинник? А скільки коштує розбитий годинник, який належав Майклу Джексону?

Це все уява. Чи радше те, у що ми самі змушуємо себе повірити. Якщо ми віримо, що наша робота коштує десять доларів на годину, то це частота, на якій ми будемо існувати, і це тип роботодавців та можливостей для працевлаштування, які ми будемо приваблювати у своє життя.

Ключове слово тут — «віримо». Ти не маєш боятися просити більше, але також не можеш брати меншу плату, ніж заслуговуєш, і очікувати процвітання, адже це тебе дратуватиме і ти не будеш почуватися задоволеним.

Аби стати заможним, постав себе на енергетичному рівні в один ряд із грошима, які ти хочеш мати.

Наприклад, троє людей займаються однією і тією самою справою, скажімо, всі вони — мануальні терапевти. Один заробляє п’ятдесят тисяч доларів на рік, інший — сто тисяч, а третій — мільйон. Чи той чувак, який заробляє мільйон доларів, працює краще від того, котрий заробляє п’ятдесят тисяч? І як можна довести, що він ліпший фахівець? Хіба він робить масаж на дев’ятсот п’ятдесят тисяч разів краще, ніж той хлопець, що заробляє лише п’ятдесят тисяч на рік? Він може бути кваліфікованішим чи досвідченішим (але ж може і не бути), проте його ціну врешті визначає його ж рішення про вартість послуги. Він працює на частоті в мільйон доларів, тож саме таку плату вимагає. І отримує її.

Гроші — це обмін енергією між людьми.

Коли ти береш плату зі своїх клієнтів за певну частоту, ти приваблюєш людей, які вже перебувають на такій частоті. Ти ж не приставляєш їм до голови пістолета. І ти — не єдина людина, яка пропонує ці товари чи послуги. Ти вільний працювати з будь-ким, наймати когось, хто має іншу частоту, але саме ці люди приходять до тебе. І важливо те, що ти пропонуєш їм можливість зустрітися зі своєю частотою. Зниження своєї частоти через страх змушує тебе вібрувати на нижчих частотах.

Якщо ти хочеш пропонувати свої послуги за вільними чи низькими цінами людям, які перебувають у скруті, то можеш створити при своїй компанії якийсь благодійний фонд чи призначати щось на зразок стипендії. Або знайди спонсора, отримай грант чи шукай інші джерела прибутку, що будуть тебе підтримувати, поки ти працюєш безплатно. Але коли ти виснажуєш себе, бо тобі потрібно напрацювати вісім мільйонів годин, щоби вижити, адже ти відчуваєш провину за те, що не береш за свою працю гідної плати, то щось тут не так. Урешті-решт ти допомагаєш усе меншій кількості людей, позаяк ти втомлений, роздратований і твою роботу вже не можна назвати ефективною.

Отож, де ти обмінюєшся енергією з тим, що ти створюєш? І чого ти хочеш досягти?

Ти можеш це зрозуміти, прояснивши собі, яким життям ти хочеш жити, усвідомивши, що тобі потрібно, та почавши приєднувати свою частоту до своїх бажаних прибутків. Якщо ти зараз далеко від того місця, де ти хочеш бути, продовжуй підштовхувати себе в тому напрямку, щоби підвищити свої доходи, чи шукай роботу із більшою зарплатнею. Оточи себе подіями та людьми, які мають високу частоту. Розшир свої знання та навички. Намалюй в уяві своє нове життя. І повторю: підвищення своєї частоти — це нарощування м’яза, а його зміцнення — це процес.

П’ЯТЕ ПРАВИЛО УСВІДОМЛЕННЯ БАГАТСТВА: ЗАЛИШАЙСЯ У ФОРМІ

Завжди тримай свою частоту високою, а свої переконання — якомога сильнішими, щоби звести будинок своєї мрії, досягти мети, поїхати на Олімпійські ігри чи зателефонувати своєму коханцю або коханці. Інакше ти ризикуєш скотитися назад до хворих відносин свого батька з грошима, чи до жаху твоєї матері, що хтось побачить її слабкості, чи взагалі перестанеш вірити у щирість стосунків, як і твої розлучені батьки. Коли справа доходить до грошей, один із найкращих способів щось робити — читати книжки про усвідомлення багатства. Постійно. Знову й знову. У мене є дві такі головні книжки: «Думай і багатій» Наполеона Хілла[52] та «Наука стати багатим» Уоллеса Уотлса (я вже згадувала цю книгу раніше), але є й багато інших. Знайди собі цікаві видання на цю тему та читай їх приблизно протягом тридцяти хвилин щодня. Оточи себе людьми, які тебе надихають, які не думають, що гроші — це погано, або ж тими, хто вже розбагатів чи має намір досягти фінансового успіху. Стеж за своїми думками і словами. Роби свідомі спроби тримати своє позитивне мислення про гроші непохитним.

З’ЯСУЙ ДЛЯ СЕБЕ, СКІЛЬКИ ТИ ХОЧЕШ ЗАРОБИТИ І НАВІЩО ТОБІ ЦЕ ПОТРІБНО

Існує безліч способів заробити великі гроші, і залежно від того, чим ти займаєшся, ці методи будуть відрізнятися. Але є кілька основних правил, які ти завжди можеш використати. Почни думати про життя, яке тобі подобається, і з’ясуй точно, скільки грошей на це потрібно.

Наприклад, досліди, в яку суму тобі обійдеться будинок твоєї мрії. Якщо ж ти хочеш подорожувати, обміркуй, куди й коли ти хочеш поїхати, а тоді точно порахуй, скільки це буде коштувати. Якщо бажаєш ходити до ресторанів і купувати вишуканий одяг, теж з’ясуй, якими будуть ці витрати. Отож, скільки тобі потрібно заробляти на рік? На місяць? На годину? Всесвіт реагує навіть на деталі. Всесвіт реагує на енергію. Всесвіт відповідає крутим.

Існує велика різниця між словами, що ти хочеш заробляти мільйон доларів на рік, і чіткими намірами, сильними бажаннями та завзятими діями, які спрямовані на досягнення мети.

Напиши список, зосередься на тому, чого ти точно хочеш, скільки це буде коштувати, чому ти цього хочеш, як ти будеш почуватися, коли це отримаєш, тощо. А далі ти повинен працювати до сьомого поту і прагнути результату так сильно, що ніякі компроміси тебе не задовольнять. Ти досягнеш успіху, і не важливо, скільки часу це забере. Виріши, чого ти хочеш, і напиши точну вартість своєї мрії.

ЗРОБИ ЦЕ НЕВІДКЛАДНОЮ СПРАВОЮ

Як тільки ти помічаєш, що через тиждень маєш сплатити за оренду, а в тебе немає жодної ідеї, звідки взяти гроші, чи якщо тобі дійсно потрібна певна сума на якусь невідкладну справу, як-от візит до стоматолога, бо треба видалити зіпсутий болючий зуб, то ти завжди ухитряєшся якось знайти гроші вчасно? Імовірно, тобі раптом неочікувано пропонують роботу, чи ти несподівано наважуєшся попросити когось, аби позичив тобі грошей, чи продаєш коштовності своєї бабусі, чи змагаєшся з п’ятирічною дитиною в тому, хто продасть більше лимонаду на вулиці, й отримуєш великий навар. Не важливо, що саме ти робиш, головне, що ти припиняєш марнувати час на скиглення, бо раптом стаєш зайнятим і намагаєшся дати собі раду. А сила ось у чому:

• Ясність

• Терміновість

• Рух уперед

Гроші є, якщо ти справді в це віриш. Головне питання — як не зійти зі свого шляху всупереч усім перешкодам.

Річ у тім, що всі свої мрії треба вважати терміновими й одразу їх втілювати. Є лише один спосіб підштовхнути себе і змусити рухатися далі. Наприклад, ти маєш оплачувати навчання своєї дитини. Іншими словами, створи такі умови, щоби не зійти з обраного курсу, поки не досягнеш своєї мрії. Тобі потрібне відчуття невідкладності, щоб ти не опускав рук, коли стане дуже важко, і знову не почав думати щось на кшталт: «Ну і грець з ним, мені і так нормально жити по сусідству з псарнею, де постійно гавкають собаки. Можна ж заткнути вуха і зачинити наглухо вікна». Замість того, щоби просто реагувати, необхідно діяти. Не поводься, як жертва (не дозволяй обставинам контролювати своє життя), дій, як супергерой (позбудься постійної недовіри, у якій ти так довго жив).

