Temná pouť

Elaine Cunninghamová

Věnováno Eriku Kulisovi, mému synovci a fanouškovi Star Wars, který – na konci souboje mezi Obi-Wanem a Darthem Maulem – povstal v plném kině a zaječel „Ne!“.

Poděkování:

Děkuji Shelly Shapirové a Sue Rostoniové za jejich rady a trpělivost během psaní a Kathleen O’Shea Davidové, která válěila v přední linii. Nesmírně si vážím připomínek, návrhů a dohledu nad detaily přísných strážců kontinuity z LFL. Děkuji všem přátelům a spolupracovníkům, kteří zpracovávali příchozí e-maily nebo poskytovali důležité informace: Troyi Denningovi, Gregu Keyesovi, Miku Friedmanovi, Mattu Stoverovi, Walteru Jonu Williamsovi a Aaronu Allstonovi. Chrisi Perkinsovi a Davu Grossovi z časopisu Star Wars Gamer, kteří mi umožnili napsat několik dalších příběhů o Jaině a jejích přátelích. Děkuji Hvězdným dámám za jejich podporu a Fredu Espenchiedovi za jeho nezměrnou podporu onlinové komunitě. Dále děkuji Andrewu Cunninghamovi za všechny debaty o černých dírách, temné hmotě a technologiích používaných ve Star Wars a Seanu Cunninghamovi, který sdílí mou slabost pro Tenel Ka.

Nakonec děkuji R. A. Salvatorovi, jenž vhodil mé jméno do klobouku. Ještě jednou díky, Bobe.

Mapa galaxie Daniel Wallace a Chris Barbieri

Osoby

Han Solo; kapitán Millennium Falconu (muž, člověk)

Harrar; kněz (muž, Yuuzhan Vong)

Isolder; hapanský princ (muž, člověk)

Jagged Fel; velitel chisské eskadry (muž, člověk)

Jaina Solo; rytířka Jedi (žena, člověk)

Khalee Lah; válečník (muž, Yuuzhan Vong)

Kyp Durron; mistr Jedi (muž, člověk)

Leia Organa Solo; velvyslankyně Republiky (žena, člověk)

Lowbacca; rytíř Jedi (muž, Wookiee)

Ta’a Chume; bývalá hapanská královna (žena, člověk)

Tenel Ka; rytířka Jedi (žena, člověk)

Teneniel Djo; hapanská královna (žena, člověk)

Trisdin Gheer; gigolo (muž, člověk)

Tsavong Lah; válečný pán (muž, Yuuzhan Vong)

Zekk; rytíř Jedi (muž, člověk)

1

První paprsky vycházejícího slunce vyznačily obzor na planetě Myrkr a její rozlehlé severské lesy zazářily světle zelenou barvou. Při pohledu z vesmíru byla planeta světle zelená stejně jako Yuuzhan’tar, dávno ztracený domov z yuuzhanvongských legend.

Dva Yuuzhan Vongové stáli u průzoru kněžské lodě a pozorně sledovali krajinu před sebou. Jeden byl vysoký a vyzáblý a jeho hubená aristokratická tvář s dozadu ustupujícím čelem byla znetvořená následky mnoha náboženských rituálů. Tyto jizvy a dokonale složený turban svědčily o tom, že se jedná o kněze vysokého postavení. Jeho společník byl mladší, statnější a tak impozantního zjevu, že na první pohled nebyl viditelný rozdíl mezi brněním a zbraněmi a tělem válečníka, který je nosil. Na náhodného pozorovatele musel působit jako dokonalá živoucí zbraň. Ve tváři měl ponurý výraz a vyvolával dojem dočasně zkrocené síly, která hrozila každou chvíli vybuchnout, i když zachovával uctivý postoj.

Kněz natáhl ruku se třemi prsty a ukázal na krajinu dole. „Úsvit: zářivá smrt noci,“ pronesl.

Harrarova slova následovala snůška otřepaných přísloví, ale jeho oči hleděly na vzdálený svět s neskrývanou úctou. Mladý bojovník se dvěma prsty dotkl čela ve zbožném gestu, ale jeho pozornost spíš než zářící Myrkr poutala bitva, která zuřila nad ním.

Na pozadí zeleného světa se rýsovala černá hrouda korálu yoriku, na tu vzdálenost ne větší než pěst. Tato obstarožní světoloď, na jejíž palubě našly útočiště stovky Yuuzhan Vongů se svými otroky a tkáňovými aparáty, se na pohled nelišila od mrtvého kusu skály. Když se však Harrarova kněžská loď přiblížila, bylo možno rozeznat účastníky bitvy – malé koralskippery bzučící a bodající jako ohniví komáři, plazmové střely pulzující v šíleném nepředvídatelném rytmu. Pokud život znamenal bolest, pak byla světoloď vskutku obdivuhodně živá.

„Přicházíme včas,“ všiml si kněz a úkosem pohlédl na mladého válečníka. „Zdá se, že se tito mladí Jeedaiové rozhodli dokázat, že budou důstojnou obětí!“

… jak říkáte. Eminence.“

Byla to zdvořilá, avšak roztržitá odpověď, jako by válečník nevěnoval knězi dostatečnou pozornost. Harrar si změřil svého společníka zkoumavým pohledem. Rozdíl mezi postavením kněze a válečníka byl zjevný, ale přesto neshledával na Khaleeovi Lahovi nic závadného.

Syn válečného pána Tsavonga Laha mezi Yuuzhan Vongy vyčníval. Jeho původně šedá kůže prosvítala pouze jako sotva viditelné proužky a spirály mezi početnými černými jizvami a tetováním. Velitelský plášť mu splýval z háků, které měl zasazené do ramenou. Další implantáty mu v podobě ostrých hrotů vyčnívaly z loktů a kloubů na rukou. Uprostřed čela mu trčel krátký silný roh – složitý implantát a znak vskutku zasloužilého vojáka.

Harrar se cítil poctěn, když byl tento slibný bojovník jmenován do jeho vojenské stráže, byl však i ostražitý a plný očekávání. Jako každý správný kněz Yun-Harly, bohyně lsti, měl i Harrar silný sklon k podvodům a úskokům. Jeho starý přítel Tsavong Lah byl mistrem mnohostranných řešení a nic menšího Harrar neočekával ani od mladého velitele.

Khalee se otočil a setkal se s pohledem kněze. Díval se na něj s úctou, ale zpříma. ,.Mohu mluvit otevřeně. Eminence?“

Harrar začínal pochybovat o úmyslech Tsavonga Laha, když posílal svého syna ke knězi bohyně Intrikánky. Otevřenost znamenala slabost – a to by se mohlo stát osudným.

„Uvaž, jak vidí situaci válečný pán.“ řekl zdánlivě povzbudivě, avšak v jeho slovech bylo cítit skryté varování.

Mladík uctivě přikývl. „Tsavong Lah vám svěřil obětování jeedaiských dvojčat. Zdar jeho posledního implantátu je stále v božích rukou a vy jste prostředník, jehož si zvolil. Koho má v úctě válečný pán, toho ctím i já.“ Po těchto slovech poklekl najedno koleno a uctivě sklonil hlavu.

Harrar by nejspíš raději slyšel něco jiného, ale Khalee Lah byl zřejmě spokojen. Vstal a znovu soustředil pozornost na světoloď.

„Stručně řečeno, ukazuje se, že bitva se nevyvíjí tak, jak jsme předpokládali. Nejspíš ani ne tak, jak hlásil Nom Anor.“

Harrar svraštil zjizvené čelo. O yuuzhanvongském vyzvědači si myslel své. Jenže Nom Anor měl funkci vykonavatele a nebylo možné ho jen tak kritizovat.

„Taková slova by mohla být považována za velezrádná, mladý příteli.“

„Pravda nikdy není velezrada,“ prohlásil Khalee Lah.

Kněz pečlivě zvážil jeho slova. Kněžstvo Yun-Harly a některé politické frakce by tuto větu nejspíš pochopily jako ironickou slovní hříčku, avšak mladíkův hlas zněl tak, že nebylo pochyb, že ji myslí upřímně.

Harrar pohlédl na válečníka a setkal se s jeho vážným výrazem. „Vysvětli mi to.“

Khalee Lah ukázal na malou tmavou siluetu, která se rychle vzdalovala od světolodi šikmo vůči dráze kněžské lodi. „To je Ksstarr, fregata, která přivezla na Myrkr Nom Anora.“

Kněz se naklonil blíž k průzoru, ale jeho zrak nebyl ani zdaleka tak ostrý jako zdokonalené implantáty Khaleea Laha. Zaklepal na průzor rukou. Na průhledné ploše začala okamžitě sem a tam rejdit tenká membrána a čistila ji. Živá tkáň nabyla opět původního tvaru a zvětšila vypouklinu, aby poskytla ostřejší a zvětšený obraz.

„Ano,“ zabručel kněz, když si všiml charakteristických hrbolů a výstupků na spodní straně blížící se lodě. „A pokud je bitva s Jeedaii všechno, jen ne vyhraná, jak hlásil Nom Anor, proč tedy prchá? Musím s ním okamžitě mluvit!“

Khalee Lah se otočil ke dveřím a opakoval Harrarova slova, tentokrát jako rozkaz. Stráže, které tam stály, se udeřily pěstí do opačného ramene a odpochodovaly splnit nařízení svého velitele.

Rychlý klapot chitinových bot ohlásil příchod podřízeného. Do místnosti vešla válečnice s křiklavým zelenožlutým tetováním. Na rukou s mohutnými drápy jí spočíval vrásčitý tvor. Uklonila se, ukázala villipa Harrarovi a položila ho na malý stolek.

Kněz ji propustil roztržitým mávnutím a začal strkat do živé koule. Svrchní vrstva se ohrnula a její měkká tkáň se začala skládat do podoby zjizvené tváře Noma Anora. Jeden oční důlek měl prázdný a zapadlý a zhmožděné oční víčko jako by se bořilo do modrého pytle pod ním. Plaeryin bol s jedem, kdysi typická ozdoba Noma Anora, byl odstraněný a vykonavatel zřejmě ještě nedostal svolení, aby si ho vložil zpátky.

Harrar spokojeně přimhouřil oči. Nom Anor opakovaně neuspěl, ale ještě ani jednou za to nebyl pohnán k odpovědnosti. Dopouštěl se jednání naprosto nehodného Yuuzhan Vonga a svaloval vinu na druhé. Harrar byl za svou roli v neúspěšném špionážním komplotu dočasně degradován; Nom Anor dostal jenom důtku, byť jeho agenti měli na neúspěchu akce nezanedbatelný podíl. Harrar měl dojem, že jeho potlučená tvář byla důkazem toho, že konečně došlo na božskou spravedlnost. I když byl obraz Nom Anora nezřetelný, vyjadřoval nechuť a obavy.

„Eminence,“ začal Nom Anor.

„Podejte hlášení,“ stroze ho přerušil Harrar.

Nom Anor přimhouřil jediné oko a Harrar si na okamžik pomyslel, že vykonavatel bude protestovat. Jako agent působící v terénu se Nom Anor jen málokdy musel zodpovídat kléru. Jeho sebevědomé mlčení však v Harrarovi vyvolalo obavy, že podezření Khaleea Laha mělo daleko ke kdovíjak strašnému odhalení.

„Prohráli jste?“

„Máme ztráty,“ opravil ho Nom Anor. „Voxynská královna a její potomci byli zničeni. Dva jediští vězňové držení na světolodi byli osvobozeni. Uprchli a s nimi i několik dalších.“

Harrar pohlédl na Khaleea Laha. „Viděl jste záchrannou loď nevěřících?“

Oči válečníka se rozšířily a na okamžik se na jeho zjizvené tváři mihl výraz hrůzy – prchavý pocit, který se bleskově změnil v hněv.

„Zeptejte se, kdo Ksstarr řídí: vykonavatel, nebo nevěřící?“

Tato možnost Harrara nenapadla. Rychleji předal přes naladěného villipa.

„Několika Jediům se podařilo zmocnit se velení fregaty,“ připustil Nom Anor. „Pronásledujeme je a jsme přesvědčení, že zajetí této lodě rozmnoží počet našich vítězství.“

Zajetí. Harrarovi se sevřel žaludek, neboť toto jediné slovo potvrdilo totožnost uprchlých Jediů.

„Zajetí!“ zopakoval posměšně Khalee Lah. „Lepší by bylo rozdrtit tuto zneuctěnou věc na koralový prášek! Který yuuzhanvongský pilot by si přál sloužit na lodi poskvrněné nevěřícími?“

„Několik Jediů podlehlo našim bojovníkům,“ pokračoval Nom Anor neohlížeje se ani na knězovy sympatie, ani na válečníkovo pohrdání. „Mladší z bratrů Sólových byl zabit. Válečný pán bude potěšen, až se dozví, že Jacena Sola jsme zajali živého.“

’Jacen Solo,“ zopakoval Harrar. „Co je s Jainou Solo, jeho dvojčetem?“

Rozhostivší se ticho trvalo tak dlouho, že se villip začal skládat do původního tvaru.

„Pronásledujeme ji,“ řekl konečně Nom Anor. „Jediové nedokážou řídit loď, jako je Ksstarr, příliš dlouho.“

„Hrozné je, že ji vůbec řídí!“ prohodil Khalee Lah.

Harrar ho zpražil pohledem a znovu se obrátil k villipovi. „Předpokládám, že toho Jacena Sola nebudete brát s sebou, až zahájíte pronásledování jeho dvojčete. Říká se, že Jeedaiové se mohou navzájem domlouvat na dlouhé vzdálenosti bez pomoci villipů nebo technických prostředků. Je-li tomu tak, zcela jistě upozorní svůj ženský protějšek, že se blížíte.“

Khalee Lah pohrdavě zafuněl. „Který lovec pověsí zvonky na krky své smečky bissopů?“

Tato poznámka, jakkoli netaktní, překvapivě vyvolala na tváři Harrara úsměv. Podle jeho názoru byl Nom Anor poskvrněn dekadencí a slabostí nevěřících. Představa vykonavatele, jak se brodí bahnem a smrdutou vodou v patách dravé smečky ještěropsů, byla jak absurdní, tak dojemná.

Vykonavateli chvíli trvalo, než zvážil Harrarovu připomínku. „Máte vojenskou stráž?“

„Ano, kněze doprovází dvanáct koralskipperů. Přejete si, abychom zahájili pronásledování Jainy Solo?“

Villipova tvář se ohnula dopředu a zpět na znamení souhlasu. „Jak jste si správně všiml, riziko kontaktu mezi těmi jediskými dvojčaty je vysoké. Dopravím Jacena Sola přímo k válečnému pánovi.“

„Takže smetanu zase slízne vykonavatel, zatímco jeho neúspěchy odnese kněz,“ zavrčel Khalee Lah.

Harrar se odvrátil od villipa. „Učíš se rychle,“ poznamenal uznale. „Ale pro tuto chvíli ponechme ambice Noma Anora stranou. Byl jsi určen, abys mě doprovázel na Myrkr, nic víc. Mým úkolem je zajistit obětování jeedaiských dvojčat. Musím je pronásledovat. Nejsi povinen jít se mnou.“

Válečníkova odpověď následovala okamžitě. „Ta Jeedai, ta Jaina Solo, letí na živé lodi. To mě uráží. Uprchla ze světolodi. To se nemělo stát. Je dvojče, což znamená, že buď patří bohům, nebo uskuteční velké činy. To, co udělala, je rouhání. Budu ji pronásledovat až do posledního koutu této galaxie, jen abych dostal i ji.“

„To jsou silná slova,“ odtušil Harrar. Opět se obrátil k čekajícímu vykonavateli. „Zajmeme Jainu Solo.“

„Váháte. Jste si jistý, že budete úspěšný?“

„Je to rozkaz válečného pána,“ řekl suše Harrar. Mrkl na Khaleea Laha a rozhodně dodal: „A křížová výprava.“

Jeho sarkasmus na Khaleea Laha nezapůsobil. Válečník důstojně sklonil hlavu na znamení souhlasu a v jeho tváři zazářilo cosi, čeho si Harrar občas všiml, ale nikdy úplně nepochopil.

Knězi přeběhl mráz po zádech. Podobný fanatismus jako ten Khaleea Laha mu vždy připadal poněkud nebezpečný. Válečníkova bezmezná víra dodávala Harrarovým bodrým slovům zlomyslně ironický význam, který kněz vždy spojoval se svou bohyní.

A neříkalo se snad, že Yun-Harla si schovává své nejzákeřnější triky pro ty, kdo jí slouží nejlépe?

2

Anakin je mrtev. Jacen je ztracen.

Tyto myšlenky se znovu a znovu vynořovaly v otupělých smyslech Jainy Solo jako ozvěna ze zlověstných hvězd.

Tyto myšlenky přehlušovaly zvuky boje i povzbuzující výkřiky sedmi mladých Jediů, kteří se snažili řídit uloupenou yuuzhanvongskou loď. Stejně jako její druhové byla i Jaina potlučená a špinavá následkem několikadenní bitvy, která trvala příliš dlouho a stála příliš mnoho.

Pouze devíti Jediům se podařilo probojovat ze světolodi na toto menší plavidlo a odnést s sebou mrtvolu jejich mladého velitele. Uprchlíci se zmocnili yuuzhanvongské obdoby fregaty rychle a s obdivuhodnou lehkostí. Jaina si matně vzpomínala na spalující hněv a smrtící světlo, na svého přítele Zekka, jenž ji odstrčil od pilotního křesla a vrazil ji do yuuzhanvongského křesla pro střelce. Nyní dřepěla na kraji pro ni příliš velkého sedadla a pálila střelami z roztavených nerostů po koralskipperech, které pronásledovaly Jedie a ukradenou loď.

Jaina kupodivu lhostejně sledovala, jak cizí loď na její povel chrlí plazmu a jak se zničené koralskippery jako krátké jasně zářivé záblesky rýsují na pozadí temného vesmíru. Vše se odehrávalo jako v horečnatém snu a Jaina nebyla ničím jiným než člověkem, kterého trápí noční můra.

Jacen je ztracen.

Ne, to nebylo možné. Jacen žil. Musel žít. Jak by jinak mohla žít ona, kdyby Jacen nežil? Byl její součástí a ona byla součástí jeho už od narození. To, co byli, nebylo možné oddělit od toho, co znamenali jeden pro druhého.

Myšlenky se jí zbortily jako zasažený X-wing při nekontrolovaném pádu. Jaininy letecké instinkty zafungovaly a podařilo se jí pád vyrovnat.

S použitím Síly překročila hranice svých schopností a znalostí získaných během výcviku a snažila se nalézt svého bratra. Místo, kde se Jacen nacházel, bylo stejně černé a neproniknutelné jako sám vesmír. Zavrtala se hluboko do této temnoty a zoufale se snažila v sobě nalézt místo, které vždy patřilo Jacenovi. Avšak i to bylo jako zahalené závojem.

Jacen byl ztracen. Jaina necítila smutek, ale připadala si jako roztržená na dvě části.

Vtom proti unesené lodi vzplál výbuch plazmy. Jaina odpověděla vlastní střelou. Ta vyrazila proti blížící se plazmové kouli jako pomsty chtivá kometa. Dvě střely se srazily jako síly dvou oceánů a vychrlily do temnoty jiskry zářící plazmy.

Zekk obrátil loď na bok, až se šlachy pilotních rukavic napínaly k prasknutí, jak se snažil s lodí vyhnout smrtící spršce.

Naštěstí pro Jedie byli jejich yuuzhanvongští pronásledovatelé rovněž nuceni uhnout stranou. Díky tomu měli na chvilku relativní klid – nehrozilo bezprostřední nebezpečí, že budou zasaženi.

Jaina se otáčela ve svém křesle, až zahlédla světoloď, na níž padl Anakin a na které opustili Jacena. Připadalo jí zvláštní a jaksi nepatřičné, že se tak hrozné místo mohlo zmenšit na malý chuchvaleček černého korálu.

„Přijdeme pro tebe, Jacene,“ slibovala. „Jen vydrž a my se pro tebe vrátíme.“

Já se pro tebe vrátím, dodala v duchu. Kdyby to došlo tak daleko, šla by pro Jacena sama, jako šel Anakin na Yavin 4 vysvobodit Tahiri.

Teď byl Anakin mrtev a Tahiri, potlučená a přemožená žalem, seděla u jeho těla. Drobná světlovlasá dívka plála Silou jako nova – Jaina nemohla necítit její muka. Vazba mezi Anakinem a Tahiri byla jiného druhu než vazba mezi dvojčaty, ale zřejmě neméně silná.

Toto poznání ji zasáhlo jako rána do hlavy. Anakin a Tahiri. Bylo to zvláštní – a přece to tak bylo správné.

Jaininy oči se zalily slzami, které rozložily blížící se proud roztaveného zlata na smrtící duhu. Zekk v křesle pilota tlumeně zaklel a prudce zvedl příď fregaty šikmo doleva. Při strmém manévru yuuzhanvongské lodi se jim zhoupl žaludek. Plazma olizovala břicho lodě, která s hlasitým jekotem těsně míjela nepravidelné korálové výstupky.

Jaina vytrhla levou ruku z živé rukavice a přes kognitivní kuklu, která jí zakrývala obličej, si pěstí utřela slzy. Mezitím ohnula prsty pravé ruky a zakroužila jimi, aby zaměřila cíl. Vrazila levou ruku zpátky do rukavice a sevřela ji v pěst. Vzápětí jejich loď vyplivla na útočící koralskipper kouli hořící plazmy – a v následujícím okamžiku Jaina odpálila další střelu.

Jainina střela zasáhla yuuzhanvongskou loď přesně v okamžiku mezi vztyčením štítu a útokem. Z jejího trupu vylétly úlomky černého korálu a příď dostala zlověstnou rudou barvu, jak se přes ni převalila vlna rozžhaveného nerostu. Po průzoru yuuzhanvongského pilota se rozběhly praskliny.

Jaina vypálila znovu a ještě jednou, dva smrtící útoky načasované s dovedností vypěstovanou během dvou dlouhých let strávených na nesčetných misích. Vystupující gravitační studna koralskipperu pohltila první střelu, ale druhá už byla na vážně poškozený trup příliš. Loď se rozlomila na dva kusy a její život vyprchal do vesmírné prázdnoty. „Já vím, jaké to je,“ procedila Jaina skrz zuby. Jejího ramene se dotkla malá pevná ruka. Ucítila přítomnost Tenel Ka prostřednictvím Síly – byla tam, ale docela jiná. Teprve po chvíli si Jaina uvědomila, proč je tomu tak: pocity její přítelkyně, obvykle jasné a zřetelné jako vytasený blaster, byly pečlivě ukryté.

„Děláme pro Jacena správnou věc,“ pravila Tenel Ka přesvědčivě. „Protože mají jen jedno dvojče, neublíží žádnému. Mysleli jsme si to už dřív, ale teď máme důkaz. Oni nechtějí zničit tuto loď.“

„Hm, ani bych neřekl,“ zabručel Zekk a provedl prudký úhybný manévr, aby se vyhnul další plazmové střele.

„Ale je to tak,“ řekla válečnice ostře. „Zekku, dva roky létáš s nákladními loďmi – opravdu přínosné, ale slabá průprava pro tento útěk.“

„Jo? Tak tady je jiný fakt: Jestli jsem si dobře všiml, dělám manévr za manévrem a zatím se mi daří držet nás naživu.“

„A tady jsou další,“ odsekla Tenel Ka. „Jaina byla členkou eskadry Rogue. Měla přístup k materiálům výzvědných služeb Nové republiky ohledně nepřátelských plavidel. Má za sebou víc leteckých soubojů než vy všichni dohromady. Jestli to chceme přežít, musíš ji nechat pilotovat.“

Zekk chtěl protestovat, ale přerušila ho nová přehradná palba. Divoce zakličkoval, aby se vyhnul blížícím se střelám, a nasměroval loď do prudkého únikového výkrutu. Náhlé přetížení hodilo Tenel Ka do sedadla za pilotem. Zabručela něco svou rodnou řečí a snažila se zvládnout divoké přemety lodi.

Jaina se pevně zapřela nohama do hrbolaté korálové podlahy a tak odolávala zničujícímu přetížení. Očekávala, že se její kognitivní kukla vyboulí jako laloky dagobažské bahenní ještěrky, ta však zůstala na místě, jako by se nic nestalo. Zapamatovala si to pro příště. Pro kteroukoli novorepublikovou loď by tento manévr znamenal nevyhnutelnou zkázu; vnitřní gravitace yuuzhanvongské lodi byla zřejmě mnohem dokonalejší a přizpůsobivější.

Přesto byl po určitou dobu hovor nemožný. Jaina si rychle prošla seznam uprchlíků, když zvažovala slova Tenel Ka. Přežilo devět Jediů, jenom o jednoho víc, než byla polovina jejich původního stavu. Tahiri bylo teprve patnáct a loď pilotovat nemohla. Byla těžce zraněna na těle i na duši a Tekli, chadra-fanská ranhojička, s ní měla plné ruce práce. Plazovitý Tesar, jediný přeživší barabelský bojovník, opravoval štíty na zádi. Lowbacca byl zapotřebí všude a od té chvíle, co uprchli, pobíhal po lodi a látal rány, které živoucí loď utrpěla. Když jeho pokusy nebyly úspěšné, střídavě loď přemlouval a vyhrožoval jí tak šťavnatými wookieeskými výrazy, že Em Teedee, bezradný tlumočnický droid, se ocital v těžkých nesnázích, aby vymyslel přijatelnější eufemismy.

Takže zbývali Tenel Ka, Alema Rar a Ganner Rhysode. Jaina okamžitě vyřadila Tenel Ka. Yuuzhan vongská plavidla nebyla zařízena pro jednoruké piloty. Alema rovněž nepřicházela v úvahu. Twi’lečka byla emočně labilní – Jaina cítila, jak balancuje na pokraji bezmyšlenkovité pomstychtivé posedlosti. Kdyby ji posadili do křesla pilota, napadlo by ji provést sebevražedný střemhlavý útok přímo na nechráněné břicho světolodi. Ganner byl silný Jedi, muž vpravdě impozantního zjevu, jehož úkolem při této misi bylo sloužit jako vějička místo skutečného vůdce – Anakina. Byl třída, ale ne dost dobrý pilot na to, aby je dostal z téhle šlamastyky.

Jaina si uvědomila, že Tenel Ka má pravdu. Anakin zemřel při záchraně Jediů ze smrtelného nebezpečí. Svou poslední misi svěřil do rukou Jacena, ne jejích, ale byla to ona, kdo ji měl dotáhnout do konce. Za Jedie – aspoň za Jedie na této lodi – teď nesla zodpovědnost ona.

Vtom se k Jaině donesl slabý hlas, stěží slyšitelný v jekotu, hučení a kvílení, které vydávala padající těžce poškozená loď. V hlubokém koutku její mysli se krčila malá postavička, která plakala zoufalstvím. Jaina zabouchla dveře a uklidnila bušící srdce.

„Potřebuji, aby mě Ganner vystřídal,“ řekla, jakmile byla zase schopná mluvit.

Tenel Ka přeběhl po tváři stín pochybnosti, ale setřásla ho a vstala. Za okamžik se vrátila v doprovodu staršího Jediho.

„Někdo musí zaujmout moje místo střelce,“ vysvětlila Jaina. Vstala a nechala si rukavice i kuklu. „Není čas, abych tě učila, jak se s tím zachází – radši střílej se mnou, dokud se do toho nedostaneš. Sedadlo je dost velké pro nás oba.“

Po krátkém zaváhání Ganner vklouzl do křesla. Jaina se mu rychle uvelebila na klíně.

Zasmál se a objal ji kolem pasu. „Abych si na to nezvykl.“

„Nech toho,“ řekla Jaina a ukázala na blížící se skip. „Ruce budeš potřebovat na něco jiného.“

Zekk na ně hněvivě pohlédl, ale Jaina si z Gannerova flirtování nic nedělala. Ganner byl vysoký, tmavovlasý a tak neuvěřitelně hezký, že Jaině připomínal staré holovidy prince Isoldera. Velká jizva na tváři jenom zvyšovala výsledný dojem. Když Ganner zapojil veškeré své osobní kouzlo, účinek jeho feromonů mohl konkurovat i Falleenům, Jaina však věděla, jak se mu bránit. Před nedávnem Jacen maskoval svou vážnou povahu těžkopádnými vtipy. Nejlepší zřejmě bylo si Gannera nevšímat.

„Strč ruce do rukavic a polož svoje prsty na moje,“ nařídila mu. Když Ganner vsunul ruce do pružných rukavic, Jaina do něj pronikla svojí Silou. Scházela jí Jacenova empatie, ale její vlastní schopnosti na předání představ Gannerovi stačily.

Při míření a palbě vytvořila mentální obrazy toho, co viděla – bitvu zvýrazněnou silně zvětšeným náhledem, který umožňovala kognitivní kukla, rozmazané soustředné kruhy mířidel. Skrze Sílu cítila prudkou intenzitu Gannerova soustředění a její mysl a vůle se zarývaly do jeho jako laserový paprsek. Brzy se jeho prsty začaly pohybovat s jejími v dokonalém souladu. Když se jí zdálo, že je připraven, vytáhla ruce z rukavic, strhla si z hlavy kuklu, opatrně se mu zvedla z klína a natáhla mu kuklu na hlavu.

Jedi sebou trhl, když dosáhl přímého spojení s lodí. Rychle se však zorientoval a poslal proti blížící se střele chuchvalec plazmy. Dvě střely se srazily a nebe se rozzářilo kusy plazmy jako při slavnostním ohňostroji. Gannerův vítězný pokřik zanikl ve sténání a otřesech lodi. Několik kousků plazmy se rozstříklo po fregatě a nezabránily tomu ani účinné štíty, ani Zekkovy pokusy o únik.

„Tenel Ka má pravdu,“ řekla Jaina. „Pusť mě k tomu, Zekku.“ Pilot zavrtěl hlavou v kukle a provedl s lodí stoupavý obrat. „Zapomeň na to. Nejsi ve stavu pilotovat.“

Dala si ruce v bok. „Ne? Uvědom si, že každý z vás může strávit pár dní v bactové nádrži, tebe nevyjímaje.“

„Tak jsem to nemyslel. Nikdo by neměl lítat po tom, co přišel o… po tom, co se stalo tam dole,“ dokončil váhavě.

Nastalo ticho naplněné bolestí z utrpěné ztráty a čerstvými, příliš živými vzpomínkami.

Potom Jaina zachytila útržek vzpomínky, která Zekka trápila nejvíc – představa drobné rozcuchané mladé ženy v roztrhané kombinéze vrhající blesk na yuuzhanvongského válečníka. Chvíli trvalo, než Jaina poznala v zakrvácené tváři se zuřivým pomstychtivým výrazem svou vlastní.

Náhle ji došlo, čeho se Zekk obává. V Šeré akademii poznal temnou stranu z první ruky a obával se jí stejně jako Jacen. Domníval se, že po takové ztrátě a v takovém stavu mysli nemůže zaujmout místo pilota. Prostě jí nevěřil.

Jaina se chystala vzepřít bolesti z této nové zrady, ale žádná nepřišla. Nejspíš ji ztráta Jacena postrčila kamsi za hranici bolesti.

Vyvolala v mysli představu planoucího blesku, který se instinktivně vynořil na její volání. Naplnila ji takovou silou, že se vzduch takřka rozezvučel energií a takřka na hranici smyslového vnímání se objevila kovová vůně blížící se bouře. S největší silou, jaké byla schopna, přenesla tuto představu na starého kamaráda.

„Vypadni z toho křesla, Zekku,“ řekla mu chladně. „Než se přestanu ovládat.“

Zaváhal jen na okamžik, pak si strhl kuklu a vstal. Když se pohled jeho zelených očí setkal s jejím, bylo v nich tolik zmatku, lítosti a starostí, že Jaina ihned ukončila jejich silové spojení. Dobře tento výraz znala – viděla ho mnohokrát v matčiných očích během těch hrozných měsíců, které následovaly po Chewbaccově smrti, kdy otce trýznil žal a pocit viny.

Na podobné věci ale teď nebyl čas.

Jaina vklouzla do křesla pilota a propojila se s lodí. Její prsty se zručně míhaly po organickém ovládacím pultu a odpovídaly na senzorické impulzy, které do ní proudily přes kuklu. Ano, tohle byl ekvivalent hyperpohonu. A tohle čelní štít. Navigační centrum pro ni zůstávalo záhadou, ale Lowbaccovi se během jejich útěku podařilo ho částečně zprovoznit přes jedno z nervových center světolodi. Mladý Wookiee si už dokázal poradit s řadou neřešitelných problémů a teď si lámal hlavu nad narýsovanými souřadnicemi.

Vtom projelo Jaininou myslí kvílení výstražných senzorů. Množství hlasů beze slov se na ni sypalo ze všech koutů lodi.

Pohled na jejich situaci ji probral jako proud studené vody. Řítilo se na ně několik plazmových střel zaměřených na spodek lodi – zjevně oblíbený terč. Koralskippery se přesunuly do pozic za zádí a nad ní, další se blížily zespodu a z obou stran. Přímo k nim směřovala další loď, prozatím v bezpečné vzdálenosti, ale rychle se blížila.

Ať udělá cokoli, zničující přehradné palbě nemohli uniknout.

3

Jaina držela kurz a letěla přímo proti blížícím se plazmovým střelám. V poslední možné chvíli strhla plavidlo do rychle rotující spirály. Plazmový příval se odrazil od otáčející se lodi, aniž způsobil větší škodu. Když jekot plazmy, která se otírala o živý korál, utichl, vyrovnala loď a pokračovala v letu přímo proti blížícím se skipům.

„Lowbacco, pojď sem nahoru,“ zakřičela. „Uvolni mi cestu, Gannere.“ Jediský střelec vychrlil plazmu na koralskipper, který se dostal přesně do jejich dráhy. Jakmile jeho dovin basal pohltil střelu v miniaturní černé díře, Ganner odpálil další. Načasoval to dokonale a skip se rozplynul v krátké jasné explozi.

Jaina rychle přesunula jejich dovin basala na čelní štít a instinktivně ucukla stranou, když na trupu lodi zarachotila sprška korálových úlomků. Ohlédla se přes rameno na Zekka. „Zekku, hraješ rád dejarik?“

„Co jestli hraju?“

„To jsem si mohla myslet,“ zabručela. Zatímco se Zekk soustředil na odvracení každého následujícího útoku, flotila koordinovaná yammoskem myslela několik tahů dopředu a umně naváděla uloupenou loď do pasti. Nikdy neměla ráda dejarik ani jiné strategické hry, které je Chewbacca nutil hrát, ale teď poprvé chápala, co tím starý Wookiee sledoval.

Přišel Lowbacca a tázavě zavyl.

„Dej se do navigace,“ řekla Jaina a hodila hlavou směrem k okrouhlému, mozku podobnému pultu. „Skok do hyperprostoru. Cíl: kamkoli, jen ne na Myrkr. Dokážeš zadat souřadnice?“

Wookiee se posadil, zadíval se na biologický „počítač“ a zamyšleně se škrábal na spánku, kde měl v zrzavém kožichu pramínek černých chlupů.

„Teď ukaž, co umíš,“ popíchl ho Ganner.

Lowbacca zavrčel wookieeskou nadávku a stáhl si kognitivní kuklu přes hlavu. Po chvíli vysunul jeden ze svých zatahovacích šplhacích drápů a opatrně jím přejel po tenké horní membráně. Překvapivě jemně se začal dotýkat nervových uzlin a přerovnával křehká živá vlákna. Spokojeně bručel pokaždé, když pochopil něco nového.

Konečně se otočil k Jaině a vyštěkl otázku.

„Nastav kurz na Coruscant.“

„Proč na Coruscant?“ zaprotestovala Alema Rar. Hlavové ocasy pokryté tmavnoucími modřinami a polepené bactovými náplastmi jí nervózně zaškubaly. „Republiková stráž nás sestřelí dávno předtím, než dosáhneme planetární atmosféry, pokud nás dřív nedostane Mírová brigáda!“

„Mírová brigáda spolupracuje s nepřítelem. Nemají důvod zaútočit na tuto loď,“ namítl Ganner. „Na druhou stranu, Republika nemá důvod, aby to neudělala.“

Tenel Ka odmítavě potřásla hlavou, až se jí rozhoupaly pocuchané červenozlaté copy. „Někdy má živý nepřítel cenu stovky mrtvých. Tak malá loď, jako je tahle, nepředstavuje skoro žádnou hrozbu. Hlídka nás dopraví dovnitř v naději, že zajme živou loď, a protože budou zvědaví, co měla posádka za lubem.“

„Přesně to si myslím,“ souhlasila Jaina. „Navíc, eskadra Rogue má základnu na Coruscantu a na kontrolní věži jsou lidé, kteří znají manýry všech pilotů. Pokud se mi podaří provést s tímhle šutrem jisté manévry, mohl by mě někdo z nich poznat. Jak to vypadá, Lowbacco?“

Wookiee zručně provedl ještě několik úprav, naznačil připravenost tím, že natáhl mohutné tlapy po obou stranách pultu, a souhlasně zavrčel.

Jaina zapojila hyperpohon. Síla skoku ji vrazila do velkého křesla a napjala šlachy, které spojovaly její kognitivní kuklu a rukavice s lodí. Plazmové střely se rozplynuly ve zlatý opar vycházejícího slunce a hvězdy se roztáhly do zářících čar.

Potom Jedie pohltilo ticho a tma a rozplizlé vědomí brzy vystřídal pocit drtivého přetížení z nadsvětelného zrychlení. Jaina si sundala kuklu a zhroutila se do svého křesla. Když vlna adrenalinu ustoupila, pocítila Jaina příliv úlevy.

Silou vůle mu odolala a pohlédla na ostatní uprchlíky. Nervózní cukání hlavových ocasů Alemy Rar se zpomalilo na slabé vlnění, tak typické pro twi’lecké ženy. Tenel Ka se rychle vyrovnala s potížemi letu a začala se potloukat po lodi – pro většinu lidí to byla známka neklidu, ale dathomirské ženy se cítily nejklidnější, když se mohly pohybovat. Wookiee pokračoval ve zkoumání lodního mozku. Ganner si stáhl kognitivní kuklu, vstal a pečlivě si uhladil černé vlasy. Zamířil na záď lodi, nejspíš se šel podívat na Tahiri.

Jaina se přinutila, aby na ni nemyslela. Nechtěla myslet na Tahiri, nechtěla si představit dívčin zármutek nebo –

Rázně zahnala chmurné představy, které tyto myšlenky vyvolaly. Když ke křeslu pilota přišel Zekk, krátce a mile se na něj usmála. A proč ne? Byl její nejstarší kamarád a ta chvilková hádka – ta se dala urovnat mnohem snáz než většina hádek, které musela v těchto dnech podstoupit.

Potom však jeho zelené oči zazářily způsobem, který Jainu přiměl k tomu, aby přehodnotila svůj poslední názor.

„Už jsem si chvíli myslel, že domov víckrát neuvidíme,“ poznamenal Zekk. Posadil se do křesla, které uvolnil Ganner, zamrkal na Jainu a nesměle se usmál. „Měl jsem ti víc věřit.“

Přikývla na znak toho, že přijímá jeho váhavou omluvu – a byla to vskutku váhavá omluva. Starý kamarád se snažil skrýt své pocity, ale pochybnosti a starosti z něho přímo čišely.

„Nechme spory stranou, aspoň pro tuto chvíli, na nějaké debatní kroužky v naší situaci opravdu není čas. Nechtěls, abych řídila loď, protože mi nevěříš,“ prohlásila odměřeně.

Zekk se na ni upřeně zadíval. Pak dlouze a tiše hvízdl a zavrtěl hlavou. „Stará dobrá Jaina – rafinovaná jako tepelný detonátor.“

„Kdybys doopravdy věřil, že jsem se nezměnila, nemuseli bychom se o tom teď bavit.“

„Tak se o tom nebavme. Teď není ta správná doba.“

„Máš pravdu,“ odsekla. „Měli jsme se dohodnout už dávno – my všichni. Pak bychom se třeba tam dole tak nesesypali.“

„Jak to myslíš?“ zeptal se opatrně.

„Ale jdi. Vždyť jsi u toho byl. Slyšel jsi Jacenovy námitky vůči Anakinovým pohnutkám a způsobům, jak se ho snažil přesvědčit, aby zvažoval každý krok a skutek. Sám jsi viděl, kam to vede, když se Jediové přestanou soustředit na to, co děláme, a začnou se hádat o to jak a proč.“

Po tváři jí přeběhl lehký smutný úsměv. „Je to jako v tom starém příběhu o millitilovi, který chodil dobře, dokud se ho někdo nezeptal, jak to vlastně dělá s tolika nohama. Jakmile o tom začal přemýšlet, nedokázal udělat ani krok. Nejspíš skončil jako oběd nějakého jestřapýra.“

„Jaino, přece nemůžeš dávat Jacenovi za vinu to, co se stalo Anakinovi!“

„Nedávám,“ řekla rychle. Jelikož to byl Zekk, dodala: „Aspoň ne za všechno.“

„A sama si nemůžeš dělat výčitky kvůli Jacenovi.“

To bylo něco, co si nechtěla připustit a o čem by si ráda pohovořila.

„Já jsem o něco usilovala,“ řekla. „Jacen byl posedlý těmi vágními představami o jediském ideálu. A tys byl posedlý strachem z těch dvou Temných Jediů, které jsme osvobodili.“

„Z dobrých důvodů. Odletěli a nechali nás na holičkách. Zranili Lowbaccu a unesli Raynara. Pokud je nám známo, tak ho zabili.“

„To všecko si taky zodpoví. Můžu říct, co si o tom myslím?“

Jeden ze Zekkových koutků se ohnul nahoru. „Byl jsem zvědavý, kdy se k tomu konečně dostaneš.“

Tato ironická poznámka byla tak známá, tak normální. Na kratičký okamžik si Jaina vzpomněla, co byli před pouhými několika lety – sebevědomý bojovník, který přežil a který nevěděl, co je strach, a dívka, která se bez ohledu na nebezpečí radostně hnala vstříc každému dobrodružství.

Další dvě oběti Yuuzhan Vongů.

„To máš tak,“ řekla tiše. „Poslední dva roky jsem poslouchala Anakina a Jacena, jak se hádají o úloze Jediů a našem vztahu k Síle. A k čemu to všechno vedlo?“

Zekk se k ní naklonil a položil jí ruku na rameno. Setřásla ji, než stačil říct nějaká zbytečná utěšující slova nebo zopakovat věčně omílané argumenty, které tolikrát slýchala od Kypa Durrona nebo strýčka Luka.

„Anakin to začínal chápat,“ pokračovala. „Poznala jsem to na něm po záboru Yavinu 4. Přišel na něco, o čem jsme my ostatní nevěděli, na něco, co mohlo všechno změnit, jen kdyby měl dost času, aby to všechno pochopil. Jestli existuje něco jako osud, pak si myslím, že právě to potkalo Anakina. Vždycky byl jiný. Zvláštní.“

„Jistěže. Vždyť byl tvůj bratr.“

„On je –“ Odmlčela se, protože musela přemoci bodnutí žalu a dát se trochu dohromady. „Byl víc než to.“

Jaina se znovu odmlčela, aby si lépe srovnala v hlavě další slova. Nikdy neměla sklony příliš o sobě přemýšlet; tohle měla na srdci už od Anakinova hrdinského činu na Yavinu 4 a pořád to nedokázala správně formulovat.

„Anakinova smrt pro mě znamená, že jsem ztratila bratra, ale pro Jedie znamená ztrátu něčeho, co nedovedu dobře vyjádřit. Cítím, že je to něco důležitého, něco, co jsme ztratili už před mnoha lety.“

Zekk dlouho mlčel. „Možná. Ale máme Sílu a jeden druhého.“

Byla to prostá slova, ale naplněná osobním poselstvím. Byl to nabídnutý dar, teď bylo na Jaině, jestli ho přijme.

„Jeden druhého,“ zopakovala tiše. „Ale na jak dlouho, Zekku? Pokud budou Jediové i nadále tak ’úspěšní‘ jako na téhle misi, za chvíli už z nás nikdo nezůstane.“

Přikývl a přijal její vyhýbavou odpověď, jako by ji očekával. „Aspoň že letíme domů.“

Přinutila se k úsměvu a v duchu zaznamenala další rozdíl mezi vnímáním svého kamaráda a svým vlastním. Zekk se narodil na Enntě a na Coruscant přiletěl, když mu bylo osm let. Sám se protloukal drsným prostředím nižších úrovní planetárního města. Jainini rodiče po většinu jejího života bydleli v prominentních věžích města, ona sama však strávila překvapivě málo ze svých osmnácti let mezi coruscantskými umělými hvězdami.

Pro Jainu Coruscant nebyl domov, jen další logický tah na dejarikové šachovnici.

4

Kyp Durron pohodlně natáhl své štíhlé tělo, jak jen mu to jeho X-wing XJ umožňoval. Znovu se vrátil ke starým zvykům, které si vypěstoval během dvou let a nekonečných bitev, kterých bylo víc, než si byl ochoten připustit.

„Kolik jich asi bylo?“ zeptal se sám sebe nahlas.

Na ovládacím pultu se rozsvítilo světélko, jež signalizovalo hlášení od Nula-jedničky, otlučeného droida Q9, kterého Kyp nedávno lacino koupil z pozůstalosti jakéhosi moncalamarského filozofa.

JEDNÁ SE O ŽÁDOST O PŘESNÉ ÚDAJE, NEBO O ŘEČNICKOU OTÁZKU?

Kyp se pousmál a prohrábl si rukou tmavé, teď už hodně přerostlé vlasy. „No to je výborné. Už i droidi se zajímají o moje pohnutky.“

VŮBEC NE. FILOZOFICKÁ DEBATA JE V PODSTATÉ SNADNO ROZLIŠITELNÁ OD VÝZVY K AKCI.

„To jsem si všiml,“ řekl Kyp suše.

NICMÉNĚ, ABYCHOM SE VYHNULI MOŽNÉMU NEDOROZUMĚNÍ, NAVRHUJI VÁM UDÁVAT PŘÍMÉ ROZKAZY VE DRUHÉ OSOBĚ ROZKAZOVACÍHO ZPŮSOBU; NAPŘÍKLAD: „NASTAVTE SOUŘADNICE NA SOUSTAVU ABREGADO“ NEBO „ODVEĎTE ENERGII DO ZADNÍCH ŠTÍTŮ.“

„Co takhle: ’Hlaste se v centrále náhradních dílů o osobnostní transplantáť?“ opáčil Kyp.

Chvíli se nedělo nic. JE TO ROZKAZ, NEBO URÁŽKA?

„Vyber si.“

Kyp nechal Nula-jedničku, ať si o tom přemýšlí, a obrátil pozornost k úkolům, které byly před ním. Zaujal čelní pozici. Po obou stranách jeho X-wingu letělo šest starých stíhaček XJ. Byl to Kypův Tucet, nejnovější členové neustále se měnícího společenstva hrdinů, tuláků nebo zlosynů, podle toho, koho jste se na ně zeptali.

Kyp zkontroloval na navigační obrazovce jejich polohu. „Ještě pořád si hraješ na filozofa, Nula-jedničko?“

NEPODAŘILO SE MI POCHOPIT SKRYTÝ SÉMANTICKY VÝZNAM VAŠEHO DOTAZU.

„To měla být nápověda. Přestaň se zaobírat svým… centrálním koncovým rozhraním a věnuj se astronavigaci. Zanedlouho bychom se měli dostat na naše hyperprostorové souřadnice.“

COŽ JE MI DOBŘE ZNÁMO. JE MOŽNÉ MYSLET A JEDNAT SOUČASNÉ, odvětil droid.

„Je vidět, že ses v poslední době nezúčastnil žádné jediské schůze,“ pravil Kyp.

JSTE JEDINÝ JEDI, SE KTERÝM JSEM BYL ZKOORDINOVÁN. BOHUŽEL JSEM NEBYL NAPROGRAMOVÁN TAK, ABYCH BYL SCHOPEN CÍTIT VDĚK.

Kyp se ušklíbl. „To má být výtka, nebo urážka?“

VYBERTE SI.

„Tohle by si nedovolil ani Vong,“ postěžoval si Kyp a přepnul svůj komlink na vnější frekvenci.

„Takže, jdeme na to, Tucte. Naším hlavním úkolem je chránit loď, na jejíž palubě jsou jediští vědci. Poletíme ve skupinách po čtyřech. Každý z poručíků určí zadané cíle. Já vyhodnotím situaci, jakmile se dostaneme do coruscantského prostoru, a bude-li potřeba, upravím naši taktiku.“

„Nechce se mi věřit, že by se Skywalkerovi Jediové konečně rozhoupali,“ podotkl Ian Rim, Kypův nejnovější poručík.

„Zapomínáš na Anakina Sola,“ vložila se do hovoru Veema, hezká baculatá žena, asi čtyřicetiletá. Kypovi se líbila – aspoň do té míry, do které si dovolil věnovat své osobní sympatie pilotům. O její nevázanosti se v jistých kruzích vyprávěly legendy a její svůdný úsměv patrně rozpoutal víc hospodských rvaček než kdejaký nerudný Gamorrean. Nicméně každý, kdo Veemě zkřížil cestu, brzy zjistil, že dovede být drsná jako durabeton a její schopnost pamatovat si sebemenší příkoří jí mohli závidět i Huttové.

„Naposledy jsem slyšela, že se Anakin vypravil do soustavy Yavin sám a navzdory rozkazům Skywalkera a Borska Fey’lyi,“ pokračovala Veema. Vydala ze sebe cosi, co bylo na půl cesty mezi vzdychnutím a zavrněním. „Mladej, hezkej, lehkomyslnej a možná i trochu šílenej – to je chlap podle mýho gusta! Seznámíš nás někdy, Kype?“

„Proč bych to dělal? Nic zlého tomu klukovi nepřeju.“

„Není jediný, kdo se nebojí jednat,“ poznamenala Octa Ramis, kromě Kypa jediná další Jedi v oddílu. Byla to zachmuřená žena, jejíž silná kostra svědčila o tom, že pochází z planety s vysokou gravitací. V jistou dobu zaujímala Octa krajně militantní postoje. Jako první z Jediů vstoupila do Kypová oddílu, nepočítáme-li nedlouhou a Silou podporovanou spolupráci s Jainou Solo na Sernpidalu.

„Slyšel jsem o několika horkokrevných Jediích, kteří měli, řekněme, až příliš aktivní přístup k Mírové brigádě,“ řekl lan Rim.

„No a co?“ zavrčela Octa. „Kdo se stará o to, co bude s těmi sithskými zbabělci? Jedi za Jediho – s tímhle nemám sebemenší problém!“

„Zato ostatní ano,“ podotkl Kyp a vzdychl. „Znám ty tři, o kterých mluví Ian. Možná bych se měl pokusit trochu jim přitáhnout uzdu.“

Vypnul komlink a obrátil se ke svému astromechovi. „Co to ze mě promluvilo, Nula-jedničko – hlas rozumu?“

NEJSEM NAPROGRAMOVÁN TAK, ABYCH OCENIL IRONII.

„Dejte mi sem radši Vonga,“ zabručel Kyp a znovu se spojil se svou eskadrou.

„Mluvte na mě, Tucte.“

„Co se týče množství zabitých nepřátel, sázím dva kredity na Veemu,“ prohlásil Ian Rim. „Nikdo neumí prokouknout chlapy všech ras tak jako ona!“

Ozval se ženský smích, ale Kyp slyšel v tom zvonivém hlase skrytou hrozbu. „To aby ses připravil, že mi za svoji výhru koupíš panáka!“

„S tím se počítá. Chce si někdo přisadit?“

Jejich žvanění se změnilo v nezřetelný šum, když Kyp zapojil Sílu. Plně důvěřoval svým instinktům a smyslům, že mu pomohou v nastávajícím boji tak jako mnohokrát předtím.

„Jsi nějak potichu, Kype,“ poznamenal hlas v éteru.

„Jen navenek.“

Mluvil bez rozmýšlení. Po jeho odpovědi se na chvíli rozhostilo ticho následované rozpačitým smíchem. Žádný z pilotů vlastně dosud nezažil, když se probudila Kypová temnější stránka, ale všichni o tom už leccos slyšeli. Nikdo se neodvážil mluvit o tom, čím kdysi byl a co udělal.

Ale pořád na to museli myslet.

„Pět kreditů na Octu,“ prohlásil Kyp rozmarně. „A jestli překonáš Veemu o víc než tři, Octo, přidám ti Nula-jedničku jako bonus.“

„V tom případě vyhraju jen o dva,“ řekla Octa chmurně.

Q9 rozhořčeně zapípal, což vyvolalo výbuch srdečného smíchu – částečně proto, že Octina odpověď uvolnila vzniklé napětí a částečně proto, že každý pilot eskadry věděl, že ji myslí smrtelně vážně.

Většina velitelů, které Kyp znal, vyžadovala od svých pilotů, aby byli před bitvou potichu a soustředění. Kyp podporoval vzájemné škádlení a vtipkování. Zaměstnávalo to mysl a dovolovalo emocím, aby vypluly na povrch. Nebylo mu známo o žádném z pilotů – aspoň z těch, co byli dosud naživu –, že by si promýšlel, jak bude v bitvě postupovat. Rychlost a zuřivost soubojů jeden na jednoho byla záležitostí instinktů, reflexů a štěstí. Nikdo by nikdy nepodezíral Hana Sola z podobného filozofování, a přitom létal déle a lépe než každý, koho Kyp znal.

Když přišlo na věc, o čem se dalo přemýšlet? Yuuzhan Vongové museli být zastaveni: to bylo celé. Až dnešní boj skončí, ať vystrašení starci mudrují o tom, jak se nepříteli mohlo podařit proniknout až ke Coruscantu. On už tou dobou bude na cestě do další bitvy.

Kyp mrkl na navigační panel a vydal pokyn přejít na světelnou rychlost. Jakmile byl skok proveden, obklopilo ho ticho a tma. Silou vůle, založené částečně na Síle, částečně na dlouhých zkušenostech, se přinutil na chvíli se prospat, dokud mohl.

Probudil se náhle, když čidla hlásila blížící se výstup z hyperprostoru. Hvězdy se opět rozzářily a světélka na ovládacím panelu ožila.

Jedi pohlédl na displej, na němž svítilo množství ikon, z nichž každá představovala nepřátelské plavidlo. „Chceš mi něco říct, Nula-jedničko?“

EMPIRICKÉ ÚDAJE NAZNAČUJÍ, ŽE NEOCEŇUJETE INTELIGENCI.

Když už nic jiného, droid se aspoň vyjadřoval zdvořile. Kypa se zmocnila hrůza, když si uvědomil, že vede své piloty přímo do bitevní vřavy.

Nebe nad Coruscantem bylo v jednom ohni. Lodě všech velikostí a druhů se hnaly pryč od světa odsouzeného k záhubě. Očekávala je obrovská yuuzhanvongská flotila. Několika lodím se podařilo uniknout, spíš díky všeobecnému chaosu než nějaké koordinované obraně. Po peruti Jediů nebylo ani stopy.

Tucet se přiblížil a udržoval klínový tvar. Jediným signálem jejich zděšení byly ztichlé komlinky.

Jeden z Tuctu, raný prototyp XJ, ale v dobrém stavu, se propadl pod formaci a začal zaostávat jako vyděšené batole.

Kyp se zamračil. „Pětko, hlas se.“

Loď se rychle vrátila na své místo. „Tady Pětka.“

Hlas zněl směšně mladě – chlapecké bručení, ze kterého se teprve měl stát mužný baryton. Pilot, Chem, byl syn bohaté diplomatky, sběratelky, která zaplnila malé skladiště nablýskanými loděmi, jež nikdy nevzlétly. V den svých čtrnáctých narozenin Chem ukradl matčinu oblíbenou loď a vydal se po stopách Kypová Tuctu. Nepožádal o přijeti – prostě následoval eskadru z jedné mise na druhou. Po několika standardních měsících a ztrátě a výměně tolika pilotů, že se to Kypovi ani nechtělo počítat, vzal Chema do svého oddílu. Od té doby kluk zničil sedm vongských koralskipperů a rozházel své dědictví za tak zbytečné věci, jako byly nové XJ, třaskavé střely a pohonné hmoty.

„Soustřeď se, Pětko. Nerad bych viděl, jak ti ten tvůj bourák poškrábou,“ napomenul ho Kyp mírně.

„Já taky ne, pane. Za těchto okolností bych se radši setkal s válečným pánem osobně než se zákonným majitelem této lodi.“

„Má pravdu,“ skočil jim Ian Rim do řeči. „Kdysi jsem chodil s Chemovou matkou. Myslel sis, že Vongové jsou oškliví a zlí?“

„Ona o tobě taky mluví hezky,“ odsekl Chem, aniž vypadl z role. „Nebo přinejmenším o tvém leteckém umění. Říká, že kdyby nebylo zbytí, mohl by z tebe být nejlepší pasák nerfů na Corellii.“

Kyp se v duchu zasmál při pomyšlení, jak jeho letecké eso sedí na neohrabaných pasteveckých saních – představa, která mohla být pro pasáka nerfů až urážlivá. Krátká výměna názorů nicméně poněkud uvolnila napětí, které cítil z každého z pilotů. U všech, až na jednoho. Nejmladší pilot byl i nadále ovládán pocitem neklidu a strachu. Přepnul na přímé spojení. „Nějaké problémy, Pětko?“ Chvíli bylo ticho. „Světla zhasínají, pane. Světla na Coruscantu.“ Jedi chápavě přikývl. Hluboko pod nimi se nikdy nespící planetární město postupně nořilo do tmy, do první opravdové noci od dávno zapomenutých časů. Yuuzhanvongská výsadková plavidla, velká jako hory, zakrývala velkou část městského panoramatu a připravovala se zahájit vražedné dílo. Náporové čluny chrlily roztavené nerosty tak horké, že po jejich zásazích ze zářících věží zbyly jen hroudy černé škváry. Nepřátelské transportéry plivaly koralskippery jako proud sprostých nadávek. Asteroidům podobné lodě tančily svůj tanec smrti jako meteorický roj ovládaný jakousi neviditelnou zlou silou.

Pak se eskadra koralskipperů prudce obrátila směrem k Tuctu a na Kypově čelním štítu rozkvetl výbuch plazmy.

„Naším úkolem je zadržet noc, Cheme. Pamatuj na to a nenech se ničím rozptylovat.“

„Rozkaz!“

Kypový senzory se rozzářily a upozornily ho, že z hyperprostoru se vynořila další flotila. Kyp pohlédl na jediskou peruť a zasténal. „Flotila“ se skládala ze zhruba tuctu X-wingů, několika poškozených E-wingů a dalších lodí, které se nedaly určit. Všechny tvořily obrannou hráz kolem poškozené korvety.

„Tahle Danni Quee cestuje ve velkém stylu. Dělá to na tebe dojem, Nula-jedničko?“ zeptal se tak tiše, aby to komlink nezachytil.

JEŠTĚ NE.

„No, aspoň v něčem se shodujeme.“

Kyp přepnul přístroj zpět na společnou frekvenci. „Podle posledního cvičení, Tucte. Na můj signál se rozdělíte na čtveřice. Poručíci, hlaste cíle. Ať vás provází Síla.“

Yuuzhanvongská flotila zareagovala na nové nebezpečí sérií vybroušených, takticky dokonalých manévrů. Několik koralskipperů a jeden náporový člun se vydaly vstříc jediské peruti. Další plavidla se střemhlav vrhala na evakuační lodě jako útočící jestřapýři a lákala na sebe stíhačky z obou eskader. Ostatní i nadále mířila směrem k Tuctu.

„A co teď?“ zabručel Kyp. „Je jich tu dost na to, aby nás obklíčili!“

Přední koralskippery začaly chrlit plazmu. Kyp vydal signál k rozdělení a poklepal na své ovladače. Upravená přídavná raketa ho vyslala na kolmo stoupající dráhu. Střela neškodně prolétla mimo…

… a plnou silou narazila do jedné z lodí za ním – do lodě, která tam neměla být.

Kyp neviděl náraz, ani neslyšel výbuch či zvuk kovu a keramiky trhaných na kusy. Dobře však cítil nával mladíkova zděšení a beznaděje následovaný smutným poznáním, co ho stála chvilková nepozornost.

„Cheme,“ procedil skrz zaťaté zuby.

Jedi setřásl pocit viny a žalu doprovázené přílivem energie Síly. Jeho dlouhé prsty tančily na ovladačích a zasypávaly blížícího se Yuuzhan Vonga krupobitím laserových střel.

K jeho úžasu koralskipper, který byl větší, než bylo obvyklé, změnil kurz na jediskou korvetu a spolykal všechny střely, které na něj směřovaly.

Kyp ohromeně zavrtěl hlavou. Technika přerušované palby byla vynalezena na začátku války proti zvláštnímu způsobu obrany pomocí miniaturních černých děr, jež vytvářeli nepřátelští dovin basali. Yuuzhan Vongové, nebo aspoň tenhle, zřejmě našli nějaký způsob, jak takovému útoku čelit.

„Chceš tančit?“ řekl Kyp vztekle. „Tak pojď. Já tě povedu.“

Prudce vyrazil. Déšť laserových střel vyznačoval cestu. Několik koralskipperů přispěchalo větší lodi na pomoc. Když je Jedi odvádí pryč, dobře si všiml tvaru a průměru ochranného štítu velké lodi. Prudce uhnul a dostal válečné plavidlo, které ho míjelo, mezi sebe a útočníky právě na tak dlouho, aby stihl odpálit dvě třaskavé střely. Rychle se vrhl stranou, táhl Yuuzhan Vonga za sebou a nechal střely plout jako neškodné trosky.

Octa okamžitě zareagovala na tento signál. Spolu se třemi podřízenými piloty spustili přerušovanou laserovou přehradnou palbu na velký koralskipper.

Kyp použil Sílu a vyslal plovoucí střely na velký skip. Obrátil proud energie Síly a zastavil střely těsně mimo dosah dovin basala.

Zatímco Octa zaměstnávala velký skip, Kyp rychle zhodnotil vývoj bitvy, která zuřila vedle nich. Velkému corellianskému frachťáku, který nejspíš nesl uprchlíky z planety, se podařilo prorazit blokádu pouhých pár kilometrů od jediské korvety. Několik koralskipperů se okamžitě soustředilo k útoku. Uprchlíci nevědomky vedli útočníky přímo k lodi Danni Quee.

„Veemo, dostaň ten frachťák odsud,“ nařídil Kyp.

Kvarteto X-wingů XJ vyrazilo v sevřené formaci proti nepřátelským lodím. Laserová palba bojovala s proudy plazmy, jak se Kypovi piloti snažili odvrátit pozornost nepřátel od unikající lodi s uprchlíky.

Tenký proud plazmy pronikl křídlem Veeminy lodi. XJ vychýlen z rovnováhy se divoce zakymácel, naprosto se vymkl kontrole a zřít se přesně na loď, kterou ochraňoval. XJ explodoval – a výbuchem byl zasažen i levý fúzní motor frachťáku.

Na boku zasaženého frachťáku se objevila velká žhavá trhlina ozářená vnitřní explozí. Kyp, jakkoli soustředěný na vlastní boj, pocítil prudký nával hrůzy a poté náhlé přetržení nitek všech životů na nešťastné lodi.

Za cenu velkého duševního úsilí obrátil Kyp pozornost opět na velký koralskipper. Yuuzhan Vong si zjevně povšiml pomoci poskytované staré korvetě. Velký koralskipper neúprosně mířil k plavidlu Danni Quee. Zbloudilý laserový paprsek zasáhl jednu z třaskavých střel. Vybuchla a z její zlověstně růžové špice vyrašil květ bílého plamene. Skip už však stačil odletět z dosahu výbuchu.

Kyp už ale tuto střelu nepotřeboval. Nařídil Octině eskadře přeskupit se a zaujmout obranné postavení kolem lodi s jediskými vědci.

„Jak říká mistr, na velikosti nezáleží,“ procedil skrz zuby.

Uvolnil druhou střelu a nestaral se o to, že ji spolkla jedna z kmitajících černých děr u koralskipperu. Ponořil se hluboko do sebe a pátral po schopnostech, které nepoužil už mnoho let.

Kdysi dávno Kyp takto ovládl loď a odtáhl ji z běsnícího středu plynného obra. Nyní se s použitím Síly zmocnil zničeného frachťáku.

Ten vyrazil s ohromující lehkostí a neochvějně mířil vzduchoprázdným prostorem k zaštítěnému koralskipperu.

V komu se ozval zlověstný smích Iana Rima. „Lstivý jako vždycky, Kype! Nenechte ho uniknout, Tucte!“ vykřikl.

Poručík provedl prudký obrat a jeho dva zbylí piloti v patách za ním. Kroužili kolem velkého koralskipperu a odřezávali mu cestu k ústupu za přestřelky s ostatními nepřátelskými skipy. Jejich riskantní manévry si záhy vyžádaly daň – Ianová loď se dostala do křížové palby Yuuzhan Vongů. Na dvojí výbuch plazmy jeho štíty nestačily a loď se rozplynula v zářících záblescích plazmy a roztaveného kovu.

Piloti, jimž Ian velel, tvrdošíjně pokračovali v nastoleném kurzu. X-wingy dál útočily na velkou loď a nutily ji držet kmitající štíty nahoře, když se přiblížil zničený frachťák. Teprve v poslední chvíli se zbylé X-wingy obrátily a vyrazily do bezpečí.

Frachťák se vůbec nedostal do těsné blízkosti. V jednu chvíli tam byl, v následující prostě zmizel v prázdnu. Co následovalo, nebylo přesně to, co měl Kyp v plánu.

Počítal s fyzickým nárazem, nebo, když se to nepodaří, s tím, že by frachťák mohl zahltit dovin basalovu kapacitu a učinit velký koralskipper zranitelný vůči útoku. Nikdy by ho nenapadlo, že několik černých děr u skipu se může sloučit v jednu a obalit yuuzhanvongskou loď jako rukavice obrácená naruby. Najednou však frachťák zmizel. S ním i koralskipper.

A s nimi i unikající X-wingy.

Smrt zasáhla piloty s takovou rychlostí, že si ji ani strach, ani rozum nedokázaly uvědomit. Nikdo z nich nezaregistroval její příchod. Ke Kypovi nedošel žádný z jejich posledních pocitů – pouze náhlý, takřka ohlušující výbuch ticha.

Bolest a pocit viny zaplavily Kypa jako temná vlna. Napjal všechny síly a rázně potřel tyto pocity dřív, než stačily narušit jeho soustředění a jeho rozhodnost. Nesměl to připustit. Nesměl se poddat nejistotě, která tak ochromila jeho jediské kolegy.

Nemohl nicméně popřít, že se odhodlal k masivnímu použití energie Síly a tím, ač neúmyslně, zavinil smrt lidí, kteří mu byli tolik blízcí.

Kyp se přinutil znovu se soustředit na boj. Rychle vyhodnotil situaci. Zbyla už jenom Octa a dva z jejích pilotů. Ve čtyřech ještě mohli způsobit nepříteli nějaké ztráty.

Přivolal zbytek Tuctu a určil sektor, který zjevně nebyl bojem zasažen. „Přeskupíme se do čtyřkové formace pod mým velením.“

Lodě okamžitě poslechly a kličkovaly mezi jediskými plavidly.

Náhle k němu dorazila vlna žalu od Octy Ramis vystřídaná na okamžik trýznivým prozřením a nakonec vztekem. Kyp se ani moc nedivil, když si uvědomil, že se nezlobí na Yuuzhan Vongy, ale na něho.

„Mistr Skywalker měl pravdu,“ pronesla smrtelně vážným hlasem „Klidně to považuj za dezerci.“

Její X-wing XJ vybočil z formace a obloukem zamířil zpět k jediské peruti. Po chvíli ji následovali zbylí dva příslušníci její eskadry.

Kyp ji nechal být.

Padlo dalších devět jeho pilotů a připojili svá jména k prodlužujícímu se seznamu těch, kdo od začátku války zahynuli pod jeho velením. I když jejich smrt Kypa silně tížila, bral to jako otázku válečného štěstí. Dosud nikdy ale nepřekročil hranici, kterou si dávno předtím stanovil, a nezpůsobil smrt svých druhů v energii Síly. V této smutné chvíli se mu zdálo, že tímto jediným skutkem smazal vše dobré, co kdy vykonal, všechny neotřesitelné argumenty, všechno, za čím si stál.

Chvilka nerozhodnosti, nic víc, ale cena za ni byla vysoká. Koralskippery se sesypaly na Octiny lodě jako smečka voxynů.

Kyp vrazil mezi ně pevně rozhodnut, že jich vezme s sebou tolik, kolik jen bude možné.

Najednou začala síla yuuzhanvongských útoků z nevysvětlitelných důvodů slábnout. Několik koralskipperů se otočilo a zamířilo pryč podivným klikatým letem, jako by byli opilí. Octa Ramis využila tohoto zdánlivého zmatku a jala se je pronásledovat. Ostatní X-wingy ji následovaly.

Proti Octině lodi vyrazily dva skipy. Nepřátelské lodě o sebe lehce zavadily, odskočily od sebe a vyrovnaly dráhy letu. Ihned se vrátil a prudce zaútočily z boku.

Na X-wingy dopadly plnou silou úlomky korálu jako smrtící šrapnel. Obě neovladatelné lodě přešly do vývrtky a zmizely. Pouze Octě se podařilo zařadit do těžce pochroumané jediské flotily.

„Úkol splněn,“ řekla nevzrušeně.

Kyp mohl jenom přikývnout. Už několik měsíců se družina Danni Quee pokoušela zablokovat yammoska, ohyzdnou telepatickou příšeru, která koordinovala akce mnoha lodí. Soudě podle náhlého zmatku propuknuvšího mezi Yuuzhan Vongy byli úspěšní.

Ale on, Kyp Durron, selhal. Opět.

Pocítil nával smutku a deset těžkých let pojednou ztratilo svůj význam. Chvíli Kyp prožíval stejná muka jako při bratrově smrti. Zaplavila ho melancholie a zoufalství, které se ho zmocnily v onu hroznou chvíli.

„Jaino,“ zašeptal náhle a nevěděl vlastně proč.

Kyp potřásl hlavou, jako by si ji chtěl vyčistit. Ovšemže věděl o hezké a pragmatické Jaině Solo – který Jedi ne? – jenže ta, pokud mu bylo známo, nebyla zrovna jeho krevní skupina. Nebylo mezi nimi nic, co by vysvětlovalo toto letmé spojení; popravdě řečeno, její reakce po útoku na sernpidalskou lodní líheň naznačovala, že v případě potíží by ho s klidem nechala na holičkách.

V tom se na nebi objevila známá loď, otlučená starožitnost, přesto jedna z největších legend v galaxii. Za ní poletovaly tři koralskippery a chrlily smrtící horninu.

„To teda ne,“ zařekl se v duchu Kyp a zjistil, že se zase dokáže v reakci na toto nové nebezpečí do jisté míry soustředit. „Falcona nedostanete.“

Jedi odhodil zbývající dvě rakety a pomocí Síly je navedl na nepřátelské lodě. Opět je zastavil v nevelké vzdálenosti od živoucích lodí. Zaměstnal dovin basaly skipů náhlou laserovou palbou a pak jeho rakety udeřily. Dvě nepřátelské lodě explodovaly. Úlomky korálu se roztavily při průletu mezi kapkami plazmy vyvrhované třetí lodí.

Jedi přepnul na vnější frekvenci. „Millennium Falcone, tady Kyp Durron. Nestojíte o wingmana?“

„U konkurzu jsi prošel na výtečnou, hochu. Jsi přijat.“

Nevzrušený hlas Hana Sola o něco ulehčil Kypovým starostem.

Úleva však netrvala dlouho. Yuuzhanvongský náporový člun udělal nemotorný obrat a pustil se za Falconem. Pilot si toho všiml a zaklel tak, že to Kyp neslyšel od té doby, co byl otrokem v dolech na koření na Kesselu.

„Máš nainstalovaný ty pomocný vertikální rakety, jak jsem ti radil?“ vyzvídal Han. „Mám je.“

„Fajn. Tak si je zapni.“

Kyp zapnul přídavný pohon. Zdálo se mu, že se mu hlava zavrtává mezi ramena, když loď náhle prudce poskočila. Obrovská kometa z plazmy, která by snadno dokázala pohltit celou loď, zanechala žhavou stopu na místě, kde se ještě před okamžikem nacházel – a řítila se přímo na loď jeho přítele.

Han však prudce obrátil Falcon šikmo doleva. Střela se mihla mimo a vzala s sebou dva dezorientované koralskippery, než vychladla a proměnila se v rotující kus skály.

Stará loď se vyrovnala a rychle letěla pryč, zanechávajíc za sebou zvláštní klikatou stopu, jak se Han obratně vyhýbal letícím střelám. Náhle se Falcon prudce naklonil na pravobok. Kolem se mihl další mohutný projektil, minul ho, ale břicho lodi se rozžhavilo do ruda. Falcon se nečekaně vyrovnal. Nad ním se srazily dva zmatené koralskippery.

„Hele, já těm lidem říkal, aby si zapnuli pásy,“ stěžoval si Han a odpovídal někomu, jehož hlas byl mimo dosah komu. „Že bys musela vydat královskej výnos?“

Hanův něžně škádlivý hlas pomohl určit osobu, jíž byly jeho sarkastické poznámky určeny. Kyp pocítil zašimrání v oblasti žaludku při představě, že se setká tváří v tvář s Leiou Organou Solo.

Velice Hanovu ženu obdivoval, ale její přítomnost mu často nepříjemně připomínala rozdíl mezi jeho skutky v mládí a jejími. Leia se stala členkou Imperiálního senátu v šestnácti, hrdinkou povstalecké Aliance o dva roky později. Kyp v šestnácti vstoupil do učení k dnes už dávno mrtvému pánovi ze Sithu. Završil svůj mladistvý věk uvedením mistra Skywalkera do mrtvolného transu, násilným vymazáním paměti omwatské vědkyně, zmocněním se superzbraně a zničením planety se všemi jejími obyvateli. Díky zásahu Luka Skywalkera byly Kypoví jeho zločiny prominuty. Kyp si nedělal iluze, že na ně někdo zapomene, přinejmenším ne on sám. Princezna Leia mu nepřipomínala, kým byl, spíš to, co z něj mohlo být.

Na druhé straně, Leiina přítomnost na Falconu mohla vysvětlit, proč Jaina tak důrazně pronikla do Kypový mysli. Leia neprošla kompletním jediským výcvikem, ale Kyp se domníval, že její vrozené schopnosti se takřka vyrovnaly schopnostem jejího bratra. Třeba jí dcera dala o sobě vědět a ona jí mimoděk vyslala odpověď prostřednictvím Síly. Nedávno se Kyp doslechl, že Solovy děti se účastní jakési tajné mise.

„Z tvojí poslední poznámky usuzuju, že Leia letí s tebou jako druhý pilot,“ osmělil se Kyp.

„Už to tak vypadá,“ přitakal Han. Kyp nepotřeboval Sílu, aby v jeho hlase uslyšel vroucí cit. Zněla však z něj také velká únava a jakási zranitelnost – věci, které by si Kyp s Hanem nikdy nespojoval.

„Je všechno v pořádku?“

Hanův smích zněl poněkud nucené. „Leia je plná elánu, jestli se ptáš na tohle. A navíc máme na palubě dva mistry Jedi – je tady Luke a Mara. Co se nám může stát?“

NĚKTERÉ CIVILIZACE VĚŘÍ, ŽE KLÁST ŘEČNICKÉ OTÁZKY ZNAMENÁ POKOUŠET OSUD, poznamenal Nula-jednička.

Kyp zlostně zrušil vnější spojení. „Ptal se tě někdo na něco?“ osopil se na droida.

řečnické otázky nejsou přímo určené nikomu. Proto JE možná osud vztahuje NA SEBE.

„Kdo ti dělal filozofické naprogramování, ty komiku? Osud je vztahuje na sebe!“ posmíval se Jedi. „Kecy, to mě tak uživí!“

EMPIRICKÁ DATA, KYPE DURRONE, UKAZUJÍ, ŽE DĚLÁTE PŘESNĚ TO.

Kypovi zmrzl úsměv na rtech. Vypnul komunikační obrazovku, která ho spojovala s protivným Q9, a zhluboka vzdychl.

Zakormidloval vedle Falconu a sledoval vířící nebe v očekávání dalšího boje.

5

Jaina se svalila do křesla pilota, příliš vyčerpaná na to, aby dokázala usnout. Ucítila, že se k ní někdo blíží, otočila se a spatřila Tekli, mladou chadra-fanskou ranhojičku.

Malá chlupatá Chadra-Fanka vypadala zmateně – všechny čtyři nosní dírky na jejím vzhůru ohnutém nose byly rozšířené, jako by cítila ve vzduchu nebezpečí. Velké kulaté uši měla složené dozadu, takže připomínaly ubývající půlměsíce, a její rychlé, sotva postřehnutelné pohyby způsobovaly, že její hlodavci podoba vynikala víc než jindy.

Jaina se narovnala v křesle. „Jak je Tahiri?“

„Spí,“ vzdychla ranhojička. „Zafixovala jsem jí zlomenou ruku a ošetřila rány, jak nejlépe to šlo. Ale sny jí opravdu nezávidím.“

Sny. Jaina zamyšleně svraštila tvář. „Proč riskovat? Při první příležitosti ji uvedu do uzdravujícího transu.“

„To by bylo moudré.“

Tekli stála tiše a ruce s dlouhými prsty tiskla pevně k sobě. Vypadala, jako by se snažila sebrat myšlenky, nebo snad odvahu.

Jaina ji unaveně pohladila po neupravené hnědé srsti. „Nejsme na recepci. Co kdybychom odhodily protokol a začaly mluvit otevřeně o všem, co nás trápí?“

„Nastavila jste kurz na Coruscant.“

„Správně.“

„Je to moudré? Letíme v nepřátelské lodi. Nemůžeme se spojit s městskými věžemi a sdělit jim naši identitu a úmysly.“

Jaina si založila ruce. „Kolik myslíš, že má Republika živých yuuzhanvongských lodí?“

Malá Chadra-Fanka zamrkala. „Nevím.“

„Naposledy jsem slyšela, že dvě. Teď už budou nejspíš obě mrtvé a k ničemu. Zdá se, že nedokážou žít dlouho bez pravidelné péče tvárců – vongských údržbářů. Je tady velká šance, že se Republika bude chtít zmocnit živé lodě i s pilotem a že nám dovolí přistát.“

„Jako to udělali v případě domnělé yuuzhanvongské přeběhlice, kněžky Elan?“

Jaina dlouze vzdychla. „Vím, kam míříš. Jak může Republika vědět, že nejsme falešní uprchlíci? Klidně si mohou myslet, že jsme na sebevražedné misi a že máme na Coruscant shodit nějakou biologickou zbraň.“

„Napadlo mě to. Nepochybně to může napadnout i ostatní.“

Jaina pohlédla na Lowbaccu, který se stále opatrně probíral navigačním mozkem fregaty. „Co ty na to, Lowie? Existuje možnost, že by tahle věc změnila hyperprostorovou navigaci, aniž by musela zpomalit na podsvětelnou rychlost?“

Wookiee na ni nevěřícně pohlédl, pak obrátil oči v sloup a znechuceně zavrtěl hlavou.

Nevšímala si toho a pokračovala: „Takže vnikneme do coruscantského prostoru a budeme se držet stranou hlavních tras, než se připravíme k dalšímu skoku do hyperprostoru. Musí tu přece být nějaké místo, kde tahle hrouda přistane celá a ne jako sprška kamení. Odtamtud se nám snad podaří dostat se na obydlené místo, odkud bychom mohli komunikovat.“

Chadra-Fančiny uši, dosud zplihle visící dozadu, se zvedly a nabyly obvyklého kulatého tvaru. „Ano. To bude mnohem lepší.“

„Napadá tě nějaký cíl?“ Lowbacca vyštěkl svůj návrh.

„Gallinore,“ přemítala Jaina. „To je v Hapeské hvězdokupě, ale je to poměrně blízko. Když si budeme počínat opatrně, snad bychom se tam mohli dostat, aniž by nás zaměřili.“

„Gallinore dobře znám,“ ozvala se Tenel Ka. „Mohlo by se to povést.“

„Ale poletíme rovnou přes yuuzhanvongské území,“ podotkl Ganner. „Může se stát, že vletíme rovnou do silného gravitačního pole dovin basalů.“

„Správná poznámka,“ souhlasila Jaina. „Tento skok nás provedl prostorem obsazeným nepřítelem. Otázka je, jak se yuuzhanvongské lodě dostávají skrz gravitační pole?“

Lowbacca ukázal na navigační mozek a vydal ze sebe několik rázných zavrčení a zaštěknutí.

Mladá pilotka se zamračila. „Co tím myslíš, že je loď prostě obletí? Jak to funguje?“

Wookiee pokrčil rameny. Jaina se zatvářila starostlivě, když si uvědomila možné následky. Po chvíli si řekla, že nemá cenu se tím zabývat. „Má k tomu ještě někdo něco? Alemo? Tesaře? Co ty, Zekku?“

„Ty jsi pilot,“ pokrčil rameny Zekk. „Ale vím, kam míříš – měli bychom se dohodnout dřív, než bude potřeba jednat. Gallinore zní dobře. Jak dlouho ještě budeme v hyperprostoru, Lowie?“

Wookiee zvedl mohutnou chlupatou tlapu a začal odpočítávat od pěti do jedné. Jaina sáhla po kognitivní kukle a přetáhla si ji přes hlavu.

Náhleji zaplavily odlesky světla – ne očekávané, náhlé objevení se rozmazaných hvězdných čar, nýbrž spousta zmateně vířících, přerušovaných záblesků.

Nebe nad Coruscantem bylo zaplavené prchajícími transportními plavidly, jako blesky se míhajícími E-wingy a X-wingy a podivně nedisciplinovanými eskadrami koralskipperů. Krátké oslepující výbuchy se rozsvěcely a hasly v rychlém sledu jeden za druhým.

Lowbacca vyčítavě zavyl.

„Vím, že to není tvoje chyba,“ zařvala Jaina a zakličkovala, aby se vyhnula několika růžovým bleskům, které vylétly z laserových děl X-wingu. „Nezabloudil jsi. Tohle je Coruscant.“

„Tohle byl Coruscant,“ zabručel Zekk a jeho hlas zněl dutě zděšením a lítostí.

Ganner ho odstrčil a vrhl se na sedadlo střelce. „Sežeň je dohromady, Jaino, a já je zadržím.“

Před nimi se rozzářila malá modrá kometa. Střela zableskla a ztratila se pouhých několik metrů před lodí. Druhý útok následoval vzápětí – na korálový trup se obořila přehradná palba z laserových zbraní. Fregata se otřásla. Na Jedie se snesl hustý černý prach.

„To byly republikové lodě,“ řekl ponuře Ganner. „Nemůžu palbu opětovat!“

Místo toho vyslal na yuuzhanvongský skip plazmovou střelu. Alema Rar se na něj vrhla, uchopila ho oběma rukama za paži a vyrvala ji z cílící rukavice.

„Tohle je k ničemu,“ varovala ho. „Ještě chvíli v tom pokračuj a budou po nás střílet všichni!“

Jaina otevřela svou mysl tak daleko, kam předpokládala, že mohou dosáhnout senzory lodi. Informace ji doslova zaplavily. Údaje byly zdrcující a závěr nevyhnutelný:

Coruscant byl ztracen a prchající lodě Nové republiky čelily obrovské přesile invazních jednotek.