Чудовий спосіб психологічно підготувати себе до зростання — підвищити нижню планку. Отож, часто ми робимо справді значні кроки лише тоді, коли змушені це робити, наприклад, аби сплатити великі рахунки. Тому йдеться про те, як змінитися тобі, а не як змінити свої доходи. Чому б тобі не вирішити бути людиною, яка завжди має певну суму грошей у банку? Стань людиною, яка не повинна постійно боротися і панікувати, будь людиною, якій усміхається успіх. Обдумай цю цифру й виріши, що твій рахунок ніколи не буде нижчим від неї. Не погоджуйся на жодні компроміси з цього приводу. Наприклад, якщо ти вирішиш, що завжди будеш мати дві тисячі доларів у банку і за жодних обставин не дозволиш, аби твій баланс опустився нижче від цієї цифри, це змусить тебе рити землю, аби будь-що заробити грошей, як тільки ти будеш наближатися до свого ліміту. Чи якщо вирішиш, що завжди віддаватимеш десять відсотків заробленого на благодійність, і не важливо, на яку саме. Визнач нижню межу, припини шалену боротьбу, змінивши своє мислення, і заробляй та отримуй свої гроші.

УЯВИ СЕБЕ З ГРОШИМА, А ТАКОЖ З ОСОБЛИВИМИ РЕЧАМИ ЧИ ПОДІЯМИ, ЯКІ ПРИНЕСУТЬ ТОБІ ЦІ ГРОШІ

Як я казала, гроші самі собою нічого не означають. Ми пов’язуємо з ними багато речей, і це надає їм особливого значення й надихає нас прагнути їх. Гроші змушують нас непокоїтися, аби ми намагалися їх отримати. Напиши мантру, щоби мати стільки грошей, скільки хочеш.

Я бачу, як я заробив 150 тисяч доларів до 31 грудня, працюючи бухгалтером і обслуговуючи 30 нових клієнтів на найвищому рівні. Я такий вдячний за ці гроші, адже тепер я матиму змогу повезти свою сім’ю на Балі, зробити ремонт у кухні і пожертвувати якусь суму на будівництво школи в Кенії. Я бачу себе в джунглях із дітьми та дружиною. Ми зупинилися в моєму улюбленому готелі в Убуді. Я почуваюся таким щасливим, що можу дати своїм дітям незвичайні враження, які вони пам’ятатимуть усе своє життя, а також радію, бо моя дружина задоволена. Я також бачу кухню і розумію, якою щасливою стала моя дружина, коли нарешті її дочекалася. Я бачу обличчя кенійських дітей, які пишуть по дошці крейдою у школі, на яку я давав гроші. Я відчуваю неймовірну радість через те, що можу змінити щось на краще у їхньому житті. Я такий вдячний за ці 150 тисяч, які я зароблю до 31 грудня. Я бачу чудових клієнтів, з якими працюватиму, і вони дуже щасливі, коли платять мені по сто баксів за годину моїх послуг. Ці гроші мої, вони зараз якраз у дорозі до мене, я бачу їх на своєму банківському рахунку, і я такий вдячний за них.

Напиши мантру, яка змусить тебе почуватися непереможним, читай її знову і знову щодня, дивися на неї і захворій нею. Я знаю, це звучить не дуже цікаво, але зроби так, бо це, повір мені, таки дієво. Нечіткі та неправильні цілі — найлегший шлях до того, щоби жити нудно. Якщо ти хочеш зробити добрий пас під час гри, ти маєш точно знати, куди цілитися. І захоплюйся цим процесом до неможливості.

ДІЙ ЗАВЗЯТО І СТРІМКО

Докладай усіх можливих зусиль, аби заробляти більше і творити нове життя. Якщо в тебе є власний бізнес, подумай, які нові програми ти міг би запропонувати чи які додаткові товари міг би продавати. Ти можеш підвищити ціни? Чи правильніше використовувати свій час? Знайти кращих клієнтів? Продати більше товару, ніж маєш зараз? Можеш знайти додаткову роботу? Якщо ти працюєш іще десь, попроси вищу посаду чи пошукай нове місце праці, де платять більше. Слухай усіх навколо по-новому. Чи є якась краще оплачувана пропозиція, якої ти раніше не помічав? Чи є посада, яку ти можеш сам створити або запропонувати, щоби досягти бажаного рівня доходу? Продовжуй робити все чесно, щоби притягнути до себе гроші, а тоді довірся Всесвіту і чекай, що щось несподіване постукає у твої двері: неочікувана спадщина; чи хтось, імовірно, захоче заплатити за твій експертний висновок; чи з’явиться неймовірна ідея, яку ти зазвичай просто відкинув би; чи раптом почуєш розмову між двома людьми, які шукають когось, хто допоміг би їм облаштувати нові офісні приміщення. Чекай на нові можливості та людей, які з’являться у твоєму житті. Але це може статися не у звичному для тебе місці. Зараз ти накульгуючи йдеш у нову реальність — і це не твоя справа, як усе відбудеться. Ти маєш запитати себе, чого ти хочеш і чого чекаєш, а тоді активно діяти.

Коли неочікувані гроші, нова робота чи важливий клієнт приходять у твоє життя, це неодмінно узгоджено з Усесвітом. Це може трапитися одразу, або ж для цього знадобляться роки. Твій обов’язок — зробити все, що ти можеш, аби розпізнати правильні речі й непохитно вірити в те, що Всесвіт скеровує це до тебе і все станеться у правильний час.

ОТРИМАЙ НАСТАВНИКА

Оточи себе людьми, які знають більше за тебе. Читай про них, навчайся в них, спілкуйся з ними і найми їх. Знайди найкращого психоаналітика чи наставника, прочитай книжку чи запишися на семінар, бо тільки тоді, коли студент готовий, з’являється учитель. Зверни увагу на те, хто і що потрапляє у твоє поле зору, і дізнайся якомога більше про цих людей.

Люби себе

І ти будеш мати все це.

Розділ 25. Пам’ятай про поступки

Йди на поступки, коли потрібно. Скажи «так» життю — і ти побачиш, що воно одразу почне працювати на тебе, а не проти тебе.

Екхарт Толле,[53] письменник, медіум, первосвященик для живущих

Уяви, що одного чудового дня ти сидиш біля вікна і дивишся на сад. Ти бачиш, як птахи, бджоли та метелики весело літають навколо, і раптом помічаєш найкрасивішого у світі метелика. Його вишукані бірюзові крила змушують твоє серце шалено битися, його легкий політ спонукає твою душу співати, а його перетворення з мокрого черв’яка на крилатого красеня неймовірно тебе надихає. І якоїсь миті ти несподівано схоплюєшся, вражений і ошалілий від нестримного бажання: він повинен бути моїм, моїм, моїм! Ти мчиш у комору, хапаєш сачок, вибігаєш на вулицю, навшпиньки наближаєшся до тюльпанів, переслідуючи свою здобич, усі твої відчуття насторожі, ти зосереджений, рішучий, упертий, ти розмахуєш сачком над головою, коли ловиш метелика по саду. Ти бігаєш за ним довгими годинами, але тобі вдається лише відлякати його, а не спіймати. Врешті ти припиняєш свої відчайдушні спроби, розслабляєшся, вільно дихаєш, довіряєш своє бажання волі Всесвіту — і тоді твій омріяний метелик спокійно сідає тобі на носа.

Коли ми чогось прагнемо і невтомно задля цього працюємо, то неодмінно це отримаємо. Однак якоїсь миті ми маємо довіритися Всесвіту. Це не означає, що ми повинні від чогось відмовитися чи припинити будь-які дії. Я кажу про те, щоби дати можливість енергії зайти в наше життя і створити простір для того, чого ми очікуємо. Я кажу про те, щоби «дозволити», а не «змушувати». Я кажу про те, щоби звільнитися і довіритися цьому, якщо воно узгоджується з нашими життєвими цілями, — і це повернеться до нас (або ж навіть щось краще зайде в наше життя). Я кажу про те, що потрібно довіритися Всесвіту і робити свою справу, поки ти віриш, що твої найбільші мрії здійсняться.

Твоя віра у Всесвіт має бути сильнішою, ніж твій страх не отримати того, що ти хочеш.

Це те саме, що найняти когось прибирати будинок, аби ти сфокусувався на іншій роботі й отримував від неї задоволення. Ти детально пояснюєш робітникам, чого від них очікуєш, показуєш їм, де лежить віник, погрожуєш, що вони помруть страшною смертю, якщо поб’ють глиняні горнятка, які зробила твоя сестра, але ти довіряєш їм цю роботу. Якщо ти постійно наглядаєш за ними і видираєш ганчірку з їхніх рук — е ні, це я сам зроблю! — то вони ніколи не закінчать своєї роботи, а ти будеш обуреним, як так могло статися, і більше ніколи не скористаєшся їхніми послугами.

Поступка — це коли ти довіряєш якусь справу Всесвіту.

Часто трапляється так, що, попри свої найкращі наміри і старанну роботу, ми намагаємося контролювати обставини й не можемо позбутися своїх обмежувальних переконань і старих моделей поведінки. Ми думаємо, що нам потрібно напружуватися і контролювати ситуацію (думки, що їх спричиняє страх) замість того, щоби повірити, подякувати і дозволити Всесвіту все владнати (думки, які ґрунтуються на любові). Коротше кажучи, ми думаємо, що можемо робити все краще, ніж Усесвіт.