Twi’lečka měla pravdu: jakýkoli pokus o pomoc by jenom vyvolal hněv Yuuzhan Vongů a dostal by jediské uprchlíky přímo mezi válčící strany.

Pohlédla na Lowbaccu a tázavě naklonila hlavu. Na chvíli se ve Wookieeho tváři odrážely pouze její rozporné pocity. Váhavě poznamenal, že nepřítel našeho nepřítele je náš přítel.

Než stačila Jaina odpovědět, kuklou jí do mysli prolétlo varování. Bleskově stočila pohled na protonové torpédo, které k nim mířilo jako černomodrá čára.

„Něco mi říká,“ odpověděla a vyhnula se střele z republikové lodi, „že dneska si moc přátel nenaděláme.“

Leia se mrzutě zašklebila, když notoricky známý X-wing skočil přímo do letové dráhy Falconu.

„Jsi si jistý, že Kyp Durron není propojený s tím popleteným yammoskem?“ řekla uštěpačně.

„Tak se dívej,“ pravil Han samolibě a plácl dlaní do ovládacího pultu. Proti Jediho lodi vylétla třaskavá střela. Jako kdyby to očekával, Kyp strhl svůj X-wing do ostrého vývrtkovitého obratu. Hanova střela plnou silou zasáhla skip, který Kypa pronásledoval.

Hanovi zacukalo v koutku úst. „To jsem ho naučil já.“

„Teď se vytahuješ, nebo si stěžuješ?“

„Kyp bojuje na naší straně,“ připomněl jí. „Každý nemusí souhlasit s jeho metodama, ale nikdo pro nás nedělá víc než on.“

Leia zavřela oči a opět pocítila návaly věčně přítomné bolesti následované těžkými obavami, že může přijít o další dvě děti. „Máš docela pravdu. Kyp dělal všechno, co mohl, aby tvou dceru do té záležitosti zatáhl.“

Han se na chvíli odmlčel a razil si cestu skrz plovoucí hřbitov právě zničených lodí s mnohem větší opatrností, než situace vyžadovala.

Leia si příliš pozdě uvědomila, jak hluboce ho její slova ranila. Na Sernpidalu Han ztratil Chewbaccu. Byl dost pověrčivý na to, aby viděl planetární hřbitov jako místo, kde se mu nikdy nebude dařit. Podle jeho způsobu uvažování byla Jainina mise na Sernpidalu selháním, kterému se stěží dalo zabránit.

Úkosem pohlédla na svého muže. Jeho zachmuřený výraz a strnulý pohled vyvolával vzpomínky na hrozné měsíce po Chewbaccově smrti a marnou snahu smířit se se ztrátou lidí, které miloval. Když ji jako blesk zasáhla zpráva o Anakinově smrti, byla natolik zahlcena vlastní bolestí, že to nebyla schopna Hanovi nějak šetrně sdělit; pokud si vzpomínala, hodila po něm to hrozné sdělení jako durabetonovou cihlu. A teď Han vypadal, jako by ho zasáhla přesně mezi oči.

Leiy se zmocnily výčitky svědomí. Nebyla sama, kdo ztratil syna.

Pohladila Hana po ruce. „Žal je něco, co nutí lidi jednat sobecky a hloupě.“

Nedůvěřivě se na ni podíval. „To mluvíš o mně?“

„Teď zrovna ne,“ řekla a vzdychla. „Omlouvám se, Hane. Jaina se o sebe umí postarat a sernpidalská mise nejspíš skončila tím, že se zvýšilo válečné úsilí. To ale nemění nic na tom, že Kyp Jaině lhal. Co hůř – použil Sílu, aby ovládl její úsudek. Já mu prostě nevěřím.“

„Luke ano.“

„Luke je…“ Chvíli hledala správný výraz. „Optimista.“

Han zlostně zafrkal. „Odkdy jseš takhle příjemná?“

Jeho žena odpověděla unaveným úsměvem a znovu se obrátila k navigačnímu počítači. Prsty se jí zarazily nad tlačítky. „Kam to vlastně letíme?“ uvažovala nahlas.

Řítil se na ně neovládaný skip. Z kanónů umístěných na spodní části Falconu vyšlehly záblesky ohně a brzy Luke Skywalker proměnil plavidlo v hromadu štěrku. Do předních štítů narazil pořádný kus korálu. Světla v kabině se rozblikala a pak se neochotně znovu rozsvítila.

„Hlavně pryč odsud,“ řekl Han. „Nevysvětluj si to špatně: jsem rád, že máme Luka a Maru na palubě. Tvůj bratr to se zbraněma docela umí, ale neumí to jako, hm –“

„Ty?“ nadhodila Leia.

Hanovi se podařilo docela úspěšně napodobit někdejší samolibý úšklebek. „Nechci se vytahovat.“

Začala zadávat souřadnice pro krátký hyperprostorový skok. Její prsty se pohybovaly čím dál tím pomaleji, až se zastavily. Zmocnil se jí zvláštní pocit – Silou vnímaná přítomnost čehosi, co spíš připomínalo rostoucí bouřkový mrak než živou bytost. Svraštila obočí a snažila se tomu přijít na kloub.

Nadskočila, když jí sáhl na rameno. „Co je s tebou? Jseš napjatá jak struna,“ všiml si.

Náhle bylo vše jasné. Vzpřímila se v křesle a odtáhla se od Hana. „Jaina!“

Zbledl. „Není snad…“

„Ne,“ řekla rychle Leia. „Ale je pořád v ohrožení– jenže teď je nablízku. Otoč to, leť zpátky do bitvy.“

Když Han otočil Falcon, Leiiny hnědé oči pozorně zkoumaly rozbouřené nebe. Yuuzhanvongská fregata se vymanila ze sevření těsně pronásledovaná několika X-wingy. Koralskippery se slétly k fregatě a vytvořily kolem ní obranný val. Letecké formace se rozpadly na několik dvojic lodí, které spolu sváděly nerovné souboje, a situace na bojišti se zvrhla do nepřehledných šarvátek.

Leia přišla na zřejmé a logické vysvětlení. Jaina se vrátila z mise a zamířila přímo k nejbližšímu stanovišti eskadry Rogue. To by jí bylo podobné. Za situace, která právě v komunikaci panovala, bylo možné, že se jí nepodařilo včas odeslat zprávu.

Zatímco si Leia rovnala myšlenky, z jednoho koralskipperu vytryskla plazma a přímo zasáhla jeden z X-wingů. Pocítila nejasný nával vzteku od Jaininy mysli, když se republikový pilot rozplynul spolu se svou lodí, který pak vystřídaly chladnější a temnější emoce.

Starostlivě svraštila obočí, když ucítila palčivou stopu touhy po pomstě, která vedla k lodi její dcery.

„Tam,“ řekla a ukázala na fregatu a nevelkou flotilu X-wingů, které tvrdošíjně pokračovaly v jejím pronásledování. „Tam je Jaina.“

Hanova tvář se rozzářila úsměvem. Sklonil se ke komu. „Kype, přidáš se k eskadře Rogue.“

Jedinou odpovědí z Jediho X-wingu byly nevěřícné protesty droida Q9.

„Jaina se s těma X-wingama pokouší sundat ten středně velkej šutr, tak aby z toho nebyl ňákej malér,“ vysvětloval Han. „Co myslíš: může yuuzhanvongská loď letět takhle rychle a takhle šikovně manévrovat a pořád při tom mít aktivovaný štíty?“

„Hned to zjistíme.“

Kyp se otočil, udělal široký oblouk a přiblížil se k fregatě seshora. Z jeho X-wingu se řinuly proudy červeného světla, které bičovaly nepřátelskou loď. Dovin basal pohltil většinu Kypových střel pomocí miniaturních černých děr a obratnými a úspornými manévry se mu podařilo vyhnout se takřka všem zbývajícím.

„To není špatný,“ zabručel Han a zamračeně sledoval yuuzhanvongskou loď střední velikosti.

Vtom se nepřátelská fregata pokusila o únik a opsala úzkou stoupající kličku.

Leia křečovitě sevřela Hanovu ruku. „Letí přímo do tvé palebné dráhy!“

„Jo.“

Tato lakonická odpověď vynesla Hanovi nedůvěřivý a pochybovačný pohled. Vymanil se z Leiina sevření a natáhl se pro komlink pro vnitřní komunikaci. „Ta velká je moje, Maro. Ty si můžeš vyzobat všechno ostatní, co nám přivede do cesty.“

„Ty jsi kapitán,“ odvětila jeho švagrová.

Leiina tvář se vyjasnila, když náhle pochopila, kudy se jeho myšlenky ubírají. „Jaina? V té nepřátelské lodi?“

„Je jedinej způsob, jak to zjistit.“

Han vypálil proti fregatě raketu a počkal o vlásek déle než Kypovi. Yuuzhanvongská loď obratně uhnula stranou, jako by pilot tento útok právě čekal. Hanova raketa zasáhla jeden ze skipů, který ji chránil zezadu. Štítová jednotka spolkla prvního útočníka, ale Mara dokončila dílo dvěma dalšími rychle za sebou odpálenými střelami.

„Je to Jaina,“ řekl Han s jistotou. „Tisíce pilotů by dokázalo takhle uhnout s X-wingem, ale kolik jich umí takovej flák skály roztančit jako twi‘leckou baletku?“

„Hane –“

„Dva,“ prohlásil a sám si odpověděl na otázku. „A já jsem ten druhej.“ Leia si pořád nebyla jistá a obrátila se k Síle, aby rozptýlila její pochyby. Opět se spojila s Jainou. A opět vnímala ne živou, impulzivní energii, s níž si vždy svou dceru spojovala, ale přítomnost bouřkového mraku – chladnokrevného, zlověstného, nelítostného.

Leia se zamračila. Hněv Jainu zavedl na temnou stranu. Kolikrát už o tom slyšela. A přece bylo v emocích, které tryskaly z její dcery, něco známého, něco, co ji znepokojovalo, něco, co Leie silně připomínalo, jak vnímala svého otce – ne přízrak Anakina Skywalkera, který ji prosil o odpuštění, nýbrž jeho dřívější, živoucí vtělení Dartha Vadera.

Nikdy předtím si Leia nedokázala představit, že by Jaina, nejpragmatičtější a nejméně konfliktní z jejich dětí, mohla sklouznout k temné straně Síly. Znovu se s Jainou spojila, tentokrát ještě naléhavěji. Skrz Sílu cítila potlačovanou bolest své dcery, její pečlivě skrývané city – a její nepřiznanou touhu po pomstě. Leiu napadlo, že led může být stejně smrtící jako oheň.

„Uvažuj,“ řekl Han stručně. „Yuuzhan Vongové by si mohli myslet, že za ten manévr fregaty může ten jejich zmatenej yammosk, ale dřív nebo pozdějc bude Jaina muset s barvou ven.“

Rychle setřásla obavy a zapnula komlink na vnější frekvenci. „Zde Leia Organa Solo na palubě Millennium Falconu. Yuuzhanvongská fregata ve vaší blízkosti je pod velením mé dcery, poručíka Jainy Solo. Její yuuzhanvongská eskorta o tom neví. Zastavte palbu a my se postaráme o ty koralskippery a o to, aby fregata unikla.“

Po krátkém váhání X-wingy ukončily pronásledování a odletěly pryč.

V interkomu zapraskalo. „Leio, jsi si tím jistá?“ zeptala se Mara. „Nerada to říkám, ale já tam venku Jainu necítím.“ Mrkla na Hana, který přikývl. „Jsme si jistí.“

Yuuzhanvongská fregata, která teď měla cestu volnou, vyrazila prudce vpřed a zmizela v hyperprostoru. Falcon ji následoval krátkým skokem, který Leia předtím naprogramovala.

Han svěsil ramena. Jeho ruka našla její a stiskla ji. „Udělali jsme správnou věc, viď? Jako že jsme nechali možného nepřítele uniknout?“

Mimovolný podtón jeho slov Leiou otřásl. Její pohled se setkal s manželovým a v jeho očích se zračily velké pochybnosti.

„Byla to Jaina,“ řekla rozhodně a mínila to jako odpověď i způsob, jak se vyhnout dalším otázkám.

Přimhouřil oči. „Tak proč vypadáš tak ustaraně?“

Na okamžik byla Leia v pokušení rozdělit se s ním o své pochyby, aby zjistila, jestli se rozptýlí, když je vysloví nahlas. Pokud se však mýlila, bylo by z její strany sobecké, ba přímo kruté nasadit takové myšlenky Hanovi do hlavy. Nikdy by nepodezírala Hana z nějakého přehnaného ochranářství, ale Jaina byla vždy dítě, se kterým si nejlépe rozuměl, které po něm zdědilo jeho schopnosti a záliby, dítě, které ho všude následovalo. Han by strašlivě trpěl, kdyby měli o Jainu v této válce přijít, ale už v bitvách ztratil mnoho jiných přátel a po čase se s tím vždy dokázal vyrovnat. Ale tohle – ne, tohle by nikdy nepochopil.

„No tak?“ naléhal Han. „Co se děje?“

Leia se rozhodla odhalit mu část pravdy. „Jacen s Jainou nebyl. Pořád ho vnímám,“ dodala rychle, „ale s ní nebyl.“

Han chápavě přikývl. „Pak musíme doufat, že oba najdou cestu zpátky.“

Zavřela oči, opět polekaná mimovolnou věcností jeho odpovědi. „Máš pravdu. Už jsou velcí a leccos dokážou. Ale není to lehké, připustit si, že už jdou vlastní cestou.“

„Není.“ Pokusil se o samolibý úsměv a podařil se mu jemný, zřejmě úmyslně chabý vtip. „A odkdy někdo z nás stojí o to, aby to bylo lehký?“

Leia to přijala s povděkem. Humor potlačil trýznivou bolest – aspoň na okamžik, po který trval Hanův úsměv.

„Jedna nula pro tebe, ty můj pilote. Kdybych pro to chtěla důkaz, stačí si vzpomenout, že jsme pořád ještě manželé.“

Naklonil se k ní a opřel své čelo o její. „Nedávno jsem si to ověřoval.“

Poddala se jeho síle spojené s něhou, kterou, jak se obávala, už dávno kamsi založili. Zvedla k Hanovi tvář a zašeptala: „Ověř si to znovu.“

6

Za oknem generála Soontira Fela zuřila bouře, první v letošní zimní monzunové sezoně. Z vířících temných mraků se řinul ledový déšť a bubnoval na průhledy z transparioceli. Led pokrýval durabetonové přistávací dráhy a rampouchy visely z okapů baráků chisských kasáren v úhledných řadách jako zbraně vyrovnané v regálech zbrojnice. Vysocí piloti s modrou kůží si jistě vykračovali po kluzkých chodnících. Pomáhaly jim boty s hřeby na podrážkách a jejich vrozená obratnost.

Přestože v místnosti monotónně hučelo topné těleso, do Felových kloubů se vkrádal chlad. Chybějící oko ho bolelo v prázdném důlku, přestože na něm nosíval černou pásku. Poprvé v životě se cítil starý a unavený, zvlášť když pomyslel na úkoly, které před ním stály.

Přichází krutá zima, přemítal generál, zima, která může trvat několik corellianských roků. Chisská základna, poslední z mnoha, které Fel během let založil, byla umístěna v obzvlášť drsném prostředí nehostinného světa. Většina z jeho poradců neviděla žádný důvod, proč by mělo být místo pro základnu vybráno právě zde.

Fel mohl pouze doufat, že se Yuuzhan Vongové budou řídit stejnou logikou.

Odvrátil se od okna a prohlížel si důstojníka, který stál v pozoru před jeho stolem. Měl na sobě černou společenskou uniformu dvorní falangy syndika Mitth’raw’nuruoda s insigniemi plukovníka. Černé vlasy měl ostříhané nakrátko, takže byla dobře vidět dlouhá jizva, která se mu táhla od pravého obočí daleko za linii vlasů. Podél jizvy mu rostl tenký pramínek bílých vlasů, jako by chtěl zvýraznit jeho vyzrálost, která přišla příliš brzy a za příliš velkou cenu.

„To už jsme probírali, plukovníku,“ poznamenal Fel. „Tato falanga má přiděleny stejné úkoly, ke kterým jste se přihlásil sám. Bránili jsme se na Garqi. Bojovali jsme na Ithoru. Po tomto debaklu stáhlo imperiální velení admirála Pellaeona a domnívalo se, že to způsobí obrat. Na základě výsledku tohoto spojení a ukončení imperiální podpory nevidím velký přínos v povolávání dvorních falang.“

„Nesouhlasím.“ Mladý plukovník se uklonil, aby zdůraznil, že jeho slova vyjadřují názor, nikoli neúctu. „Připouštím, že nikdo, ani Nová republika, ani imperiální síly, ani Chissové, nemohl čelit biologickým zbraním, které zničily Ithor. Přítomnost dvorních falang na tom nemohla nic změnit. Nicméně Ithor je jediný svět, který byl zcela zničen. Při následujících taženích nájezdníci používali konvenčnější taktiku.“

„A v tom je právě problém. Jakých úspěchů jste dosáhl vy a vaši spojenci z eskadry Rogue při odrážení těchto útoků vedených ’konvenční taktikou‘?“

Mladý muž sevřel rty. „Moje dvě eskadry byly staženy krátce po Ithoru, pane. Neměli jsme ani čas, ani možnost nějak významně zasáhnout do bojů. To není výmluva, pane, to je prostě fakt.“

„Dvě eskadry,“ zopakoval generál. „Čtyřiadvacet clawcraftů a jedna signální loď. Co mohla tahle síla dokázat na Ord Mantellu? Nebo na Duru? Stovky, možná tisíce světů jsou v yuuzhanvongských rukou.“

„Při vší úctě, pane, byl jsem jmenován k tomuto dvoru, abych zde sloužil a hájil ideály velkoadmirála Thrawna.“

„Mezi které, řekl bych, nepatří hloupost,“ chladně podotkl generál. „Čekal jsem od vás trochu víc – ale to je ve vztahu otců a synů normální.“

Plukovník Jagged Fel přijal výtku s lehkou úklonou a trpkým úsměvem.

„Byl jste vycvičen chisskými taktiky,“ pokračoval baron Fel. „Řekněte mi: máme lodě, zbraně, personál a v tomto případě také znalosti potřebné k tomu, abychom se mohli nájezdníkům postavit?“

„Nemáme,“ připustil Jag. „Mohu mluvit otevřeně?“

Baron souhlasně pokynul rukou.

„Chisští učenci soudí, že mezi galaxiemi musely putovat celé generace Yuuzhan Vongů. Tihle nájezdníci nejspíš nepovažují takzvané Neznámé oblasti za vážnou překážku.“

„Souhlasím,“ pravil baron Fel. „Jenže chisský parlament si to nemyslí a stejně tak vůdcové Impéria. Směr invaze vede přímo ke Světům Jádra, což u mnohých vyvolává dojem, že se nájezdníci zcela vyhnou jak chisskému, tak imperiálnímu území.“

Po tomto sdělení se Jagovy světle zelené oči zúžily a čelisti se sevřely. „Tato falanga nebyla nikdy vedena v duchu uvažování zkostnatělých chisských senátorů nebo imperiálních politiků, jejichž primárním zájmem je osobní moc. Vyšla během mé nedávné nepřítomnosti holokostka oznamující změnu politiky?“

Generál zvedl obočí. Jag sklonil hlavu na znamení toho, že si je vědom svého nevhodného chování, ale že se za ně rozhodně nemíní omlouvat.

„Chisští mocipáni předstírají, jako by syndik Mitth’raw’nuruodo nikdy neexistoval, ale přitom o nás moc dobře vědí. Posílají své syny a dcery do akademií a na základny řízené našimi falangami. Víc než ochotně přijímají ochranu a technologie, které získal Thrawn a které jim poskytují spojenci, a rádi přijmou vše, co jim my, pokračovatelé v naplňování velkoadmirálových plánů, nabídneme.

Ale my můžeme udělat víc.“ Jag rozčileně pokročil vpřed a přestal dbát na formality. „Dobře víš, s čím vším se tu setkáváme. Yuuzhan Vongové možná zastihli Borská Fey’lyu a jeho lid nepřipravené, ale Chissové už dlouho něco podobného očekávali. Ve skutečnosti jsme odrazili nepřátele, kteří se mohli přehnat galaxií a zanechat novým nájezdníkům jen málo toho, co by ještě mohli zničit!“

Baron přimhouřil oči a našpulil rty, když uvažoval o synových vášnivých slovech. „Mluvíš o sobě, jako bys byl Chiss. To se tak opravdu vidíš?“

Jag zamrkal a snažil se nedbat této zdánlivé výčitky. „Je těžké vidět se jinak,“ řekl opatrně. „Vychovali mě Chissové, vycvičili mě. Jejich pravidla, způsob života a očekávání jsem přijal za své.“

„Při přijetí tohoto způsobu života jsi překročil míru a výsledkem je to, že velíš svým bývalým chisským spolužákům,“ pokračoval jeho otec. „Čím vyšší hodnost, tím vyšší zodpovědnost. Plán, který navrhuješ, ukazuje málo zodpovědnosti za piloty pod tvým velením.“

Jagův obličej nedával najevo, co si o tom myslí, ale jeho držení těla se lehce změnilo a vrátilo se do předpisového vojenského postoje. „Pane, smím vás požádat o stručný seznam mých nedostatků, abych se k nim mohl vyjádřit?“

„Víte, jak zastavit Yuuzhan Vongy?“

Jagovi po čele přeběhl lehký stín. „Ne, pane.“

„Tak něco vymyslete. Podejte hlášení. Až lépe pochopíme jejich taktiku a strategii, dostanete vaše eskadry zpět a ještě mnohem víc.“

Jag vrhl na otce krátký nevěřícný pohled. „Rozkaz, pane!“

Baron se zašklebil a poklepal na malou kovovou kostku na stole. „Možná budete litovat, že jste tolik stál o to, abyste mohl slyšet toto hlášení. Tento holovid právě dorazil od našich agentů v Jádře. Kromě jiných věcí obsahuje i záznam výzvy Leiy Organy Solo obráncům Coruscantu. Nabádá je, aby se nevzdávali, tak jako se nevzdala ona, nehledě na nedávnou smrt jednoho z jejích dětí.“

Tentokrát se Jagovy oči upřely přímo na generála. „Kterého?“

Fel zvedl jedno obočí. „Promiňte?“

„Které z dětí velvyslankyně Solo padlo v boji?“

„Myslím, že Anakin. Mladší syn.“

Jag zamyšleně přikývl a na jeho tváři se objevil výraz, který se velmi podobal úlevě. „Jsou nějaké zprávy o zbylých dvou?“

Baronovým pohledem se mihl záblesk pochopení. „Předpokládám, že už jste se s dvojčaty Solovými setkal?“

„S Jacenem ne. Jaina Solo je pilotkou v eskadře Rogue.“

„Aha. Jenom mě zajímalo, proč na vás tak důležitá zpráva, jako je pád Coruscantu, neudělala takřka žádný dojem.“

Jag se lehce zapýřil a jeho očima se mihl poněkud zmatený výraz. Baron Fel tušil, že v tomto bodě jeho syn také nemá úplně jasno. Nu což, brzy se to dozví.

Jag se rychle ovládl a vrátil se ke svým obvyklým způsobům. „Coruscant nebyl jen napaden, on byl dobyt?“

„Vypadá to tak. To nás přivádí k vašemu dalšímu úkolu. V posledních letech byla Nová republika zmítána rostoucími rozpory. Ztráta jejich hlavního sídla by je mohla rozdělit na hodně dlouho.“

Baron se odmlčel. Dlouho pozoroval svého syna. „Poletíte přímo do malstrómu.“

Jag se upřeně zadíval ven z okna na ledovou bouři, která tam zuřila. „K tomu jsem byl vycvičen.“

„Pak je vše v pořádku.“ Baron Fel vstal a podal synovi jinou holokostku. „Zde jsou nejnovější vojenské informace i technická data nových lodí, se kterými poletíte. Výběr pilotů ponechávám na vás.“

„Poletí se mnou Shawnkyr Nuruodo, moje zástupkyně.“ Když chtěl generál protestovat, Jag bojovně vystrčil bradu. „Připomněl jste mi mou zodpovědnost a učinil jste tak naprosto oprávněně. Mám tu čest dělat zvěda syndiku Mitth’raw’nuruodovi, ale raději bych neriskoval životy chisských pilotů, pokud to nebude nezbytně nutné. Je nanejvýš pravděpodobné, že je budeme všechny potřebovat tady.“

„A Shawnkyr?“

Na Jagových rtech zahrál lehký úsměv. „Shawnkyr je věrná členka falangy odpadlíků, pane. Nezůstala by pozadu, kdybych jí to přikázal.“

„Aha. Moudrý velitel se vždy snaží dávat takové rozkazy, které jsou splnitelné. Co myslíte, proč posílám právě vás?“

Natáhl paži vpřed. Krátce si stiskli ruce, potom Jag o krok ustoupil a stroze se uklonil.

Baron Fel sledoval syna, jak míří ke dveřím. Když osaměl, posadil se do křesla, ramena mu poklesla a na tváři se mu rozhostil zachmuřený výraz.

Nebylo možné udržet Jaga stranou šířícího se konfliktu. Soontir Fel to chápal, protože Jaga dobře znal. Na základě svých dlouholetých zkušeností věděl i to, s čím se asi mladý muž setká. Výčitky, že poslal svého nadějného dvacetiletého syna do nejspíš předem ztracené bitvy, ho neúprosně tížily.

Davinovi bylo zhruba stejně jako Jagovi, když byl vyslán do své poslední bitvy a jeho sestra Cherith byla dokonce ještě mladší.

Soontir Fel vstal a začal přecházet po místnosti. Nikdy předtím nezanedbával své povinnosti a neudělá to ani teď. Ale ještě nikdy ve své dlouhé kariéře nestál před obtížnějším rozhodnutím: poslat své třetí dítě do boje a nejspíš i na smrt.

Jaina se vzepřela v křesle pilota, když unesená yuuzhanvongská loď akcelerovala na rychlost světla. Míhající se a blikající světla, která vyznačovala poslední boj Coruscantu, se spojila do čar, jež se ztrácely v dálce a pak zmizely.

Uvítaly je ticho a tma hyperprostoru. Jaina si strhla pilotní kuklu a zuřivě se oběma rukama škrábala ve vlasech. Bylo to málo platné, obraz zkázy Coruscantu to nezaplašilo. Srdce jí stále bušilo v chaotickém rytmu ničení a v uších jí zněla bitevní vřava. S vypětím všech sil se trochu uklidnila a otočila se k Lowbaccovi.

„Jsi pašák. Kam letíme?“

Wookiee odpověděl hlubokým zasténáním a gestem, které podezřele připomínalo pokrčení rameny.

„Ty to nevíš?“ vyzvídala Tenel Ka, která se přiblížila rychlými kroky. „Jak to, že to nevíš?“

Lowbacca uraženě zafuněl a jeho pohled se střetl s šedýma očima Tenel Ka, které si ho zpytavě prohlížely. Jaina položila Wookieemu ruku na rameno.

„Skok do otevřeného prostoru bylo to nejlepší, co se v naší situaci dalo udělat. Lowbacca nám získal čas, abychom si mohli promyslet další postup. Společně.“

„Zavolám ostatní,“ řekla Tenel Ka odměřeně.

Za chvíli se vrátila s ostatními Jedii. Jednou rukou držela Tahiri kolem pasu způsobem, který byl napůl podporou a napůl sesterským objetím.

Tahiri byla skoro celá obalená obvazy a bactovými náplastmi, ale ani sebevětší Teklina péče nemohla zmírnit prázdnotu v jejích očích a žal, který z ní vyzařoval. Chadra-fanská ranhojička je následovala jako malý hnědý stín a upírala velké černé oči na svou pacientku.

Jaina přitáhla Tahiri ochranný krunýř k tělu a zkoumavě se na mladou Jedi zadívala. „Vypadáš líp.“

„Lip než co?“ řekla Tahiri.

Tón dívčina hlasu byl plný hořkosti a hněv v ní stoupal jako tlak páry. Jizvy na čele – památka na zajetí na Yavinu 4 – doplňovaly černomodré popáleniny a malá, ale ošklivá sečná rána. Zjevně odmítala dát si tyto rány ošetřit.

Zekk a Ganner si vyměnili rychlý starostlivý pohled, který svědčil o tom, že už její stav nejednou probírali. Jaina si to uvědomila a pocítila nával zlosti. Tahiri přežije – už přežila. Nebyla jediná, kdo ztratil Anakina. Všichni byli pokořeni. Neustále se zabývat ztrátami by jim v dané chvíli nijak nepomohlo.

„Loď je na tom dost špatně,“ řekla Jaina bez úvodu. „Podle toho, co jsem pochopila z pilotní kukly a co zjistil Lowbacca při prohlídce lodi, myslím, že ji dokážeme opravit a nakrmit.“

„Nakrmit?“ skočil jí Ganner do řeči. „Měl bych se bát, kdybych se zeptal, čím?“

„Ledaže bys byl skála,“ odsekla Jaina. „Musíme s lodí co nejdřív přistát. Otázka je, kde.“

„Byli jsme pryč jen pár dní, a přece jsme po návratu našli Yuuzhan Vongy až na Coruscantu,“ poznamenala Alema Rar. „Jak můžeme vědět, které světy jsou obsazené a které ne?“

„Takže se nabízí, abychom letěli na Barab Jedna,“ pravil Tesar. Plazu podobný Jedi odhalil tesáky, což Jaina pochopila jako šelmovský úsměv. „Domov Barabelů neleží ve směru invaze. To je dobré. Ale když Yuuzhan Vong přijde, bude to lepší.“

Jaina si začínala na černý humor v pozadí Barabelovy řeči zvykat a zdálo se jí, že tuší, kam míří. „Tak povídej.“

Šupinatou tvář zkřivil lišácký úsměv. „Na Nal Huttě jsou Vongové vetřelci. Jak by jim asi říkali na Barabu?“

„Kořist?“ navrhla.

Tesař opět zasvítil svými tesáky a přátelsky ji poplácal po rameni.

Ganner obrátil oči v sloup. „Když už jsme s tímhle odletěli z našich soustav, co kdybychom mluvili vážně? Lowbacca zmínil Gallinore. Když už jsme se dostali tak daleko a nenarazili na žádné dovinbasalové miny, hlasuji pro něj taky.“

„To dává smysl,“ souhlasil Zekk. „Pokud je mi známo, Yuuzhan Vongové zatím neplánují útok na tento systém. Ale v úvahu přichází ještě něco jiného. Hapes je blíž než Gallinore. Je i hustěji osídlený a je nanejvýš pravděpodobné, že bychom loď dokázali zprovoznit dřív, když bychom nemuseli bloudit na nějaké pusté planetě.“

„To je sice pravda, ale od obyvatel pusté planety zas hrozí menší nebezpečí, že se pokusí sestřelit yuuzhanvongské lodě,“ podotkla Alema Rar.

Zekk smířlivě přikývl. „Trochu jsem se coural po lodi a našel něco, co vypadá jako únikový modul. Kdybychom přišli na to, jak ho vypustit, jeden z nás by mohl letět napřed a všechno připravit.“

Všichni se tázavě podívali na Tenel Ka. „Pokud jsou všichni pro, poletím,“ souhlasila. „Ale je tady něco, co o Hapesu musíte vědět. Domov mého otce už léta pohlíží na Jedie nepřátelsky.“

Ganner se krátce suše zasmál. „To dnes není nikterak originální postoj. Budeme se tam cítit jako doma.“

„To ještě není všecko,“ začala Tenel Ka.

Ostatní se podívali na Jainu a pak rychle odvrátili zraky.

Vystrčila bradu a rozhodla se kousnout do kyselého jablka. „Centerpoint,“ vyslovila název superzbraně, která nešťastnou náhodou zničila stovky hapanských lodí. „Byl to Anakin, kdo se zbraní manipuloval, a jeden z rodiny Solů, kdo z ní vypálil. Jsem si jistá, že se najde víc než dost Hapanů, kteří budou z této ztráty vinit mě a všechny Soly. Takže vyložme sabaccové karty na stůl, Tenel Ka. Jaké přijetí mohou Solové a Jediové očekávat?“

Uběhlo pár okamžiků, než válečnice odpověděla. „Zajímavé,“ řekla nakonec a v jejím hlase nebyl ani nejmenší náznak humoru.

Alema vzdychla a založila si ruce na prsou. „Tak jo. Aspoň si jednou užiju trochu toho vzrušení.“

Rovněž ostatní souhlasili – ovšem bez twi’leckého sarkasmu. Jaina si nechávala svůj názor do poslední chvíle pro sebe a využila získaného času, aby si promyslela další možnosti.

Její poslední návštěva na Hapesu byla narušena pokusem o atentát na bývalou královnu-matku, babičku Tenel Ka, a terčem útoku se stali i Tenel Ka a dvojčata Solovi. Tato událost nebyla ničím mimořádným. Ve svých osmnácti letech mohla Jaina napočítat více útoků na svůj život, než měla její matka účesů. Lidé se pokoušeli ji zabít – tak to prostě bylo. To na Jainino váhaní velký vliv nemělo. Mnohem víc ji znepokojovala obava, že hvězdokupa Hapes zatím mohla vybudovat dokonalou strategii útoků proti Yuuzhan Vongům.

Neměla nejmenší tušení, jak by ten útok měl vypadat. Věděla jen tolik, že osvobození Jacena Sola bylo to poslední, co by si spousta Yuuzhan Vongů přála.

„Jaino?“ pobídl ji Ganner.

„Beru výhrady Tenel Ka vážně,“ řekla na vysvětlenou, proč tak dlouho váhala s odpovědí, „ale souhlasím se Zekkem. Desítky světů se bojí yuuzhanvongské odvety a nepřijímají žádné uprchlíky. I kdybychom letěli republikovou lodí, mohli bychom být odmítnuti, a to nejednou. Možná bychom mohli přistát na nějaké řídce obydlené planetě, ale dostat se odtamtud by mohl být problém. S pomocí styků Tenel Ka si budeme moct opatřit lodě a zásoby, které potřebujeme, abychom byli opět akceschopní.“

„To zní dobře,“ souhlasil Ganner. „Uvidíme, co se Lowbaccovi podaří zjistit o tom únikovém modulu.“

Wookiee nerozhodně zabručel.

Jaina se k němu prudce otočila. „Tys to slyšel? Co to má znamenat?“

Lowbacca naznačil sejmutí kognitivní kukly. Pustil se do dlouhého vysvětlování o navigačním mozku, jak analyzuje gravitaci těles a využívá těchto údajů při svých zaměřovacích výpočtech. Únikový modul, byť byl spojen s fregatou, si zachovával systém vnitřní gravitace, kterou vnímal neuvěřitelně citlivý navigační mozek.

Jainu něco napadlo. „Takže říkáš, že navigace lodi je založena na analýze každé planety, každého asteroidu a čehokoli, k čemu se přiblíží, jako nezávislé entity a tato nezávislost spočívá v jedinečnosti gravitace každé z těchto entit?“

Wookiee se na chvíli zamyslel a pak souhlasně vyštěkl.

„Co zkusit malé gravitační vlnění?“ zeptala se. „Takové, jaké využívají yuuzhanvongské lodě k pohonu?“

Lowbacca naklonil hlavu na stranu a vrhl na ni tázavý pohled.

„Předtím, než vypustíme Tenel Ka, chci si být jistá, že dokážeme únikový modul sledovat,“ vysvětlovala Jaina. „Podle toho, co říkáš, se mi zdá, že právě takhle by se to dalo udělat.“

Lowbacca, zaujat tímto nápadem, se loudal tuto teorii ověřit. Ostatní Jediové se rozešli za svými povinnostmi nebo dopřát si zaslouženého odpočinku. Jaina přijala Zekkovu nabídku, že ji na chvíli vystřídá, a odešla do jednoho z malých korálových přístěnků, které sloužily jako kabiny.

Jakmile osaměla, zahrál jí na rtech krátký vítězný úsměv. Pokud se její domněnky potvrdí, znamená to, že yuuzhanvongská loď dokáže identifikovat jinou loď podle jejích jedinečných gravitačních znaků.

Jaina byla přesvědčená, že Lowbacca dokáže najít způsob, jak rozlišit lodní „signály“. Její kamarád byl pořádně tvrdohlavý, dokonce i na Wookieeho. Jakmile měl v hlavě nápad, nebylo možné ho od něj odtrhnout ani tepelným detonátorem. A pokud uspěje, Jaina bude zase o krok blíž k nalezení svého bratra.

„Jdeme si pro tebe,“ slibovala, když se natahovala na tvrdou úzkou pryčnu. „Já tě najdu, Jacene, slibuju.“

Odmlčela se a zhluboka dýchala, dokud nebyla schopná ovládnout směsici hněvu, žalu a pocitu viny, které vyvolávaly vzpomínky na bratra.

„A až tě najdu, budeme muset zařídit pár věcí,“ dodala a naplnila svá slova právě takovým množstvím energie a hněvu, aby upoutala Jacenovu pozornost, ať byl kdekoli.

Pokusila se zaslechnout nějakou odpověď, nějaký slabý signál, že ji její dvojče slyšelo. Ze bylo.

Ticho.

Vzdychla a další pokus vzdala. Nachystala se k jediskému transu, hlubokému a uzdravujícímu spánku.

Její poslední myšlenkou byla vděčnost za to, že ji do tmy nemohou následovat žádné sny.

7

Harrar stál u okna své soukromé kabiny a hleděl ven na temné nebe poseté hvězdami. Za oknem bylo tolik světů, které nejen lákaly k záboru, ale také nabízely tolik potřebný bezpečný přistav.

Ne, netoužil po klidu. I když si tím byl naprosto jist, přece kněz pozvedl ruku se třemi prsty a přejel jí po prasklině v kdysi hladké stěně. Kdysi jeho loď vypadala jako dokonale naleštěný černý drahokam. Teď už byla po mnoha letech provozu trochu ošumělá jako většina yuuzhanvongských lodí. Harrar tušil, že dlouhý život kněžské lodi spěje neodvratně ke konci.

Nicméně stav lodi byl maličkost ve srovnání s nepříjemnou situací, v níž se nacházel válečný pán. Tsavong Lah obětoval většinu jedné paže bohům, aby získal jejich požehnání při dobývání Coruscantu. Bitva skončila vítězstvím, ale implantát válečného pána se ne a ne hojit. Kdyby se hnilobný proces nepodařilo zastavit, Harrarův starý přítel – který byl zároveň jeho nejmocnějším a nejspolehlivějším ochráncem – by byl vytlačen z vysoké pozice. Kněz tušil, že jeho osud, stejně jako osud válečného pána, závisí na úspěšném polapení a obětování jediských dvojčat.

„Eminence.“

Kněz se otočil za hlasem a pečlivě skryl své překvapení a rozmrzelost z toho, že vůbec mohl být překvapen. Přes své mohutné tělo a brnění z kraba vonduuna, které nosil i na lodi, chodil Khalee Lah tiše jako stín. Kdyby se jednalo o jiného válečníka, Harrar by pojal podezření, že se úmyslně pokusil znevážit jeho kněžské postavení.

„Doufám, že mě nerušíte zbytečně,“ řekl nevrle.

Khalee Lah sklopil hlavu. „Našli jsme unesenou loď, Eminence. Ksstarr byla spatřena u Coruscantu, ale v bitevní vřavě se jí podařilo uniknout. Opět se vynořila z temného prostoru přibližně na půl cesty mezi světy známými pod jmény Kuat a Kashyyyk.“

„A teď?“

„Domníváme se, že Jeedaiové zamíří k hvězdokupě Hapes. Nastavili jsme náš kurz stejným směrem.“

Harrarova beztak špatná nálada se ještě zhoršila. „Je-li fregata schopná cesty temným prostorem, Jeedaiové mohou volit mezi mnoha cíli.“

„To je pravda, Eminence, ale loď Noma Anora byla při svém úniku od světolodi poškozena. Ksstarr je vyhladovělá a poraněná a bez náležité péče brzy zahyne. I kdyby si nevěřící uvědomili, že je u konce se silami.“

„Tvé úvahy jsou pochybné,“ poznamenal kněz.

Khalee Lah omluvně sklopil hlavu. „Jeden z těch Jeedaiů, žena, je potomkem hapanského královského rodu,“ řekl. „Zjistili jsme to při jejich lámání. Ne od této Jeedai, od jiné.“

Harrar zaslechl ve válečníkově hlase mimovolný obdiv. „Ta žena se nenechala zlomit, pokud jsem vám dobře rozuměl. Dobrá. Tato mimořádná schopnost zasloužilých Jeedaiů by mohla usmířit bohy za tento odklad obětování dvojčat. Jak se ta nevěřící jmenuje?“

„Tenel Ka. Prý bojovala dobře, přestože má jen jednu ruku. Ostatní nevěřící nahrazují chybějící údy mechanickými zvrhlostmi. Tahle ne.“ Jeho zjizvené rty se zkřivily v dravčím úsměvu. „Pokud se skutečně prokáže její hodnota, mohla by být rovnocenným protivníkem, nebo přinejmenším dobrou zábavou.“

„V tom případě bys ji mohl obětovat sám jako válečníkův dar bohům,“ pravil Harrar. Jeho dozadu ubíhající čelo se svraštilo, když na to pomyslel. „Mnoho hapanských lodí zahynulo spolu s našimi v bitvě o Fondor, byly zničené smrtícími paprsky vycházejícími z jakési mechanické zrůdy. Podle toho, co o nevěřících víme, se dá takřka s jistotou předpokládat, že se zbavili všeho, co pokládali za nepotřebné. Hvězdokupu Hapes tudíž považovali za něco, co není hodno naší pozornosti. Pokud je ale tato Jeedai hapanská šlechtična, je třeba na to brát zvláštní zřetel.“

Válečník zasupěl. „Hvězdokupa Hapes není ovládána Yuuzhan Vongy, ale to neznamená, že nebyla poražena. Od Fondoru jsou nevěřící z hvězdokupy Hapes zalezlí na svých světech a nepodnikají žádné akce.“

„A jeedaiská přítomnost v hvězdokupě?“

„Nic, co by stálo za řeč; vlastně tam vůči nim vládne značné nepřátelství. Mírová brigáda má mezi Hapany řadu ochotných spolupracovníků. Už jsme vyrozuměli několik našich agentů.“

Harrar si válečníka pozorně prohlížel. Něco se mu nezdálo. Khalee Lah odpověděl na každou otázku bez vytáček, ale neposkytl mu žádné informace kromě těch, které Harrar požadoval. „Ty mi něco tajíš,“ podotkl. „Neříkáš mi všechno. Nezapomínej, že kněz Yun-Harly zná způsoby, jak na takové věci přijít.“

Tentokrát byla bojovníkova úklona hluboká a uctivá a dvěma prsty se zbožně dotkl svého rohatého čela. „Já jsem velitel vojska, Eminence. V zájmu úspěchu je někdy potřebné držet jisté věci v tajnosti. Smím o nich mluvit pouze se svými nadřízenými.“

Válečníkova nediplomatická slova Harrara rozzlobila. Okamžitě však hněv potlačil, neboť válečníkova upřímnost, nemluvě o jeho náboženské horlivosti, svědčily spíš o tom, že věci se nakonec vyvinou v Harrarův prospěch.