Уяви, що тебе запросили на вечірку. Всі захоплено чекають на неї і впевнені, що було б чудово, якби ти прийшов. Вони очікують веселощів, радості й щиро бажають тебе побачити, але в цьому немає жодного тиску. Вони знають: якщо ти прийдеш, то все буде чудово, якщо ж не прийдеш, вони однаково повеселяться. Вечірка відбудеться. Вони вірять у це. І це правда.

А зараз уяви, що хтось іще запросив тебе на іншу вечірку. Ця людина вимагає, щоби ти неодмінно прийшов, діє так, наче свято без тебе не відбудеться, і нагадує, що вони ж приходили до тебе минулого разу, тож і ти маєш прийти до них. Це плаксиві маніпулятивні люди, які люблять усе контролювати, ще й великі зануди. Вони знають, що можуть організувати чудову вечірку, і дійсно вірять у це, але вони вирішили, що все залежить від тебе.

Отож, усі ці люди роблять одне й те саме, готуючись до вечірки: прикрашають будинки, купують тарілки для сиру, привозять напої, замовляють крижані скульптури. Але одна компанія значно впертіше демонструє, що вона хоче, аби ти прийшов, а інша зовсім на тебе не тисне. Уміння йти на поступки не стосується того, що ти робиш, а того, ким ти є, коли ти це робиш.

Твоє життя — це твоя вечірка. І ти сам обираєш, як запрошувати в нього людей, події та інші речі.

Якщо ти залишився без грошей, то я не кажу, що ти маєш тяжко працювати до смерті, щоби звести кінці з кінцями, і безкінечно лити сльози. Я кажу про те, що кожен день потрібно зустрічати з позитивним настроєм, робити все якомога краще, святкувати, якщо випадає така нагода, і неухильно працювати, вдячно очікуючи і вірячи, що Всесвіт пошле тобі нову, вигіднішу пропозицію.

Якщо ти самотній, то я не кажу тобі впадати у відчай, бо ти не можеш зустріти хорошої людини, чи змушувати себе ходити на мільйон побачень. Я кажу, аби ти продовжував бажати цього, непохитно вірив у це, розчісував волосся, чистив зуби, частіше виходив із дому, фліртував, радів і був вдячним, адже не тільки людина, яку ти шукаєш, теж тебе шукає, а сам Усесвіт задумав вас звести.

Сумнів — це опір, віра — це поступка. Хвилювання — це опір, радість — це поступка. Контроль — це опір, дозвіл — це поступка. Насмішка — це опір, віра — це поступка.

Енергія мусить кудись текти, інакше вона застоюється.

Поступаючись, ти потрапляєш у потік.

Поступка не тільки створює простір для твоїх бажань, а й дає можливість хорошим подіям та речам, які зараз перебувають десь поза твоєю свідомістю (так звані дива), зайти у твоє життя.

Як я згадувала раніше, коли ти рухаєшся в нове чудове життя, якого в тебе раніше ніколи не було, ти не можеш знати, як туди дістатися, адже це нова територія, а ти здатен робити тільки те, що вже знаєш. Тож залишайся відкритим до всього нового. Також ти маєш збагнути, що ти можеш не знати точно, якою буде твоя нова реальність, позаяк ти ніколи її не бачив. Ти здатен уявити тільки те, що тобі вже відомо, тому твого чудового нового життя може просто не існувати в твоїй уяві. Але вперто тримаючись лише того, що ти чітко намалював в уяві, і не відступаючи ні на крок, ти ризикуєш втратити все, чого шукаєш. Інколи твоя нова реальність буде такою, як ти її уявляв, а інколи — зовсім іншою (може, навіть кращою).

Ось іще кілька порад:

• Чітко уяви, що ти хочеш мати.

• Побач це, відчуй, скуштуй, закохайся в це, повір, що це вже тут.

• Виріши, що ти будеш мати це.

• Поінформуй Всесвіт про свої наміри, поводячись та думаючи так, наче ти вже це маєш.

• Займайся медитацією, поєднай свою інтуїцію і Джерело Енергії.

• Роби завзяті, радісні і пристрасні речі.

• Будь вдячним, що це твоє, що це вже тут.

• Дихай: вдихай і видихай.

Коли ти віриш, що все, чого ти хочеш, уже існує, ти можеш іти на поступки.

Поступка — це вільне падіння у невідоме і віра в те, що Всесвіт тебе підхопить. Але цього не відбудеться, якщо чогось не вистачає чи якщо немає довіри. Не бійся віддати все, що в тебе є, дозволь собі зробити це заради реальних речей, не втрачай віри, будь вдячним і чекай. І поки ти так робиш…

Люби себе

І Головна Жила наділить тебе своєю магією.

Розділ 26. Результат, а не кількість

Бог не буде демонструвати своєї роботи боягузам.

Ральф Волдо Емерсон, безстрашний письменник і поет, професійний трудяга і діяч

Одна з моїх подруг має на внутрішньому боці передпліччя татуювання — коротку фразу «Ще б пак!», яке вона зробила з поваги до того факту, що насправді всі наші найбільші клопоти скороминущі. «Страх — це теж вибір!», «Я приваблива!», «Не переймайся, будь щасливою!» І щоразу, коли вона махає рукою, вітаючись із кимось, чи піднімає руку, аби поголити пахви, вона згадує, що її завжди очікує щось неймовірне.

Ти сам знаєш безліч банальних прикладів, про які я тобі розповідаю, ти чув про них чи думав уже мільйон разів, але коли вони нарешті доходять до тебе, коли ти їх врешті розумієш, раптом вони тебе шокують.

Осяяння — це інтуїтивне розуміння чогось, що ти вже знаєш.

Як тільки ти збагнеш це, то одразу можеш використовувати його, щоби змінити своє життя.

Питаннячко на мільйон доларів: але чи змінимо ми щось?

Люди марнують роки, ведучи безконечні розмови та переливаючи з пустого в порожнє усі ці «слід», «міг би», «якби ж то», відвідують заняття, записуються на семінари… Але вони ставлять на собі хрест іще до того, як починають навчатися усіх цих технік самодопомоги. Ще перед тим, як ЗРОБЛЯТЬ хоч щось.

Статистика каже, що лише п’яти відсоткам людей, які записалися кудись, подобається курс чи семінар і вони хоч якось використовують його надалі. І йдеться про надзвичайно дорогі заходи, а не лише, наприклад, про курс, як розпоряджатися грошима, який проводять у найближчому до твого дому коледжі. І це тому, що багато людей, які справді хочуть змін, готові вкладати в це час і гроші, але вони не готові до того, що їм доведеться докладати зусиль. І вони не роблять нічого, щоби це сталося. Тобто це означає, що вони не так уже й сильно цього хочуть, як кажуть.

«Я намагався» — це те саме, якби бідняк сказав: «Я їм усім показав, як це робиться».

Успішні люди знають, що мають докладати зусиль, якщо й надалі хочуть залишатися успішними. Вони не стоять на місці і не задовольняються тим, що здобули, а продовжують рухатися вперед через кожне нове випробування. М’яз, який має показати, на що вони здатні, такий самий, як і всі інші, тож його слід постійно використовувати, аби він не атрофувався. Якщо в тебе колись був раптовий успіх і ти почувався на коні, а потім раптом приземлився і чекаєш, коли ж тебе знову поглине потік захоплення, ти ризикуєш втратити свій натренований м’яз і повернутися до стану хирляка.

Продовжуй рухатися, розвиватися, продовжуй долати перешкоди й еволюціонувати. Коли ти досягаєш чогось на одному рівні, то переходиш на інший і робиш наступний крок угору. Коли ти розвиваєшся, ти вивчаєш щось нове, а це загалом означає, що тобі знову буде некомфортно. Адже якщо переходиш на інший рівень, на якому ніколи не був, ти опиняєшся перед новими випробуваннями. Будь готовим продовжувати рухатися через ці перешкоди, не зіщулюйся й не втікай у свою зону комфорту, бо вона від’єднує тебе успішного від тебе неуспішного.

Новий рівень, новий азарт

Усе життя — це або рух уперед і розвиток, або втеча назад і згасання. Якщо ти хочеш розвиватися, то маєш долати перешкоди, а не втікати від них. Перешкоди і випробування — це агенти зростання. Ніхто не може стати великим чи головним, якщо не зазирне труднощам у вічі. Народження людини тривале та болюче. Але це також велике диво. Якщо ти прагнеш нового життя, про яке ти говориш, то маєш працювати, а не лише вчитися, постійно його обговорювати чи бажати.

Нещодавно в мене був знак, який змусив мене прокинутися, і я хочу поділитися з тобою надіями, що надихнуть тебе взятися за роботу й не втрачати віри попри все. Зараз я фактично не живу ніде постійно, тобто можна сказати, що я живу скрізь. Я відірвалася від дому два роки тому й відтоді постійно вивчаю світ. Я завжди любила подорожувати, і все, що мені потрібно, аби провадити свій бізнес, — це комп’ютер, хороший інтернет, можливість відповідати на телефонні дзвінки і сандвіч. Тож я вирішила покласти всі свої речі на зберігання в комірку і вирушити в дорогу. Я розглядала це як шанс прожити своє життя на власний розсуд, стати професіоналом, пройти весь світ, дізнатися, скількома мовами я буду здатна сказати: «Чи не можете ви наглянути за моїми речами, поки я сходжу в туалет?»