„Velíš mému oddílu. Mému,“ zdůraznil kněz. „Pomáháš splnit úkol, který mi byl dán samotným Tsavongem Lahem. Pokud válečný pán není pro tebe dost vysoko postaven, uvědom si toto: který yuuzhanvongský válečník není podřízen bohům? A kdo lépe tlumočí boží vůli než velekněz?“

Khalee Lah padl na kolena. „Právem mě káráte. Ptejte se.“

„Zdá se, že jsi si naprosto jistý, kam Ksstarr směřuje. Řekni mi proč.“

„Neprodyšně jsme uzavřeli oblasti pod naší kontrolou dovin basaly,“ odpovídal Khalee Lah pomalu. „Tito mají schopnost přerušit let plavidel nevěřících, někdy je dokonce vytáhnout z temného prostoru.“

„To vím,“ řekl kněz netrpělivě.

„Tito dovin basali rovněž komunikují s prolétajícími yuuzhanvongskými loděmi. Průlet každé lodě je zaznamenáván a informace předávána yammoskovi v průzkumné lodi. Informace, které by mohly být důležité, jsou dále předávány velitelům a některé možná až samotnému válečnému pánu.“

Knězovy oči se rozšířily. „Takže armáda sleduje všechny yuuzhanvongské lodě.“

„Považovali jsme to za nezbytné, Eminence. Nejde o žádnou neúctu vůči kněžskému stavu nebo našim tvárcům.“

Harrar si ponechal svůj názor na tuto záležitost pro sebe. „Tento postup značně usnadňuje náš úkol. Poletíme na Hapes.“

Vůně v kabině se nepatrně změnila, což signalizovalo blížící se výstup z temného prostoru. Kněz s válečníkem se na dobu přechodu usadili v křeslech.

Kněžská loď se otřásla a zpomalila a před ní se vynořily nejasné šmouhy dosud neznámých planet a hvězd, které nakonec nabyly podoby nehybných světelných bodů. Khalee Lah spokojeně přikývl, když v dálce spatřil několik jasně zelených bodů velikosti špendlíkové hlavičky. Světélka utvořila půlkruh a začala se pomalu přibližovat ke kněžské lodi.

„Mírová brigáda,“ řekl takřka pohrdavě. „Nom Anor strávil roky mezi nevěřícími, a pak se máme divit, že uzavírá takováto spojenectví!“

„Aspoň jsou pohotoví a dost schopní na to, aby se s námi setkali na urěeném místě. Měl by sis dávat pozor na úvahy, že vykonavatelova rozhodnutí by mohla být chybná.“

„Jsou i tací, kdo si myslí, že už chybná byla,“ odsekl válečník.

Harrar potlačil úsměv. Když se ledy prolomily, voda mohla plynout volně. „Zdá se, že jsi dobře informován ohledně událostí u Myrkru.“

„Přirozeně, armáda má na světolodi informátory. Tvárcům na Yavinu Čtyři se nepodařilo splnit jejich úkoly a další podobná zaváhání by se nám nemusela vyplatit. Na úspěšném klonování voxynů záviselo příliš mnoho.“

To byly důležité informace, které Harrar neznal a které mohlo být nebezpečné znát. „Aha,“ zabručel.

„Toto opatření jsme považovali za nezbytné,“ pokračoval Khalee Lah. „Nom Anor už selhal několikrát. Členové jeho posádky podávají hlášení mně a já obratem informuji válečného pána.“

Kněz se rozhodl vyzkoušet meze válečníkovy upřímnosti – a soudnosti. „Jmenuj ty agenty.“

Khalee Lah tak učinil bez nejmenšího zaváhání.

„Nikdy tě nenapadlo, že tvá neopatrná odpověď může způsobit smrt těchto informátorů?“ zeptal se kněz přísně.

„V této kabině jsme jen my dva,“ řekl Khalee Lah a zmateně svraštil zjizvené obočí.

„Dva, nebo dvacet, na tom nezáleží. Tsavong Lah je ve velmi povážlivé situaci. Jeho implantáty se dosud nezahojily. Mocní tvárci a mnozí kněží jsou už na vážkách, zda to mají prohlásit za znamení nepřízně bohů. Informace jsou jako plazma; mohou nás spojit, nebo popálit. Hlupák, který s nimi zachází neopatrně, ze sebe činí zbraň, kterou kdokoli – válečník, tvárce, kněz, Zahanbený, dokonce i nevěřící – může podle libosti použít.“

Bojovníkova zjizvená tvář potemněla hněvem. Pomalu vstal a zlověstně se vztyčil nad drobným knězem.

„No tak, posaď se,“ řekl Harrar popuzeně. „Mluvil jsem ti do duše, abych tě naučil obezřelosti, ne proto, že bych tě podezíral ze zrady!“ Khalee Lah vypadal nejistě. Jak silně jste oddán válečnému pánovi?“

„Stejně jako v dobách našeho mládí.“

„Připomínal jste mi bohy, abyste ze mě vytáhl vojenské informace!“

„Jsem kněz Yun-Harly,“ pravil Harrar důstojně. „Volil jsem slova odpovídající žádanému účelu. To je celé. Uklidni se, pomodli a popros bohy o trochu důvtipu.“

Válečník uctivě sklonil hlavu, otočil se k oknu a rovnal si v hlavě myšlenky. Společně sledovali, jak se k nim blíží podivná loď.

Harrar sledoval plavidlo nevěřících se směsí obdivu a odporu. I když bylo zjevně mechanické, bylo postavené tak, že připomínalo gigantický hmyz. Ze zkrouceného skládaného trupu trčela šikmo vzhůru tenká kovová křídla. Po obou stranách trupu se vinuly dva páry nohou, které vypadaly, jako by byly nasazené obráceně. Kulatý kokpit připomínal hlavu a lesklé černé průzory při pohledu z boku vypadaly jako obrovské složené hmyzí oči.

„Já ty nevěřící podcenil. Kdo by si pomyslel, že budou schopni tak nehorázné urážky bohů?“ zabručel Khalee Lah. Zvýšil hlas, aby ho slyšeli knězovi strážci. „Zajistěte loď nevěřících a přiveďte všechny, kdo jsou na palubě, ke mně.“

Na jeho zavolání vstoupila zeleně a žlutě tetovaná žena. Podobně jako Khalee Lah i ona byla obalená živým pancířem. Její byl skvrnitě zelený, takže se dobře hodil na zelených světech, kterých bylo v této galaxii plno. Harrar doufal, že jednoho dne prohlásí podobný svět za svůj majetek, a podle toho se také vytvářely pancíře jeho stráží. Nicméně teď, když se dozvěděl, že jeho cesty jsou sledovány a hlášeny, si musel počínat mnohem diskrétněji.

Harrar obrátil pozornost ke dvěma stvořením, která se loudala za strážnou. Rty se mu stáhly. Ti dva představovali ty nejodpornější exempláře mužů lidské rasy, s jakými se Harrar setkal.

Oba byli vysocí a kdysi se o nich zřejmě dalo říci, že měli dobrou postavu. Jeden byl hubenější, než bylo zdrávo, a jeho obrovský nos lemovaly horečnatě se lesknoucí černé oči. Díky úpornému tiku v jednom oku a nervóznímu škubání jeho přerostlého nosu se nápadně podobal lysému hlodavci. Druhý muž byl hustě zarostlý zářivě ryšavými vlasy, které mu neposlušně padaly vlnitou záplavou na ramena, a další, stejně neupravené, mu rašily na tvářích a na bradě. Jeho nedisciplinovanost neznala mezí: mohutné ruce měl obnažené a břicho mu v ochablých záhybech viselo přes opasek až na zbraně.

Khalee Lah se ani nepokusil skrýt své pohrdání. „Vaše jména.“ Oba muži se trhaně a neobratně uklonili. „Benwick Chell,“ oznámil vlasatý. „Můj druhý pilot, Vonce.“

„Jste příslušníci Mírové brigády?“

„Tak jest.“

„Proč?“

Oba muži překvapeně zamrkali a vyměnili si varovné pohledy. „Proč?“ zopakoval ten, který se představil jako Benwick.

„Snad to není tak těžká otázka,“ řekl Khalee Lah. „Co očekáváte, že tímto spojenectvím získáte?“

„Naše životy,“ stroze odvětil muž.

Khalee Lah zafrkal. „Mizerná odměna.“

„Může být,“ odsekl vousatý muž v prvním náznaku vzdoru od jejich příchodu, „ale mrtvej chlap bude těžko utrácet zasloužený kredity.“

„Zajímavá filozofie,“ vmísil se Harrar do rozhovoru, „teď ale není vhodný čas na hádky. Potřebujeme v tomto sektoru získat více agentů. Řekni nám, co by přimělo Hapany, aby spojili síly s Yuuzhan Vongy?“

„Tady toho není moc na práci. Většina je už udělaná. Musíte znát něco z našich dějin,“ začal muž a povzbudivě pohlédl na svého podřízeného. „Před staletími byl Hapes osídlen piráty.“

Khalee Lah si zaklepal na ucho, aby mu tizowyrm, kterého tam měl zasazeného, poskytl srozumitelnější překlad.

„O pirátech už jsem slyšel,“ přerušil ho Harrar. „Přepadávali jste lodě a kradli jejich náklad.“

„A někdy i jejich cestující,“ řekl muž významně. „Dalo by se říct, že práce, kterou po nás chcete, je naprogramovaná v našich počítačích.“

„Jsi blázen,“ vybuchl Khalee Lah,„ a tvoje loď je rouhačský brouk. Naše kořist, i když je to smutné, by tě rozdrtila jediným plácnutím.“

Člověk pohodil vlasatou ryšavou hlavou směrem k přistávací ploše na zádi kněžské lodě. „Vosí loď je jen průzkumný plavidlo. Jakmile najdeme fregatu, zaútočíme plnou silou.“

„A kdo bude tomu útoku velet?“

Benwick pyšně zvedl bradu. „Já.“

Khalee Lah rozhodil rukama a odešel. Člověk se rozběhl za ním. „Nemyslete si, že to nezvládnu. Byl jsem patnáct let u hapanského vesmírného loďstva, šest z toho jako velitel eskadry.“

Válečník se prudce otočil a přistoupil těsně k mužovi. „Tak proč jste se nebránili naší invazi?“

„Zkusili jsme to,“ řekl suše. „Ale nemělo to cenu.“

Harrarovi začalo svítat. „Ty jsi byl na Fondoru.“

„Moje eskadra byla zničená – díky tý čarodějnický královně a jejímu jediskýmu kamarádovi, kterýmu do toho nic nebylo. Tak jsme se vrátili k řemeslu našich předků.“

„Dezertovali jste,“ upřesnil Khalee Lah.

Harrar si všiml blesků, které metaly oči mladého válečníka, a bezděky vykročil vpřed. Ne dost rychle.

Bojovník švihl rukou šikmo nahoru tak, že se jeho sevřená pěst ocitla až u ucha a dva prsty mu ztuhly a proměnily se v živoucí zbraň. Prudký pohyb vpřed – a vrazil prsty velkému muži do hrdla. Ryšavcova hlava se otočila dozadu. Udělal několik potácivých kroků, pak spadl, držel se za náhle stažené hrdlo a lapal po dechu. Khalee se na něho vrhl a v očích měl příslib smrti.

Na takřka neznatelné Harrarovo pokynutí se válečnice vrhla vpřed. Khalee Lah proti ní vystrčil jednu ruku, jako by ji chtěl odehnat. Uchopila mohutného válečníka za zápěstí a zkroutila mu je, čímž narušila jak jeho soustředění, tak jeho rovnováhu. Hbitě se vrhla na podlahu, odvalila se stranou a strhla bojovníka s sebou. Byla zpátky na nohou tak rychle, že tomu Harrar ani nechtěl věřit.

Ve vteřině byla na kolenou. Ohnula hlavu dozadu a nastavila Khaleemu Lahovi hrdlo. Válečník vstal, zaťal pěst a bodce v kloubech vytvořily krátký zoubkovaný nůž.

„Ne,“ řekl přísně Harrar a vstoupil mezi zápasící. „Tato bojovnice nebude potrestána za uposlechnutí rozkazu.“

„Bojovníkům velím já!“ protestoval Khalee Lah.

„A ty jsi pro změnu podřízený mně,“ namítl kněz. „Nemám snad právo poroučet vám oběma?“

„Vy jste jí poručil, aby mě napadla?“

„Aby tě zastavila. Ten člověk byl na Fondoru. Může mít pro nás důležité informace.“

Khalee Lah sklonil hlavu, ale oči mu stále plály.

„Neeka Sot není pravá válečnice, ale členka sekty zabijáků, tvarovaná od narození pro rychlý útok a boj zblízka. Nepřemohla tě v boji. Kdybych tě byl nezastavil, snadno bys ji zabil. Je také moje osobní strážkyně,“ pokračoval Harrar. „Snad sis nemyslel, že vojáci jsou jediní, kdo zaměstnávají strážce a ochranku?“

Zanechal ohromeného válečníka, ať se vyrovná s tímto zjištěním sám, a otočil se k člověku jménem Vonce. Mužova tvář chorobně zbledla a nemohl odtrhnout zděšený zrak od dusícího se druha. Škubání v oku se mu zrychlilo, až tato část jeho obličeje začala připomínat malé zvířátko zmítající se v předsmrtelné křeči.

„Rudovousého muže opět vzkřísíme,“ ujistil ho Harrar. „Pověz mi, co víš o Jaině Solo.“

Do Voncovy tváře se vrátilo trochu barvy a zoufalý tik se zpomalil na pravidelné mimovolné záškuby. „Právě jsme se vraceli z úspěšné výpravy a letěli na Coruscant vyložit náklad. Mnohým z nás se už odtamtud nepodařilo dostat. Slyšeli jsme vysílání Leiy Organy Solo, ve kterém se říkalo, že její dcera Jaina pilotuje yuuzhanvongskou fregatu.“

„To odpovídá tomu, co víme,“ souhlasil Harrar. „Ta žena Solo je také Jeedai?“

Muž se zamyšleně poškrábal na velkém nose a pokrčil rameny. „Slyšel jsem o tom. Luke Skywalker je její dvojče, takže si myslím, že by to mohla být pravda.“

„Další dvojče,“ řekl Khalee Lah a vztekle zavrčel. Během rozhovoru se k nim přiblížil, takže slyšel, o čem je řeč. „Takže tato nová žena Solo dokáže mluvit s Jainou Solo pomocí jeedaiských kouzel?“

„O tom nic nevím, ale viděl jsem něco jiného, co by mohlo vysvětlovat, jak se s nimi mladá Solo spojila. Fregata vletěla přímo do letové dráhy Falconu, jako by vybízela Hana Sola, aby na ni vystřelil.“

„To se každý třetí člověk v této galaxii jmenuje Solo?“ zeptal se zlostně Khalee Lah.

Vonce se pousmál. „Občas to tak vypadá. Nicméně, starej Han vypálil a fregata se vyhnula, jako by tu střelu očekávala, a schytal to koralskipper, který letěl těsně za ní. Skvělá práce,“ řekl obdivné a potřásl hlavou. „Smůla pro toho skipa, pochopitelně,“ dodal rychle.

„A ty si myslíš, že Han Solo ten manévr znal?“

„Zdálo se mi, že ho párkrát nacvičovali,“ souhlasil Vonce. „Hned potom si Solova žena vzala kom a poručila všem, aby nechali fregatu na pokoji. A pak jsme dostali několik zpráv od villipů, který popisovaly fregatu a žádaly všechny lodě v dosahu, aby ji pomohly Yuuzhan Vongům zajmout. Takže mi připadá, že to, co říkala Leia Solo, byla asi pravda.“

„A co jste udělali vy?“

„Vypálili jsme na fregatu několik střel, na břicho, jak nám řekli. Loď se všem střelám vyhnula,“ řekl nevěřícně. „Už jsem sice viděl lepší piloty než tu Solovic holku, ale moc jich nebylo.“

Harrar pohlédl na Khaleeho Laha. Jak očekával, válečník vypadal silně znepokojen tímto svědectvím o schopnostech a prohnanosti jeedaiských dvojčat.

„Budeš náležitě odměněn,“ řekl kněz Voncovi.

Pohlédl významně na Neeku Sot. Bojovnice se vrhla vpřed a vyskočila do výšky. Přistála Voncovi na ramenou a pevně mu sevřela krk mezi opancéřovanými stehny.

Pod její vahou klesl na kolena. Neeka ho přitiskla k podlaze. Její levá bota mu dopadla na šíji a prudce se tam pootočila. Voncův vaz praskl se zřetelným lupnutím. Válečnice se nezastavila a pružně jako kočka, aniž udělala jediný zbytečný krok, se blížila k dusícímu se muži.

Benwickova tvář mezitím dostala červeně fialovou barvu. Neeka Sot mu kopnutím uvolnila ruce svírající hrdlo a šlápla mu ze strany na krk. Když ustoupila, muž popadl dech a dlouze a ztěžka nasál vzduch do plic.

Žena se sehnula a popadla Benwicka za kudrnaté rezavé vlasy. Vytáhla ho na kolena a držela ho za vlasy ve vzpřímené poloze.

Obešla ho, aby mu viděla do tváře, a stále ho držela za vlasy. Pak mu strhla hlavu na stranu a přikývla směrem ke knězi.

Harrar vyndal ze záhybů svého turbanu maličkou krabičku. Uvnitř byl světle zelený tvor. Naklonil krabičku a vyklopil malého služebníka muži do ucha.

V následujících chvílích naplnil kabinu Benwickův odmítavý křik. Harrar stěží zachovával klid. Lidé byli směšní, když odmítali spojení s tvory, kteří jim měli pomoct, a považovali nezávislost svých ubohých a slabých těl za vyšší hodnotu než větší sílu a zdatnost.

Benwick se bránil a protestoval, jako by na jeho mínění záleželo. Konečně byla operace u konce a muž se ztěžka postavil na nohy.

Chytil se za ucho a nasupeně hleděl na mrtvolu svého kamaráda. „Takhle si představujete odměnu?“

„Takhle s tebou budeme moct rychleji a lépe komunikovat,“ pravil Harrar. „S touto výhodou budeš mít větší šanci zajmout Jainu Solo než kterýkoli z tvých pirátských společníků. Teď můžeš jít. Neeka Sot by se velmi urazila, kdyby si myslela, že se ti můj dárek nelíbí.“

Ryšavý muž vrhl na bojovnici pohled plný zášti, ale jeho poklona směrem k Harrarovi a Khaleemu Lahovi byla dostatečně uctivá. Otočil se a vyšel na chodbu.

Neeka Sot se uklonila Harrarovi a pak klesla na jedno koleno před Khaleem Lahem. Poněkud obměkčen tímto projevem úcty jí pokynul rukou, aby vstala a odešla.

Kněz se otočil a prohlížel si mladého válečníka. „Tvé přesvědčení je silné jako zbroj, kterou nosíš, ale ani zdaleka není tak pružné. Trápíš se, když zjistíš, že se něco nevyvíjí podle tvých představ,“ poznamenal. „Ale dobře si zapamatuj, co jsme se tu dozvěděli. Jaina Solo nejspíš bude mnohem nebezpečnějším protivníkem, než jsme očekávali.“

„Je nevěřící!“

„A my ne,“ řekl kněz ostře. „Právě kvůli naší víře musíme znát, jak silní a mocní kacíři jsou.“

Válečník šlehl po Harrarovi pohledem.

„Snad byste nechtěl srovnávat tyto kacíře s Yun-Harlou!“

„To by bylo rouhání,“ souhlasil kněz. „Já ti jenom připomínám, že Yun-Harla nás učí, že nikdy není všechno takové, jak se zdá. Stejně jako kacíři i bohyně nám dává svá ponaučení ve chvílích, kdy to neméně čekáme a v nejnepravděpodobnějších situacích.“

Když Harrar mluvil, zmocnilo se ho zlé tušení, až se otřásl. Naštěstí se zdálo, že válečník si jeho nejistoty nevšiml.

„Vskutku nepravděpodobných!“ souhlasil Khalee Lah. „Nicméně pouze blázni podceňují své nepřátele.“

Uklonil se, vyšel z kabiny a zanechal Harrara při úvahách o kacířství, které právě popřel.

Šuškalo se, že Jeedaiové mají s yuuzhanvongskými bohy více společného, než si kasta válečníků byla ochotna připustit. Zvěsti se zmiňovaly o kacířství, které mělo původ na Yavinu 4, kde někteří ze Zahanbených hledali spásu u Jeedaiů.

Harrar pomalu přešel k oknu a nepřítomně hleděl na hvězdy venku a na nespočetné světy, které čekaly na očištění a přetvoření. Přemýšlel o svých slovech, která vyřkl před válečníkem, a porovnával svou oddanost bohyni s bojovníkovou neochvějnou vírou. A znova, jako už mnohokrát předtím, si lámal hlavu nad tím, jak někdo může bezvýhradně uctívat bohyni, které se nikdy nedalo věřit.

Život strávený na cestách v něm zasel touhu po domovské planetě. Možná že špetka kacířských myšlenek přinese do jeho života další náznak stálosti. A po tolika letech v kněžském rouchu by mohlo být velkou úlevou moct alespoň něčemu věřit.

8

Kontrolky na řídicím pultu Millennium Falconu ojediněle blikaly jako sluneční paprsky na stěnách laciné kantýny po několika dnech špatného počasí. Han Solo se na světélka zamračil, sevřel ruku v pěst a pořádně praštil do už tak hodně promáčklé části pultu. Kontrolky zamrkaly a ožily. Úkosem se podíval na druhého pilota a věnoval mu samolibý úsměv.

Leia zavrtěla hlavou s pohledem upřeným na malou obrazovku. „Nevypadá to dobře. Výsledky analýz od Artoo ukazují, že potřebujeme složitější opravy. A to brzy.“

Naklonil se k ní a studoval technické údaje. „No jo,“ připustil po chvíli. „Největší problém bude najít klidný místo.“

„Hvězdokupa Hapes,“ řekla klidně a zvedla oči k manželovi.

Podezíravě se na ni podíval. „Posledně jsem slyšel, že Hapani o návštěvy kdovíjak nestojí.“

„To je pravda. Ale není to tak dávno, co Teneniel Djo zaslala Senátu poselství, ve kterém navrhuje, aby se Hapes otevřel uprchlíkům. Chápu tvoje pochyby,“ řekla Leia v narážce na jejich neortodoxní námluvy a zbytky Hanovy nedůvěry vůči bývalému sokovi Isolderovi, dnes manželovi Teneniel Djo. „Ale vybrala jsem si sama a zatím jsem toho nelitovala. Tedy, ne moc.“

Nezmínila se o svém posledním setkání s bývalou královnou Hapesu, matkou prince Isoldera Ta’a Chume. Zmínila se o manželských potížích svého syna a jak si tenkrát přála, aby si Isolder raději vzal za ženu princeznu Leiu než Teneniel Djo, válečnici z odlehlého Dathomiru. Leia věděla, jak dokáže Ta’a Chume manipulovat se svým okolím, a poslední, co chtěla, bylo přilévat olej do ohně. V danou chvíli však jejich zájmy převažovaly nad podobnými ohledy.

„Tenel Ka byla příslušnicí jediského úderného týmu,“ připomněla. „Díky tomu je možné, a snad i pravděpodobné, že se Jaině podaří přistát s yuuzhanvongskou lodí na Hapesu.“

Hanovi se rozzářily oči. „To dává smysl. Je to rozumná holka, takže máš nejspíš pravdu.“ Situace se vyvíjela k jeho spokojenosti. Začal nastavovat kurz na hvězdokupu Hapes.

„Nezeptáme se Luka a Mary, co si o tom myslí?“

„Kdyby byla loď, co s ní letíme, jejich, pak jistě.“ Zazubil se, aby si nikdo jeho slova nemohl vykládat jako příliš ostrá, nastavil kurz a připravil se na hyperprostor.

Když byl skok proveden, dodal: „Podívej, jim může být úplně jedno, kde přistaneme. Zůstanou na planetě jen tak dlouho, dokud Mara nekoupí, nevyžebrá nebo neukradne nějakou loď, která je dopraví tam, kam odvezl Lando Bena.“

„Pravda,“ souhlasila Leia. Zavřela oči, aby se ubránila náhlému návalu slz, a snažila se nezávidět bratrovi a jeho ženě radost z blížícího se shledání s jejich synem.

Se svým dítětem, s Anakinem, se už nikdy neshledá. Dokonce nebude mít ani to morbidní potěšení spatřit jeho tělo při vzdávání poslední pocty během velebného jediského pohřebního obřadu.

Han se k ní natáhl a položil jí dlaň na hřbet ruky. „Víš, já tě miluju. Držíš se skvěle,“ řekl tiše. „Oba nás držíš.“

Otevřela oči a otočila se ke svému muži. „To není pravda. To ty jsi jediný důvod, že jsem to ještě nezabalila.“

„To taky není pravda. Ty jseš bojovnice, vždycky jsi byla. Kolik ran už jsi dostala, a vždycky ses zas postavila na nohy.“ Zamyšleně se poškrábal na bradě, jako by jeho přirovnání vyvolalo bezpočet vzpomínek. „Bolí tě to, viď?“

„Jenom když dýchám.“

Sklonil hlavu a přikývl. Žal byl všudypřítomný a rána se otevírala při každém dotyku, při každém závanu vzduchu. Po chvíli navrhl, aby si oba zkusili odpočinout.

„Nejspíš nebudu moct spát,“ řekla Leia, ale sotva ta slova vyřkla, uvědomila si, jak těžká má víčka. Uplynulý den trval příliš mnoho hodin, odehrálo se v něm příliš mnoho bojů, přinesl příliš mnoho smutku. Tíha toho všeho přikovala Leiu ke křeslu druhého pilota a uvrhla ji do neklidného spánku.

Probudila se náhle, když se stará loď otřásla a přešla na podsvětelnou rychlost. Ohlédla se po Hanovi a strnula uprostřed pohybu.

Hrbil se nad ovládacím pultem se zachmuřenou tváří a snažil se zvládnout loď. Před nimi se vynořilo sedm velkých temných předmětů.

Leia se prudce vztyčila v křesle. „Pás asteroidů?“

Z děl na spodku lodi vyšlehly laserové paprsky, jak Luke s Marou zareagovali na nebezpečí. Zářivé čáry proudily neomylně proti svým cílům – a pak prostě zmizely.

Leia zadržela dech a dlouze vzdychla. „Tak tohle nechápu.“

„Dovinbasalový miny,“ řekl krátce Han. Konečně Falcon zpomalil na rychlost, kdy se s ním dalo manévrovat, a obraz pod nimi se zaostřil. Ve vesmíru se vznášely desítky velkých, skaliskům podobných předmětů a každý z nich vypadal jako srdce nějakého gigantického netvora – černé díry na jasném pozadí hvězd.

Han zručně manévroval skrz pásmo živých asteroidů. Když byli mimo nebezpečí, mrkl na navigační kontrolky. „Ty věci nás vytáhly z hyperprostoru. Musejí fungovat jako interdikční pole.“

Leia už sestavovala jejich nové souřadnice a chystala další skok do hyperprostoru. „Kolik takových vytažení Falcon snese, než se rozpadne?“

Pokrčil rameny. „Tak pět šest.“

„Takže kolik?“ naléhala. „Pět, nebo šest?“

Podíval se na Leiu a jeho tvář okamžitě dostala věcný výraz. „Tváříš se vážně.“

Zaškaredila se a natáhla ruku k ovládacím páčkám. „Chci znát nejhorší možný scénář a něco s tím udělat.“

Byli vytaženi z hyperprostoru ještě dvakrát, než vletěli do Mlžného závoje, tajuplného mračna, které obklopovalo hvězdokupu Hapes. „To nebylo špatný,“ poznamenal Han, když nechali závoj za sebou. „Ani nás to moc nezpomalilo.“

„A tebe teď zajímá, proč nás tolik otravují,“ uvažovala Leia. „Pokud…“

Han na ni ostře pohlédl. „Pokud ty věci neznají způsob, jak zaznamenávat, co se děje. Vongové by nás mohli sledovat. Je docela možný, že vědí, že jsme tady.“

„A oni taky,“ odvětila a ukázala hlavou na pohled, který se jim naskytl.

Falcon se dovlekl na vesmírnou trasu, která byla takřka stejně zaplněná jako ty před Coruscantem. Lodě všemožných tvarů proudily do přístavů královského města a prolétávaly trasou, kterou vymezovaly dva hapanské bitevní draky. Několik menších lodí poletovalo sem tam a odřezávalo cestu plavidlu, které se snažilo vyhnout se kontrolnímu stanovišti.

„Corellianskej frachťák,“ poznamenal Han a ukázal hlavou na velkou nákladní loď. „Tamhleto je republikový diplomatický plavidlo. Zdá se, že na Hapesu uvidíme spoustu známejch tváří.“

Leia jen zavrtěla hlavou, ohromená a zděšená z pohledu, který se jí naskytl. V čase, kdy doprovázela uprchlíky z jednoho světa na druhý, se seznámila s některými smutnými skutečnostmi. Yuuzhan Vongové nebrali žádné ohledy na uprchlická sídla; naopak útočili na světy, které poskytovaly útočiště lidem, jež válka vyhnala z domovů. Vzhledem k dlouhodobé izolaci Hapesu a nedávnému zničení jeho flotily se tento nový kurz zdál být nejen podivný, ale přímo sebevražedný. Zdecimovaná hapanská flotila nebyla schopná zadržet ani menší yuuzhanvongský útok.

„Jak dlouho myslíš, že potrvá oprava Falconu?“ zeptala se. „Těžko říct. Proč?“

Věnovala mu pohled plný starostí. „Ať už si to Teneniel Djo uvědomuje, nebo ne, učinila z Hapesu další cíl Yuuzhan Vongů.“

„Ta neurozená rycritka bude poslední královna-matka a smrt nás všech!“ soptila Ta’a Chume a přecházela po drahocenné mozaice, která pokrývala podlahu v její komnatě.

Pohledný mladík se pohodlně rozvalil na pohovce a sledoval vysokou ženu v rudém závoji napůl starostlivě a napůl rezignovaně.

Podle jeho způsobu uvažování bylo těžké se Ta’a Chume zavděčit a nebezpečné si ji pohněvat, na druhou stranu byla nadmíru mocná, bohatá a velkorysá ke svým oblíbencům. Nikdo nemohl popřít, že bývalé královně-matce přibývaly roky, ale stále ještě byla nápadně krásná – měla štíhlé, pěkně tvarované tělo, půvabné lícní kosti, které pomáhaly pleti vzdorovat ochablosti a zvetšelosti, jež přináší věk, a záplavu zlatorudých vlasů jen tu a tam prokvetlou šedinami. Zkrátka a dobře, Trisdin mohl být se svým údělem vcelku spokojen.

„Teneniel Djo vládne skoro dvacet let navzdory svým omezeným možnostem,“ poznamenal. „To zajisté svědčí o síle a stabilitě královského dvora.“

Ta’a Chume šlehla po svém oblíbenci pohledem plným jedu. „Jdi mezi obyčejné lidi. Co říkají o princi Isolderovi?“

Najednou mu vyschlo v krku: „Lid ho miluje –“

Přerušila ho netrpělivým panovačným gestem. „Neopovažuj se mi tu vykládat nějaké milosrdné lži! Můj syn poslal velkou flotilu Konsorcia do bitvy, ve které byla zničena. Od katastrofy u Fondoru mu nejméně sedmkrát ukládali o život. Několikrát dokonce členové královské rodiny!“

Většinu z těchto pokusů zosnovala Alyssia, neteř Ta’a Chume, která se jí nápadně podobala jak vzhledem, tak povahou. Trisdin rád myslel na tyto dvě ženy jako na ráno a večer, a kdykoli to bylo možné, dělil svůj čas mezi ně.

„Kde je princ teď?“ zeptal se co nelhostejněji. „Doufám, že v bezpečí?“

Ta’a Chume přestala přecházet po komnatě a změřila si mladíka zkoumavým pohledem. „Přesvědčila jsem ho, aby odletěl z planety.“

„To muselo být těžké. Princ není z těch, kdo by utíkali před nebezpečím.“

„Naopak; musí mu běžet vstříc! Ale dokonce i Isolder se umí poučit. Fondor mu dokázal, že pustit se do akce dřív, než nashromáždíme dostatek informací, může být osudné. Nebylo těžké přesvědčit ho o důležitosti vyšetřovací mise. Ví, jak je teď Hapes zranitelný, a přeje si zjistit o nájezdnících co nejvíce. Díky Teneniel Djo brzy dostane možnost ověřit si své znalosti v praxi!“

„Nechápu, proč dovolil Teneniel Djo otevřít Hapes uprchlíkům.“

Ženiny oči nad závojem vzplanuly. „Nemá ani právo jí odporovat, ani moc, aby tak učinil. Ona je královna-matka.“

„A tudíž bychom ji měli ctít… tak dlouho, dokud si dokáže udržet trůn,“ řekl Trisdin, který dobře chápal svou roli. Ta’a Chume svou snachu nenáviděla, ale zároveň střežila její titul a moc. Možná by si přála smrt mladší ženy – možná by ji i byla schopna zařídit –, ale nestrpěla žádnou neúctu vůči královské důstojnosti.

Trisdin se postavil na dlouhé nohy a přistoupil k Ta’a Chume. Postavil se za ni a začal jí zkušenými pohyby masírovat ramena. „Takových starostí,“ postěžoval si. „Yuuzhan Vongové, debakl u Fondoru, problémy s nástupnictvím.“ Ta’a Chume se pod jeho rukama napjala. „To se ještě nevyřešilo?“

„Ne,“ odpověděla krátce.

Ovinul jí paže kolem těla. „Škoda že váš královský choť dokázal zplodit pouze syny. Jaká skvělá královna by byla z jedné z vašich dcer! Ostatně, jste stále ještě mladá…“

Přerušil ho její uštěpačný smích. „Tak o tohle ti jde? Kdepak, ani trochu netoužím po dalším královském choti, a i když mi můžeš říkat, co chceš, drž se laskavě se svým pochlebováním v mezích možného!“

Trisdin si toho nevšímal. „Stejně je to hanba, že Isolderova dcera upřednostňuje matčinu kulturu.“

„Kulturu!“ posměšně zopakovala Ta’a Chume. „To prokazuješ dathomirským čarodějnicím příliš velkou poctu. Nicméně, Tenel Ka je schopná dost.“

„Ale vždyť nemá žádný smysl pro zodpovědnost! Odmítá sloužit Hapesu, jako jste sloužila vy – a i nadále sloužíte.“

Ta’a Chume se opět jala přecházet po pokoji. „Otázka královského následnictví se stala předmětem sporu mezi mým synem a jeho ženou. Isolder se drží tisícileté tradice a chce, aby jeho dcera vládla, což je správné a vhodné. Teneniel Djo trvá na tom, aby se Tenel Ka svobodně rozhodla, jakou cestu si zvolí.“

„Aspoň že si Teneniel Djo přála porodit další dítě.“

„Přála? Trvala na druhém dítěti! A to vyvolalo další potíže. Můj syn je hrdý a dobře ví, jak se dathomirské čarodějnice chovají k mužům. Teneniel Djo a její soukmenovkyně považují muže jen za něco o málo lepšího, než jsou otroci či chovný dobytek!“

Trisdina napadlo, že by se mohl zajímat, jak se to vlastně liší od hapanského matriarchátu, ale rychle tento nápad, o kterém věděl, že je sebevražedný, potlačil.

„Není pochyb, že Isolderova nespokojenost způsobila, že vyslal Konsorcium do války. Nedivil bych se, kdyby následný neúspěch způsobil to, že se stal citlivějším vůči všem náznakům neúcty či urážek, než by byl, kdyby to dopadlo jinak. Třeba neshody mezi princem a jeho královnou pominou, až se uzdraví jeho zraněná pýcha.“

„Sotva,“ řekla exkrálovna ponuře. „Isolder má v úctě silné ženy. Co by jinak mohl obdivovat na divošce jako Teneniel Djo? Jak by mohl dobrovolně přijmout podřízenou roli vůči někomu, kdo toho tak zjevně není hoden?“

„Potom je řešením najít mu vhodnou královnu.“

Tato slova se rovnala velezradě, která znamenala okamžitou a jistou smrt, ale Ta’a Chume pouze přikývla.

„V tom je právě ten problém,“ řekla zamyšleně. „Čeká nás válka. V naší situaci se jí nemůžeme vyhnout. Potřebujeme ženu, bezohlednou a inteligentní, takovou, která má velitelské zkušenosti.“

„Tomuto popisu odpovídáte jen vy.“

Zavrtěla hlavou. „Jakmile královna-matka abdikuje ve prospěch své následnice, je neobyčejně těžké získat moc zpět. Lid potřebuje královnu-válečnici a Teneniel Djo, přes všechny její nedostatky, tuto představu naplňuje.“

„Princezna Leia taky,“ namítl, protože tušil, kam Ta’a Chume svými úvahami míří.

„Leia má dobrý původ, výcvik i zkušenosti,“ souhlasila Ta’a Chume, „ale je spíš diplomatkou než bojovnicí. A zcela upřímně: nevyhnutelně by to způsobilo další manželské problémy. Můj syn by k ní velmi záhy začal cítit odpor. Je pro něho zkrátka příliš ženská.“

A možná, pomyslel si Trisdin, příliš ženská i pro Ta‘ a Chumel Původní odpor bývalé královny vůči Teneniel Djo pramenil především z toho, že mladší žena odmítala nechat si radit, být ovládána.

„Vy byste si zjevně nepřála vidět na hapeském trůnu slabou ženu,“ poznamenal Trisdin. „Ale Isolder by možná byl s velmi mladou ženou mnohem spokojenější. Nezáleží na tom, jak schopná by byla v jiných ohledech, ale získal by pocit, že má situaci pod kontrolou. Pochopitelně, že mladá královna by potřebovala moudrého a zkušeného rádce, a žádná žena, která má rozum, by se nešla o svých problémech radit s manželem.“

Ta’a Chume si ho chvíli zkoumavě prohlížela. Pak se jí kolem očí udělaly vrásky, neklamné znamení, že se pod závojem usmívá.

„Nebylo mi dopřáno mít dceru vlastní krve, ale ty říkáš, že bych pořád ještě mohla najít nadějnou následnici a vychovat si ji podle svých představ.“

„A Isolder bude šťasten a nebude vám překážet, až na tom budete pracovat.“

Zpoza karmínového závoje vytryskl smích. „Trisdine, ty jsi k nezaplacení! Teď jdi a přichystej se na večerní slavnost.“

Pomalu odkráčel, velmi spokojený sám se sebou. Ta’a Chume úsměv vydržel, dokud za jejím současným oblíbencem nezaklaply dveře. Potom přešla k pohovce, klesla na ni a zhluboka vzdychla.

Nad Hapesem se stahovalo více mračen, než mohl Trisdin vědět nebo si jen představit. I když vlastně u moci nebyla, Ta’a Chume měla své zdroje a lidi, kteří jí zůstali věrní. Jedna z těchto frakcí, velká a mocná klika, kterou založila ještě její matka, byla v jádru proti Jediům a čím dál tím agresivnější. Věci už zašly tak daleko, že jí nezbývalo než se jim nějak revanšovat, pokud nechtěla přijít o jejich podporu. Takovou ztrátu nemohla riskovat – byli příliš silní, než aby jim mohla dovolit získat vliv na jiných místech. Tato frakce musela být buď uchlácholena, nebo zničena.

A ačkoli vražedné útoky na královskou rodinu nebyly ničím novým, Ta’a Chuminy starosti, jak udržet sebe a svůj rod naživu, neustále rostly.

Teneniel Djo jí při tom nijak nepomáhala. Ta hrozná Síla způsobila po debaklu u Fondoru nárazové vlny, kvůli kterým Teneniel přišla o dlouho očekávané druhé dítě. Mimo palác se o tom ještě nic nevědělo; Ta’a Chume to odmítala zveřejnit pod záminkou, že její snacha potřebuje čas na zotavení a smutek, než se vydá oficiální prohlášení.

Po pravdě řečeno, Ta’a Chume takový zármutek považovala za sobecký projev slabošství, za luxus, který si Hapes nemohl dovolit. Podporovala Teneniel Djo tak dlouho jednoduše proto, že jiná možnost – puč provedený některou z jejích neteří – byla ještě méně žádoucí. Alyssia byla malá zkorumpovaná ničemnice, ale také veskrze praktická žena. Jako královna-matka by ze všeho nejdříve nechala zavraždit Ta’a Chume a její potomky. Tím si byla Ta’a Chume naprosto jista, protože přesně to by udělala ona sama.

Ovšem Trisdinovy myšlenky skýtaly nové možnosti. Strohým přikývnutím zpečetila Ta’a Chume osud svého syna, jeho ženy a celého Hapesu.