Моя основна мета зараз — удосконалення вміння поступатися. Я хочу мати непохитну віру в те, чого я ще не бачила. Я хочу почуватися безпечно, довіряючи Всесвіту, який стає моєю другою природою, і просто стрибнути в порожнечу на кінчиках пальців і з пелюстками ромашок на шляху, граційно та легко. Особливо зараз, коли я подорожую світом, гордовито проповідуючи, як приймати рішення тут і нічого не робити там.

Я також дуже хотіла б отримати якісні результати своєї великої праці.

Поступка часто починає діяти саме тоді, коли мені потрібно вирішити, куди я поїду далі чи де ночуватиму, коли туди доберуся. І ось як я дію: з’єднуюся з потоком енергії і довіряюся Всесвіту, а він завжди приводить мене у правильний час у правильне місце, яке, і я дуже рада це повідомити, не може засмутити. Після того як я послухалася свого раптового дивного імпульсу відвідати Токіо (місто, до якого в мене був нульовий інтерес), я не тільки закохалася в нього, а й натрапила на ідеальні вмебльовані апартаменти для оренди, коли вирішила, що хочу тут трохи пожити. Так само раптово мені надійшло запрошення пожити в прекрасному готелі в іспанській провінції з моїми хорошими друзями, дуже неочікувано і без будь-яких прохань, коли я марно намагалася придумати, куди ж їхати далі. Я не припиняю шукати своє покликання знову й знову. І часом зовсім випадково, коли переходжу дорогу десь у віддаленому куточку світу, мені раптом допомагають. Так сталося на Балі, і це щоразу мене дивує і вражає. Ти теж зараз тут, у маленькому віддаленому рибацькому селі, одягнений у саронг[54] і з кучерявим волоссям, десь посеред невідомого місця в Індонезії?

Хоча туристичний агент, з яким я співпрацювала, довела, що вона найкраща і знає точно, що робить, я все-таки трохи нервувала через свою останню поїздку. Адже цього разу я попросила її: «Просто відправ мене кудись, де прохолодно і де зі мною трапиться щось чудове, розумієш? Дякую». Мені потрібно було приземлитися в правильному місці, щоби дописати цю книжку. У мене був тільки місяць до моменту, коли я мала надіслати її видавцю, а дописати ще залишалося, гм, чимало, тож я була трохи стривожена всіма тими «куди», «що» і «як». У той час я була в Токіо і планувала полетіти звідти в Лос-Анджелес, щоби зустрітися зі своїм клієнтом, а потім поїхати машиною на захід і вирішити питання про оренду казкового, повністю умебльованого й залитого сонцем будинку з неймовірним виглядом із вікна, де я змогла б легко зосередитися і плідно попрацювати. Я уявляла, що буду оточена природою, яка надихатиме мене на великі звершення, але й перебуватиму доволі близько до міста, де живуть мої друзі, щоби не почуватися самотньою, як часто трапляється з мандрівними письменниками, котрі, відтак, починають через це пиячити (я ж у такому випадку заглиблююся у всілякі провальні експерименти на кшталт обрізання волосся). Якби там іще були тварини, мені до компанії, то я була б на вершині блаженства, але цього ми не обговорювали.

Десь за два тижні до того, як я мала їхати, почала шукати в інтернеті будинки для оренди. Переглянула пропозиції в кожному штаті на захід від Колорадо, але все, що мені пасувало б, уже було зайняте. Я запитувала про житло всіх, кого знала чи не знала, розсилала електронні листи, писала повідомлення у «Фейсбуці», «Твіттері», відправляла повідомлення, але знову безрезультатно. Завжди залишався варіант із готелем, але я ж хотіла пожити в будинку і вже навіть почала панікувати через те, що зволікала до останнього моменту. У мене ж була важлива справа — моя книжка! Мені були потрібні натхнення і висока частота! Я хотіла підводити погляд від столу і милуватися горами, океаном чи пагорбами! Якщо ж нічого не знайду найближчим часом, то спостерігатиму крізь вікно спальні, у якій я виросла, як моя мама у своїх кімнатних капцях підмітає на подвір’ї доріжку.

Я вже навіть почала думати, що цього разу мені не пощастило. Замість того, щоби не втрачати віри у Всесвіт і радісно чекати на те, як з’явиться будинок моєї мрії, я знизала плечима, мовляв, ну що вдієш, і почала розмірковувати, що ж я можу отримати. Чому я плачу? Я дуже щаслива, що можу пожити у мами. Я люблю її. До того ж вона годуватиме мене лазаньєю, поки я писатиму. І аж потім я усвідомила, що насправді роблю. Якою ж лицемірною я була, якщо так злякалася і почала мислити примітивно, на низьких частотах, про місце, де писатиму свою книжку про те, як не боятися, як не мислити примітивно і як жити на високій частоті!

Ти не повинен втрачати віри. Ніколи. Навіть тоді, коли ти в добрячій халепі.

Отож, за сорок чотири години до того, як мала вилетіти з Токіо, я спокійно сіла за стіл і зосередилася на своєму ідеальному палаці для написання книжки. Уявила широкий простір, на якому він має бути розташований, з кімнатами із розкішними диванами, з великою світлою кухнею, наповнений сонячними променями, які потрапляють через його великі вікна. Я відчула його інтуїтивно, повірила, що він реальний, провела будівельні й оздоблювальні роботи, пережила захоплення та висловила подяку за те, що він дійсно існує і що він уже на шляху до мене. Потім я розіслала купу електронних повідомлень, запитуючи, чи хтось щось знає про місце, де я могла б писати свою книжку, а далі довірилася Всесвіту й пішла в ресторан, щоби відсвяткувати появу раю для письменниці. Я замовила велику порцію суші, а коли повернулася додому, то на мене вже чекав лист від друга, який знав людей, котрі мали такий будинок і де вже можна було оселитися.

Тож тепер я радісно повідомляю, що пишу цю книжку у великому, розкішному, світлому чудовому будинку з великими вікнами і прекрасними краєвидами довкола, що розташований за годину їзди від Сан-Франциско, де жили п’ятеро моїх друзів із коледжу. Будинок стоїть на пагорбі на семи гектарах оброблюваної землі, і я можу тут залишатися, скільки хочу, аж поки мені набридне піклуватися про коня та двох кіз хазяїв.

До дідька! Це таки працює.

Отож, як серйозно ти ставишся до вирішення проблеми? Ти можеш зробити великий крок у своєму житті просто зараз. Ти можеш змінити всю свою реальність за секунду, якщо ти дуже цього хочеш. Ти можеш значно збільшити свої доходи, чи схуднути на п’ять кілограмів, чи почати прокидатися в гарному настрої і захоплюватися своїм життям замість того, щоби ледве зводити кінці з кінцями. Якого рівня досконалості ти б не прагнув, він доступний тобі просто зараз.

Ти лише повинен вирішити, що це мусить трапитися, взаємодіяти зі своїм життям і дозволити Всесвіту працювати на тебе.

Ось, підбиваючи підсумки, нагадую кілька кроків, які ти маєш врешті зробити:

1. ПОПРОЩАЙСЯ ЗІ СВОЇМИ ПОГАНИМИ ЗВИЧКАМИ

Успішні люди мають хороші звички, неуспішні — звички лузерів. Адже твої звички — це речі, які ти робиш автоматично, не думаючи, і вони допомагають визначити, хто ти є. Якщо в тебе є звичка рано прокидатися і працювати, то ти у формі; якщо в тебе є звичка ніколи не робити того, що говориш, — ти ненадійна людина; якщо в тебе є звичка ходити на масаж тричі на тиждень, то ти знахабнів.

Звертай увагу на ті сфери життя, якими ти не задоволений, подумай, які звички погіршують тобі життя, і заміни їх на інші, кращі. Сформуй звички успішної людини: звичку керувати своїм часом, звичку приймати рішення, позитивно мислити, вести здоровий спосіб життя, підтримувати гарні стосунки, працювати тощо. Подумай, яка поведінка внесе найбільше позитивних змін у твоє життя (і, можливо, навіть зміни, яких ти не можеш уявити, стануть реальними), та перетвори її на звичку.

Як сформувати звичку? Просто виріши. Зроби її частиною свого повсякденного життя. Зроби її обов’язковою і не думай багато про це, дій так, ніби йдеться про те, щоби почистити зуби чи прокинутися зранку. Склади графік. Працюй над відкриттям своїх підсвідомих переконань і перепиши свою історію. І якщо ти намагаєшся знову й знову змінити щось власними силами, але тобі не вдається, попроси про допомогу. Найми психотерапевта, наставника, особистого тренера, скажи подрузі, аби написала фарбами «Я — лінива товстуха» на стіні твого будинку, якщо ти не можеш змусити себе ходити у спортзал п’ять разів на тиждень. Яких зусиль це не потребувало б, почни розвивати хороші звички — і ти станеш успішним.