Teď už zbývalo jenom nalézt vhodnou mladou ženu, kterou by Isolder schválil, a ubohá Teneniel Djo skončí.

9

Jaina se probudila náhle, ačkoli žádný zvuk nenarušil její transu podobný stav. Posadila se se smysly nastraženými vůči všemu, co je mohlo vyburcovat.

V lodi však vládlo tajuplné ticho. Toho, kdo byl zvyklý na hučení a řev motorů, muselo ticho na yuuzhanvongské fregatě znepokojovat. Jaina si nebyla úplně jistá, proč vlastně očekávala něco jiného; ostatně jaký zvuk vydává gravitace, když se dostanete do jejího vlivu? Vydává snad černá díra hlasitý srkavý zvuk pokaždé, když dovin basal nasaje protonové torpédo?

Poškrábala se na zátylku, natáhla se a zhluboka se nadechla. A uvědomila si, co ji probudilo.

Vzduch byl naplněn slabou, ale ostrou vůní, jež se nepodobala žádnému pachu, který znala. Jaina vyskočila z korálového kavalce a pospíchala do kokpitu.

Na nebi se vytvořilo předivo čar z hvězd, když loď vystoupila z hyperprostoru. Ta zvláštní vůně musela být jakýmsi druhem senzoru.

Hvězdy se proměnily v jednotlivé body, ale slabé čáry na nebi zůstaly – světlo hvězd se lámalo pod vlivem nějakého kovového, dosud neviditelného předmětu.

Zekk seděl v křesle pilota napjatý jako struna a nakláněl se k průzoru. „Už jsou tady!“ vyštěkl.

Jaina přiskočila ke křeslu pilota, sehnula se a podívala se Zekkovi přes rameno. Hnala se k nim nesourodá směsice lodí – některé z nich byly hapanské, jiné spíš připomínaly lodě pirátů a pašeráků.

Ganner vklouzl do křesla pro střelce a jeho hezká tvář se zachmuřila při vyhlídce, že bude muset střílet po spojencích.

Zekk se zaklonil a zlehka se dotkl hlavou, na níž měl nasazenou kuklu, Jainy. „Mám tě k tomu pustit?“

„Ne, jdu zpátky k únikovému modulu. Dokud nebude Tenel Ka na Hapesu, tohle může být první střetnutí z mnoha. Gannere, musíš ji chránit za každou cenu. To je teď nejdůležitější.“

„Vím, co mám dělat,“ řekl.

Jaina mu stiskla rameno na znamení toho, že rozumí jeho nezáviděníhodné situaci, a rozběhla se na záď fregaty. Tenel Ka se právě spouštěla do černého únikového modulu vejcovitého tvaru a soustředěně naslouchala rychle plynoucím Tahiřiným radám. Vedle stáli Tesar, Alema a Tekli.

Světlovlasá dívka vzhlédla, když se k nim Jaina přiblížila. Narovnala se a ustoupila.

„Jsi z nás největší odborník,“ připomněla jí Jaina. „Nemáme čas na oficiality. Tak co máš?“

Tahiri se zašklebila a pokrčila rameny. „Je připravená jako vždy. Nejradši bych letěla sama, ale je to její planeta.“

„Tenel Ka?“

Válečnice potvrdila svou připravenost zamračeným přikývnutím.

„Žádné osvětlení,“ poznamenala Jaina a kývla hlavou směrem k světélkujícím živým organismům, které se podobaly lišejníku a rostly uvnitř únikového modulu. „Leť na okraj královského města. Od západu slunce uplynuly dvě standardní hodiny, takže budeš mít aspoň nějakou naději, že tě předčasně neodhalí. Přistaň, co nejrychleji a co nejblíž města tak, abys nevyvolala pozornost. My ti je odlákáme, abys měla co nejvíc času.“

Tenel Ka pohlédla na Tahiri. Mladá Jedi pomohla jednoruké ženě přetáhnout si kognitivní kuklu přes hlavu. Tahiri ustoupila. Otvor modulu zaklapl a malé plavidlo se mírně nadzvedlo nad podlahu.

Jediové ustoupili dozadu. Dveře mezi nimi a modulem se zavřely a vnější vstup se otevřel. Únikový modul tiše vyrazil do tmavého vzduchoprázdna.

Jaina zamířila ke kokpitu, ale zarazila se, když jí do cesty vstoupila Tahiri. Dívka vypadala křehce, ale rozhodně. „Co mám udělat?“

„Jdi najít Lowbaccu,“ řekla jí Jaina. „Pořád pracuje na sledovacím systému. Znáš yuuzhanvongskou řeč lépe než kdokoli z nás. Třeba bude loď sdílnější, když najde dobrého posluchače.“

Mladé Jedi se vytratila barva z tváří, ale bez váhání vyrazila hledat Wookieeho.

Jaina chápala Tahiřin strach a věděla, z čeho pramení. Anakin jí řekl pár věcí o tom, jak byla Tahiri vysvobozena z Yavinu 4. Ukradli loď a kognitivní kukla napadla Tahiřinu pravou identitu tím, že vyvolala „vzpomínky“, které do ní tvárci implantovali. Zajímavé, přemítala.

Fregata se roztřásla a rozhoupala, když se ocitla v krupobití hapanských střel. Jaina vrávorala chodbou a odrážela se od jedné stěny ke druhé, jak se loď kymácela a uhýbala palbě.

S námahou se dostala do kokpitu a strhla pilotní kuklu Zekkovi z hlavy. „Říkalas, že si vedu docela dobře,“ namítl trpce.

„To jsem nejspíš lhala,“ řekla přívětivě a narazila si řídicí aparát na hlavu.

Rychle jí uvolnil křeslo, ale než se Jaina posadila, stále se neklidně díval do průzoru.

Lodní senzory ji zaplavily informacemi a žádná z nich nebyla dobrá.

„Hyperpohon je pryč,“ oznámila, když vytočila loď v úhybném manévru. „Dovin basal každou chvíli taky dohraje. Vypadá to, že máme na výběr ze dvou možností: ukrýt se, nebo uniknout.“

„Zkus uniknout,“ navrhla Alema.

Jaina dělala, co mohla, kličkovala mezi pohyblivými poli laserových záblesků a protonových torpéd. Neochvějně vedla své pronásledovatele od Hapesu, od Tenel Ka.

Alema vydechla úlevou. „Setřásli jsme je! Dobrá práce.“

Jaina zkontrolovala nebe za nimi pomocí periferního vidění, které kukla umožňovala. Vzdálenost mezi yuuzhanvongskou lodí a jejími pronásledovateli se postupně zvyšovala. Stále však pokračovali v palbě, i když byli daleko mimo dostřel. Jaina si všimla nepatrné odchylky v jejich dráze a zjistila, že nyní směřují k malému černému bodu – lodi tak malé, že by byla nepostřehnutelná, kdyby ji zezadu neosvětlily záblesky smrtících střel.

„U huttského slizu! Našli Tenel Ka,“ vyhrkla Jaina. Prudce otočila loď a vrhla se zpět do bitvy.

„Zdá se, že ji zaměřil roj stíhacích Hornetů,“ řekl Ganner. „Zaleť blíž. Odsud je můžu zničit, ale ne zneškodnit.“

Na loď směřovala třaskavá střela. Ganner proti ní vyslal výbuch plazmy a Jaina prudce strhla loď, aby se vyhnula následné explozi.

„Zdá se, že hapanští piloti nesdílejí tvůj názor,“ vykřikla.

Starší Jedi se na ni nevěřícně podíval. „Co tím chceš říct?“

Fregata se přehnala kolem dvojice hapanských lodí, které také změnily kurz a pokračovaly v pronásledování. Jestli si chceš povídat, fajn, ale pusť do křesla někoho, kdo chce střílet!“

„Jen se dostaň k nim a drž se jich,“ řekl.

Prudce s lodí vystoupala, obrátila ji a střemhlav se snesla mezi dvě lodě pronásledovatelů. Dovin basal měl co dělat se sprškou laserových střel, ale Jaina pevně držela kurz, aby Ganner mohl dobře zaměřit cíl.

Vypálil dvakrát a rozehnal lodě pronásledovatelů plazmovými střelami. Jeden z Hornetů vybuchl a proměnil se v úlomky kovu, druhému se podařilo střele vyhnout. Letící úlomky ale rozpáraly tenký kov křídel třetí lodě a poslaly ji do neovladatelné vývrtky. Polekaný Ganner poslal další střelu úmyslně vedle.

„Utočí na nás,“ připomněla mu Jaina.

„Vždyť jsem tu loď málem zasáhl!“

„Jistě, kdyby byla velká jako bitevní křižník! Když už je nechceš trefit, aspoň je zaměstnej.“

Starší z Jediů se odvrátil se zaťatými zuby a dobře ukrytými myšlenkami.

Hapanské lodě mezitím pokračovaly v bombardování yuuzhanvongského plavidla. Tesar u štítů dělal, co mohl, ale střel bylo příliš mnoho a navíc na krátkou vzdálenost. Znovu a znovu se loď otřásala, jak se laserové střely zarývaly do jejího trupu. Co bylo horší, Jaina cítila, že přetížený dovin basal je u konce se silami. Únikový modul odletěl někam do tmy a žádná z hapanských lodí už ho nepronásledovala.

Teď, když byla Tenel Ka v bezpečí, Jaina obrátila loď a vrhla veškerou energii, kterou ze sebe plavidlo dokázalo vymáčknout, do únikového manévru. Hapanské lodě je chvíli pronásledovaly a pak zanechaly marného úsilí.

„Letí nás ohlásit,“ řekla Alema pochmurně.

Twi’lečka ukázala na průzor. Za ním se v tříšti kovových úlomků pomalu převalovala jedna z lodí, které Ganner nechtěně zničil. Hornet nebyl příliš poškozen – pouze zadní část jeho hmyzího trupu chyběla.

„Jestli chceme tu loď zachránit kvůli součástkám, nemáme moc času.“

„Komunikační systém! Dobrý nápad,“ souhlasila Jaina.

Znovu zamířila na bitevní pole. Po několika marných pokusech se Tesařovi podařilo nastavit dovin basala tak, že vyvinul právě tolik gravitační síly, aby přitáhl poškozenou loď.

Loď byla prázdná – snad měl pilot dost času se katapultovat. Ovládání se zdálo být nepoškozené a Lowbacca byl zjevně potěšen při představě nadcházející práce s obvody a kovem.

Netrvalo dlouho a našel, co hledal. S triumfálním řevem nakráčel do kokpitu a táhl za sebou odmontovanou komunikační jednotku s připojenou baterií. Postavil zařízení na podlahu, naladil volací frekvenci a podal mluvicí aparát Jaině.

„Zde poručík Jaina Solo, pilotka eskadry Rogue na palubě zabavené nepřátelské fregaty. Ohlaste se.“

Musela výzvu několikrát zopakovat, než se z komlinku ozvalo známé zapraskání. „Nikdy jsem si nemyslela, že statická elektřina může znít tak příjemně,“ zabručela.

„Zde Hesha Lovett, kapitán hapanského královského plavidla,“ ohlásil se ženský hlas. „Dostali jsme hlášení o yuuzhanvongské lodi. Je vaše, poručíku Solo?“

„Nerada se vytahuju,“ řekla Jaina suše. „Potřebujeme povolení k přistání. Čím dřív se dostaneme z téhle věci, tím líp.“

Chvíli bylo ticho, potom kom opět se zapraskáním ožil. „Samozřejmě, Jaino. Všichni přátelé Tenel Ka jsou na Hapesu vždy vítáni.“

Jaina nadskočila překvapením. Zvučný, kultivovaný hlas s rázným úsečným přízvukem patřil beze vší pochybnosti Ta’a Chume, babičce Tenel Ka.

Rychle zapátrala ve své mentální databázi, jak správně oslovit hapanské veličenstvo. „Děkuji vám, královno-matko. Nebyla jsem si jista, zda budeme vítáni. Byli jsme přinuceni střílet po hapanských lodích.“

„Stíhací Hornety,“ řekla žena přezíravě. „Spíš piráti. Zvědové, kteří se zúčastnili bitvy, byli z jejich přítomnosti znechuceni stejně jako z vaší. Je má vnučka s vámi?“

Popravdě Jaina doufala, že bude zaměřena hapanskými zvědy. „Ne tak docela. Letěla napřed v únikovém modulu, aby nám připravila cestu. Neměli jsme jinou možnost, jak se s vámi spojit, dokud jsme nepřitáhli jednoho Horneta a nepoužili jeho kom.“

„Upozorním všechny hlídky, aby očekávali přílet mé vnučky. Rozhodně přistaňte v královských docích a jděte rovnou do paláce. Zařídím, abyste byli očekáváni a aby vás nechtěli poslat do uprchlického tábora.“

„Uprchlického?“

„Ano,“ pravila exkrálovna a dala si záležet, aby toto jediné slovo znělo patřičně znechuceně. „Ty ale budeš mým hostem, ty a tví přátelé. Sejdeme se v paláci.“

Jainu napadlo, že bývalá královna-matka projevuje nečekané, až podezřelé nadšení z jejich příjezdu.

První, co ji napadlo, bylo zeptat se proč. Avšak na dětství strávené pod dohledem přísného protokolárního droida nešlo tak snadno zapomenout. Dcera Leiy Organy Solo si vyměnila s Ta’a Chume několik zdvořilostí a mluvila tak opatrně a poslouchala tak pečlivě, jak to pozorovala během mnoha let u své matky. Ale Ta’a Chume také nebyla včerejší, a když bylo spojení ukončeno, Jaina si musela přiznat, že rozhovor skončil remízou.

Klesla do křesla pilota. „Ta’a Chume má něco za lubem.“

„Jak to víš?“ zeptal se Ganner.

Pokrčila jedním ramenem. „Ona má vždycky něco za lubem.“

Vzduch prořízl radostný Wookieeho řev. Lowbacca vpadl do kokpitu a roztočil se s Tahiri v jakémsi podivném bujném tanci. Postavil ji na zem a teatrálně máchl tlapou směrem k navigačnímu mozku.

„Podařilo se,“ řekla Tahiri úslužně, ale bez nadšení.

„Našel jsi Tenel Ka?“

Lowbacca se zašklebil a vklouzl do křesla navigátora. Narazil si kuklu na hlavu a nedočkavě nahrbil mohutná ramena. Po chvíli Jaina pocítila skrze Sílu, že se ho zmocnila úzkost.

Pomocí kognitivní kukly přesunula pozornost na navigaci. Odpovědi, které k ní došly, ustoupily do pozadí a zůstal nejasný mentální obraz, stín, který musel sledovat Lowbacca.

„Únikový modul se pohybuje pryč od Hapesu!“ řekla. „Buď je mimo trasu, nebo ho někdo zajal.“

Wookiee souhlasně zakňučel a začal nastavovat kurz na stíhání.

Tenel Ka pocítila náhlý náraz a uslyšela skřípot háků hledajících místo na zachycení se na hrbolatém korálovém trupu. V okamžiku jejího zadržení se uvolnil proud stále čerstvých vzpomínek. Bolest, pocit porážky a vztek – všechny emoce zrozené během jejích dnů v yuuzhanvongském zajetí – zaplavily Jedi jako proud horské bystřiny.

Uslyšela mechanické bzučení a uvědomila si jeho význam. Malé vrtáky vnikaly do lodi, šroubovaly ji k zachycovacím ramenům a nedávaly jí nejmenší naději na osvobození. Žádná yuuzhanvongská loď by neposkvrnila svá ramena takovýmito nástroji.

Uklidněná si sundala kognitivní kuklu a uhladila své válečnické copy, jak nejlépe to šlo.

Teď, když stres z řízení únikového modulu pominul, Tenel Ka uvolnila zábranu, kterou vybudovala mezi sebou a miniaturní živoucí lodí. Pečlivě střežila svou nezávislost a používala Sílu, jen když to bylo nezbytně nutné. Podle jejího způsobu uvažování bylo udržování jistého odstupu mez sebou a Yuuzhan Vongy nebo jakýmkoli jejich stvořením naprosto přirozené.

Náhle jí do otevřené mysli vnikla známá směs vřelosti a humoru, přátelství a zklamání.

„Jacen,“ řekla nejisté, když rozpoznala přítomnost toho, kdo pro ni znamenal víc než kdokoli jiný.

Na okamžik zaplavil Tenel Ka pocit naprostého štěstí, které považovala za neskutečné ode dne, kdy si uvědomila, že Jacen v ní nevidí nic jiného než kamarádku. Avšak štěstí bylo darem, který byl stejně pomíjivý, jako sladký. Světlo, které bylo Jacenem, zesláblo a pak vzplálo jako mučivý bílý žár.

Tenel Ka, nehledě na svou stoickou odvahu a dokonalou tělesnou kondici, vykřikla vzteky a bolestí.

Síly ji opustily a emoce, po celý život pečlivě skrývané a potlačované, vybuchly jako sopka na Dathomiru. Jako smyslů zbavená se vrhla proti stěnám svého vězení, tloukla do korálu pěstí rozhodnutá dostat se ven, najít Jacena a bojovat a zemřít, aby ho osvobodila.

Pak světlo zhaslo a jeho zmizení byla rána ještě více zničující než ta první.

Tenel Ka byla jako omráčená a dlouho tiše seděla v černé tmě. Rty se jí pohybovaly a vytvářely němá slova odmítnutí, jejichž zvuk nedokázala protlačit přes podivný chuchvalec v krku.

Únikový modul prudce narazil do jakési lodě a do korálové ulity se s hukotem zakrojily řezací nástroje. Tenel Ka unaveně pohlédla na odloženou kognitivní kuklu. Pokud by si ji znovu nasadila, dokázala by otevřít trup silou vůle. Její pocity byly ještě natolik čerstvé, že nesnesla pomyšlení na spojení s lodí.

Modul se s praskotem rozlomil a Tenel Ka spadl do klína pořádný kus korálu. Odsunula ho stranou a odepnula si od opasku světelný meč.

„Nepřibližujte se,“ řekla velitelsky a podivila se, jak chladně a sebevědomě její hlas zněl.

Ze světelného meče Tenel Ka vyšlehlo silné tyrkysové světlo. Trvalo pár okamžiků, než si v trupu prosekala otvor, kterým vylezla ven, a rychle se vztyčila se zbraní mírumilovně skloněnou, ale pro všechny případy v pohotovosti.

Kolem modulu se shromáždil nejméně tucet osob, všichni lidské rasy a všichni zjevně Hapané. Dávní předkové Tenel Ka bývali piráti, kteří se vzájemně trumfovali, kdo si najde a zajme tu nejkrásnější družku. Z toho, co bylo původně podivným měřítkem společenského postavení, se postupně stalo jakési druhové šlechtění. Nakonec byli lidé na Hapesu vyšší a hezčí než lidé z ostatních světů Hapeské hvězdokupy. Všichni její zachránci byli vysocí a krásní, ačkoli někteří z nich vypadali dost ošuměle.

Stáli tiše, zřejmě překvapeni, že nalezli jediskou bojovnici místo očekávaného Yuuzhan Vonga. Chladné šedé oči Tenel Ka si je jednoho po druhém prohlížely.

Někteří členové posádky měli na sobě rudé uniformy, což prozrazovalo, že jde o příslušníky královské gardy. Všimla si i několika unavených civilistů, kteří měli na šatech připevněné kusy vybledlé červené látky. Dokonce i ti, kdo měli na sobě okázalé bílé uniformy letectva Hapeského konsorcia, nosili na nich červené označení, byť to byl jen smaltovaný přívěsek nebo šátek. Toto provizorní vyjádření soudržnosti způsobilo, že se v jejím podvědomí rozezněly varovné signály.

„Co je to za loď?“ zeptala se přísně.

Jeden z mužů, vysoký blondýn, který jí vzdáleně připomínal otce, se neohrabaně uklonil. „Vítejte na Starsprite, princezno. Nacházíte se na palubě křižníku Beta dřívějšího hapeského letectva.“

Tenel Ka přimhouřila oči, když jí došlo, co to znamená. Křižník Beta byl malá bitevní loď, lépe ovladatelná než mnohem větší hapanské křižníky třídy Nova. Podobné křižníky byly nasazeny ve velkém počtu u Fondoru. Zbylo jich jen několik. Většinu posádky tvořila zřejmě různorodá společnost uprchlíků: dezerterů z bitvy o Fondor stejně jako pašeráků, svědků toho, jak byla jejich živnost rozmetána yuuzhanvongskou invazí.

Jeho uvítání ji nepřekvapilo. Našlo by se jen málo Hapanů, kteří by nepoznali v jednoruké Jedi se zlatě rudými vlasy svou vzpurnou princeznu. Jelikož se jednalo o piráty a dezertéry – tedy ne právě úctyhodné muže a ženy –, Tenel Ka napadlo, že za ni budou chtít co možná nejvyšší výkupné. Ale jen se tato myšlenka objevila, hned ji zase zapudila nenávist, která ze všech vyzařovala.

Poznání jí projelo jako prudké palčivé bodnutí. „Vy jste Ni’Korishové,“ zavrčela a pojmenovala frakci, již ovlivňovala její prababička, královna-matka, která nenáviděla Jedie a dělala všechno pro to, aby je vyhubila. „Slyšela jsem zvěsti o pokusu o převrat, o útoku zbabělců, co se skrývají ve stínu. To jste byli vy?“

Její věznitel odpověděl posměšnou úklonou.

„Řekni mi, jak úspěšní NťKorishové byli? Je má matka ještě naživu?“ naléhala.

„Bohužel ano,“ odvětil velitel. „Ale dlouho už trůn neudrží.“

Tenel Ka mu věnovala zlověstný úsměv. „To jí tedy křivdíš, jestli si myslíš, že odstoupí z trůnu výměnou za můj návrat. A tvá nabídka koupit si svobodu za tuto cenu mě uráží.“

Opětoval její úsměv, ale zatvářil se přitom ještě hrozivěji a nevyzpytatelněji. „Nikdy bychom si nedovolili urazit královnu-matku nebo její jediskou dceru. Yuuzhan Vongové nicméně neberou takový ohled na záležitosti cti a protokolu.“

Jeho úmysly byly jasné. Světelný meč Tenel Ka vylétl do ochranné polohy. „Mě nedostanete.“

„Princezno, vy mě zraňujete!“ protestoval a položil si ruku na srdce. „Vrátíme vás na Hapes, aniž vám kdo zkřiví vlas. I když jsme možná dezertéři, nejsme zrádci. Jediné, co po vás žádáme, je vaše pomoc při stíhání Jacena a Jainy Solo. Jste-li opravdová hapeská princezna, jistě nám ráda pomůžete pomstít se těm, kdo obrátili Centerpoint proti hapanské flotile.“

Tenel Ka pocítila nával hněvu, ale zachovala klid. „Víš, co se stalo velvyslanci Nové republiky, který padl do rukou Yuuzhan Vongů? Byl zavražděn, jeho kosti byly vyzdobeny drahokamy a zlatem a poslány zpět jeho přátelům. Takovému osudu bych nevystavila ani nepřítele, natož přítele!“

Jeho obličej se zachmuřil a pohlédl na houf uniformovaných mužů. „V tom případě se bohužel budeme muset spokojit s vámi. Pokud Jaina Solo uvažuje stejně jako vy, třeba bude chtít vyměnit sebe za vaši svobodu.“

„Nebude mít možnost.“

Než kterýkoli z Hapanů stačil vytasit zbraň, tyrkysové ostří Tenel Ka vyrazilo proti nim jako protonové torpédo.

Všichni v nákladovém prostoru se nejprve dali na útěk, zastrašení hněvem v šedých očích mladé Jedi a zářící zbraní v jejích rukou.

Pak ale vůdce Ni’Korishů vytáhl zpoza opasku vibronůž a ostatní si také uvědomili, že mají zbraně.

Postoupili vpřed a rychle Tenel Ka obklíčili.

10

Uloupená yuuzhanvongská loď letěla největší rychlostí, jaké byla schopna, a sledovala stěží rozeznatelný signál vysílaný únikovým modulem. Zekk seděl u kormidla. Tahiri měla na sobě navigační kuklu a dávala mu pokyny podle informací, které k ní proudily z navigačního mozku. Malé ruce, kterými svírala řídicí páky, měly bílé klouby, ale její hlas zůstával klidný a jistý.

Jaina s Lowbaccou seděli stranou a radili se. „S Tahiri jste odvedli vynikající práci, ale teď mám pro tebe jinou hádanku,“ řekla Jaina. „Danni Quee našla způsob, jak narušit komunikaci s yammosky. Je to jediné možné vysvětlení zmatku, který zavládl mezi Yuuzhan Vongy nad Coruscantem. Máš představu, jak to asi udělala?“

Wookiee se pustil do dlouhého vysvětlování, ovšem většina z toho, co říkal, dalece přesahovala její chápání.

Zvedla ruku, aby zastavila proud zmatených informací. „Odkud to všechno víš?“

Lowbacca zaváhal a pak zaštěkal odpověď.

Byl najat na práci ve výzkumném týmu, který řídily Danni Quee s Cilghal. Tomu Jaina rozuměla. Vědkyně citlivá vůči Síle a moncalamarská léčitelka byly duší jednoho z mnoha pokusů o pochopení yuuzhanvongské technologie. Před příchodem na akademii Jedi měl Lowbacca dvě vášně: počítače a studium rostlinného porostu na Kashyyyku. Druhá z nich ho přiměla, aby se samotný vydal do nebezpečných spodních pater pralesů na jeho domovské planetě během rituálu přijímání mezi muže a změřil síly se smrtící rostlinou sýřenou. Díky této kombinaci počítačových dovedností a biologických znalostí – nemluvě o jeho touze pokoušet se o nemožné – měl všechny předpoklady pro úspěšné studium.

Lowbacca vydal několik ostrých zaštěknutí.

„Ty jsi rozebíral zajaté lodě? Pak není divu, že jsi věděl, jak na světoloď,“ zabručela Jaina, když si vzpomněla na rošťárnu, kterou vyvedl malému nervovému centru. „Takže víš, jak Danni Quee zmátla yammoska.“

Wookiee zavrtěl hlavou a truchlivě zakňučel. Nebyl u toho, když na to Danni přišla.

„S tvojí průpravou, dokázal bys dojít ke stejnému výsledku?“ Lowbacca se zamyslel a pak souhlasně vyštěkl. „Ale uměl bys dojít o krok dál?“

Wookiee poslouchal s rostoucím zájmem, když mu Jaina lícila svůj plán. Chlupatá ramena se mu natřásala smíchem, když odcházel k dovin basalovi.

Jaina ho zmateně sledovala. Lowbacca za chvilku přiklusal a nesl v tlapách předmět, který jí připadal známý.

Podal malou kouli Jaině a zavrčel řadu pokynů. Do tváře se jí pomalu vkradl lišácký úsměv, když pochopila, co našel. Natáhla se, láskyplně mu načechrala chlupy na hlavě a dala se opět do práce.

„Je to, co si myslím?“ zeptal se Ganner a znechuceně hleděl na villipa.

Usmála se na staršího Jediho a obrátila se k Zekkovi. „Pusť mě do tvého křesla.“

Zekk jí uvolnil křeslo pilota, Jaina se v něm usadila, natáhla si kuklu a zaklepala na zvláštně vytvarovanou kouli.

„Jseš si jistá, že je to dobrý nápad?“ odvážil se poznamenat Zekk. „Můžeš současně mluvit a letět?“

Jediná její odpověď bylo posupné zafunění.

„Vždyť ani nevíme, kdo se nám ozve,“ trval na svém.

„To je sice pravda, ale je možné, že se dozvíme něco důležitého. Čím víc toho budeme o této lodi vědět, tím větší bude naše naděje na záchranu.“

Vnější vrstva villipa se odloupla a tkáň uvnitř se začala tvarovat do podoby Yuuzhan Vonga „naladěného“ na tohoto villipa. Za několik okamžiků držela Jaina v rukou děsivý obličej poznamenaný roztřepenými rty a změtí jizev.

Ten obličej znala. Každý v galaxii s přístupem na HoloNet ho znal. Byl to válečný pán Tsavong Lah. Před nedávnem rozeslal po galaxii zprávu, v níž vyzýval ke zničení Jediů a zajetí Jacena Sola. Jaina to holovideo viděla mnohokrát a krev se v ní vařila při každém shlédnutí znovu a znovu.

„Oběť se uskutečnila?“ zeptal se válečný pán.

Jaina si přidržela villipa blíž u obličeje a poslala bratrovu nepříteli břitký úsměv. „Ještě ne.“

Villip se zkroutil a hrozivě zamračil. „Měl ses se mnou spojit teprve tehdy, až bude tvůj úkol splněn, Nome Anore, ne dříve. Modli se, aby to nebylo kvůli hlášení o dalším nezdaru.“

Pohlédla na své přátele a v hnědých očích jí zajiskřilo něco, co připomínalo její dřívější odvahu.

„To je dobré, velmi dobré,“ žasla. „Tohle je loď Noma Anora! Jenže villip na něj dozajista není naladěný, jinak by Tsavong Lah poznal, že s ním hovoří někdo jiný.“

Ganner rozhodil rukama. „Já nevím, Jaino. Už jsi vypadala i líp.“

„A ty pořád vypadáš jako hrdina z holovidea. To má být nějaká spravedlnost?“ opáčila dobromyslně. „Nicméně, Lowbacca si myslí, že pomocí tohoto villipa podává pilot lodi, ať už je to kdo chce, hlášení admirálu flotily. Když se nad tím zamyslíte, dává to smysl. Nevím přesně, jak villip funguje, ale na základě toho, co jsem slyšela, si myslím, že umožňuje určité osobě mluvit s jinou určitou osobou. Ale co se stane, když se spojení přes villipa přeruší? Musejí mít nějaký způsob, kterým komunikují s lodí a ne jenom s osobou. Lowbacca tu věc našel, žije v nádrži s vodou. Možná že loď si sama villipa ladí a pilotovo spojení s lodí umožňuje komunikaci.“

„Kdo je tam?“ zeptal se válečný pán přísně.

Jaina obrátila pozornost opět ke kouli. „Asi takhle: spojila jsem se s tebou, abych ti ohlásila další nezdar,“ řekla, vracejíc mu jeho předešlá slova.

Tsavong Lahovy kruté oči se zúžily. „To není Nom Anor. Nejsi dokonce ani Yuuzhan Yong – villip překládá.“ Jeho tvář se zkřivila vztekem, když ho napadlo logické vysvětlení. „Jeedaiové!“

„Pochopils to naprosto správně,“ vysmívala se mu.

Dlouhou dobu se na ni obraz Tsavonga Laha jenom zlostně díval. Pak jeho rozřezané rty zkřivil zlověstný úsměv. „A ty se, předpokládám, nabízíš, že zaujmeš bratrovo místo.“

„Proč bych to dělala? Vím, že Jacena nikdy nepropustíš.“

„To je sice pravda, ale jsi si tak jistá svými důvody?“ posmíval se jí. „Jsi menší z dvojčat, to, které by bylo obětováno. Zřejmě tvým záměrům vyhovuje lépe, když držíš bratrův meč co nejdál od svého krku.“

Jaina začínala chápat, co tato „oběť“ obnáší. „My bychom spolu bojovali?“

„Ovšem! Tak se to dělá.“

Jaině se v mysli mihla vzpomínka na dobu, kdy byla s Jacenem držena v zajetí v Šeré akademii a nucena k výcviku pro temnou stranu. Museli trénovat boj se světelnými meči dávno před tím, než byli na takovéto zbraně připraveni, a bojovat o život s nepřítelem ukrytým v hologramu. Ji postavili proti Darthovi Vaderovi – symbolu její minulosti a předzvěsti její budoucnosti. Jacen nicméně čelil stejnému imaginárnímu protivníkovi. Ani jeden z nich si neuvědomil, dokud hologramové zobrazovací zařízení nebylo vypnuto, jak blízko měli k tomu, aby se zabili navzájem.

Bez ohledu na to, co od té doby prožila, se hrůza těchto chvil k Jaině vracela ve snech.

Myšlenky se jí honily hlavou, zatímco se snažila vymyslet provizorní plán. Napadlo ji, že by možná bylo nejlepší vyjít vstříc představám válečného pána.

„Tak se to vždycky dělá,“ souhlasila a schválně myslela na Šerou akademii, aby byl z jejích slov cítit strach. „Jacen a já jsme dvojčata. Je to náš osud.“

„Takže si to uvědomuješ, a přesto před tím osudem utíkáš?“

Sklonila hlavu na znamení úcty. Na tváři vytvořené villipem se mihl náznak překvapení, který prokazoval, že její gesto bylo nějakým způsobem přeloženo.

„Máš pravdu, válečný pane. Loď Noma Anora má poruchu. Nemůžu dál utíkat.“

„Kde se nacházíš?“ zeptal se. „Zřejmě máš nasazenou pilotovu kuklu. Zeptej se lodi.“

„Okamžik, prosím.“ Opatrně villipa odložila, podívala se na Gannera a neslyšně vyslovila: Přiveď Lowbaccu.

Velký Jedi přikývl a vyběhl hledat Wookieeho. Za několik okamžiků se do hlavní chodby vynořila velká chlupatá pěst se vztyčeným palcem.

„Jdeme na to,“ zabručela Jaina a znovu se obrátila k villipovi.

„Loď neodpovídá,“ řekla omluvným tónem, který neměl daleko do pláče. „Existuje nějaká možnost, že by loď vypátral yammosk, který ji ovládá?“

„Nom Anor je samostatný agent. Jeho loď není podřízena žádnému yammoskovi. Někdy ale yammosk může zachytit ztroskotanou loď; dovin basalové mají silné sklony se na něho napojit.“

„Tento dovin basal churaví,“ řekla Jaina netrpělivě. „Připojení ho snad udrží naživu dost dlouho na to, abych…“

Nechala slova vyznít do ztracena. Po obrazu tváře Tsavonga Laha přelétl úsměv, když vytušil, co se mu Jaina snažila sdělit. Zjevně, pomyslel si, hraje o čas, aby stačila provést potřebné opravy v naději, že se jí podaří uniknout.

„Vyslal jsem agenty, aby mi přivedli oběť. Bezpochyby vás stíhají. Brzy se s nimi setkáš.“

Než stačila Jaina odpovědět, villip se složil do původního beztvarého stavu.

„Co teď?“ zeptal se Ganner.

Na Janiných rtech zahrál krutý úsměv. „Přijdou za námi.“

Válečný pán se posadil vedle porouchaného villipa a vykřikl rozkaz. Přiběhl podřízený a přinesl druhého, většího villipa.

Tsavong Lah zaklepal na kouli. Žádná odpověď. „Druhou rukou, válečný pane,“ poradil mu pobočník.

Rychle tak učinil a ignoroval toto poslední připomenutí, že jeho nový implantát je ještě slabý. Správně naladěný villip nepoznal dotek jeho transplantované paže!

Koule se proměnila a vytvořila obličej podobný jeho jak tvarem, tak výrazem. Zobrazený válečník byl mladší, tělo měl pevné, ale neméně zjizvené. Hranatou šedou tvář mu pokrývalo složité černé tetování. Z vysokého a širokého čela mu vyčníval nevelký roh.

„Válečný pane,“ ohlásil se Khalee Lah a uctivě sklonil hlavu.

„Našel jsem tu ženu,“ řekl válečný pán bez úvodu. „Nabídla, že se vzdá – je to samozřejmě trik, ubohý pokus získat čas uniknout. Ty teď přesvědčíš yammoska na palubě kněžské lodi, aby se spojil s fregatou a přijal tuto loď do své komunikační rodiny.“

„Zajisté, válečný pane.“

„Informuj Harrara, že může kontaktovat Jeedaie přímo přes villipa na lodi Ksstarr.“

Na tváři mladého válečníka se objevil výraz překvapení. „On má velitelského villipa?“

„Má ho v úschově,“ opravil ho Tsavong Lah. „Až budou Jeedaiové obětováni, předá ho tobě spolu s hodností a poctami, které k tomu náleží. Snaž se, aby tento den přišel co nejdříve.“

Jeho syn sklonil hlavu a hluboce se uklonil. „Jsem poctěn, válečný pane, ale udělal bych to bez ohledu na odměnu. Můj služební postup není ničím ve srovnání se službou našim bohům.“

Válečný pán přijal tato zbožná slova mlčky. „Jdi a konej.“

Mladý válečník se znovu uklonil a villip se rychle složil. Rty Tsavonga Laha se stáhly v úsměšek, když villipa pozoroval. „Zdá se, že Harrar nám selhává,“ řekl dobrácky, „a nejen v jedné věci.“

Jaina letěla přímo k Tenel Ka a řídila se instrukcemi, jež dostala od Tahiri. Nevšimla si, kdy se villip začal měnit. Teprve Zekkovo tiché zaklení obrátilo její pozornost zpět k živoucí komunikační kouli.

Zobrazila hubený, takřka esteticky vyhlížející obličej, ne tak křiklavě zjizvený jako u válečného pána. Hlavu měl umně ovázanou pruhem látky.

„Harrar, kněz Yun-Harly, bohyně Intrikánky,“ řekl obraz stroze. „Budu mít tu čest dohlížet na tvou oběť.“

„Potěšení na mé straně,“ řekla Jaina suše a pokračovala: „A děkuji za radu. Marně jsem si lámala hlavu, jak tomuto skalisku říkat. Intrikánka zní docela dobře.“

„To není vhodné. To není možné. Na jménu lodě záleží víc, než si možná umíte představit.“

„Vyžaduje to zvláštní spřízněnost, dokonalejší naladění,“ pravila Jaina. „Má to být jedna z věcí, které si možná neumím představit?“

Yuuzhan Vongova tvář vzplanula hněvem. „Žádný z ubohých uskoků, které máš v hlavě, ničemu neposlouží. Naladění bylo změněno. To, že s tebou mohu mluvit, svědčí o tom, že yammosk na mé lodi navazuje spojení s vaším dovin basalem. I ta malá kontrola, kterou máte nad Ksstarr –“

„Intrikánkou“ opravila ho Jaina.

„– bude zrušena,“ dokončil, nevšímaje si přerušení.

Tahiri slabě vykřikla. K její cti si nesundala navigační kuklu.

„Navazuješ spojení?“ zopakovala Jaina s předstíraným znepokojením.

„Je navázáno.“

Jaina otočila villipa vzhůru nohama a přiměla ho, aby se složil a přerušil spojení s knězem. S triumfálním úsměvem se otočila ke svým přátelům. Vlna zděšení a nelibosti ji zasáhla jako fyzický úder.

„Než něco řeknete, dovolte mi, abych vám to vysvětlila. Lowbacca si trochu pohrál s lodními senzory. Přijímáme jejich signál, ale blokujeme náš.“

„Tím si nemůžeš být jistá!“ namítl Zekk.

„Já si jsem jistá,“ vmísila se Tahiri. „Yuuzhanvongské lodě ovládají gravitaci. To jim umožňuje pohyb, ochranu a dokonce i navigaci. Já se těmi věcmi zabývám, takže to musím vědět.“

„Pokračuj,“ naléhal Ganner.

„Senzory shromažďují informace na základě změny gravitačních polí. Každá loď má svůj charakteristický znak, něco jako stopu.“

„Správně,“ skočila jí Jaina do řeči. „Lowbacca použil některé díly z Hornetu k vytvoření mechanického rušení. Dovin basal neví, že signály, které vysílá k yammoskovi, jsou zmatené.“

„To by se snad dalo provést,“ řekl Ganner, ale jeho hlas zněl stále pochybovačně. „Jenže jestli se mýlíš, Yuuzhan Vongové nás mohou sledovat až na Hapes. V tom případě bychom ohrozili planetu – celou soustavu –, která není s to se ubránit.“

„Stejně vědí, že tam máme namířeno,“ poznamenala Jaina, „což znamená, že yuuzhan vongský útok na Hapes je hotová věc. Nakonec se jim budou muset postavit.“

„Oni?“ zeptal se Ganner a udiveně na ni pohlédl. „My ne?“

„Já musím být někde jinde. Vy ostatní můžete jít se mnou, nebo zůstat, jak budete chtít.“

„Půjdeš hledat Jacena,“ konstatoval Ganner.

Pokrčila rameny. „Pochyboval o tom někdy někdo?“

„O co ti jde, Jaino?“ řekl Zekk mírně. „O záchranu zjevně ne. Nemyslíš si doopravdy, že bys mohla Jacena zachránit – dokonce ani ty nemůžeš být tak… optimistická,“ volil nejisté slova, když si všiml bouře, kterou věštily její oči. „Jak to vidím já, chceš se pomstít.“

„Což vede na temnou stranu,“ řekla netrpělivě. „Ušetři mě – už jsem slyšela všechny argumenty. Několikrát. Já to vidím tak, že Jediové mají jednat. Jednat! Nemáme čas na filozofické debaty. Kvůli tomu došlo ke sporu mezi Jacenem a Anakinem a jejich nekonečné hádky o tom, jací by Jediové měli být, je oba stáhly do propasti.“

„To není fér,“ zašeptala Tahiri. „To je kruté.“

„Opravdu? Tak se podívejme na fakta: Anakin je mrtvý, Jacena zajali. Pokud se Jediové, kteří ještě zbyli, budou dál hádat, budeme vybiti a Yuuzhan Vongové zvítězí.“

Dlouho mlčky rozvažovali pochmurnou logiku jejích slov.

První promluvila Alema. „My Twi’lekové máme pořekadlo: Když se nechceš rozhodnout, rozhodne se bez tebe.“

„Musíš to udělat,“ souhlasil Ganner.

„Je čas vyrazit na lov!“ vykřikl Barabel ze svého místa na zádi. „Budeš potřebovat ranhojičku,“ řekla Tekli a rezignovaně vzdychla. Jaina se otočila k Zekkovi a tázavě na něho pohlédla. „Zůstanu na Hapesu, nebo půjdu tam, kde mě bude nejvíc zapotřebí,“ řekl tiše a v očích měl smutek.