2. ДИХАЙ СЕРЕД ЛЮДЕЙ

Твоя сила супергероя, наприклад, зв’язок із Джерелом Енергії, доступна для тебе 24 години на добу і сім днів на тиждень, а не лише тоді, коли ти сидиш схрестивши ноги в халаті і займаєшся медитацією. Як тільки твій мозок звикне мовчати і ти повернешся до Джерела Енергії, можеш почати робити це будь-якої миті.

Головна думка того, що ти прочитав у цій книжці, — ти маєш використовувати ці знання, не робити перерви й не повертатися до свого колишнього життя, залишивши все, що ти прочитав, на дивані, де саме ти й читав. Ти хочеш, щоб усі ці міркування про зняття стресу, цінування життя, відчуття радості, покращення настрою, з’єднання з Джерелом, провокування себе до дій були з тобою увесь день? Найкращий спосіб зробити це — просто дихати.

Коли ти затиснений у дорожньому заторі, на тебе накричав твій бос, коли ти незатишно почуваєшся на якійсь вечірці, бродиш по офісу, лежиш на пляжі, намагаєшся згадати, як дістатися до будинку своєї сестри, глибоко дихай, очисти свій розум, послухай своє тіло, відчуй себе в цю мить і з’єднайся з Джерелом Енергії.

Що більше звичок ти розвинеш протягом дня, то більше позитивних змін у своєму житті побачиш, як емоційних, так і фізичних. До того ж тобі буде легше впоратися з наступним невихованим дурнем, який вирішить покричати в телефон, поки обідає поряд із тобою в ресторані.

3. ВИСИ ВИСОКО

Спілкуйся з людьми, які активні, які змусять тебе почуватися великим лузером, якщо ти також не будеш активним. Я, очевидно, маю наголосити на цьому ще більше. Люди, якими ти себе оточуєш, дуже впливають на те, як ти бачиш свій світ і як високо ставиш власну планку. Якщо ти спілкуєшся з людьми, котрі постійно скиглять, що вони втомлені й бідні, та переживають через своє скрутне фінансове становище, ти будеш почуватися героєм уже за те, що встав уранці з ліжка. Спілкуйся з людьми, які мають мету, які зустрічають усі випробування зі словами «відійди, слабак», які ходять на побачення з відомими особами, які заробляють стільки, скільки хочуть заробляти (чи працюють у цьому напрямку), які їздять у відпустку туди, куди вони хочуть поїхати, — і ти побачиш, що це не тільки можливо для тебе, а й матимеш більший стимул їх наслідувати.

4. ПОСТАВ ЧЕСНІ ЦІЛІ

Не думай, що ти раптом зможеш пробігти п’ятнадцять кілометрів, коли ти все ще вважаєш, що прогулянка до піцерії за рогом твого будинку варта добового фізичного навантаження. Почни бігати півтора кілометра на день і щоразу додавай стільки, скільки можеш. Дисципліна — це теж м’яз. Ти повинен нарощувати його на правильній швидкості. Якщо ти відкусиш більше, ніж можеш проковтнути на початку трапези, то дуже ймовірно, що нічого не доїси і залишиш тарілку повною. Став перед собою чесні цілі, щоби вийти зі своєї зони комфорту, і почни будувати нове життя з цього місця.

5. ЧИТАЙ СВІЙ МАНІФЕСТ

Запиши свої цілі і своє бачення ідеального життя, не забувши про найменші дрібниці: де ти живеш, із ким ти живеш, де ти відпочиваєш, хто тебе оточує, скільки грошей ти заробляєш, як ти їх заробляєш і як повертаєш їх світові, що ти одягаєш і т. ін. Напиши цей текст так душевно, щоби ти сам не міг читати його без сліз, щоби ти ридав і відкладав його вбік після кожного прочитаного речення. Читай його собі перед сном і щодня одразу після пробудження. Я не жартую. Стань одержимим ним. Думай про те, як ти змінюєш своє життя, ким ти стаєш, і вір у запаморочливі мрії якомога сильніше. Що більше ти зосереджуєшся на тому, ким ти стаєш, і що емоційніше до цього ставишся, то швидше станеш тим, ким хочеш.

6. ЗАПЛАТИ ЗА ДОПОМОГУ ВЖЕ СЬОГОДНІ

Знайти психотерапевта чи наставника — це, можливо, найшвидший і найпростіший спосіб досягти великих результатів за найменший проміжок часу. Я кажу це не тільки тому, що я психотерапевт і бачила, як мої клієнти робили неможливі речі. Я також кажу це, бо я сама ходила до психотерапевта й радилася з приводу кожного кроку у своєму житті і знаю, як радикально змінився мій світ. Подумай про це, адже професійні спортсмени працюють із тренерами впродовж усієї своєї кар’єри. Вони не вирішують одного разу, мовляв, я заробив вісім мільйонів баксів, ко´паючи м’яча протягом року, тож зможу це прекрасно робити і сам. Вони продовжують працювати з тренером, і тому залишаються на вершині свого рівня й розвиваються далі. Що змушує тебе думати, що ти можеш усе зробити сам (особливо якщо вже минула більша частина твого життя і ти не довів протилежного)?

7. ЗАЛУЧАЙ СВОЄ ТІЛО

Твій розум буде йти туди, куди його поведе тіло. Якщо ти в пригніченому настрої, пам’ятай, що потрібно вирівнятися і мати гарний вигляд, тоді твій настрій автоматично покращиться. А коли ти у формі і маєш тонни енергії, то почуваєшся так, ніби можеш гори зрушити. Якщо ти хочеш налагодити своє життя, припинити лінуватися. Змусь свою кров текти швидше, споживай їжу, яка тобі подобається, дихай глибше. Використовуй свій розум, тіло, душу, все разом, аби всі ці речі сталися у твоєму житті.

ОПЦІЯ НАЙВИЩОЇ СКЛАДНОСТІ ДЛЯ ТІЛА. Гаразд, вона звучить дуже дивно. І, можливо, тобі нічого не вдасться, але я все ж стверджую, що воно працює. Якщо ти все-таки вперто вирішив стати успішним, хочеш бути рішучим і в гарній формі, бий себе в груди та гамсель повітря кулаком увесь той час, поки будеш повторювати свої твердження. Кричи щось на зразок: «Я могутній! Я впевнений! Всесвіт мене захищає! І я покажу, хто я насправді!» Чи щось схоже. Залучай своє тіло та підкріплюй слова фізичними діями, і тоді твої твердження матимуть більшу силу. Розум і тіло значно могутніші разом, аніж поодинці.

8. ВИКОРИСТОВУЙ СВОЮ ТАЄМНУ ЗБРОЮ

Сформуй список пісень, які допомагають тобі триматися у формі, слухай мотиваційні записи, оточи себе фотографіями людей, які думають, що ти — класний чувак, купуй одяг, який змушує тебе почуватися сексуальним і гарним, танцюй, кричи, бий себе в груди, бігай, слухаючи саундтрек до фільму «Роккі». Подумай, що ще може змусити тебе почуватися таким сильним, що ти можеш підняти цілого коня над головою, і зробити це не один раз, а постійно. Хлопче, ти збираєшся отримати золото, ти повинен залишатися в Зоні.

9. ЛЮБИ СЕБЕ

Із хваткою майстра кунг-фу.

Розділ 27. Усміхнися мені, Скотті!

У світі немає нічого неможливого. Світ сам каже: «Я можливий».

Одрі Хепберн,[55] акторка, кумир, майстриня слова

Моя бабуся по материнській лінії прожила сто років. Вона походила з сім’ї справжніх американців, як вони самі себе називали: манірна, замкнута, могла уникати суперечок настільки вміло, наскільки влучно стріляє пілот F-16.[56] Вона завжди мала однаковий вигляд: замотана у кардиган, який скріпляла зверху старовинною брошкою, завжди користувалася рожевою помадою, а її яскраві карі очі світилися на обличчі, вкритому зморшками, яке немов промовляло «ох, дорогенькі» щоразу, коли вона сміялася.

За своє довге життя бабуся не раз бачила, як на світ з’являлися важливі досягнення людства: телефон, автомобіль, телебачення, літак, комп’ютер, інтернет і рок-н-рол.

Але тільки дві речі спантеличили її найбільше — висадження людини на Місяці, а ще автомат для газованої води в «Мак-Дональдсі». Вона стояла й дивилася на нього, відчуваючи страшний сум і недовіру, коли робітник ставив під носик апарата склянку — маленьку, середню чи велику, тиснув на кнопку та йшов геть, залишивши машину, аби вона наповнила посудину необхідною кількістю рідини. «Як апарат знає, коли зупинитися? — бабуся хитала головою, завмерши поряд. — Як він знає?!»

Відтоді як людство клонувало вівцю, бабця визнавала себе переможеною майже після кожного свого запитання.

Якось ми всією сім’єю пішли з нею на обід у ресторан, що був розташований на останньому поверсі гігантського готелю. Коли ми піднімалися ліфтом, хтось випадково натиснув кнопку поверху, на якому ми вже були в момент, коли двері зачинилися, що змусило двері ліфта відкритися знову. Думаючи, що ми проминули сорок п’ять поверхів за кілька секунд, наша мила маленька бабуся, коли вийшла з ліфта, прямувала коридором і, нервово поправляючи зачіску, бубоніла собі під ніс: «Чому б і ні?!»

Я хочу наголосити на тому, що потрібно заохотити себе вірити у свої мрії настільки ж сильно, як повірила ця маленька стара жінка в панчохах до колін і зручних туфлях на підборах, котра народилася 1903 року і прожила найдивовижніше століття з усіма його технологічними дивами.

Чим би ти не хотів займатися у своєму дорогоцінному житті — вигадувати жарти, грати рок-музику, почати бізнес, позбутися жиру на боках, відкривати дитячі будинки по всьому світі, знімати кіно, рятувати дельфінів, заробити мільйони чи жити в каньйоні й носити лише пов’язку на стегнах замість одягу, — повір, усе це можливе, усе це доступне для тебе і ти заслуговуєш усе це мати.

Чому б і ні?

Дозволь собі віднайти засоби (так, ідеться і про гроші) для того, щоби бути тим, ким ти є насправді, НЕЗВАЖАЮЧИ НА ТЕ, ЩО ХТОСЬ ІНШИЙ НЕ ДУМАЄ ЧИ НЕ ВІРИТЬ, ЩО ЦЕ МОЖЛИВО. Не відмовляй собі в можливості жити так, як ти хочеш, через те, що ти схвильований, чи недостатньо симпатичний, чи що тебе будуть засуджувати, чи що це дуже ризиковано. Чи, мовляв, кому це вигідно?! Нікому, звісно. Коли ти робиш у житті те, що тобі подобається, що тобі добре вдається та приносить щастя, це змушує тебе поглянути на інших людей і закричати: «Ось, дивіться на мене!!!» Ти ходиш усюди з таким сяючим обличчям, ніби з нього виходять сонячні промені. Це автоматично осяює світ навколо тебе. І це точно те, для чого ти перебуваєш у цьому світі: щоби принести своє неймовірне світло й осяювати все довкола. У світі, існування якого буквально залежить від світла.

Ти могутній. Тебе люблять. Ти оточений дивами.

Повір, по-справжньому повір: те, чого ти бажаєш, уже тут і доступне для тебе. Ти можеш усе це мати.

Люби себе

+1 до твоєї крутості

Список джерел

Ось список деяких книжок, які я читала, і людей, у яких я навчалася, поки відточувала свою власну крутість. Я згадую лише улюблені джерела (які наполегливо рекомендую тобі переглянути), але мій список постійно зростає.

Тож якщо ти хочеш отримувати всі останні рекомендації, які будуть охоплювати твої потреби, будь ласка, підпишися на www.JenSincero.com — і я триматиму тебе в курсі.

«Ask and It is Given: Learning to Manifest Your Desires» by Esther and Jerry Hicks

Це чудова книжка для початківця. Гарно написана і не дуже товста. Вона детально розповідає про Закон привабливості, а також про те, як запросити у своє життя все те, чого ти прагнеш. Ступінь дивацтва цього видання дуже високий: співавтором Естер Хікс стала пересічна домогосподарка, яка раптом почала спілкуватися з духом на ім’я Абрахам. Книжка і вся її робота — це якраз учення цього ж Абрахама. Хоча й не зрозуміло, хто він такий, але його інформація все ж цінна. КРІМ ТОГО, Естер зробила чудові записи тексту, хоча книжка чіткіша й відвертіша. Перша її половина — теорія, друга — практичні рекомендації.

«The Four Agreements: A Practical Guide to Personal Freedom» by Don Miguel Ruiz

Хороша, коротка книжка, що ґрунтується на мудрості, яку автор перебрав від своїх предків толтеків57. Загалом книжка розповідає про чотири речі, які ти маєш робити, щоби твоє життя було прекрасним: не грішити словами, не брати нічого близько до серця, не робити припущень і завжди намагатися зробити все якомога краще. Її таки варто прочитати, адже вона дає нам кілька дуже простих і важливих істин, які цілком змінять твоє життя на краще, якщо ти будеш їх дотримуватися. І вона справді матиме дуже гарний вигляд на твоєму журнальному столику.

«The Game of Life and How to Play It» by Florence Scovel Shinn

Ця книжка постійно посилається на Біблію та вчення Ісуса, але вона тобі сподобається, незважаючи на те, чи ти релігійна людина, позаяк у ній багато цінних духовних уроків і безліч історій про давні часи. Стиль письма дуже прозаїчний і типовий для бабусі, але я люблю простоту і те, як добре її історії ілюструють цю розповідь. Книжка коротка, однак лише тому, що авторка не відходить від теми, також вона доволі прямолінійна, і коли її читаєш, здається, що ти сидиш поряд із бабусею, яка хоче тобі пояснити, як у світі все відбувається.

«The Power of Now: A Guide to Spiritual Enlightenment» by Eckhart Tolle

Якщо ти новачок і нічого не знаєш про его (чи Глибокий Сон), однак дійсно хочеш швидко зрозуміти природу трансформацій, які відбуваються в теперішньому часі, то це твоя біблія.

Вона змусить тебе подивитися на світ з іншого боку і виконати велику роботу, допомагаючи тобі зрозуміти кілька простих, але глибоких теорій про реальність, час і перспективи. Це інша книжка, з якою пов’язують багато дивацтв: автор мав схильність до суїциду і вже був готовим щось собі заподіяти, та якось він прокинувся вранці з новими знаннями і відчув стан неймовірного щастя, а відтак два наступні роки він просидів у парку на лавці, постійно ворушачи губами (я не жартую). Потім він написав цю книжку.

«As a Man Thinketh» by James Allen

Ця книжка про силу думки і те, як її використовувати. Вона навчить тебе знаходити спільну мову зі світом. Тож якщо ти готовий до цього, то можеш створити собі найкраще життя, про яке тільки міг мріяти. А читати її потрібно знову і знову, аж поки ідеї автора стануть твоєю другою натурою, а сам процес читання — гарно проведеним часом.

«The Creative Habit: Learn It and Use It For Life» by Twyla Tharp

Написана професійним всесвітньовідомим хореографом Твайлою Тарп, ця книжка є одним із найкращих творів, які вчать нас зібратися і діяти організовано.

Як каже заголовок, вона про те, як створити хороші звички, що цілком змінять твоє життя на краще. У книжці багато історій і порад. Вона також вирізняється оригінальним свавільним стилем. Це одна з моїх улюблених книжок, бо вона мене трохи лякає.

«Losing My Virginity: How I’ve Survived, Had Fun and Made a Fortune Doing Business My Way» by Richard Branson

Це чудова річ — я проковтнула цю книжку за один раз. Річард Бренсон, засновник «Вірджин Рекордс» та «Вірджин Ейрлайнс», — божевільний і одне з найнатхненніших створінь на двох ногах, яке я знаю. У книжці він детально розповідає про своє життя з того часу, коли він відкрив маленький магазинчик звукозаписів, і до моменту, коли став одним із найуспішніших підприємців. Відомий тим, що має власний острів і літає на повітряній кулі над океаном. Я дуже хотіла б колись на якійсь вечірці з ним зустрітися.

ВАЖЛИВО: Я внесла до цього списку біографію Річарда Бренсона, бо це одна з моїх улюблених книжок, але згодиться будь-яка інша біографія чи автобіографія людини, котра тебе надихає. Я могла б додати до цього переліку ще сімдесят інших видань, але ти можеш не погодитися, що життя та досягнення, скажімо, Доллі Партон чи Елеонори Рузвельт, такі ж цікаві та натхненні, якими вони здалися мені. Я наполегливо раджу тобі знайти час і прочитати книжки про людей, які тебе захоплюють, адже це один із найкращих способів знайти натхнення і змінити своє життя.

«Practical Intuition» by Laura Day

Її називають провідним експертом з інтуїції. Лора Дей працює з кожним, хто звертається до неї по допомогу: із впливовими бізнесменами, хіпі, зірками, фінансовими аналітиками, домогосподарками. Її вважають королевою серед людей, які вміють доносити до людей інформацію про те, як розвинути свою інтуїцію, щоби приймати раціональніші рішення та створити собі справжнє життя. У цій книжці вона розкриває всі свої секрети і дає нам поради про те, як під’єднатися до нашого внутрішнього GPS за допомогою вправ та вивчення конкретних випадків.

«The Seven Spiritual Laws of Success: A Practical Guide to the Fulfillment of Your Dreams» by Deepak Chopra

Я не люблю багато читати для того, щоб отримати потрібну інформацію, і не люблю отримувати багато порад, що мені потрібно зробити, аби дістатися туди, куди я хочу. Старий добрий Діпак розбиває процес досягнення успіху на сім легких законів, які базуються на духовних принципах. Це одна з моїх улюблених книжок, я завжди її любила за маленький обсяг та важливі дієві поради. Вона дає глибоку духовну та потужну інформацію невеличкими шматочками і пояснює нам, як практикувати втілення цих ідей у щоденному житті та досягти того, чого ми хочемо.