Kdo by ho mohl potřebovat víc než Jacen? Jaina potlačila nával zlosti a přijala jeho rozhodnutí strohým přikývnutím. Nijak se však nepokusila před ním skrýt své pocity.

Na okamžik ucítila, jak Zekk zakolísal, cítila, jak síla její představy vítězí nad jeho hlubokým přesvědčením.

Pokušení z ní tryskalo, divoce a prudce. Snad se jí podaří Jacena nějak osvobodit, ale bylo by to pro ni snazší, kdyby měla po boku dalšího mladého Jediho. Kdyby se jí podařilo přemluvit Zekka, ostatní by se bez výjimky přidali na její stranu.

Pod její velení.

Bylo to logické vyústění toho, kam se její myšlenky ubíraly, přesto Jaina spěšně z této cestičky uhnula. Rychle a obratně se od Zekka odpoutala a doufala přitom, že nepostřehl, že ne on sám sebe, ale ona ho přiměla pochybovat o jeho těžce vybojovaných zásadách. Nejistota, která se mihla v jeho vnímání Síly, svědčila o tom, že byla úspěšná – že si neuvědomil, čeho se málem dopustila.

Stáhla si pilotovu kuklu a hodila ji Zekkovi. „Potřebuju být chvíli sama,“ řekla náhle a odvrátila se od ostatních Jediů.

Vydala se k malé kabině, kam uložili Anakinovo tělo. Nikdo ji nenásledoval, ale cítila jejich úlevu, že konečně začala podnikat kroky, aby „něco udělala se svým žalem.“

Zřejmě byl nejvyšší čas. Bezprostředně po té hrozné ztrátě Jaina jednoduše odložila své city stranou. Ve skutečnosti to nebyl zas tak velký rozdíl v porovnání s roky, po které musela čelit soustavnému ostřelování emocemi druhých lidí.

Na chvíli se zastavila na prahu a zahleděla se na cizího člověka, který tiše spočíval na yuuzhanvongské pryčně. Vypadal, jako by odpočíval, a jeho nehybná postava se málo podobala představě, která byla nesmazatelně vrytá v Jainině paměti. Prach z bitvy z něj smyli, strašlivé rány mu ovázali a pokryli čistou látkou – plátnem a kůží sehnanými bůhvíkde.

Rysy patřily Anakinovi. I výška a postava. Bleděmodré oči měl zavřené a nepoddajné hnědé vlasy pečlivě učesané. Jaina přistoupila blíž a bez rozmýšlení mu je rozcuchala láskyplným gestem starší sestry, které používala jen výjimečně.

Tiché kroky za ní prozradily přítomnost Tekli. „Tak je to lepší,“ souhlasila Chadra-Fanka. „Takhle vždycky vypadal.“

Jaina se otočila k malé ranhojičce, oči měla suché a srdce chladné. „Děkuji ti za všechno, co jsi tady udělala. Nechtěla jsem, aby ho matka viděla v tom stavu.“

Otočila se a tiše odešla. Při tom jasně cítila žal, který tryskal z Chadra-Fanky. Přijímala ho s povděkem: zdálo se být správné, že aspoň někdo dokázal pro Anakina truchlit.

Přes hradbu, kterou obklopila své srdce, si Jaina uvědomovala, že Tekli netruchlí jenom pro Anakina, ale i pro ni.

Harrar se posadil vedle villipa a pohlédl na mladého válečníka, který přecházel po místnosti jako zvíře v kleci.

„Ta Jeedai přerušila spojení,“ podotkl Harrar.

Khalee Lah se dvěma prsty dotkl čela. „Vlastní krví jsem se zavázal, že ji přivedu, ale teď přísahám před vámi a všemi bohy, že prožije své poslední dny v mukách a zemře beze cti!“

Kněz zamítl tento slib netrpělivým mávnutím ruky. „Zaznamenal jsi její slova? Jako by tím naznačovala, že přejmenování lodě na Intrikánku ve skutečnosti může znamenat novou identifikaci plavidla podle jeho pilotky.“

„Myslíte, že je tak rafinovaná?“ posmíval se Khalee Lah.

„Je z dvojčat. To má zajisté určitý význam i pro nevěřící, jinak by bohové tolik nestáli o tuto oběť.“

„Je jak Jeedai, tak i dvojče,“ souhlasil válečník, „ale pozor, Eminence, abyste nepodporoval kacíře, kteří přisuzují těmhle Jeedaiům příliš mnoho moci. Ta žena není ani stínem všemocné Yun-Harly.“

’Jistěže ne,“ souhlasil kněz, ale zvláštní pochybnosti se ho stále držely. „Doprovoď mě,“ řekl a odkráčel se poradit s opatrovníkem svého yammoska.

Dorazili do síně, kde byl umístěn obrovitý velitel bitev. „Navázali jste spojení s Ksstarr?“ zeptal se stroze. Opatrovník se uklonil. „Ano, Eminence.“

„Chci si to ověřit.“

„Zajisté!“ Opatrovník ustoupil stranou, aby Harrar mohl položit ruku na pokrouceného tvora s mnoha chapadly.

Po chvíli Harrar pohlédl na opatrovníka. „Spojení je navázáno. To ti nepřišlo divné, že Ksstarr přesto nijak nereagovala?“

„Je nemocná,“ odvážil se říct opatrovník.

„Mlčí!“ odsekl Harrar. Otočil se ke Khaleemu Lahovi a čekal, až si válečník uvědomí význam tohoto sdělení.

Na zjizvené tváři se objevilo zděšení. „To není možné,“ řekl nevěřícně. Nehledě na svou menší postavu a pravidla protokolu odstrčil kněze stranou a sám položil ruku na nervová čidla.

„To není možné,“ zopakoval, jako by si odmítal uvědomit strašlivou pravdu, kterou sděloval yammosk. „Jaina Solo yammoska nějak zablokovala: informace proudí k ní, ale ne zpátky ke kněžské lodi!“

Harrar ho odvedl stranou. „Varoval jsi mne před srovnáváním těchto lidí s naší velikou a nevyzpytatelnou Yun-Harlou a bylo to správné. Ale možná bys měl uvážit možnost, že její cesty jsou nevyzpytatelnější, než sis myslel.“

Khalee Lah na chvíli strnul v pyšném postoji, ale jeho zjizvená tvář měla nejistý výraz. Nakonec sklonil hlavu a neobratně přikývl.

„Možná,“ souhlasil.

11

Jagged Fel přibrzdil svůj clawcraft a začal se pomalu po spirále snášet nad Ithor. Pátral při tom na mrtvé planetě po nějakých zbytcích kdysi svěže zeleného světa, který pomáhal zachraňovat.

Tmavá skalnatá planeta bolestně připomínala loď Yuuzhan Vongů. Vyschlá řečiště se zařezávala do povrchu jako jizvy na tvářích jejich bojovníků. Nájezdníci prý věřili, že byli stvořeni k obrazu svých bohů. Zřejmě byli rozhodnuti šířit tuto vymoženost dál.

V Jagově komlinku zapraskalo. „Co myslíte, že tu najdete, veliteli?“ tázal se hluboký ženský hlas.

„Vzpomínky,“ řekl tiše. „Proto jsme přiletěli, Shawnkyr. Proto musí být nepřítel zastaven.“

Zaletěl se svou lodí těsně ke své spolubojovnici z chisské letky, dost blízko na to, aby viděl dovnitř kulatého kokpitu převzatého ze stíhačky TIE. Bleděmodrá tvář Shawnkyr Nuruodo byla klidná, nedávala najevo ani lítost nad Ithorem, ani pohoršení nad svéráznými názory Jaggeda Fela.

Jag se na chvíli zamyslel nad tím, co si asi Shawnkyr doopravdy myslí o jejich „průzkumné výpravě“. Chisská válečnice nevyrazila první – nebyla to jenom tradice, ale otázka cti. Přesto ho už dříve následovala na Ithor a při každé příležitosti dávala najevo, že ho bude následovat i nadále, bez ohledu na cestu, kterou si zvolí.

„Nové souřadnice?“ zeptala se, jako by četla jeho myšlenky.

Jag zkontroloval navigační počítač – zařízení, které bylo do jeho clawcraftu nainstalováno teprve nedávno – a sdělil Shawnkyr cíl kratší hyperprostorové trasy.

„To je v Hapeské hvězdokupě,“ poznamenala.

„Ano. Hapanská královna otevřela světy Vnitřního regionu uprchlíkům. Budou-li Yuuzhan Vongové postupovat podle zaběhlé šablony, tak na tuto soustavu zaútočí.“

„Nuruodové by rádi o tomto útoku věděli, tedy pokud k němu dojde.“

Jag si byl dobře vědom toho, co nebylo vysloveno. Shawnkyr byla příslušnicí mocného rodu Nuruodů, který měl velké slovo u chisského vojska. Přímluva Shawnkyr by mohla mít patřičnou váhu u chisského armádního velení. Výsledek jejich průzkumné výpravy mohl ovlivnit rozhodnutí, k němuž Chissové pod velením generála Fela dospějí, ale mohl mít dokonce ještě dalekosáhlejší důsledky.

Do té doby ale museli Jag se Shawnkyr jednat na vlastní pěst. Nemohli spoléhat na pomoc zoufalých lidí, které nedávno ponechali svému osudu, a nemohli jim nabídnout nic než slib, že udělají, co je v jejich silách.

Odmlčeli se, když se připravovali na skok do hyperprostoru. Jejich nové clawcrafty se pyšnily navigačním systémem a hyperpohonem, které dalece překonávaly jejich obvyklé lodě, stejně jako zdokonalenou výzbrojí. Jag neměl v úmyslu vyvolávat potíže, nýbrž hodlal vyváznout se zdravou kůží z každé bitvy, kterou by případně musel podstoupit – ovšemže až poté, co by v ní zvítězil.

Stoupající přetížení způsobené zvyšováním rychlosti ho zatlačilo do sedadla. Když loď obklopila temnota, udělal si pohodlí a hodlal si dopřát krátký odpočinek během letu hyperprostorem.

Zdálo se mu, že spal jen pár okamžiků, když ho senzory nemilosrdně probudily. Na jeho levoboku se vynořila loď Shawnkyr jako nejasná šmouha, mlžný opar na pozadí jasnějších korálků hvězd. Výstražné senzory na Jagově řídicím pultu se rovněž probudily a náhle se rozječely: bylo to jako noční můra. Jag zahlédl unavené a zděšené tváře dvou pilotů lidské rasy, jež byly jasně vidět pod kupolí z transparioceli na frachťáku, který se řítil přímo na něj.

Prudce strhl svůj clawcraft doprava a minul větší loď o pouhých několik metrů. Shawnkyr se vyhnula opačným směrem bezchybným úhybným manévrem dovedeným k dokonalosti během roků strávených při společných letech.

Jag zapnul komlink. „Přeskup se a letíme za nimi. Něco je muselo přimět k nastavení těchto souřadnic.“

„Hloupost?“ mínila Shawnkyr.

V koutcích mu zacukalo, přestože dobře věděl, že jeho společnice neměla v úmyslu žertovat. Shawnkyr trpěla typicky chisskými předsudky vůči „nižším rasám“. Už dávno se naučil se nad tím nepohoršovat.

Vyrazili vpřed, každý na opačné straně velkého kruhu, a hodlali se setkat v jeho středu a zaujmout svou obvyklou formaci bok po boku. V místě jejich setkání explodovaly plameny žhnoucího zlata.

Čtyři koralskippery, teď už viditelné na pozadí svých zářících střel, letěly v kosočtvercové formaci soustředěné na unikající frachťák. Chisská plavidla se znovu rozdělila a opsala široký oblouk, aby mohla napadnout útočící lodě z boku.

Jag se prudkým obratem vyhnul letícímu záblesku plazmy a zvedl clawcraft nad sevřenou formaci. Zaujal pozici a jeho prsty se roztančily nad tlačítky, jak vysílal na yuuzhanvongské lodě zdánlivě náhodné střely. Přitom však bedlivě sledoval, které laserové paprsky mizí v temnotě a které procházejí mimo organické štíty nepřátel.

Odvetná palba mu prozradila ještě víc. Po nějakou dobu se vyhýbal plazmovým střelám a promýšlel další postup.

„Nepřítel má poškozené lodě a kryje se navzájem,“ sdělil Shawnkyr. „Lodě na křídlech mají zbraně a štíty jenom na vnějších stranách. Zadní loď nemá vůbec žádné zbraně – jenom štíty – a čelní loď vrhá všechno do útoku.“

„Sebevražedná eskadra,“ usoudila. „Ten frachťák je důležitý cíl.“

„Nebo jsou ty koralskippery poškozené natolik, že se nedají opravit. Velitelé soudí, že nemají kromě pilotů co ztratit. Možná se piloti sami rozhodli jít do boje.“

Chisska na všechny Jagovy pokusy vysvětlit jí motivy jednání Yuuzhan Vongů neřekla nic. Taková byla kultura jejího lidu – prostě v pojmu „hrdinské smrti“ neviděla žádnou logiku.

„Napřed čelní loď,“ řekl a vybíral si co nejlepší palebnou pozici.

Odpálil třaskavou střelu proti vedoucí lodi. Shawnkyr se přidala s přehradnou palbou z laserových děl, střely vybuchovaly těsně před nepřátelskými štíty a přesně ve směru letu kosočtvercové formace.

Čelní loď prudce zabrzdila, ale přední okraj exploze ji zachytil, takže se nekontrolovatelně roztočila. Jag odpálil druhou střelu. Neovladatelná loď explodovala. Úlomky černého korálu poletovaly po náhle vzplanuvším nebi jako zrcadlové obrazy hvězd na pozadí tmavého vesmíru.

„Přesuň se těsně pod zadní loď a trochu za ni,“ řekl Jag. „Zůstaň u ní a nepouštěj ji.“

„Podle rozkazu. Oni ale budou klidně střílet i po své vlastní.“

„S tím počítám. Přibliž se co nejvíc, těsně mimo dosah jejích štítů.“

Oba clawcrafty klesly pod zadní koralskipper a zahájily drtivou přehradnou palbu na vnitřní strany poškozených křídelních lodí.

S udivující obratností koralskippery prudce klesly a jejich dráhy se překřížily. Vyměnily si místa a znovu vystoupaly a zaujaly pozice ve formaci, takže jejich životaschopné zbraně a štíty teď mířily proti clawcraftům. Jak Shawnkyr očekávala, skipy opětovaly palbu. Zadní loď pohlcovala všechny proudy plazmy, polykala je jeden za druhým.

Trojice koralskipperů se pohybovala v udivující harmonii, prudce klesala a kličkovala ve snaze setřást chisské pronásledovatele. Ale Jag se Shawnkyr pevně drželi kurz a každá plazmová střela mizela v miniaturních černých dírách zadní lodi.

„Zřejmě chtějí tu loď obětovat, aby se nás zbavili,“ řekl Jag. „Jakmile bude tvůj štít zasažen plazmou, zmiz co nejrychleji. Na plný výkon. Když zadní loď nebude chráněna štíty, může vyvinout přitažlivou sílu jako tažný paprsek.“

Skipy pokračovaly v palbě. Jejich korálové trupy pod trvalým chisským náporem zbledly až zprůhledněly. Ze skipů se odtrhávaly obrovské kusy a řítily se proti neodbytným clawcraftům.

Jag strhl loď, aby se vyhnul kusu plavidla, který ho ohrožoval. Z trosek druhé lodě vylétlo tělo yuuzhan vongského pilota a mířilo přímo – a zřejmě úmyslně – na clawcraft Shawnkyr.

Z plavidla Shawnkyr vyšlehl modrý záblesk a proměnil živý projektil v chuchvalec hadrů. Jag se snažil nevšímat si cákance, který přistál na průzoru jeho kokpitu. Díval se skrz něj a snažil se rozeznat spodek posledního zbývajícího koralskipperů. Jeho trup se ztenčoval. Rozžhavený korál zbledl a přízračně zprůsvitněl.

„Zpátky!“ vykřikl a prudce sklonil loď.

Korál se rozletěl na kusy v krátkém zářivém výbuchu. Sopky pro Jaga nebyly žádná novinka – jedna z planet v chisském prostoru měla extrémně nestálé geologické složení. Ale pohled na podobnou explozi živého stvoření způsobil, že Yuuzhan Vongové mu rázem připadali méně pochopitelní. Jag pochyboval, že ještě někdy dokáže vnímat sopečnou erupci, aniž by v ní viděl smrtelný zápas hory.

Ani ho nenapadlo, aby se o své pocity rozdělil se Shawnkyr. Dlouhé zkušenosti s Chissy ho naučily nechávat si své fantaskní představy pro sebe. Místo toho přepnul komlink na vnější frekvenci.

„Zde Vanguard Jedna, chisské průzkumné plavidlo. Novorepublikový frachťáku, prosím identifikujte se a sdělte nám, jak vám nadále můžeme být nápomocní.“

Chvíli bylo ticho a pak v komlinku zapraskalo. „Zde Slepý mynock. Nemáme na palubě žádné cennosti, ani cestující. Vstup na naši loď by vám nic nepřinesl.“

Jag úkosem pohlédl na svou společnici. Její ženské rysy byly zkřivené rozhořčením. „Nejsme piráti,“ odtušil. „Pokud chcete ochranu, doprovodíme vás do hapeského prostoru.“

„Nepotřebujeme vodit za ručičku,“ vybuchl pilot. „Mynock má dostatečnou rychlost i palebnou sílu.“

Jaga začala opouštět trpělivost. „Kdybyste měli zbraně, byli byste opětovali palbu a snažili se ochránit váš neexistující náklad a platící cestující. Tento sektor má pirátskou historii, takže chápu vaši opatrnost. Na druhou stranu, sami jste viděli, že vám hrozí nebezpečí od Yuuzhan Vongů. Jestli to chcete risknout, řekněte nám to jasně a my budeme respektovat vaše rozhodnutí.“

V komlinku okamžitě zapraskalo. „Vyřadili z provozu náš navigační počítač,“ ozval se jiný hlas, „proto jsme málem narazili do vaší lodi. Budeme muset zadat souřadnice skoku ručně. Potíž je, že je neznáme zpaměti. Kdybyste nás mohli nasměrovat na Hapes, hned odletíme.“

Jag mu sdělil souřadnice a sledoval, jak se frachťák neohrabaně otáčí, vyráží vpřed a nabírá rychlost.

„Poletíme za nimi?“ zeptala se Shawnkyr.

„Zdá se, že nestojí o společnost,“ poznamenal. „Ale ohlásíme se na Hapesu a uvidíme, co je tam nového. Možná dokonce i seženeme pár pilotů.“

„Novou eskadru, veliteli? Žádal jste o chisskou falangu a my to odmítli. Máte v úmyslu pořídit si náhradníky?“

„Víc očí víc vidí,“ namítl Jag.

„To je pravda. A když se tato průzkumná eskadra setká s Yuuzhan Vongy, může je zaměstnat víc než dva chisské clawcrafty.“

„Mluvíš, jako bychom byli na válečné výpravě.“

Ženin clawcraft zalétl tak blízko, že se špičky jejich křídel takřka dotýkaly. „Vůbec ne, pane. Naším úkolem je vypátrat úmysly nepřítele, nikoli vyprovokovat boj pomocí taktiky prvního úderu. Je však naprosto očividné, že Yuuzhan Vongové takové skrupule nemají. Jakmile bude vypálena první rána – a ona bude vypálena –, nezbude nám než se bránit.“

Jag vrhl na svou spolubojovnici znepokojený pohled.

„Vím, proč jsme tady, pane,“ řekla Chisska klidně. „A vy to víte taky.“

K tomu Jag neměl co dodat. „Takže na Hapes,“ řekl a začal se připravovat na skok.

12

Mladí Jediové se shromáždili v kokpitu lodě, kterou Jaina pojmenovala Intrikánka, a tiše pozorovali, jak se jejich uloupená loď pomalu blíží k velké hapanské lodi. Plavidlo rozvážně směřovalo pryč od Hapesu.

„No, to by mohlo být zajímavé,“ odtušila Tahiri. Jaina mlčky souhlasila. „Jsi si jistá, že mají Tenel Ka?“

„Byla zajata, to je jisté. Loď je mechanická, ne organická. To je dobrá zpráva.“

„Ale žádnou jistotu nemáme,“ dodal Ganner. „Podle toho, co víme, by se mohlo jednat o Mírovou bri –“

Náhle zmlkl a zatvářil se, jako by ho někdo praštil mezi oči hydroklíčem.

Než si Jaina stačila uvědomit, co to znamená, jejími smysly proběhla palčivá bolest. Strhla si kognitivní kuklu, ale bolest se ani trochu nezmírnila. Matně si uvědomovala, že její zdroj není na druhé lodi, ale v ostatních Jediích na palubě. Cítila je všechny a všichni byli zaujati stejnou myšlenkou:

Jacen.

Nával bolesti náhle skončil a pocit zmizel.

Na okamžik Jaina zůstala sedět jako omráčená, neschopná slova. Jacen se zjevil skrze Sílu – ale ne jí.

Jaina se mohla smířit s tím, že její žal a zlost zablokovaly Jacenovu schopnost spojit se s ní. Když se však Jaina dívala na ohromené tváře jejích společníků, spatřila v nich jinou, smutnější pravdu. Bratrova smrt byla zapsána v Lowbaccově chlupatém obličeji i v černých hlodavcích očích Tekli. Ze všech tryskalo zoufalství a zármutek.

Jaina si nejasně uvědomovala, jak ji Zekk odstrkává stranou a zaujímá místo v křesle pilota. Opřela se o drsnou stěnu a zhroutila se na zem. Točila se jí hlava a její myšlenky se nechtěly smířit s hroznou skutečností, kterou si odmítala připustit.

Potom ji zasáhl další nápor, vše stravující zuřivost, za níž s námahou rozpoznala Tenel Ka. Jaina cítila výbuch emocí druhé ženy a bolest odřené ruky, jak jí mlátila do stěn únikového modulu.

Ale proč necítila nic z ní samotné?

Žal Tenel Ka se změnil. Jaina to zažila také a i tenkrát to bylo doprovázeno ochromující netečností. Částečně byla vyděšena hloubkou a intenzitou reakce Tenel Ka. Byla zneklidněna otcovým jednáním po Chewbaccově smrti, ale Hanova netečnost a lhostejnost byla pro ni pochopitelnější než bezmocná zuřivost její přítelkyně.

Možná že její rodina nebyla spolehlivým měřítkem pro tyto záležitosti. Skywalkerové a Solové se nikdy nevyhýbali konfliktům a všichni se prosadili už v mladém věku. Co se ale týkalo mezilidských vztahů, byli všichni poněkud nevypočitatelní. Její matka, předurčená díky svému vzdělání a zkušenostem k roli vůdkyně Nové republiky, málem přijala nabídku k sňatku od prince Isoldera. Leia věděla, že ji Han miluje, ale nějak se stalo, že někam založila přístupové kódy k vlastním citům. Udělal Jacen to samé? Miloval Tenel Ka a nikdy si to pořádně neuvědomil?

Ano, řekla si Jaina otupěle. To byl celý Jacen – vždycky spíš myslel na všechno, co se dělo pod stovkami vzdálených sluncí, než aby se zaměřil na to, co měl přímo před očima.

Stejně jako ona. Jaina se s velkou námahou odlepila od stěny.

„Tenel Ka je pořád tam,“ řekla stručně. „Musíme se zaměřit na ni.“

Na okamžik se všechny oči upřely na Jainu. Zaplavila ji vlna emocí, v níž se střídaly nevíra se zlostí a lítostí.

První se vzpamatoval Ganner. Vrhl se do křesla střelce. „Máš pravdu. Pustíme se za nimi.“

Tesař souhlasně zasyčel a odběhl na své stanoviště, drásaje šupinatým ocasem drsnou korálovou podlahu. Ostatní Jediové se pustili do práce nebo se připoutali v křeslech před zahájením pronásledování.

Když se přiblížili k hapanské lodi, spatřili malou letku stíhacích Hornetů, která ji doprovázela. Když Hornety uviděly yuuzhanvongskou fregatu, rozprchly se na všechny strany.

„Mají náš únikový modul,“ potvrdil Zekk. „Právě ho vtáhli průlezem dovnitř.“

Ganner tiše zaklel. „Co bych teď dal za pořádný iontový kanón. Za něco, co by dokázalo zničit řízení, ale ušetřit loď.“

„Silový blesk,“ navrhla Jaina.

„Skvělé,“ zabručela Tahiri. „Je mezi námi nějaký Sith?“

„Myslím to vážně.“ Jaina položila Zekkovi ruku na rameno. „Mohlo by se to povést. Vystudoval jsi Šerou akademii. Museli tě tam naučit, jak se to dělá.“

Posunul si kápi dozadu a zíral na ni, jako by nevěřil vlastním uším. Pozoroval ji s rostoucím zděšením v zelených očích. Dokonce i Lowbacca se na ni nedůvěřivě podíval. Z hapanské lodi vytryskl proud laserů, který znemožňoval jakoukoli případnou jediskou odvetu.

Jaina obrátila oči ke stropu kokpitu. „No dobře, mám jiný nápad. Uhni.“

Zekk jí rychle uvolnil pilotní křeslo. Jaina si natáhla kuklu a přesvědčila dovin basala, aby stáhl štíty a vyvinul pomalý pravidelný tah. Loď zasténala a otřásla se, když si hapanská palba našla svůj cíl.

Alema Rar se naklonila Jaině přes rameno a upřeně se zahleděla na přibližující se loď. „Máš je zahákované, ale jak se dostaneme k Tenel Ka bez únikového modulu nebo vakuových kombinéz?“

„Přijde za námi,“ tvrdila Jaina s očima upřenýma přímo na hapanskou loď. „Drž se!“

Twilečka se okamžitě vrhla k podlaze a její lekku se zachvěla v očekávání toho, co přijde. Nákladní loď zpomalila, když se přiblížila k Intrikánce, ale náraz byl přesto tak silný, že fregatu rozhoupal a na řídicí pult se snesl déšť černého korálu. Alema vstala a prudce se rozkýchala.

„Až tahle válka skončí, pojedu na dovolenou na Mon Calamari,“ prohlásila a utírala si slzící oči.

„To zní dobře,“ řekl Zekk nepřítomně se znepokojeným pohledem stále upřeným na mladou pilotku.

„Pak najdu ten největší korálový útes, jaký tam je,“ dokončila Alema vztekle, „a vyhodím ho do povětří.“

„Toho se drž,“ doporučila jí Jaina.

Telepaticky poručila lodi, aby vnikla do druhého plavidla. Stěnou, která se nacházela přímo za kokpitem, prosákla slizká hmota podobná yuuzhanvongskému rosolu blorash a vyznačila obrys oválného vchodu. Kabinou se začal šířit odporný zápach, jak rozpouštědlo pronikalo živým trupem.

Wookiee se protlačil dopředu, aby lépe viděl. Uskočil zpět, když se do chodby vyklopil úhledný dvoumetrový kus korálu. Doutnající okraje byly teď hladké jako transpariocel. Ze stěn lodě stále prosakoval žlutý gel a rychle se zažíral do keramického a kovového trupu zajatého frachťáku. Roztavená hmota rychle tvrdla a vytvářela pevné vzduchotěsné pouto mezi oběma loděmi.

Když se zápach rozptýlil, Lowbacca na zkoušku strčil do vyznačeného vchodu. Se spokojeným řevem se pootočil a prudce do něj kopl.

„Dveře“ se vyvalily na opačnou stranu a porazily dva muže v červených uniformách. Lowbacca je překročil a přitom zapnul svůj bronzový světelný meč. Ostatní Jediové vtrhli vzniklým otvorem dovnitř a rozvinuli se po obou bocích Wookieeho.

Uvítal je dvojitý svist Masterových střel. Tyrkysové ostří Tenel Ka je zneškodnilo dříve, než její „zachránci“ stačili zareagovat.

Jaina se vrhla vpřed, překročila tři červeně oděné postavy ležící tváří dolů a zapojila se do boje. Na podlaze se válelo nejméně šest lidí, někteří z nich tiše sténali. Jeden z nich se pohnul a pokusil se zvednout na ruce a kolena. Lowbacca mu šlápl chlupatou nohou na bedra takovou silou, až mužova hlava s žuchnutím narazila na naleštěnou kovovou podlahu.

Tenel Ka prošla kolem Wookieeho, aniž mu věnovala pohled, a zamířila k posledním dvěma mužům, kteří dosud stáli – vysokým světlovlasým mužům v červených uniformách a ve válečné výstroji.

Jeden z nich odhodil prázdný blaster a vytáhl z opasku omračující obušek. Druhý se postavil do obranného postoje hapanského kickboxera.

Jaina pohybem ruky zadržela ostatní. „Nechte ji, ať si to s nimi vyřídí sama. Řekla bych, že to potřebuje. Promiň, Alemo.“

Twilečka pokrčila rameny a ustoupila.

Tenel Ka přepnula světelný meč do pohotovostního stavu a bez ohlédnutí ho hodila Tahiri. Mladá Jedi meč obratně zachytila a její rty se pohybovaly, jak tiše mumlala povzbudivá slova.

Kickboxer se roztočil proti Tenel Ka, naznačil dva direkty a vysokým kopem jí zaútočil na hlavu. Sehnula se a odrazila kop kovovým páskem, kterým měla staženou zmrzačenou ruku. Pootočila tělo proti úderu, aby posílila kryt, a zaujala postoj pro boční kop, kterým tvrdě zasáhla prsa svého protivníka.

Zapotácel se, překvapen nečekanou silou kopu drobné ženy. Tenel Ka postoupila vpřed, náhle se vrhla na podlahu, roztočila se a pokusila se mu podrazit nohy. Její protivník mrštně nadskočil a vyhnul se útoku. Jedi se bleskově otočila, kopla znovu, tentokrát výš, a zasáhla ho pod koleno, právě když dopadl. Zakopl a klesl.

Tenel Ka se odvalila stranou, aby se dostala z jeho dosahu, a vyskočila na nohy. Její soupeř zatím našel pevnou půdu pod nohama a vyrazil do dalšího útoku.

Vrhla se mu naproti, roztočila se ve vzduchu a vrazila mu pravou nohu přímo do obličeje. Úder levou následoval vzápětí a zasáhl ho těsně pod hrudní koš. Při dopadu se stále ještě točila a odtančila stranou. Hapanský bojovník se odpotácel dozadu, narazil do stěny a pomalu se sesunul na podlahu.

Tenel Ka se přikrčila a pohledem vyzvala posledního protivníka. Vrhl se na ni s omračujícím obuškem.

Jedi natáhla ruku a Tahiri jí hodila zpět světelný meč. Dvakrát se otočil a bezpečně skončil v připravené dlani Tenel Ka. Proud tyrkysového světla se zastavil na vlásek od útočníkova hrdla a zarazil ho uprostřed skoku.

Instinktivně nastavil paprsku svůj omračující obušek. Kovový konec se hladce oddělil a ze zbytku zbraně vytryskla sprška jisker. Útočníkovi se zježily světlé vlasy a jeho oči dostaly skelný lesk. Zbraň mu vypadla z třesoucích se rukou, ztuhl a bezvládně upadl nazad. Tenel Ka k němu přistoupila, neustále ho sledovala ostřížím zrakem a světelným mečem mu stále mířila na hrdlo.

Jaina pocítila společnou vlnu zděšení ostatních Jediů. Rychle ji potlačila a v duchu vybízela Tenel Ka, aby s útočníkem skoncovala.

Její myšlenky zřejmě dolehly k Tenel Ka. Válečnice se náhle zarazila a její hnědé oči hledaly Jaininy. Odklonila čepel od mužova hrdla, vypnula meč a stále se dívala do očí své staré kamarádky.

Na okamžik byly vůči sobě otevřené. Jaina cítila hněv druhé ženy, ale i její odhodlání. Tenel Ka viděla v těchto mužích zrádce Hapesu a její povinností jako rytířky Jedi a dcery hapeské královny bylo dohlédnout na to, aby byli náležitě potrestáni. Jaina si původně myslela, že se Tenel Ka potřebuje pouze zbavit zlosti; teď pochopila, jak se mýlila.

Rovněž cítila nejistotu Tenel Ka, mimovolnou otázku Jedie, jak správně ohodnotit neznámého člověka. A pak najednou nic. Neproniknutelné ochranné štíty válečnice byly znovu aktivovány.

Také Jaininy štíty se zvedly a souhlasně přikývla. „To bude dobré,“ řekla a přejela pohledem po Tenel Ka i Twi’lečce. „Proč plýtvat energií na kusy korálu a na hapanské piráty?“

V očích Twilečky se podivně zablýsklo. Pohled, který vyslala k Jaině, byl jeden z těch, jaké si věnují spřízněné duše nebo rovnou spiklenci.

„Nechte si ji na Vongy,“ řekla Alema a bylo vidět, že s Jainou naprosto souhlasí.

13

Kyp Durron následoval Millennium Falcon na jeho klopotné pouti mezi černými dírami, jež vytvořili dovin basali, do chaotického hapeského prostoru. Když se propletl dopravním zmatkem, našel konečně volné místo pro přistání. Nejhorší měl za sebou a rychle posadil svoji stíhačku vedle Hanovy lodě.

Vyskočil z X-wingu a zdrceně sledoval krajinu kolem. Přístaviště za hapeským královským městem se táhlo do nedohledna. Mobilní přistávací dráhy plné lodí byly natlačené k sobě, aby udělaly místo pro desítky plavidel, které stále ještě kroužily po nebi. Kolem bloumali uprchlíci a jejich hemžení vyvolávalo chmurné představy.

Potom jeho tělem otřásla nová představa, psychický úder, který ho zasáhl neuvěřitelně silně a bolestivě. Zapotácel se a musel se zachytit své otlučené lodi, když agónie Jacena Sola projela jeho žilami jako žhavá láva.

Tak silné vnímání bolesti mladšího muže ho udivilo, protože Kyp nebyl v žádném svazku s Jacenem Solem, který by mohl vysvětlit tak intenzivní spojení. Dokonce ani neměl toho mladého Jediho rád. Podle jeho názoru byl nejstarší syn Hana Sola rozmazlený, do sebe zahleděný zmetek, který by raději nechal Yuuzhan Vongy řádit v galaxii jako kobylky, než aby poskvrnil svůj ušlechtilý jediský ideál.

Přesto Kyp z nějakých neznámých důvodů nyní pociťoval to, co bylo nepochybně smrtelnou agónií. Neuměl si představit, že by něco takového prožíval doopravdy. Nebyl si ani jistý, jestli by vůbec chtěl.

Když začala bolest ustupovat, popadla ho za loket silná ruka. „Hej, chlapče – jak dlouho přesně jsi byl nacpanej v tomhle létajícím zázraku?“

Kyp se rychle vymanil ze sevření starého přítele, zaštítil své myšlenky a přinutil se ke kyselému úsměvu. „Vypadá to, že až moc dlouho. Dej mi chvilku, než si nohy zvyknou na pevnou půdu, a budu v pořádku.“

Han nepřítomně přikývl a prohlížel si Millennium Falcon. Luke Skywalker vylezl z lodi hned za svou rusovlasou ženou. Objal sestrudvojče kolem pasu a pomalu scházeli po rampě. Leia Organa Solo byla bledá, ale klidná. Z Mary Jade Skywalker sršela netrpělivost jako jiskry z přetrženého kabelu, potlačovaná pouze smutkem, který se jich všech zmocnil.

Kyp se uklonil mistru Jedi, ale promluvil k Solovým. „Upřímnou soustrast ke ztrátě vašeho syna.“

Leia zavřela oči a Han k ní rychle přistoupil. „Díky,“ řekl rychle, jako by chtěl svoji ženu ušetřit nutnosti odpovědět. „Nemůžu popřít, že je to těžký. Není správný, když rodiče přežijou svý nejmladší dítě.“

„Nejmladší?“ opakoval Kyp zděšeně. S Jacenovou smrtí by se dokázal smířit poměrně snadno, ale s Anakinovou ne. Hvězda Anakina Sola rychle stoupala a v průběhu války se z něj stal nejzářivější jediský hrdina. S Anakinem by to bylo jiné.

Příliš pozdě si Kyp uvědomil, co prozradil. Hanova tvář zpopelavěla a uchopil Kypa za ruku, div mu ji nezlomil.

„Mluvils o Jacenovi. Cos slyšel? Co o něm víš?“

Leia konejšivě položila manželovi ruku na rameno. „Kyp zřejmě pocítil to, co já – náhlý nával Jacenovy přítomnosti, který záhy pominul.“

Pominul nebylo právě slovo, které by Kyp použil. On vnímal hvězdy měnící se v novy citlivěji. Znepokojeně pohlédl směrem k Lukovi Skywalkerovi. Rty mistra Jedi byly sevřené tak, že tvořily tenkou čárku. V očích, kterými pozoroval sestru, se mísil žal s obavami. Jeho pohled se setkal s Kypovým, přivolaný nevyslovenou otázkou mladšího muže. Jeho lehounké, takřka neviditelné přikývnutí potvrzovalo, že i on pocítil smrt Jacena Sola.

Mara vykročila vpřed a zelené oči jí plály. Kyp ani nepotřeboval Sílu, aby si přečetl varování, které v nich bylo vepsáno: nech Leie její obranné iluze, ať se s tím vypořádá sama, až nastane správný čas.

„Určitě nemáš problémy se skrýváním pravdy,“ zavrčela Mara tiše. „Koneckonců, podařilo se ti oklamat mou učednici. Mou učednici,“ zdůraznila.

Mara mu zjevně ještě neodpustila, že do své poslední vendety zatáhl Jainu. Kyp využil svých mimořádných jediských schopností, aby přiměl Jainu uvěřit, že nedokončená yuuzhanvongská světoloď je ve skutečnosti superzbraň. A požádal mladou pilotku, aby se stala jeho učednicí, hlavně s úmyslem ji zviklat a učinit ji přístupnější k jeho podvodnému jednání. Hlavně proto.

„Snažíš se mě držet stranou?“ zeptal se přívětivě.

Pohlédla směrem k Lukovi. „Jen proto, že má na tebe dobrý vliv.“ Přimhouřila oči. „Zatím.“

Mara se obrátila k ostatním. „Musíme najít nějakou loď,“ řekla najednou a odkráčela. Luke se vydal za ní a bylo vidět, že v duchu schvaluje její těžce nabyté sebeovládání.

Leia chytila bratra za ruku. „Dáš mi vědět, kdyby ses dozvěděl něco nového o dvojčatech?“

„Poznáš to sama,“ řekl tiše. „Máš jediské instinkty. Nepotřebuješ nikoho, aby ti podával zprávy o tvých vlastních dětech.“ Zachmuřeným pohledem hledal Kypa a v jeho obvykle mírných očích se odráželo Mařino varování.

Han se zmateně díval z jedné tváře na druhou. Napřímil ramena a rozhodl se raději věnovat něčemu, čemu rozuměl. Objal Kypa kolem ramen a odvedl ho k Falconu. „Pojď, hochu. Ať jsme taky trochu užiteční.“

„Poletíme?“ řekl Kyp pochybovačně, když spatřil čerstvé díry a škrábance na letité lodi.

„Budeme opravovat,“ odtušil Han. Otevřel jedno z oddělení v trupu Falconu a vyndal laserovou lampu. Jediným cvrnknutím prstu z ní vyloudil tenký paprsek, stejně snadno, jak by kterýkoli Jedi oživil svůj světelný meč. „Tady ta obšívka potřebuje vyměnit.“

Jedi pohlédl na nástroj. „Nejsem kdovíjaký mechanik,“ bránil se. Vzal si od Hana lampu a vypnul ji v naději, že starší muž pochopí jeho narážku.

„Jenom odsekni tamty nýty. Co je na tom těžkýho?“ Han zmizel v otvoru a jeho hlas se vytratil.

Kyp pokrčil rameny a vytáhl světelný meč. Zapnul ho a několika zkušenými seky odstranil napůl roztavené nýty.

„Vidím, žes našel další využití pro své jediské dovednosti,“ poznamenal uštěpačný ženský hlas.

Otočil se a ocitl se tváří v tvář Leie. Starší žena byla stále krásná přes bolest a starost, které se jí zračily v očích. Husté lesklé vlasy měla upravené do jednoduchého účesu, kterým silně připomínala svou osmnáctiletou dceru.

Kyp předvedl jeden ze svých odzbrojujících úsměvů a vyšperkoval ho jemným šťouchnutím, které tak vyvedlo z konceptu Jainu. Živě si uvědomil, že jeho pokus narazil na neviditelnou zeď a rozplácl se o ni jako mynock, který se srazil s hvězdným destruktorem.

Princezna ohrnula nos a otočila se na podpatku. Chtě nechtě s ní Kyp musel souhlasit.

Leia zmizela v davu uprchlíků, kterým rozdávala útěchu. V pozoruhodně krátkém čase byl dav rozdělen ke vstupní registraci a rozptýlil se na malé skupinky. Hapanské landspídry hladce klouzaly směrem k rozlehlému parku za městem. Uprchlíci, kteří byli během útěku z Coruscantu zraněni, leželi na úzkých bílých provizorních lůžkách a mezi nimi se tiše a obratně pohybovali lékařští droidi.

Kypa zaplavovaly vlny společného utrpení. Snažil se potlačit vzpomínky na svůj zničený domov, rozprášenou rodinu a dětství, které prožil jako otrok.

Všiml si, že ho Leia pozoruje s očima zamyšleně přivřenýma. „Musíme jim pomoct,“ řekla. „Jistě to chápeš lépe než kdokoli jiný. Třeba bys mohl být pro změnu trochu užitečný.“

Kyp se pousmál, ale zavrtěl hlavou. „Myslím, že ne. Aspoň ne tady. Ne takhle.“

Zvedla obočí. „Pro některé lidi může být váhání nebezpečné. V tvém případě je to změna k lepšímu. Tak co budeš dál dělat?“

Zamyslel se nad její otázkou a odpověď, která ho napadla, nebyla taková, jakou očekával. Kyp přijal boj v této válce za svůj – a nejen to, cítil i odpovědnost za způsob boje, kterým dával příklad svým jediským kolegům. Dokonce řekl Jaině, že jejich generace musí zavést nový řád, nový vztah k Síle. Snad si do určité doby představoval v této roli sebe. Teď si ale Kyp s jediskou jistotou uvědomil, že tento úkol připadne někomu jinému.