«You Can Heal Your Life» by Louise Hay

Луїза Хей — сучасний першопроходець у сфері самодопомоги, яка вилікувала себе від раку, використовуючи свої прославлені принципи любові до себе, і яка зараз має власну імперію, зокрема й видавництво. Ця книжка — одна з моїх улюблених, вона СУПЕРкласна, хоча й сповнена деяких припущень і трохи сентиментальна. У ній ідеться зокрема про те, як усі наші рани та хвороби можуть змусити нас негативно мислити. Отож, якщо ти, наприклад, зламав ногу, ти можеш перевірити цю теорію і побачити, що все це стається тому, що ти боїшся рухатися вперед (чи щось таке, не цитуй цих моїх слів), тож спробуй вилікувати себе (так, як порадила Луїза). У мене є друг, який повністю одужав від чогось там (і це спантеличило всіх лікарів), просто прочитавши її книжку і дотримуючись усіх запропонованих там порад.

«Creating Money: Keys To Abundance» by Sanaya Roman and Duane Packer

Назва цієї книжки трохи неточна, позаяк вона не зовсім про гроші. Однак відколи люди почали хотіти багато заробляти, успіх часто пов’язують із грошима, але вони можуть досягнути більшого, ніж очікували, після прочитання цієї книжки, виконавши все, що там написано. І вона вчить нас не тільки, як заробляти гроші, а й дає поради щодо медитації, вивчення перепон, про те, як виявити енергію та працювати з нею, як зрозуміти все, що нас оточує, тощо. Коли ми докладаємо зусиль, щоби запросити гроші у своє життя, ми також запрошуємо багато інших хороших речей. Книжку легко читати, і якщо ти будеш виконувати кілька простих вправ, розроблених авторами, то позбудешся фальшивих понять, які глибоко засіли у твоїй голові.

Це чудова книжка для початківця, і її завжди потрібно мати під рукою, щоби згадати важливі поради, описані в ній.

«The Science Of Getting Rich» byWallace D. Wattles

Перше речення цієї книжки мене просто вразило. Коли я його прочитала, я відклала її і не торкалася кілька років. Там було написано: «Що б не казали на захист бідності, факт залишається фактом: неможливо жити повним і успішним життям, якщо ти не багатий». Що? Хіба це не грубо? Це образило мене до глибини душі, поки я не зрозуміла, що це насправді так, бо, гм, це стосувалося радше самовираження, а не грошей. «Багатий» просто означає, що ти маєш усе, що тобі потрібно, аби ділитися своїми дарунками зі всім світом і залишатися на найвищих частотах, поки ти це робиш, якого вигляду це не мало б. Зараз я легко рекомендую прочитати цю книжку і сама її перечитую знову й знову. Але ти повинен багато чого пропустити в ній, бо не все зрозумієш, якщо належиш до людей, котрі все ще намагаються вирішувати свої проблеми грошима.

«Think and Grow Rich» by Napoleon Hill

Це інший кандидат на звання «Найкраща книжка про усвідомлення багатства» і ще один приклад класики жанру.

Я забула згадати, що книжка Уоллеса Уотлса — це теж класика, але, агов, подивися лишень на ім’я автора. У будь-якому разі, Наполеон Хілл брав інтерв’ю в найуспішніших бізнесменів свого часу, щоби зібрати інформацію для цієї неймовірної книжки-інструкції. Я також читала її кілька разів. Автор не відволікається на інші теми, і тому ця книжка є прекрасним інструментом, щоби дати тобі копняка під зад.

Крім того, автор усю інформацію подає простими інструкціями, які дуже легко виконувати. Роби все, що він каже (дійсно виконуй все-все), і ти обов’язково досягнеш значних успіхів.

«Finding Your Own North Star: Claiming the Life You Were Meant to Live» by Martha Beck

Я бачила виступи Марти і прочитала багато її книжок, тож можу сказати, що дійсно люблю її голос — такий приємний, винятковий та живий. Ця книжка просто чудова, вона дійсно дасть тобі кілька хороших порад і поставить кілька чудових запитань, аби ти зрозумів, що шукаєш у житті. Вона з ентузіазмом аналізує те, що відбувається у твоїй голові, щоби прояснити все і привести тебе у правильне місце. Авторка вже багато років керує дуже успішним інститутом психоаналізу і є однією з моїх улюблених персон у цій галузі.

«Getting to I Do: The Secret to Doing Relationships Right» by Dr. Patricia Allen

Я майже впевнена, що зірвала обкладинку з цієї книжки перед тим як кудись її з собою узяла. Але, попри цей недоречний заголовок, у ній є кілька моментів, які допомагають нам розплющити очі на природу чоловіків та жінок і на те, як ми по-різному ставимося до стосунків. Написана для жінок людиною, яка проконсультувала тисячі пар, відновила їхні стосунки, зробила їх щасливими. У книжці також вміщено багато прикладів проникливості, порад про те, як знайти стосунки своєї мрії і зберегти їх. Незважаючи на всі позитивні речі, ти можеш натрапити в ній на моменти, з якими не погодишся (вона дуже сувора мати-християнка, коли говорить про секс), але там є багато цінної інформації. Книжка таки варта того, щоби її прочитали і чоловіки, і жінки.

«Loving What Is: Four Questions That Can Change Your Life» by Byron Katie

Прочитай цю книжку! Я вимагаю цього. Це святий Грааль для щастя у стосунках. Вона базується на тому, що Кейті називає «Роботою». Тобі просто необхідно поставити собі чотири простих, але важливих запитання. Майже десять сторінок цієї книжки — це своєрідна підготовка до Роботи, і кілька сотень сторінок — вивчення конкретних випадків. В основному це книжка-спостереження за діями Кейті, її магією, яку вона застосовує на різних людях — від тих, кого брутально зґвалтували, й до тих, хто втратив дітей чи хоче бути щасливим у шлюбі. Вона веде їх протягом усього процесу — і вони раптом знаходять мир та свободу. Ця книжка дійсно крута. Коли ти візьмеш її до рук, я рекомендую читати у зворотному порядку: спочатку історії про конкретні випадки, а потім про Роботу над собою. Спостерігаючи, як авторка робить це знову і знову, тобі буде значно легше досягти найкращих результатів, коли ти будеш намагатися застосувати це на собі.

«The Way of the Superior Man: A Spiritual Guide to Mastering the Challenges of Women, Work and Sexual Desire» by David Deida

Ця книжка написана для чоловіків, але жінки також мають її прочитати, якщо вони дійсно хочуть зрозуміти, хто такий чоловік і як він влаштований. Книжка чудова, просто неймовірна і так багато розповідає про протилежну стать, що після прочитання вона мене просто змусила поважати чоловіків іще більше. А хлопці, яким я пропонувала її прочитати, сказали, що вона дуже надихає. Книжка розповідає і пояснює найкращу версію чоловіка, нагадуючи нам, жінкам, чому ми так любимо чоловіків, і розказує чоловікам, якими насправді класними вони є чи можуть стати.

57

Індіанський народ, який створив розвинуту цивілізацію в Мексиці між X і ХІІ ст. н. е.

Подяка

Дякую кожному створінню на цій чудовій фермі, особливо конику Мак-Гі, Кізочці Номер Один і Кізочці Номер Два, за те, що вони стали мені хорошим товариством, витріщалися на мене і сміялися з мене, поки я писала цю книжку, а також довели мені, що я здатна на безумовну любов, годуючи їх через двері і збираючи їхні екскременти біля дивану. Ще хочу щиро подякувати своєму агентові Пітерові Стейнбергу за його важку працю, підтримку та дружбу. Величезне, повне сліз розчулення, неймовірне дякую Джині ді Ві за те, що вона рятувала мене своєю проникливістю, гумором, нещадною, але такою дорогою мені червоною ручкою, а також Алісі Фіорі і Біллу Кембеллу за їхню дружбу, безмежну щедрість, підтримку і чудовий папір. Дякую Дженніфер Казіус, Моніці Парселл і кожному у видавництві «Раннінг Пресс», Андерсу Педерсону, Крісталін Хоффман, Джулії Фахерті, моїй любій мамі, Майклу Фловерсу, Кетрін Девер та Всесвіту за безкінечну незвичайність.

Примітки

1

Американський священик Церкви нового мислення, письменник і засновник Міжнародного духовного центру «Агапе» (грец. «любов») (Каліфорнія). (Тут і далі примітки перекл.)

2

Мексиканський пиріжок із кукурудзяного борошна з начинкою із м’яса, помідорів, сиру та листків салату. Є поширеним фаст-фудом у США.

3

Пристрій для куріння марихуани (від тайського — «бамбукова трубка»).

4

Учасниця танцювальної групи підтримки спортивної команди.

5

Анаїс Нін (1903—1977) — американська та французька письменниця, відома своїми еротичними романами та щоденником, який вона вела понад 60 років.

6

Дженні Хольцер (нар. 1950) — американська художниця, працює в напрямку неоконцептуалізму, відома демонстрацією своїх робіт і виступами в місцях загального користування, є послідовною феміністкою.

7

Додаткова гра у спорті для виявлення переможця, якщо учасники набрали однакову кількість очок.

8

«Мейсіз» (англ. Macy’s) — одна з найбільших та найстаріших мереж роздрібної торгівлі у США.

9

Анімаційний телесеріал, який транслювали на американському кабельному каналі «Комеді Сентрал».

10

WASP (White Anglo-Saxon Protestant) — справжній американець, американська аристократія, американці англосаксонського та протестантського походження.

11

Об’єднання найстаріших привілейованих навчальних закладів на північному сході США.

12

Нікола Тесла (1856—1943) — американський винахідник і фізик сербського походження.

13

Гарт Брукс (нар. 1962) — американський виконавець кантрі-музики.

14

Андре Жід (1869—1951) — французький письменник, прозаїк, драматург та есеїст.

15

Курт Кобейн (1967—1994) — американський музикант і композитор, фронтмен гурту Nirvana.

16

Американський бренд предметів розкоші, який переважно спеціалізується на виробництві дорогих годинників, велосипедів і шкіряних речей.

17

Мексиканська страва з коржа та м’ясної або бобової начинки.

18

Одна із засновниць руху самодопомоги, авторка понад 30 книжок із популярної психології, зокрема всесвітньовідомої книжки «Зціли своє життя». Засновниця видавничої групи Hey House, радіо HeyHouse Radio, благодійного фонду The Hey Foundation.

19

Доллі Партон (нар. 1946) — відома американська кантрі-співачка.

20

Я маю на увазі, завдати фінансових збитків, спричинити якусь огидну річ, зіпсувати систему водопостачання чи поневолити населення. Щось на зразок цього. Те, що засмучує твою матір, засуджує твій батько чи злить твоїх друзів, я не кваліфікую як «серйозну шкоду». (Прим. авт.)

21

Брати Вілбер та Орвілл Райти — американські авіаконструктори, льотчики, піонери авіації.

22

Шрі Шрі Анандамурті (1921—1990) — індійський філософ, гуру, засновник та президент «Ананда Маргі», автор понад 200 книжок, запропонував свою теорію розвитку людства та світової економіки.

23

Невелике місто у штаті Нью-Йорк.

24

Американське роздрібне торгове підприємство в галузі будівництва, будівельних і побутових товарів.

25

Монастир, здебільшого в Індії, де займаються практиками медитації.

26

Кіртан — релігійна пісня, зазвичай про життя бога Крішни, яку співають у групі, повторюючи слова за лідером.

27

Релігійне вчення, техніка медитації з використанням мантр, заснована Махаріші Махеш Йогі, яку поширює «Рух Махаріші». Трансцендентальну медитацію вважають однією з найбільше вивчених технік і широко використовують для усунення стресу.

28

Уоллес Уоттлс (1860—1911) — американський письменник, автор книжок для релігійного руху «Нове мислення».

29

Сюнрю Судзукі (1904—1971) — майстер дзен-школи Сото, який популяризував дзен у США та заснував центр дзен у Сан-Франциско.

30

У перекладі з англійської сrotch — промежина.

31

Найстаріший у світі лейбл звукозапису у США, заснований 1988 року у Вашингтоні.

32

Ентоні Роббінс (нар. 1960) — американський письменник, підприємець, який займається темою саморозвитку, актор, тренер. Автор бестселерів про лайф-коучинг.

33

Гра у слова, відома ще з XIX століття. Один гравець задумує якийсь об’єкт, а в іншого є двадцять спроб його відгадати.

34

Лілі Томлін (нар. 1939) — американська комедійна акторка, сценарист і продюсер, володарка премій «Еммі», «Тоні», «Греммі», а також номінантка на премію «Оскар».

35

Байрон Кейті (нар. 1942) — американський лектор та автор книжок, присвячених методу самодослідження, який має назву «Робота».

36

Престижна англійська стипендія для навчання в Оксфордському університеті для талановитої молоді зі США.

37

Вільям Блейк (1757—1827) — англійський поет, художник, гравер.

38

Рей Чарлз (1930—2004) — американський естрадний співак і піаніст.

39

Американська мережа магазинів будівельних і побутових товарів.

40

Житлові чи комерційні приміщення в Південному Мангеттені в Нью-Йорку, відомі тим, що раніше були місцем для фабрик, зазвичай розташовані на верхньому поверсі. Назва «Трайбека» походить від англійського акроніма TriBeCa, що означає назву району Triangle Below Canal (Трикутник південніше від Канал-стрит), де переважно жили художники.

41

Район у Нью-Йорку, другий за населеністю серед районів міста, має найбільшу площу в місті й у ньому розташовані обидва головні летовища — Ла-Гвардія та міжнародний аеропорт імені Джона Кеннеді. Крім того, Квінз має найрізноманітніше населення у США. У 2005 році емігранти становили 47,6 % населення Квінзу.

42

Гелен Келлер (1880—1968) — сліпоглуха американська письменниця, громадський діяч і викладач.

43

Раві Шанкара (1920—2012) — індійський композитор, співак і віртуоз гри на ситарі. Його вважають найвідомішим у світі індійським музикантом. Зробив великий внесок у популяризацію індійської класичної музики.

44

Американська акторка, продюсерка, відома здебільшого за ролями в романтичних комедіях.

45

Кейт Річардс (нар. 1943) — англійський гітарист і поет, один із засновників гурту The Rolling Stones.

46

Вільям Мюррей (1913—1996) — відомий шотландський альпініст і письменник.

47

Генрі Форд (1863—1947) — конструктор автомобілів, засновник корпорації «Форд Мотор», був одним із найбагатших людей світу.

48

Майкл Джордан (нар. 1963) — американський баскетболіст, якого часто називають найкращим гравцем у баскетбол усіх часів та народів, багаторазовий переможець чемпіонату Національної баскетбольної асоціації, дворазовий олімпійський чемпіон.

49

Стівен Спілберґ (нар. 1946) — американський кінорежисер, сценарист і продюсер, двічі отримав «Оскара».

50

Фред Сміт (нар. 1944) — американський бізнесмен, засновник FedEx, компанії, яка надає поштові, кур’єрські та інші послуги логістики по всьому світі.

51

Маріанна Вільямсон (нар. 1952) — американська письменниця в жанрі практичної психології та саморозвитку. Опублікувала одинадцять книжок, із яких чотири стали бестселерами за версією «Нью-Йорк Таймс».

52

Наполеон Хілл (1883—1970) — американський письменник-новатор, один із творців жанру самодопомоги. Його називають найвідомішим автором книжок про успіх.

53

Екхарт Толле (нар. 1948) — німецький письменник і духовний оратор.

54

Індонезійський національний одяг.

55

Одрі Хепберн (1929—1993) — американська акторка і фотомодель англійсько-нідерландського походження.

56

Багатофункціональний легкий американський винищувач.

Content

Сінсеро Джен Крутість тобі личить: як перестати сумніватися в собі й почати жити на повну

Джен Сінсеро Крутість тобі личить: як перестати сумніватися в собі й почати жити на повну

Вступ

Частина 1. Як цього досягнути

Розділ 1. Моя підсвідомість змусила мене зробити це

Розділ 2. Слово на букву Б — Бог

Розділ 3. Стань у позу голуба

Розділ 4. Глибокий Сон

Розділ 5. Уявлення про самого себе схоже на зоопарк

Частина 2. Як сприймати свою внутрішню крутість

Розділ 6. Люби себе таким, як ти є

Розділ 7. Я знаю, хто ти. Але хто я?

Розділ 8. Що ти тут робиш?

Розділ 9. Чоловік у пов’язці на стегнах

Частина 3. Як натрапити на головну жилу

Розділ 10. Основи медитації

Розділ 11. Твій мозок — це твоя проблема

Розділ 12. Організуй свій музичний гурт

Розділ 13. Давай і дозволь давати

Розділ 14. Вдячність — ворота до захоплення

Розділ 15. Пробач собі — або муч себе далі

Розділ 16. Розслабся, Вільмо!

Частина 4. Як забути про всю цю дурню

Розділ 17. Це так легко, що, як тільки ти це зрозумієш, тобі не буде важко

Розділ 18. Зволікання, вдосконалення і польська пивна

Розділ 19. Трагедія перебільшення

Розділ 20. Страх — тільки для лузерів

Розділ 21. Мільйони дзеркал

Розділ 22. Солодке життя

Частина 5. Як показати все, на що ти здатен

Розділ 23. Усемогутнє рішення

Розділ 24. Гроші — твої нові найкращі друзі

Розділ 25. Пам’ятай про поступки

Розділ 26. Результат, а не кількість

Розділ 27. Усміхнися мені, Скотті!

Список джерел

Подяка

Примітки