Přesto na něj jeden úkol zbyl, dokonce velice důležitý. „Žádná změna se neprosadí snadno,“ řekl pomalu. „Možná je můj osud být tím dráždidlem, které provokuje diskuzi, tím puchýřem, který ti připomíná, že tě tlačí malé boty.“

K jeho překvapení se Leia dala do smíchu. Rychle se vzpamatovala a upřela na něj vyzývavý pohled. „To není špatné přirovnání, ale nezapomínej na rozdíl mezi puchýřem a rakovinou. Jsi ještě mladý, a přece jsi dostal víc příležitostí než většina lidí za celý život. Spousta lidí se diví, že jsi ještě naživu. Na to se dá odpovědět dvěma slovy.“

„Luke Skywalker,“ dodal Kyp bez váhání. „Dobře vím, kolik tvému bratrovi dlužím.“

„Vážně? V tom případě máš zvláštní způsob, jak splácet dluhy,“ odsekla Leia. „Neudělal jsi nic na jeho podporu a jediné, co umíš, je zasévat rozbroje mezi Jedie.“

Hukot repulzorových motorů jim znemožnil pokračovat v rozhovoru. Sledovali dvě plavidla podivného tvaru, jež se obratně snášela na zaplněné doky – kulaté kokpity, které připomínaly staré stíhačky TIE, a čtyři mobilní paže, teď právě roztažené jako tlapy číhající šelmy.

„Chisská plavidla,“ řekla Leia zamyšleně. Její tvář se rozzářila, když z kokpitu vyskočil známý, tmavovlasý mladý muž.

„Jagged Fel,“ poznamenal Kyp.

„Plukovník Jagged Fel,“ opravila ho Leia zamyšleně. Její tvář dostala záhadný, ale příjemný výraz, který Han s oblibou nazýval „diplomatický obličej“.

„Budeš mě muset omluvit,“ řekla a vykročila vstříc mladému důstojníkovi.

Kyp dělal, že nepochopil narážku, a srovnal krok s Leiou. Ať se situace vyvine jakkoli, budou potřebovat piloty – a i když si to Kyp nerad připouštěl, lepšího pilota než mladíka, který právě vystoupil z chisského clawcraftu, by sehnali jen těžko.

Tvář plukovníka Jaggeda Fela se rozzářila radostí, když poznal Leiu. Lehce se zakabonil, když spatřil po jejím boku Kypa.

Kyp ho chápal. Jejich první setkání bylo jen o málo srdečnější než hospodská rvačka a to byla jediná pozitivní věc, kterou si z něj Kyp pamatoval.

Pilot se napřímil a uvítal Leiu krátkou formální úklonou. Představil jim svoji společnici, Chissku skoro o půl hlavy vyšší než Jag nebo Kyp.

„Je vaše přítomnost zde předzvěstí příchodu dalších posil?“ zeptala se Leia s nadějí v hlase.

Jag omluvně sklonil hlavu. „Bohužel jsem nucen vám sdělit, že nikoli. Shawnkyr a já jsme chisští průzkumníci, nic víc.“

„Působivý arzenál pro dvojici průzkumníků,“ poznamenal Kyp a poklepal rukou na odpalovací zařízení protonového torpéda.

„Nevyhledáváme konflikty, ale ani před nimi neutíkáme,“ pravil Jag klidně.

Přiblížilo se k nim několik Hapanů v uniformách, kteří obklopovali dva muže v ušpiněných leteckých kombinézách. Jeden z nich ukázal na Jaga. „To je on – on a ta žena. To jsou oni.“

„Jeden z konfliktů, před kterými jste neutekli?“ zeptal se Kyp.

Jedinou Jagovou odpovědí byl krátký chladný pohled. „Omluvte mě,“ zamumlal Leie a odešel promluvit si s úředníky. Za chvilku se vrátil a pohlédl na Chissku. Okamžitě se vyšvihla do své lodě a začala startovat motory.

„Byli jsme požádáni, abychom podnikli krátkou misi,“ vysvětloval Jag. „Yuuzhanvongská obdoba fregaty žádá o doprovod na Hapes.“

Kyp se ironicky zasmál. „Koho jste musel zabít, abyste dostal tu práci?“

„Předpokládáme, že pilotem je poručík Jaina Solo,“ pokračoval Jag, jako by se nic nestalo.

„Já vím,“ řekla Leia s lehkým neklidem v hlase, „a děkuji vám, že se toho ujmete. Nebude snadné dostat sem nepřátelskou loď nepoškozenou.“

Jaina, uvažoval Kyp. Letí sem a v yuuzhanvongské lodi. To nám dává pozoruhodné možnosti. „Hodil by se vám ještě jeden pilot?“

Jag se na něj dlouze zahleděl. „Hapanské úřady si nejsou úplně jisté, jestli se nejedná o nějakou léčku. Požádali Shawnkyr a mě, abychom letěli, protože máme s Yuuzhan Vongy bojové zkušenosti. Nicméně je docela dobře možné, že jsme byli vybráni pro tento úkol hlavně proto, že nejsme Hapani a tudíž nás považují za postradatelné.“

„Ech, pokud jde jen o tohle,“ řekl Kyp suše, „já jsem postradatelný už roky. A nedávno bylo moje postavení sníženo z osoby nežádoucí na prokletou.“

Shawnkyr se vyklonila z kokpitu a měřila si Kypa svýma červenýma očima. I ona slyšela historky o samotářském Jediovi, ale nezdálo se, že jeho jednání neschvaluje.

„Poletíte pod velením plukovníka Fela?“ otázala se.

„Je to jeho výprava,“ souhlasil Kyp. „Co vy na to, plukovníku?“

Mladý pilot úsečně přikývl a vytáhl se do své lodě. Kyp se rozběhl k X-wingu.

„Co to má znamenat, Kype?“ zavolala za ním Leia.

Zastavil se a setkal se s jejím tázavým pohledem. Byla v něm podezíravost, kterou očekával, ale i cosi, co ho zmírňovalo – zvědavost, když už nic jiného.

„Posledně, když jsi souhlasil, že budeš poslouchat něčí rozkazy, jsi překroutil situaci a udělal z mnoha nejlepších lidí, které znám, bezděčné vrahy. Včetně, mohla bych dodat, mé dcery. O co ti jde tentokrát?“

To byla silná slova, ale Kyp je nepovažoval za neférová. Stejně jako její bratr mu dávala možnost, aby se nad sebou zamyslel.

Bylo to lepší, než očekával, a lepší, než si zasloužil. Úsměv, kterým jí odpověděl, byl dlouhý, zadumaný a v podstatě nefalšovaný.

„Nejspíš přišel čas, abych začal splácet dluh vaší rodině.“

Leia Kypa sledovala, jak utíká ke své lodi, startuje a zaujímá pozici na levoboku Jaga Fela. Připomněla si, že tento přitažlivý muž zničil Caridu, sloužil temné straně, málem zabil jejího bratra Luka a podvodem přiměl Jainu, aby použila své jméno a pověst a zatáhla eskadru Rogue do jeho poslední vendety.

„Přiveď mi ji sem, Kype,“ řekla tiše, „a umažeš pořádný kus svého dluhu. Jestli jí ale zase ublížíš, nebo někomu z našich, bude pro tebe lepší, když se vzdáš Yuuzhan Vongům.“

14

Zekk se usadil v křesle pilota v zajaté hapanské lodi a natáhl se k druhé pilotce, aby jí pomohl upevnit pásy. Podobně jako Zekk i Tenel Ka měla na sobě evakuační kombinézu s helmou po ruce. Odmítla jeho pomoc mávnutím ruky a hbitě si zapnula pásy; učinila to svojí jedinou rukou dokonce rychleji, než to Zekk zvládl dvěma.

Pohlédla na něj trochu vyzývavým pohledem a energie, která z ní díky Síle vyzařovala, jí dávala malou výhodu. Zekk dobře věděl, že to má jen velmi málo společného s její chybějící paží. Tenel Ka sice nebyla po svém zranění soutěživá o nic více než dřív, ale ani o nic méně.

Předstíral, jako by se zamračil. „To není spravedlivé!“ durdil se naoko. „Máš mnohem větší zkušenosti s hapanskými plavidly.“

„Žádné výmluvy,“ doporučila mu, ale na rtech jí zahrál náznak úsměvu, když se obrátila k řídicímu pultu a začala startovat motory.

Jaina strčila hlavu do kokpitu s úsměvem, jaký u ní Zekk už hodně dávno neviděl. „Zapni muziku a připravte se – bude tanec!“

Jediský pilot se ušklíbl, protože věděl přesně, co má na mysli. Hučení a jekot motorů hapanské lodi byly překvapivě příjemné po strašidelně tichých dovin basalech.

Podívala se na Zekka pozorněji a její úsměv pohasl. „Určitě to chceš provést takhle?“

Zekk příliš jiných možností neviděl. Obě lodě byly stále spojeny, pevně k sobě připoutány zvláštní hmotou, kterou vyloučil koralový trup Intrikánky. Byly vůči sobě otevřené jako dva propojené pokoje. Zekk zřetelně slyšel Lowbaccovo zdánlivě hrůzu nahánějící vytí, když Wookiee hnal zajaté piráty otvorem do yuuzhanvongské lodě.

A to byl právě, pomyslel si neradostně, ten problém – dvoumetrový oválný průchod mezi dvěma loděmi. Tahiri tvrdila, že yuuzhanvongská loď se dokáže vyléčit sama, ale s proraženým hapanským korábem se nedalo nic dělat. Kdyby loď odřízli, její pětina by zůstala nechráněná vůči vesmírnému vzduchoprázdnu. Samozřejmě, že ji mohli opustit, ale tím by přišli o opravitelnou nákladní loď a co víc, o čtrnáct stíhaček krátkého doletu uložených v jejím podpalubí.

Zdálo se, že v tuto chvíli nic z toho není pro Zekka kdovíjak důležité.

„Nejspíš to bude napínavé,“ řekl a pokusil se o bezstarostný tón. „Ještě nikdy jsem neletěl s tandemem.“

Jaina se zezadu přiblížila ke křeslu pilota, sehnula se, opřela si bradu o jeho rameno a objala ho oběma rukama kolem krku. Bylo to nevědomé, přátelské objetí, kterými se za ty roky počastovali mnohokrát. „V každém případě to není ta největší blbost, kterou jsme kdy udělali.“

„Kdo říká, že jo?“

Zasmála se a narovnala. Rychlý klapot jejích bot se vytratil, když prošla do yuuzhanvongské lodi.

Zekk pohlédl na Tenel Ka. Válečnice se na něj dívala chladnýma šedýma očima, které viděly mnohé. Ušklíbla se a obrátila pohled jinam.

„Je těžké žít mezi Jedii,“ řekla, když pocítila, že se zlobí. „Nemohla jsem truchlit pro Jacena v soukromí.“

„A já se nemůžu starat o Jainu, aniž by o tom každý věděl.“

„Starat?“ zopakovala Tenel Ka to poněkud nejasné slovo a hned ho zavrhla. „Ty se o ni bojíš. Ty se bojíš jí.“

„A neměl bych?“ řekl tiše.

„Už to není ta Jaina, kterou jsem znala v akademii, ale koho tahle válka nezměnila?“

To nemohl popřít. „Stejně se mi to nelíbí.“

„Ani jí ne,“ řekla Tenel Ka klidně. „Jaina by se stala vůdcem nehledě na okolnosti. Bitva u Myrkru ji srazila na tuto cestu dřív, než si stačila uvědomit, kde to může skončit. Vůdcovství si žádá schopnost nalézat kompromisy, rovnováhu. Pro nikoho to není důležitější než pro samotného vůdce. Musí se umět rozhodnout pro akci a zvážit všechna svá rozhodnutí vzhledem k cíli, jehož chce dosáhnout, ostatní vyplývá z podstaty.“

Zamyšleně na bojovnici pohlédl. „Ty už jsi o tom přemýšlela.“

„Hodně,“ přiznala se. „Jaina se snaží vyrovnat se svou ztrátou tím, že na sebe bere odpovědnost. Je to dobré řešení, které jí pomáhá sebrat se. Jenže tím, že se odřezává od své bolesti, zároveň ztrácí důležitý vyrovnávací prvek.“ Tvář jí zvážněla. „Viděla jsem, co se z vůdce, kterému chybí tato rovnováha, může stát. Musíme na ni dávat dobrý pozor.“

Zekk se odvrátil. „Budeš ji muset hlídat sama. Já odcházím.“

„Ty bys opustil přítele?“ zeptala se přísně. „Jako jsi ty opustila Jacena?“ odsekl.

Nic v tváři Tenel Ka neprozradilo, jak ji tato slova zasáhla. „Vím, žes to tak nemyslel,“ řekla klidně. „Vím ale taky, že kdyby Jacenovi hrozilo nebezpečí, že sklouzne na temnou stranu, udělala bych všechno, co by bylo v mých silách, abych ho vytáhla zpět.“

To bylo poprvé, kdy jeden z nich vyjádřil svou starost o Jainu slovy. Na chvíli se odmlčeli, znepokojení chmurnými možnostmi.

„A co když se ji nepodaří vytáhnout zpět?“ zeptal se Zekk. „I já jsem šel tou cestou a vím, co Temní Jediové umějí. Jestli k tomu dojde, někdo ji bude muset zastavit.“

„Za každou cenu,“ souhlasila a znovu nahlas vyjádřila jejich společné obavy.

„Ale já bych to nedokázal. Nezáleží na tom proč, prostě bych to nedokázal.“

„Chápu.“ Tenel Ka se upřeně zahleděla před sebe. „Pak uděláš dobře, když odejdeš.“

Jaina si natáhla kognitivní kuklu a snažila se uvést Intrikánku do pohybu.

Loď odmítala poslušnost, zmatená okolnostmi, které nechápala, a masivním kovovým trupem, který k ní byl připojen. Jaina zaskřípala zuby a zapochybovala, je-li tento pokus o její záchranu rozumný. Možná se jim podaří v této sestavě odletět a přistát, ale v případě napadení by nebyli schopni se účinně bránit.

V dálce se vynořila trojice kosmických lodí, tak náhle, až se Jainy zmocnil zlověstný pocit, že je svými nevyslovenými obavami přivolala. Sotva viditelné světelné čáry vyklouzly z hyperprostoru a zpomalily na dobře rozeznatelné, rychle se blížící body.

Popadla komlink, který smontoval Lowbacca, a zapnula vnější frekvenci. „Zde poručík Jaina Solo z eskadry Rogue na palubě yuuzhanvongské fregaty Intrikánky. Loď je v moci Nové republiky. Na palubě nejsou žádní Yuuzhan Vongové. Opakuji, toto není nepřátelská loď. Nestřílejte.“

„Uklidni se, Intrikánko. Jsme tady, abychom tě bezpečně doprovodili dolů,“ ozval se známý hlas – hlas, který Jaina nejméně očekávala nebo si přála slyšet.

„Kype Durrone,“ řekla chladně. „Můžeš to rovnou otočit. S tebou bych nešla, ani kdybych se topila v moři a tys mě chtěl vytáhnout.“

„Vyslechni mě, než zahájíš palbu. Tví rodiče jsou na Hapesu, v centru pro uprchlíky. Slíbil jsem princezně, že tě přivedu. Klidně mě k ní můžeš poslat zpátky s prázdnýma rukama, ale oba víme, kam až může člověka zavést pomstychtivost.“

Přijala jeho černý humor mlčky a přemýšlela o jeho slovech a pravděpodobných následcích jeho přítomnosti. Její rodiče měli co dělat sami se sebou i bez dalšího zármutku, který se, jak se zdálo, za Kypem Durronem pokaždé táhl jako kouř z rozbitého výfuku.

„Nezatahuj moji rodinu do dalšího z tvých špinavých triků – jestli jsou vůbec na Hapesu.“

„Zde plukovník Jag Fel, poručíku Solo,“ vmísil se další hlas. „Viděl jsem vaši matku na Hapesu a žádost o doprovod přišla přímo z kontrolního stanoviště. Kyp Durron mluví pravdu a je pod mým velením.“

Jainu zašimral kolem žaludku zvláštní, nejasný pocit a srdce se zmocnil krátký záchvěv radosti jako jarní větřík. Ze všech sil se snažila obojí potlačit.

„Pod vaším velením? Nevěřte tomu,“ řekla stroze. „Když Kyp dovede překroutit jediské zásady, může vás přinutit, abyste si myslel, co bude chtít.“

„Děkuji za vaši starostlivost, přesto doufám, že moje vůle není až tak slabá.“

„Já taky,“ odtušila, trochu dotčená ledovým tónem, který zazněl v Jagově hlase. Tu reakci však mohla čekat. Piloti byli známí svou pýchou a ona ji právě zranila. Přesto, byl-li Jag rozhodnut letět s Kypem, někdo by mu měl sdělit, že si zahrává s ohněm.

„To je vám podobné. Ale místo abyste kryla záda mně, měla byste se spíš starat o svá.“

Vypnula kom a soustředila se na řízení lodě. Intrikánka se nechtěla smířit se svou mechanickou souputnicí a Jaina s lodí sváděla tichý, avšak zuřivý souboj, když se jí snažila zabránit, aby setřásla pirátské plavidlo. Nakonec vnímavá fregata souhlasila s kompromisem.

„Lowbacco, Gannere, mohli byste dát ten vyříznutý kus na místo?“

„Snad je nechceš nechat na holičkách?“ protestovala Alema Rar.

„Loď to tak chce,“ odvětila. „Dostane tím možnost vyléčit se. Je to dobré opatření.“

Lowbacca máchnutím ruky odehnal Gannera, objal svými dlouhými pažemi oválný kus korálu a s námahou ho zvedl. S hlasitým žuchnutím ho postavil před otvor a pak ho ramenem zatlačil na místo. Z okolních stěn začala okamžitě prosakovat tmavá olej ovitá tekutina, která rychle zaplňovala prasklinu a připojovala proražený kus zpět ke stěně.

Jaina zapnula kom. „Zekku, jestli můžeš uzavřít proraženou kabinu, udělej to. Pro všechny případy.“

„Už se stalo.“

Obrátila svou pozornost k hlavnímu úkolu – řízení lodě a udržování mentálního spojení s druhým pilotem. Řeč byla k ničemu, protože neexistovala slova, kterými by spolu mohly komunikovat dvě tak rozdílné technologie. Dva piloti se dorozumívali pomocí svých pocitů a domů a dokonale vyrovnávali rychlost a směr, takže spolu dokonale ladili. Jainu nemohlo napadnout nic jiného, než přirovnat jejich společný let k tanci, a přesně tak to taky cítila – jako tanec dvou obrovitých, nerovnocenných partnerů.

Všechno šlo dobře, dokud nedosáhli hapeské atmosféry. Intrikánka se otřásla, když se její dovin basal napojil na planetární gravitaci. Bylo slyšet hlasitý, sténavý skřípot, který oznamoval, že žár a turbulence při návratu do atmosféry trhají pouto mezi oběma loděmi. Zprávy, které k Jaině přicházely kognitivní kuklou, byly zkomolené, jako by loď byla úplně zmatená.

Náhle Jaina přestala vidět jejich naděje v růžových barvách. Mrkla přes rameno. Tahiri stála těsně za ní, na místě, které, jak se zdálo, zaujímala čím dál tím častěji. „Tahiri, ty už jsi s těmito loděmi létala. Jak si přistávala?“

„Většinou tvrdě,“ přiznala se dívka.

Loď se otřásla a vztyčila příď, jako by se blížila k zemi. „Panikaří,“ ujistila Jaina. „Myslí si, že ji připojená loď stahuje dolů.“

„Pusť mě, já to zkusím,“ nabídla se Tahiri a vystrčila Lowbaccu z křesla navigátora. Nasadila si kuklu. Po chvíli zavrtěla hlavou. „Není to dobré. Už neposlouchá.“

„Slyšíš to, Zekku?“ zavolala do komlinku.

„Odřízni nás,“ vyštěkl.

Jaina sdělila svůj záměr lodi, načež prudce stočila fregatu na stranu. Spojení se okamžitě uvolnilo a Intrikánka odlétla od pirátského korábu.

Srdce měla až v hrdle, když sledovala poškozenou loď, jak vývrtkou pomalu klesá k zemi. Pouhé metry je dělily od katastrofy, když se Zekkovi konečně podařilo vývrtku vyrovnat. Otočil loď vzhůru, nastartoval repulzorové motory, plavidlo zpomalilo a začalo se vznášet. Nákladní loď sestoupila do přístaviště a spočinula na zemi ztěžka, ale bezpečně.

K Jainině úlevě se Intrikánka uklidnila a následovala svoji někdejší partnerku dolů do doků. Jakmile se yuuzhanvongská fregata dotkla země, doporučila jí Jaina, aby si odpočinula, a strhla si kuklu.

Ostatní Jediové opustili loď dříve, než stačila vypnout motory. Když se dostala k poklopu, uviděla je, jak stojí spolu v malém hloučku. Několik hapanských vojáků dohlíželo na vykládání stíhaček z nákladového prostoru zajatého plavidla, jiní odváděli piráty pryč.

Jaina seběhla z rampy a její oči hledaly Zekka. „Nemělas jinou možnost,“ řekl, než stačila otevřít ústa. „Na mé lodi byli dva lidé, na tvé dvacet. Být tebou, musel bych udělat to samé.“

Jaina mu poděkovala pokývnutím hlavy. Než stačila něco říct, Tahiri popadla za ruku první úřednici z doků, která šla právě kolem. „Kde bychom mohli sehnat levitační nosítka? Máme na palubě raněného. Potřebujeme ho dopravit k jeho rodičům v uprchlickém táboře.“

Žena se jí vytrhla a mávla rukou směrem k travnaté ploše za přístavištěm. Řady zraněných ležely na bílých nosítkách. Mnozí z nich měli tváře zakryté přikrývkami. „Lituji, ale ten váš teď není nic mimořádného.“

Jaina přimhouřila oči. Postavila se vedle Tahiri, upřela pohled na úřednici a lehce mávla rukou. „Teď půjdete do uprchlického tábora, najdete Hana a Leiu Solovy a oznámíte jim, že přiletěla jejich dcera.“

Úřednice vyvalila oči, pouze částečně kvůli rozhodnému chování drobné Jedi. „Ten raněný, o kterém jste mluvila. Není to náhodou Anakin Solo?“

Jaina se málem zapotácela. „Vy už o tom víte?“

„Kdo by nevěděl!“ řekla a její hlas zněl takřka uctivě. „Na HoloNetu – nebo na tom, co z něj zbylo – dávali výzvu princezny Leiy k lidu Coruscantu od začátku bitvy skoro pořád. To víte, že jim dám vědět!“

Žena odkvapila. Tahiri přešlápla z nohy na nohu a ohlédla se po yuuzhanvongské lodi. Zmocnila se jí netrpělivost a odpor a takřka neodolatelná touha utéct pryč. Přesto si Jaina neuměla představit bloudění po uprchlickém táboře s nebožtíkem na nosítkách.

„Možná by bylo lepší počkat na mé rodiče tady,“ navrhla Jaina.

V Tahiřiných očích se zeleně zablýsklo. „Jak tě vůbec mohlo napadnout nechat tady Anakina jen o nanovteřinu déle, než je nutné!“

Jaina málem poznamenala, že Anakinovi už to může být jedno. Bylo však těžké zapomenout na to, co ji přimělo vynést bratrovo tělo ze světolodi za cenu obrovského rizika pro ni samotnou i pro ostatní mladé Jedie.

Potlačila rozhořčení a vysvětlila jí: „Ber to rozumně. Přece nemůžeme chodit sem a tam po Hapesu s levitačními nosítky. Rodiče mu budou chtít vystrojit pohřeb – tedy, máma určitě. A sama dohlédne, aby všechno proběhlo vhodnou a důstojnou formou.“

Úřednice se brzy vrátila s levitačními nosítky a dvěma zachmuřenými pomocníky. „Vypadají, že jsou náramně poctěni,“ řekla Tahiri prostořece.

„Dobrá,“ svolila Jaina. „Můžou ho vynést z lodě.“ Řekla jim, kde najdou bratrovo tělo. Za pár okamžiků se pomocníci vynořili z lodě a nesli nosítka zakrytá bílou plachtou. Tahiřiny oči se zalily slzami.

Jaina se prudce odvrátila a udělala několik rychlých kroků od mladé Jedi. Zkřížila ruce na prsou, opřela se o Intrikánku a dívala se přes rušné doky kamsi do dáli.

Po chvíli zpozorovala, že se k nim blíží dvoumístný landspídr. Ještě ani pořádně nezastavil a Leia se vyřítila ven a pospíchala za dcerou. Oči jí zářily radostí.

Náhle se zastavila, když jí zrak padl na nosítka, a barva se jí ztratila z tváře.

„Přivezli jsme Anakina s sebou,“ řekla Jaina. „S Jacenem to nevyšlo. Je mi to líto.“

Leia se zhluboka nadechla, aby se uklidnila, a zvedla bradu, takže dostala známý, velitelský výraz. Jaina koutkem oka zahlédla, jak Tahiri napodobila gesto starší ženy, jako by vnější forma mohla posloužit jako nádoba, která v sobě obsahovala něco z Leiiny síly.

Vykročila vpřed a objala dceru. „S Jacenem si nedělej starosti,“ řekla konejšivě. „Někdy vypadá křehce, ale přežije to.“

Jaina ztuhla, jak ji matčina poznámka vyděsila. Byla přece vůči Síle citlivá stejně jako každý vycvičený Jedi. Jak v sobě mohla potlačit tohle?

Očima hledala otcovu tvář. Han se ostražitě díval hned na ni, hned na Leiu. Musel z Jaininých očí vyčíst pravdu, poněvadž náhle mu tvář zešedla a vypadal najednou k smrti unavený a… starý.

Najednou měla Jaina další důvod, proč nenávidět Yuuzhan Vongy.

Její pohled sklouzl z povadlé tváře muže, který byl současně jejím otcem i dětským hrdinou. Vyvinula se z matčina objetí a ponechala ruce na Leiiných ramenech. „Mami, Jacen je mrtvý. Všichni jsme to cítili.“ Tak či onak, dodala tiše.

Starší žena zavrtěla hlavou. „Ještě žije,“ tvrdila klidně, ale s neochvějnou jistotou.

Na okamžik nebyla Jaina schopná slova. Ustoupila stranou, aby mohla Leia čelit alespoň té smutné skutečnosti, která ležela přímo před ní.

Žena dlouho stála a dívala se na nehybné tělo svého nejmladšího dítěte zahalené bílou plachtou. Stěží skrývala slzy, které se jí hrnuly do očí. Natáhla třesoucí se ruku a ohrnula plachtu, která zakrývala Anakinův obličej. Jedna malá kapička jí zanechala vlhkou stopu na tváři, utřela si ji a usilovně mrkala. Han, kterému se také leskly oči, k ní přistoupil a vzal ji za ruku. Když ale opět pohlédla na Jainu, stále mrkajíc, aby zadržela slzy, byl Leiin hlas klidný. „Bylo to těžké?“

Jaina pohlédla na nosítka. „Řekněme, že jim to nijak neusnadnil.“

„To by neudělal,“ řekla Leia se slabým, smutným úsměvem. „Ale myslela jsem tebe. Byla jsem krátce v zajetí Yuuzhan Vongů, takže tuším, co všechno jsi musela přestát – a co všechno možná ještě čeká Jacena. Ale přežila jsem a ty taky. A Jacen taky přežije. Musíme tomu věřit.“

Leia se opět dlouho dívala na svého padlého syna. Něžně ho pohladila po tváři a sklonila se, aby ho políbila na čelo. Konečně se otočila a odešla. Její manžel a dcera si vyměnili bezmocné pohledy a kráčeli za ní.

„Pokud jde o Jacena,“ osmělil se Han a jeho hlas se trochu třásl. „Já tomu taky nechci věřit, ale… Musí bejt nějakej způsob, abysme si byli jistý. Třeba by Luke mohl –“

„Ne,“ pravila Leia rozhodně. „Nemohl. Jacen žije. Vím to. Jenom neumím vysvětlit, proč to vím a jak.“

„Všichni jsme Jacena cítili,“ řekla Jaina a opatrně dodala: „Vypadalo to jako… rozloučení.“

„Já to taky cítila. Je ale rozdíl mezi smrtí a ztrátou vědomí. Cítila jsem Anakinovu smrt. Jacenovu ne.“

„Já taky ne, a to jsem jeho dvojče.“ Zhluboka se nadechla. „Mami, myslím, že bys měla zvážit možnost, že sis ji prostě odmítla připustit. Mateřská intuice je silná věc, ale to jsou instinkty půl tuctu dokonale vycvičených Jediů taky.“

„Nezačínej s tím zase,“ varoval ji Han. „Ne před svojí matkou, a hlavně ne teď.“

Jaina na něj vrhla nevěřícný pohled.

„Nekoukej na mě, jako bych právě nakopnul Ewoka,“ řekl Han. „Zaslechnul jsem, že se ti nelíbilo, že se nestala Jedi, že tam nebyla jako matka.“ Namířil na ni prstem. „Už to nikdy neříkej.“

Několik okamžiků si otec a dcera zlostně hleděli do očí. Nakonec Jaina pohodila hlavou a stroze přikývla.

„No dobře, možná jsem v poslední době řekla pár věcí, na které nejsem pyšná. Ale chtěl bys ty, aby tě posuzovali podle tvých tří-čtyř nejhorších poznámek, které jsi řekl od začátku téhle války?“

Hanovo mlčení bylo výmluvnější než slova.

„Neposuzuj mě podle několika hloupých poznámek,“ opakovala tiše. Pohlédly s Leiou jedna na druhou. „Zdá se mi, že máma to nedělá.“

Matka se pousmála. „Byla jsem mladší než ty, když jsem se stala členkou Senátu. Prakticky ihned jsem začala využívat svého postavení ke krytí mé práce pro Povstání. Bail Organa se mě pokusil od toho odradit. Řekla jsem mu, že je zbabělec.“

„No, a je to,“ řekla Jaina, jako by tím bylo vše vyřízeno.

Hanův pohled přeskočil z ženy na dceru. Nikdy předtím si nebyly tak podobné jako v tuto chvíli. Zmateně zavrtěl hlavou. „A já si myslel, že silnější jsou Vongové,“ zabručel.

Jaina ho krátce a silně objala. „Dávej pozor na mámu,“ zašeptala.

Han si ji přidržel na délku paží a pohlédl směrem ke hloučku vážných mladých Jediů, kteří se shromáždili u Anakinových nosítek. „Ty nezůstaneš?“

„Právě jsem se rozloučila.“ Jaina se vyvinula z jeho náruče, vyměnila si ještě jeden pohled s matkou a bez ohlédnutí odkráčela.

Byl to čirý instinkt, který přiměl Hana vyrazit za ní. Leia ho rázně zastavila a položila mu ruku na hruď.

„Je to tvá dcera,“ připomněla mu Leia. „Musí se se svojí ztrátou vyrovnat sama, jak bude chtít a kdy bude chtít.“

Han se zamyslel a tvářil se přitom jako muž, který se dívá do zrcadla a nelíbí se mu, co vidí. Zašklebil se a přejel si rukou po obličeji.

„Je to moje dcera,“ připustil, „a já jsem pitomec.“

V jeho očích se zračila omluva za všechno, co udělal a řekl během měsíců, které následovaly po Chewbaccově smrti. Leia se přinutila k chabému úsměvu. „Nebuď na sebe tak přísný.“

„No jo, dobrá.“ Umlkl a jeho pohled se pomalu a váhavě přesunul na zakrytá nosítka.

„Doufám, že to Anakin viděl stejně jako Jaina,“ řekl nakonec. „Nesnesl bych pomyšlení, že by mě soudil – nebo ještě hůř, soudil sebe – podle tří-čtyř nejpitomějších věcí, který jsem řekl od tý doby, co začala tahle válka.“

„On to ví,“ řekla. „A nesoudí tě podle nich.“

Pohlédl na ni se zamyšleným výrazem. „Říkáš to s takovou jistotou. S Jacenem si jseš taky jistá, viď?“

„Ano.“

Chvíli přemýšlel a pak přikývl. „To mi stačí.“

Srdce jí přeteklo. Vrhla se Hanovi do náruče – do posledního bezpečného přístavu v galaxii – a zabořila hlavu do jeho prsou, aby zakryla slzy, které už nedokázala zadržet.

15

Když Jaina opouštěla doky, zrychlila krok a nakonec skoro běžela, jako by mohla utéct před vzpomínkou na otcovu tvář, když si uvědomil, že oba jeho synové jsou mrtví. Aniž si to uvědomovala, bloudila po okolí, bezmyšlenkovitě se proplétala mezi loděmi, davy přepracovaných úředníků a zmatených uprchlíků. Zastavila se jenom, aby si zašla do veřejných lázní, které byly vybudovány ve většině přístavišť pro potřeby pilotů – a i to jen na tak dlouho, aby ze sebe smyla nejhorší špínu.

Když se trochu uklidnila, zamířila přímo do paláce. Jeho spleť mramorových síní jí v danou chvíli poskytovala nejlepší útočiště.

Na každém kroku se mohla přesvědčit o Ta’a Chumině dokonalosti. Palácová stráž ji uvedla dovnitř; sluhové jí přinesli občerstvení a tiše se ztratili, když je mávnutím ruky poslala pryč.

Jako ve snách došla do palácové zahrady se stinnými pěšinkami, které vypadaly, jako by byly vyprojektovány tak, aby obyvatelům poskytovaly diskrétní soukromí. Zhroutila se na mechem porostlé kameny umně navršené vedle vyřezávané lavičky a konečně si dovolila oddat se myšlenkám.

To, co cítila, byla hlavně otupělost.

Od útěku z Myrkru se její cesta zdála být jasná. Prvním úkolem bylo přežít, dokončit poslání, které Anakin svěřil Jacenovi, dostat ostatní mladé Jedie na bezpečné místo. A potom osvobodit Jacena.

Jaina se neodvažovala myslet na nic jiného, nepřipouštěla si žádné city, které by ji mohly odvádět od těchto cílů. Svým bezhlavým postupem nedosáhla ničeho a cítila se jako omráčená, jako by narazila s landspídrem v plné rychlosti do stromu.

Pocítila, že se blíží silná osobnost, a vzhlédla. Ze stínu ovocných stromů se vynořila vysoká štíhlá žena a bez váhání zamířila po pěšince přímo k ní. Žena měla na sobě jednoduché zřasené roucho a její červenošedé vlasy zářily nad šarlatovým závojem, který jí zahaloval spodní polovinu tváře. Jaina odevzdaně, ale vůbec ne překvapeně vstala a hluboce se uklonila.

Ta’a Chume mávla rukou na znamení, že formality nejsou zapotřebí. Bývalá královna-matka se usadila na lavičce a pokynula Jaině, aby se posadila vedle ní. Sundala si závoj a odhalila stále ještě krásnou tvář s charakteristickými výraznými rysy. „Jsem ráda, že tě vidím živou a zdravou, Jaino. Slyšela jsem o tvých bratrech.“

Jaina přijala nabízené místo vedle Ta’a Chume a v duchu se přichystala na další kolo zbytečných kondolencí.

Zdálo se, že tato reakce bývalou královnu pobavila. „Zdá se mi, že už máš těch otřepaných frází a utěšování dost.“

„Dá se to tak říct.“

„Tedy pojďme rovnou k věci. Tví bratři jsou mrtví a ti, kdo jsou toho příčinou, jsou stále naživu. Jediná rozumná otázka tedy je: co s tím hodláš dělat?“

V těchto prostých slovech bylo cosi osvěžujícího, a dokonce pocítila zvláštní druh úlevy. „Pravda, to je otázka.“

Starší žena ji lehce poplácala po rameni. „Brzy na ni najdeš odpověď sama, tím jsem si jistá. A dnes večer bude ideální příležitost začít. V paláci bude recepce a bylo by dobré, kdyby ses jí zúčastnila. No, a proto,“ řekla rázně, „navrhuji, abychom ti šly najít nějaké vhodné šaty a šperky.“ Očima rychle přejela po Jaininých drsných hnědých vlasech. „A možná i kadeřníka.“

Jaina odmítavě potřásla hlavou. „Jsem pilot. To, jak vypadám, není důležité.“

„To je vidět,“ zabručela Ta’a Chume. Ale očima si opět znalecky změřila mladou ženu. V jejím pohledu se mihl zamyšlený výraz. „Řekni mi, chceš pomstít své bratry?“

Jaina se pokusila najít pojítko mezi těmito dvěma tématy, ale rychle svou snahu vzdala. „Takhle bych to asi neřekla, ale ano, myslím že chci.“

Sotva Jaina ta slova vyslovila, už si uvědomovala, jak jsou pravdivá. Po celý život slýchala, že zloba a touha po pomstě vedou člověka na temnou stranu. V tomto okamžiku se ale nezdálo, že by na to brala ohled – popravdě řečeno, podobné starosti jí připadaly malicherné a sebestředné. Galaxie bojovala o přežití a Jediové si v tomto boji nevedli o moc lépe než ostatní.

Uvědomila si, že Ta’a Chume už hodnou chvíli něco říká, a začala znovu věnovat pozornost bývalé královně.

„Abys toho dosáhla, budeš muset získat podporu hapanských vojenských kruhů,“ ukončila svou řeč Ta’a Chume. „Krása je zbraň, která se má používat, stejně jako inteligence, politický talent, nebo dokonce i ta vaše Síla. Neopovrhuj jí.“

„Na Hapesu je to důležitější než na většině světů. Taky obvyklejší.“ Jaina pokrčila rameny. „Ať dělám, co dělám, s měřítky vašeho světa se nemůžu srovnat.“

„Nesmysl, naprostý nesmysl. Řekla bych, že máš spoustu možností, které tě ještě ani nenapadly.“

Jaina pozorně sledovala starší ženu. Bývalá královna byla podle Síly výraznou osobností, navíc měla úctyhodné ochranné štíty. Jaina nedokázala poznat, co si myslí, ale když uvážila, co o Ta’a Chume ví, mohla si udělat určité závěry.

„Něco po mně chcete,“ řekla odměřeně. „Promiňte, ale dochází mi čas a iluze.“

Ta’a Chume se usmála a vůbec nevypadala dotčena. „Jediné, co po tobě žádám, je, abys byla otevřená všem možnostem. Prožíváme zvláštní časy a můžeš se snadno ocitnout v situaci, kdy budeš muset udělat věci, o kterých by sis nikdy nepomyslila, že jsou možné. Tak, a teď ty šaty.“

Vstala a zamířila k paláci. Jaina ji po chvilce váhání následovala. Ta’a Chume měla přístup k lodím, palivu a munici – všemu, co bude Jaina potřebovat, aby mohla pokračovat v boji s Yuuzhan Vongy – a bývalá královna měla zjevně v úmyslu o tom jednat.

Jaina neměla nejmenší tušení, jakou mincí bude muset zaplatit, ale nijak zvlášť ji to netrápilo. Dokonce se skoro těšila na to, až změří svůj důvtip s někým, kdo povýšil podvody a intriky na umění. Stejně jako cvičení se světelným mečem to mohlo posloužit ke zdokonalení jejího důvtipu a schopností a připravit ji na skutečný boj. A na rozdíl od Ta’a Chume Jaina měla na své straně Sílu. Světlou, či temnou – na tom nezáleželo. Toto rozdělení jí přišlo umělé, jako napůl pochopené pojmy dávno překonané dobou. Jak řekl Kyp Durron, tohle byla jejich doba, jejich válka. Mladí Jediové se museli rozhodnout, co dělat a jak to dělat, a pak nést následky.

Poprvé dopadl na Jaininy myšlenky stín výčitky. „Metat černé blesky je jedna věc,“ mumlala si pro sebe, „ale citovat Kypa Durrona… Nikdy bych si nepomyslela, jak hluboko můžu klesnout.“

Komunikační jednotka v X-wingu Kypa Durrona zapraskala. „Vanguard Tři, hlaste se.“

Klidný, nevzrušený tón Felova hlasu Jediho podráždil, přesto otevřel komunikační kanál. „Pane,“ řekl a posměšně napodobil strohý vojácký styl Chissky.

Pokud Jag postřehl Kypův posměšný tón, nedal to najevo. „Eskadra se chystá na skok do prostoru Gallinore. Podle všech informací je na tomto světě mnoho neobvyklých rostlin a živočichů, čili jedná se o planetu, která by mohla přitáhnout zájem Yuuzhan Vongů.“

Pokud bylo Kypovi známo, u nájezdníků jste si nemohli být ničím jistí. Ithor býval zalesněným rájem, a oni jej proměnili v hromadu popela a kamení. Na druhou stranu, Duro byla škaredá hromada škváry. Tuto planetu se rozhodli zrekonstruovat a přebudovat.

Napadlo ho, jak by asi Yuuzhan Vongové přetvořili Coruscant. Rozhodl se, že to nechce vědět.

„Nastavuji souřadnice,“ ohlásil a natáhl se po ovladači, aby poslal tento požadavek Nula-jedničce.

„Zrušte to,“ řekl Jag. „Ostatní poletí napřed se Shawnkyr. My dva zůstaneme tady a budeme cvičit manévry.“

Astromechanický droid pobaveně zapípal, ale Kyp byl natolik šokován, že neodpověděl. Cvičit manévry? Co si ten kluk o sobě vlastně myslel, a co bylo důležitější, komu měl Kyp poslat jeho mrtvolu?

„Vanguard Tri?“ ozval se znovu velitel.

„Rozumím,“ procedil Kyp skrz zuby.

Sledoval zbylé čtyři lodě, jak mizí v černém hyperprostoru. Šest lodí celkem, polovina toho, čemu byl zvyklý velet sám, a všechny se zmohly leda na šmejdění po Hapeské hvězdokupě a hledání známek invaze, která podle Kypová názoru byla tak jako tak hotovou věcí.

„Vy si myslíte, že naše námaha tady je zbytečná,“ podotkl Jag.

„Řekněme, že jsem zvyklý na aktivnější přístup. A helemese,“ řekl pojednou, když si všiml blikajících senzorů. „Co to tu máme, Nula-jedničko?“

SEDM MALÝCH PLAVIDEL. VŠECHNA OZBROJENÁ.

„Vypadá to, že nakonec dneska přece jen stálo za to vstát z postele. Tak se s nimi seznámíme.“ Aniž se zajímal o názor svého „velitele“, zvýšil Kyp rychlost a hnal se vstříc nevelké flotile.

Když se přiblížil, rozeznal typický vosí tvar lodí a jediný tmavý průzor připomínající při pohledu ze strany hmyzí oko. Trojúhelníková křídla, pevně složená u srpovitého trupu, měla tvar roztaženého písmene V, jak byla připravená k nadsvětelné rychlosti, na rozdíl od kolmého V, kterýžto tvar nabývala v atmosféře. Za každých letových podmínek mohly být tyto lodě smrtelně nebezpečným soupeřem.

„Stíhací Hornety,“ poznamenal Jag. „Je docela možné, že jsou to ty samé, které se rozprchly, když jsme se přiblížili k pirátské lodi, kterou zajala poručík Solo.“

Kypovi zaškubal koutkem úst trpký úsměv a jeho hněv se změnil na zájem. Jistěže to byly ty samé lodě – Hornety nebyly vybaveny hyperpohonem a jejich vlajková loď seděla v docích na Hapesu s dvoumetrovou dírou v trupu.

Vypadalo to, že škrobený a uhlazený chisský velitel ho vytáhl na loveckou výpravu. To bylo docela dobře možné.

;Proti Kypovi vylétla zeleně světélkující střela. Vyhnul se jí a opětoval palbu.

Agilní Hornet provedl výkrut stranou a znovu zaútočil. Další dvě lodě kroužily za Kypem, když se s původním protivníkem vrhly dolů a roztočily se v tanci smrti. Mrzutě se zašklebil, když proti jeho štítům explodovala laserová střela.

I s pomocí Síly měl Kyp co dělat, aby se ubránil několika rychlejším a obratnějším lodím. „Nula-jedničko, zaměř manévrovací trysku přední lodě.“

Na zaměřovači obrazovce se rozzářily ikonky a najely na bližší pohled. Když droid pípl na znamení, že cíl je zaměřen, Kyp vypálil.

Proti Hornetu vytryskl modrý laserový paprsek, protáhl se kolem trupu a zapadl přesně pod generátor ochranných štítů. Krátký záblesk oznámil zásah a Hornet se ztěžka naklonil na stranu.

Kyp prudce vystoupal a zaútočil na poškozenou loď shora. Vypálil na hmyzí hlavu několik laserových paprsků. Prvních několik střel vyřadilo štíty Hornetu. S manévrovacími schopnostmi omezenými na polovinu se loď stala snadným cílem a pilot to dobře věděl.

Kokpit odlétl, jak se pilot katapultoval. Hornet zvolna klesal dolů, mrtvý jako bezhlavý hmyz, který připomínal. Kyp zvedl svůj X-wing na prudce stoupající kruhovou dráhu, obletěl celé bojiště a střemhlav zaútočil na zbývající Hornety.

Jeho střela prorazila jedno složené křídlo a další loď se dostala do vývrtky a začala neovladatelně klesat. Kyp nečekal a prudce se vyhnul odvetné palbě jednoho ze dvou zbývajících Hornetu.

Jednou rukou udržoval stálou přehradnou palbu z laserových děl proti nejbližší lodi, zaměřenou na pravý motor Hornetu. Pohlédl na nýtovaný spoj, kde se uprostřed lodi střetávaly dvě zakřivené části. Lasery stále bušily do lodi, když vypustil protonové torpédo a přivolal si Sílu.

Hornet se prudce stočil doleva ve snaze vyhnout se – právě v okamžiku, kdy Kyp vychýlil dráhu torpéda nepatrně stranou. Raketa zasáhla loď přesně uprostřed a rozdrtila spojení obou částí. Odstředivá síla a úhybný obrat dokončily zbytek a zadní polovina lodě se odtrhla. Shora to vypadalo, jako by loď uchopil pár obrovských neviditelných rukou, zkroutil ji a roztrhl vedví.

Kyp obrátil pozornost na čtvrtého a posledního soupeře. K jeho překvapení si ho už vzal na starost Jag Fel. Mladíkův clawcraft se pustil s lodí do dechberoucí honičky a zjevně ji dráždil, aby použila svá děla s turbonáboji. Několikrát Hornet vyplivl zelené střely. Jag se pokaždé obratně vyhnul.

Chisská loď poodletěla od Hornetu a začala stoupat do vhodné pozice pro střemhlavý útok. Kyp pochopil jeho úmysl a přiblížil se z opačné strany. Obě lodě se vrhly dolů na Hornet a zasypávaly prostor mezi nimi laserovými střelami.

Zadní část trupu Hornetu se rozžhavila doruda. Oba průzkumníci provedli obrat stranou, když loď uvnitř explodovala.

Dobrý nápad, pogratuloval mu Kyp v duchu. Laserová děla s turbonáboji byla pro Hornet současně výhodou i rizikem – i několik málo zásahů stačilo, aby velká děla ztratila stabilitu. Přesto bylo Felovo řešení situace stejně bláznivé jako všechny letecké kousky, které kdy provedl Kyp.

Zdálo se však, že na mladého důstojníka jeho vlastní odvaha neudělala žádný dojem. Už byl na komlinku a sháněl se po lodích, které byly dost blízko, aby mohly vyzvednout katapultované piloty.

Jakmile se Jag ujistil, že všichni přeživší piloti byli zachráněni, oba průzkumníci zaujali letovou formaci bok po boku, které, jak se zdálo, dával Chissy vycvičený důstojník přednost.

„Nuže,“ řekl Kyp nenucené, „takhle si představujete nácvik manévrů?“

Několik okamžiků bylo jedinou odpovědí na jeho řečnickou otázku slabé praskání v komlinku. „Vyrazil jste proti Hornetům, aniž jste vyčkal na můj rozkaz. To je obvyklá praxe?“

„Pro mě? Zajisté.“

„Myslel jsem Novou republiku jako takovou. Shromažďování informací je životně důležitá činnost, ale komu je mám hlásit? Jsem zvyklý na jasný služební postup a zdatnost, která přináší výsledky. I když chápu, že pád Coruscantu znamenal pro Novou republiku těžkou ránu, uprchlíci vypadají zlomení a rozhádaní.“

„Proti tomu se nedá nic namítat,“ pravil Kyp, „ale jenom pro pořádek, já už nepoužívám termín Nová republika po mnoho let. Vláda je jako válečná loď: po prvních pár desetiletích přišla párkrát k úrazu a ztrácí svůj původní lesk.“

„Taky jsem si všiml. Vzhledem k mé výchově si často musím připomínat, že už o vás nemám mluvit jako o povstalecké Alianci,“ řekl Jag s trochou ironie. „Nechci se vás dotknout, ale stále pro mě zůstává záhadou, jak jste mohli Impérium porazit.“

„Dokážeme využít správnou chvíli,“ odtušil. „Naprostá neschopnost jednotného vedení Republiky je ve skutečnosti prohnaný trik, jak zmást naše nepřátele.“

„A funguje to?“

„Ne, pokud jsem si všiml, tak ne.“

Jag se zamyšleně odmlčel. „Vážím si vaší otevřenosti a vaší ochoty vyslechnout mě. Neurazíte se, když se vás zeptám na něco osobního?“

„Snad ne. Ptejte se.“

„Proč se na vás Jaina Solo tak zlobí?“

Mistrem Jedi proběhl mimo volný záchvěv podráždění. „Ach tak. To je dlouhá historie s řadou špinavých kapitol. Proč se jí nezeptáte sám?“

„Ze dvou důvodů. Za prvé, nechci se hrabat v soukromých záležitostech. Za druhé se domnívám, že vám je ta otázka nepříjemná,“ odvětil Jag, „a to, že mě posíláte za Jainou, je váš způsob, jak mě potrestat za moji troufalost.“

Tento vtipný postřeh Kypa nejprve rozzlobil a pak pobavil. „Přijde na to, co považujete za soukromí. Pomáhala mi přimět Republiku k útoku na yuuzhanvongskou loděnici. Vongové tam stavěli nové světolodi. Chtěl jsem, aby uvěřila, že jsou to superzbraně. Když byla jednou přesvědčená, byla velmi přesvědčivá.“

„Ach tak.“

„Ach tak?“ zopakoval. „To je všechno? Nebudete mě školit o zlu, které způsobuje agresivita?“

Jag se nad tím na chvíli zamyslel. „Vychovali mě a vycvičili Chissové. Pro ně je taktika preventivního úderu něco nemyslitelného, nečestného. My jsme obránci, ne agresoři. Můžeme však v tomto konfliktu tvrdit, že dobře promyšlený útok je horší, než držet se zpátky a čekat, až nepřítel udeří první? Od začátku víme, že válka je nevyhnutelná.“

Další přesvědčivá slova, přemítal Kyp. Těžko šlo přehlédnout záblesk sympatií mezi Jagem Felem a Jainou. Tihle dva by pod správným vedením a s jedním nebo dvěma postrčeními správným směrem mohli vytvořit velice silný tandem. Krátce pouvažoval nad možnostmi, které se nabízely.

„Váš otec je baron, že?“

„Je. Proč se ptáte?“

„Ze všech konců hvězdokupy sem přilétají diplomatická plavidla. Říká se, že dnes večer má být v paláci státní recepce. Jestli chcete mluvit s Jainou, tento titul by vám mohl zajistit pozvánku.“

„V paláci?“ opakoval Jag nevěřícně. „Ona není se svými rodiči?“

„Co jsem slyšel, tak ne.“

Z komu zasyčel dlouhý překvapený vzdech. „To nechápu. I já přišel v bitvě o dva sourozence. V takových situacích se rodina vzájemně podporuje, protože to všichni potřebují.“

„Má v paláci přátele. Jedie,“ upřesnil Kyp. Utrousil tuto poznámku jakoby mimochodem.

„Aha.“

Chladný tón Jagova hlasu svědčil o tom, že na toto téma už bylo řečeno dost. Kyp zvažoval a pak zavrhl několik návazných poznámek, hledaje slova, která by nejspíš posunula mladého pilota žádoucím směrem. „Věříte v osud?“

„Pokud tím myslíte svědomité rozvíjení vrozených schopností a plnění svěřených povinností, pak ano, věřím.“

„To zní logicky. Uvážil jste někdy možnost, že lidé v této galaxii zkrátka nevědí, co si s Yuuzhan Vongy počít, a nikdy to vědět nebudou? Že odpověď možná přijde od nezaujatého pozorovatele?“

„V těchto souvislostech jsem o tom dosud neuvažoval, ne.“

Kyp pohlédl na trosky stíhacích Hornetů a pomyslel na válečné umění a odhodlání mladého důstojníka z Neznámých oblastí. „No, možná byste měl.“

16

Tenel Ka běžela po hřebeni zdobené strmé střechy, pohybovala se lehce a dokonale udržovala rovnováhu. Pod ní se rozkládalo rozlehlé vnitřní nádvoří a ze svého místa měla dobrý výhled na západní bránu. Po obou stranách vjezdu bylo rozmístěno několik stráží, které sloužily výhradně členům královské rodiny. Její otec se měl brzy vrátit a zlé tušení přimělo Tenel Ka osobně na jeho příjezd dohlédnout.

Zrychlila krok, když se přiblížila ke konci střechy, a vrhla se do prázdna. Snadno a bez pomoci svých jediských schopností přelétla třímetrovou mezeru a přistála přikrčená na nižší a plošší střeše budovy, v níž se nacházely palácové kuchyně.

Zatímco se úprkem hnala k západnímu okraji střechy, pozorovala parky a zahrady dole. Stráže přecházely po palácových hradbách a střežily bezpečí královské rodiny, ale čas od času se zdálo, jako by zapomínaly, kolik jejích příslušníků padlo za oběť členům vlastního rodu. Stejně jako zahradní bludiště byl kuchyňský trakt tím nejlepším místem pro přepadení. Navíc byl výhodně umístěný hned vedle západních hradeb.

Vzduch proťalo naříkavé vřeštění mosazných rohů oznamující příjezd prince Isoldera. Tenel Ka se přikrčila a opatrně se plížila k okraji střechy.

U dlouhého dřevěného stolu stálo několik kuchařů a vytvářelo z hromádky ulovených ptáků hlavní chod pro večerní hostinu. Pravidelné bušení sekáčku tvořilo kontrapunkt k brebentění mladých chlapců, kteří škubali peří. V pozadí této krvavé scény se rozkládaly záhony s bylinkami. Dva muži ve volných hapanských blůzách trhali hořké byliny na salát. Oba měli kapuce jako ochranu před palčivým odpoledním sluncem. Kolem chodili další služebníci a plnili jiné úkoly – trhali bobule na koláče, nosili z mlékárny přetékající džbery se smetanou a odsekávali ze stromů trsy ořechů.

Chladné šedé oči Tenel Ka slídily po zahradách a hospodářských budovách a pátraly po všem, co vypadalo neobvykle. Sledovala jakéhosi staršího muže, jak šplhá po schodech do blizčince, velké voliéry, do které se lákali buclatí blizové, aby v ní zahnízdili. Jejich drobná vajíčka s růžovou skořápkou patřila mezi hapeské delikatesy a dozajista měla být součástí večerního jídelníčku. Stařec namáhavě stoupal vzhůru, jednou rukou se přidržoval zábradlí a v druhé svíral košík na vajíčka.

Neobvykle velký košík na vajíčka.

Jediská válečnice vytrhla ze střechy plochou kamennou tašku a vztyčila se. Následně se v rychlém sledu za sebou odehrály tři věci:

Západní brána se otevřela, aby mohl projet Isolder. „Stařík“ vytasil z nadměrného košíku blaster a zamířil na prince. Tenel Ka vší silou mrštila taškou, která se roztočila proti atentátníkovi.

Zasáhla cíl jistě a taška narazila do paže takovou silou, že se atentátník zapotácel a skutálel se ze schodů. Sražený výstřel směřoval dolů do sadu, kde srazil se stromů zlatavé ovoce a vyplašil hejna ptáků, která se se skřehotáním rozlétla na všechny strany.

Palácové stráže obklopily atentátníka dříve, než dopadl na zem. Ubris, mohutná bojovnice, která sloužila princi ještě před tím, než se Tenel Ka narodila, škubnutím postavila útočníka na nohy a strhla mu kapuci.

Na nádvoří se rozhostilo ticho. Atentátníkem byla mladá žena, jejíž tvář všichni okamžitě poznali.

Tenel Ka slezla se střechy a důstojně nakráčela před opovážlivou ženu. Zastavila se několik kroků od ní a ostře pohlédla do tváře, která silně připomínala její vlastní.

„Zdravím tě, sestřenko,“ pravila chladně. „Teta Chelik musí věru silně toužit po trůnu, když neváhá pro jeho získání obětovat vlastní dceru.“ Nečekala na odpověď, otočila se ke strážím a přikývla. Ubris odvlekla zrádkyni pryč.

Tenel Ka zhluboka vzdychla, protože dobře věděla, jaký trest její pokrevní příbuznou čeká. Útok na královskou rodinu se trestal smrtí, ale v poslední době se ukazovalo, že tento trest nemá dostatečně odstrašující účinek. Tímto způsobem by se vězeňské dvory brzy staly vážným soupeřem palácových kuchyní, pokud šlo o legální krveprolití!

Otočila se a šla přivítat otce. Princ stál u vnitřní stěny západní hradby a naslouchal svým osobním strážcům, kteří mu líčili, jak právě o vlásek unikl smrti. Byl to vysoký muž s postavou válečníka. Světlé vlasy měl přísně stažené dozadu do jednoduchého silného copu, takže dávaly vyniknout jeho výjimečně krásné tváři, dokonce i podle hapanských měřítek. Ze vzdálenosti několika kroků nevypadal o moc starší než Ganner Rhysode. Pouze výrazné kruhy pod očima a únava, která se v nich zračila, svědčily o tíze jeho let.

V pohledu, který věnoval Tenel Ka, se zračily pýcha i zasmušilost. „Princezno, právě mi řekli, že vám vděčím za život. Správný úsudek, rychlé jednání – nezbytné vlastnosti vladaře.“

Tenel Ka potlačila vzdychnutí a nastavila otci tvář k polibku. „Vítejte doma. Byla vaše cesta úspěšná?“

„Pojďte se mnou a povím vám o tom. Ale prosím vás – ne po střechách,“ dodal s úsměvem.

Odešli spolu z kuchyňské části do krytých vnitřních zahrad. I zde zůstávala Tenel Ka ve střehu, pátrala na stromech a v altáncích po známkách pohybu a porovnávala délku a tvar stínů s předměty, které je vrhaly.

„Jak jistě víte, vaše matka otevřela Hapes uprchlíkům,“ začal princ Isolder.

Tvář Tenel Ka se zachmuřila nad škrobeným a chladným tónem otcova hlasu. Vztahy mezi jejími rodiči byly už dlouho napjaté.

„Váleční vyhnanci potřebují nějaké útočiště,“ namítla.

„Ne že bych s tím nesouhlasil. Ale po tomto rozhodnutí královny matky je jisté, že nás čeká střetnutí s nájezdníky. Skoro celý poslední rok sháním a analyzuji všechny dostupné informace. Čím více porozumíme těmhle Yuuzhan Vongům, tím větší je naše naděje na přežití.“

Jedi už měla na jazyku, že ví o nájezdnících mnohem více, než by jí bylo milé.

„Vy jste mezi nimi po nějaký čas byla,“ pokračoval. „Řekněte mi, co jste se dozvěděla.“

V mysli Tenel Ka střídal jeden hrůzný zážitek druhý: vzpomínky na strašlivé dny zajetí na yuuzhanvongské světolodi, boj, který následoval, bolest nad tím, že tam musela zanechat mladíka, kterého milovala už odmalička. Co o tom měla otci povídat?

„Jsou naprosto oddáni své víře,“ řekla konečně.

Přikývl. „Četl jsem hlášení, které podala proradná kněžka Elan. Yuuzhan Vongové uctívají hlavně dva bohy: Yun-Harlu, bohyni-Intrikánku, a Yun-Yammku, Ničitele. Válčení a podvádění – to jsou hlavní záliby našich nepřátel.“

„Hovořili jsme se dvěma Yuuzhan Vongy přes jejich villipy,“ vyprávěla Tenel Ka. „Jeden z nich se zmínil o té Yun-Harle. Jaina pojmenovala ukradenou loď Intrikánka, když se pokoušela je rozhněvat a rozptýlit jejich pozornost. Byla úspěšná.“

„Z toho, co o Yuuzhan Vonzích vím, to považovali za rouhání,“ souhlasil Isolder.

Naklonila se dopředu a její šedé oči ho napjatě pozorovaly. „Jaký význam pro ně mají dvojčata?“

Isolder se zamyslel. „Soudě podle informací, které máme, je narození dvojčat u Yuuzhan Vongů velmi neobvyklé. Vzpomínám si na tři případy. Každý byl považován za předzvěst nějaké významné události. Pokaždé jedno z dvojčat zabilo to druhé a čekala ho pak velká budoucnost.“

Tenel Ka zamyšleně přikývla. „A co když některé z dvojčat zemře jiným způsobem?“

„Nevím. Zdá se, že se na to zbylé i nadále nahlíží jako na významnou osobnost. Proč se ptáte?“

„Jacen Solo je mrtvý,“ řekla stroze, „a Yuuzhan Vongové vědí, že má sestru-dvojče.“

Isolder na ni soucitně pohlédl. „Chápu.“

„Při vší úctě, myslím, že nechápete. Ano, obávám se o Jainino bezpečí, ale Yuuzhan Vongové jsou schopni daleko horších věcí než někoho zabít. Tahiri, přítelkyně Anakina Sola, byla zajata na Yavinu Čtyři a předána tvárcům. Zjizvili jí tělo a implantovali do mozku vzpomínky, pomocí kterých se ji snažili přetvořit na něco, co by se jim více podobalo.“

„Jaina v jejich moci není.“

„Ne, přímo ne. Jenže pokud ji Yuuzhan Vongové začnou považovat za ústřední postavu nějaké důležité události, mohou vytvořit situaci, která ji přinutí tuto roli hrát. Je to jeden ze způsobů přetváření.“

Isolder ji konejšivě poplácal po rameni. „Je to důvtipná mladá dáma se silnou vůlí.“

„To je pravda,“ souhlasila Tenel Ka, „ale cesta, kterou si zvolila, mě zneklidňuje. Tím, že otevřeně vyhlásila své spříznění s bohyní Intrikánkou, jim poslala výzvu, kterou nemohou odmítnout. A tím, že přijala tuto roli, se už začíná přizpůsobovat yuuzhanvongským očekáváním. Nechci domýšlet, jak by asi Jainina ’velká budoucnost‘ mohla vypadat podle toho, jak si ji nájezdníci představují, a toho, jak se ona teď chová.“

„Tolik se to liší od toho, co všichni musíme dělat? Nikdo se nerodí bez tíhy očekávání.“

Přerušila ho prudce zdviženou rukou. „Pokud mě tímto chcete dotlačit na hapeský trůn, radši ušetřete čas sobě i mně.“

Otec byl chvíli zticha. „Už jste se po svém návratu viděla s matkou?“

„Ovšem!!

„Pak jste se přesvědčila, jaká je situace: pokud nepřevezmete trůn vy, udělá to někdo jiný.“

Tenel Ka začala přecházet sem tam a snažila se vymyslet nějakou výmluvu. Avšak přízrak královny-matky Chelik byl příliš reálný. Ta žena byla neteří Ta’a Chume a legitimní následnicí. Rozhodně odsoudí útok své dcery na Isolderův život a nikdo na světě jí nedokáže, že v tom byla nějak zapletená. Tenel Ka o tom ovšem věděla, stejně jako její churavá matka.

Není divu, že Hapes odjakživa nedůvěřoval všem těm jediským schopnostem! Vládnoucí královny-matky přežívaly díky svým schopnostem předstírat a manipulovat ostatními. Nestály o nikoho, kdo uměl prohlédnout jejich nástrahy a odhalit jejich zvrácené povahy, byť je skrývaly za dvojitými rudými závoji a krásnými tvářemi.

Tenel Ka si o své rodině nedělala žádné iluze. Chelik ještě nebyla ta nejhorší z možných nástupkyň Ta’a Chume. Taková Alyssia, Chelikčina mladší sestra, byla ještě nevyzpytatelnější. Alyssia byla příliš mazaná na to, aby na Isoldera otevřeně zaútočila. To spíš lstivě zatáhla Chelikčinu dceru do aktivit jakoby v zájmu její matky. Dívka bude za tento zločin popravena a ztráta dědičky oslabí Chelikčino úsilí o získání trůnu.

Taková byla královská rodina, královský dvůr a vůbec celá hapanská společnost. Tenel Ka nemohla pochopit život založený na těchto hodnotách. Měla se jako Jaina změnit podle očekávání svých nepřátel?

„Mohla byste o této možnosti aspoň uvažovat?“ naléhal Isolder.

Tenel Ka si prohrábla své červenozlaté vlasy spletené jako obvykle do copů, jaké nosily dathomirské válečnice. „Nejsem vládkyně, jsem válečnice.“

„Kdo jiný by měl vládnout v době války? Vaše babička se vás jistě také snažila přesvědčit, abyste se dala na tuto cestu.“

„Vlastně jsem s ní ještě ani pořádně nemluvila,“ řekla. Její pozornosti neuniklo, že od jejich příchodu se Ta’a Chume více věnovala Jaině než své královské dědičce. Nežárlila na ni, spíš o ni měla velkou starost. Jaina nebyla hloupá, ale možná že nezjistila, co má stařena v úmyslu.

Napadla ji hrozná myšlenka. Možná že skutečné nebezpečí nehrozilo hapeskému trůnu od větví rodového stromu, ale od kořenů. Na Ni’Korish, královnu-matku před Ta’a Chume, se vzpomínalo kvůli její smrtelné nenávisti k Jediům. Možná si ale Ta’a Chume uvědomila možnosti, které spojenectví s Temnými Jedii skýtalo, a pokoušela se vmanévrovat Jainu na tuto cestu, aby tím sloužila jejím cílům. S vnučkou Dartha Vadera po boku by Ta’a Chume mohla snadno uniknou všem nástrahám a získat trůn zpět. Žena, která nařídila vraždu snoubenky svého nejstaršího syna a snad i jeho samotného, byla schopná čehokoli.

„Vypadáte ustaraně,“ všiml si princ. „Je s Ta’a Chume všechno v pořádku?“

„Je stejná jako vždycky.“

„Aha,“ pravil Isolder pomalu. „V tom případě je ke starostem více než dostatečný důvod.“

Tenel Ka zachmuřeně přikývla. Poprvé spolu otec s dcerou naprosto souhlasili.

Sál v královském paláci, v němž se konala recepce, zářil světly svící. Byl to rozkošný anachronismus, který hapanským diplomatům očividně nevadil. Na tomto světě byla vůbec spousta věcí, které Jaině připomínaly to, co jí matka vyprávěla o Alderaanu – tradice, formality, důraz na krásu, umění a kulturu. Bylo jí, jako by se přenesla do veselých a bezstarostných starých časů.

Sálem zněla tlumená hudba a hudebníci decentně ukrytí ve výklencích hráli na nástroje, které znala Jaina jenom z knih. Čerstvé květiny naplňovaly místnost opojnou vůní a číšníci se nenápadně pohybovali mezi hosty, odnášeli talíře a dolévali poháry.

Jaina byla z živých číšníků poněkud nesvá, ale v celém paláci se nenacházel ani jeden droid. Ani jídla neměla onu nevýraznou, stejnorodou chuť jako obvyklé syntetické pokrmy. Jelikož se jednalo o diplomatickou recepci, byl na ni jakožto syn imperiálního barona pozván i Jag Fel. Seděl naproti Jaině nastrojený v černé slavnostní uniformě. Možná by ji i mohl zaujmout… kdyby bývala měla lepší náladu, nemluvě o pohodlnějších šatech.

Zatahala za ozdobné šňůry, jež jí stahovaly pas, a vzhlédla k Jagu Felovi, který ji pozoroval. „V letecké kombinéze bych se cítila líp,“ postěžovala si.

„To jistě, ale i v tomhle vypadáte skvěle.“

To byla zdvořilá slova a očekávaná odpověď. Jaina už vyslechla stovky podobných komplimentů během diplomatických jednání. Ale po žádném z nich se jí jako teď nenahrnula krev do tváří – reakce, kterou, jak se zdálo, žádný jediský výcvik nedokázal potlačit.

Raději se odvrátila a sledovala první tanec. Princ Isolder vedl svou dceru spletí složitých kroků. Tenel Ka tančila, jako by bojovala – s mimořádným půvabem a dokonalým soustředěním.

„Rád bych věděl, co by se stalo muži, který by jí šlápl na nohu,“ přemítal Jag.

Jaina na něho překvapeně pohlédla a povšimla si nepatrného sarkastického zakřivení koutku úst. „Jejich hlavy jsou vystavené na stěně sálu s trofejemi,“ pravila s předstíranou vážností.

Jeho tvář se roztáhla do širokého úsměvu a Jaině div nevyskočilo srdce z hlubokého výstřihu. Opět se otočila k tanečnímu parketu, který se pomalu plnil dalšími tanečníky. Náhle kývla směrem k nim a řekla: „Teď jsou všichni zaujatí tancem. Snad bych se mohla vytratit a po nějakých těch trofejích se poohlédnout.“

Jag vstal a obřadně se uklonil. „Směl bych mít tu čest a také se zúčastnit úhybného manévru?“

S potlačovaným smíchem přijala nabídnutou ruku. Zamíchali se do kroužícího davu a razili si cestu ke dveřím.

Ruku v ruce vyšli do haly a čtverácky se usmívali jako nezbedné děti. Toto byla nová stránka zasmušilého mladého pilota, která Jainu přitahovala. Soudíc podle výrazu Jagovy tváře a zvědavosti, kterou cítila pomocí Síly, i pro něho byl tento hravý okamžik něčím dosud nepoznaným.

Jedny z táflovaných dveří se otevřely a ze sálu vyšla do haly štíhlá postava v červených šatech. „Jaino, doufala jsem, že budu mít možnost si s tebou pohovořit.“

Radostná chvíle byla pryč. Jag pozdravil bývalou královnu krátkou zdvořilou úklonou a omluvil se. Kývl Jaině a ztratil se v kroužícím davu. Ta’a Chume zamířila do malého salonku na opačné straně haly. Ani jedna z žen nepromluvila, dokud se neposadily.

„Bavíš se dobře?“ otázala se Ta’a Chume.

„Právě jsem se začínala bavit.“

V královniných očích se zablýsklo, ale ponechala Jainina slova bez komentáře. „Tanec měla zahájit Teneniel Djo, ale nedostavila se. Víš proč?“

Jaina zavrtěla hlavou.

„Zdraví jí to nedovolilo. Čekala druhé dítě a dědičku hapeského trůnu, nebo přinejmenším aspoň syna, který by si našel vhodnou nevěstu. Pak přišel útok na Fondor a zničení hapanské flotily. Teneniel Djo sice není Jedi, ale je, jak vy, myslím, říkáte, citlivá k Síle.“

„To je pravda,“ potvrdila Jaina.

„Ucítila zničení flotily a smrt našich pilotů. Šok z toho byl větší, než mohla unést. Dítě se narodilo předčasně a narodilo se mrtvé. Teneniel Djo se z toho zatím nezotavila.“

Pohrdání, které bylo slyšet v Ta’a Chumině hlase, dostalo Jainu do úzkých. „Pomocí Síly je možné cítit fyzickou bolest a zažívat silné emoce. Jedna z věcí, které se Jediové učí, je chránit se před jejím neustálým působením. Vnímavost Teneniel Djo je silnější než její schopnost obrany. To ale neznamená, že je slabá osobnost.“

„Tak či onak, mě nezajímá filozofie, ale vládnutí. Moje snacha není schopna zúčastnit se diplomatické recepce, natož vést celé Konsorcium do války. Isolder není hloupý, ani se nehodlá vyhýbat povinnostem. Nastal čas, aby se rozvedl s Teneniel Djo a našel si novou ženu, takovou, která bude schopna vládnout v době války.“

Jaina ostražitě sledovala starší ženu. „Nechápu, proč mi to říkáte.“

„Jsi jedna z těch, která se v těchto složitých situacích dokáže orientovat. Tvá matka byla vládkyně – něco jako královna – po mnoho let. Pověz mi, kdo má v tvé rodině hlavní slovo?“

„Ona umí najít kompromis lépe než většina ostatních lidí,“ řekla Jaina stručně. „Otec se s ní nehádá. Většinou.“

„Velmi pragmatický přístup,“ souhlasila Ta’a Chume. „Jak vidím, neztotožňuješ se s předsudky, které kolem manželství panují. Není to ani trochu takové, jak o tom píší básníci, spíš se jedná o pragmatické, vzájemně výhodné spojení, o něco, do čeho vstupujeme, když nám to přináší prospěch, a co opouštíme, když to pro nás přestane mít smysl.“

Jaina začínala chápat, kam Ta’a Chume míří. „Uvažujete o matce na místě Teneniel Djo a já v tom mám hrát roli prostředníka. Při vší úctě, Vaše Výsosti, tenhle nápad si můžete rovnou vyhodit z hlavy.“

Královnino obočí vylétlo vzhůru. „To jsi pokaždé tak upřímná?“

Jaina pokrčila rameny. „Šetří to čas. Kdo ví, jak dlouho bychom jinak chodily okolo téhle horké kaše?“

„Možná. Nu, mluvme tedy o příjemnějších věcech. Syn barona Fela se zdá být nadějný mládenec.“

„Je vynikající pilot.“

„Ty taky. Ale chceš-li být úspěšnou velitelkou, musíš vědět o mužích přinejmenším tolik, abys je dokázala správně ohodnotit.“ Kysele se pousmála. „Moc od nich nečekej.“

Jaina vstala. „Budu si to pamatovat.“

Královna ji sledovala, jak odchází, a pak její pohled přelétl k malovanému paravánu. „Tak co tomu říkáš?“

Do místnosti vešel mladík ve slavnostním oděvu. „Asi jsem něco přeslechl,“ poznamenal Trisdin. „Kdybych o tom nevěděl, myslel bych si, že nabádáte svou chráněnku, aby si začala s tím takzvaným šlechticem, který nemá vkus.“

Ta’a Chume vrhla na svého favorita vychytralý pohled. „Společenské způsoby plukovníka Fela jsou zcela v souladu s konvencemi života u dvora a jeho válečná reputace je bez poskvrnky. Je svědomitý, pohledný a navíc idealista – velmi mi připomíná prince Isoldera v jeho věku.“

Žena se usmála jako lovící kočka manka. „Jaina Solo má slabé povědomí o svém osobním kouzlu a půvabu. Musí je objevit, než se je naučí používat.“

„Ach tak!“ pravil pomalu. „Je nanejvýš nepravděpodobné, že by tak nezkušené děvče mohlo nějak zapůsobit na ženatého prince, navíc na muže, který se ucházel o její matku a který je otcem jedné z jejích přítelkyň.“

„Jaina nemá dost zkušeností pro mé úmysly, zatím. Možná že by nám v tom tenhle Jag Fel mohl pomoci.“ Ta’a Chume se chladně usmála na svého chráněnce. „Co se týče tvého příspěvku v této záležitosti, máš volné ruce.“

Trisdinovy modré oči se zúžily, když pochopil, jaké služby od něj tak nenucené a samozřejmě očekává. „Bude mi potěšením,“ souhlasil a v jeho hlase zazněl potměšilý tón.

Ta’a Chume na něj pohlédla s porozuměním, ale nijak pohoršené. „Snaž se ji okouzlit,“ poučovala ho. „Stůj při ní a soucitně jí naslouchej, až jejího hezkého mladého pilota potká nešťastný, leč nevyhnutelný konec.“

Odešla, zatímco Trisdin se za ní díval s vyvalenýma očima. Hodlal splnit vše, co po něm Ta’a Chume žádala – ostatně neměl příliš na výběr –, ale nemohl nepomyslet na to, jaký asi bude jeho vlastní „nevyhnutelný konec“.

A podle toho, jak znal Ta’a Chume, se Trisdina zmocnilo tušení, že dalším, kdo bude potřebovat útěchu, bude princ Isolder.

17

Jaina pootevřela jedny z dveří, které vedly do tanečního sálu, a nakoukla dovnitř. Očima přejela nablýskané shromáždění a hledala vysokou štíhlou postavu v prostém černém oděvu. Místnost byla jako převalující se moře zářivých barev a třpytících se šperků.

Necítila Jagovu přítomnost. Podobně jako někteří ostatní lidé, které znala – Wedge Antilles, Talon Karrde nebo otec –, Jagova osobnost dávala najevo svou přítomnost prostřednictvím energie, která se podstatně lišila od vyzařování Jediů, ale svým způsobem také velice silné.

A teď, když o tom uvažovala, objevila v obvyklém jediském chápání Síly další slabinu. Nedokázali s její pomocí působit na Yuuzhan Vongy či na lidi jako Han nebo Jag. Možná, že „světlá“ a „temná“ koneckonců nebyly žádné protiklady, ale prostě dvě stránky Síly, která se ukazovala být mnohem rozmanitější a složitější, než si kdokoli z nich dokázal představit. Zbystřila smysly ve snaze zachytit nějaké náznaky této širší perspektivy.

Náhle pocítila silnou přítomnost jiné osoby a její myšlenky se ztratily jako čepel vypnutého světelného meče. Prudce se otočila a stanula tváří v tvář Kypu Durronovi.

Dlouho se beze slov dívala mistru Jedi do očí, vyvedená z rovnováhy a lehce dezorientovaná působením jeho moci na své smysly. V okamžiku jeho příchodu byla zcela bez ochrany. Jaina měla pocit, jako by se probudila z hlubokého transu a zjistila, že hledí přímo do slunce.

Natáhl ruku za ni a přirazil dveře, takže se ocitli sami v chodbě.

Jaininy ochranné štíty bleskově naskočily a jednotlivosti jejich nečekaného setkání začaly nabývat obrysy.

Kyp měl oblečený obyčejný pískový jediský oděv a vlnité vlasy, které už tu a tam prokvétaly stříbrem, mu splývaly na ramena. Pečliví ovládaný hněv z něho tryskal v návalech a výraz v lesknoucích se zelených očích nenechával nikoho na pochybách, na koho tento hněv směřuje.

Jaina bojovně vystrčila bradu a nevědomky napodobila matčinu královskou pózu. „Kype, předpokládám, že jsi nechal za sebou desítky sluhů a stráží, kterým jsi zmátl mysl, takže teď dezorientované bloudí po paláci. To je tvůj styl, že? Nemluvě o tom, že je to jediný způsob jak vysvětlit tvoji přítomnost zde.“

„Dostat se odsud bude snazší. A ty půjdeš se mnou.“

„To sotva,“ řekla chladně.

„Rozmysli si to. Přišel jsem, abych tě odvedl na bratrův pohřeb.“

To bylo poslední, co Jaina očekávala. Kypovo strohé sdělení jí strhlo závoj ze srdce a její smysly na okamžik naplnily zděšení, vztek a bolest nad Anakinovou smrtí.

Jaina rychle zahnala tyto pocity a nahradila je hněvem, který si v ničem nezadal s Kypovým. Dala si ruce v bok a zahleděla se na něho tak upřeně, že odvrátil pohled. „Ty mě chceš ’odvést‘? Ty a který sithský pán?“

Namířil na ni prst gestem, které jí silně připomnělo otce v návalu rodičovského hněvu. „Nedělej potíže, Jaino.“

„Řekni mi jediný dobrý důvod.“

Pátravě na ni pohlédl a výraz v jeho očích zahnal veškeré vzpomínky na otce. „V těchhle šatech nemůžeš směrovat Sílu. Není v nich dost místa, kudy by se protlačila ven.“

Jaině se nahrnula krev do tváří, ale nenapadla ji žádná ostrá odpověď. Co bylo horší, musela připustit, že jeho slova jsou pravdivá. Světelný meč nechala ve své komnatě – rudé šaty, které jí pevně obepínaly tělo, nebyly k jeho nošení uzpůsobené.

Jainu napadla znepokojivá myšlenka: kdyby teď měla světelný meč u sebe, použila by ho. Kyp zvedl jedno obočí, když pocítil její nevyslovenou výzvu.

Jaina se pohybovala na neznámém území a vůbec si nebyla sama sebou jistá. Jedna věc však byla nad slunce jasná – teď, když jí Kyp tak znenadání připomněl pohřeb, těžko se mu mohla vyhnout.

„Půjdu se převléknout,“ řekla chladně.

Kyp setřásl z ramene kožený řemen a hodil jí plátěný batoh. Kývl hlavou k salonku, kde před chvílí Jaina mluvila s Ta’a Chume. „Tamhle.“ Se skřípěním zubů a sršícíma očima napochodovala Jaina do místnosti. Dveře se za ní zavřely, a když se prudce otočila, spatřila u nich stát Kypa se založenýma rukama. „To nemyslíš vážně,“ řekla mu.

Kývl směrem k malovanému paravánu. Jaina za něj s tichým zaklením zašla a postavila ohradu mezi sebe a mistra Jedi. V batohu byl pár nízkých měkkých bot, které, jak poznala, patřily matce, jediský oděv, stejný, jaký měl na sobě Kyp, a světelný meč. Jaina ho zapnula a spatřila čepel známé modrofialové barvy.

„Tys byl v mém pokoji.“

„To není těžký zločin,“ odtušil. „Vypni ten světelný meč, než tě přemůže pokušení vzít spravedlnost do vlastních rukou.“

Vypnula palcem zbraň a věnovala se složitému rozepínání vypůjčených šatů. Konečně si je svlékla a přehodila na druhou stranu paravánu. Volný jediský oděv pro ni znamenal úlevu – tedy, znamenal by, kdyby si ho oblékala za jiných okolností.

Nakonec vyšla ven, zachmuřená, ale rozhodná. „Ať to máme za sebou.“

Kyp vyšel postranními dveřmi a minul velký počet stráží a číšníků, kteří vypadali naprosto zmateně, přesně jak Jaina předpokládala.

Jainin hněv pominul stejně rychle, jako se jí zmocnil. Nemohla dost dobře odsuzovat samotářského Jediho za to, že udělal totéž, co by udělal každý jiný Jedi bez řečí a výčitek. Strýček Luke používal ovládnutí mysli cizích lidí zcela běžně, když jim pomáhal řešit jejich každodenní záležitosti, stejně jako jeho první mistr Obi-Wan Kenobi. Zdálo se, že nikdo si nekladl otázku, je-li pro Jedie správné používat Sílu k přemožení jiné mysli. V tomto ohledu se Kyp nijak nelišil od konzervativnějších Jediů. Jenom byl v této konkrétní činnosti mimořádně dobrý.

Přešli nádvořím k hospodářským budovám, kde byly zaparkovány různé královské dopravní prostředky. Kyp se usadil v landspídru. Jeho dlouhé prsty zručně přeběhly po ovladačích a vozidlo zavrčelo a ožilo.

Jaina se posadila za něj. Landspídr se nadzvedl a tiše klouzal ulicemi. Nechali královské město za sebou, minuli doky a vydali se kolem rozlehlého uprchlického tábora. Kyp zamířil do hustého stínu obecního lesa a řídil landspídr po úzkých cestičkách, které se klikatily vzhůru do pozvolného svahu.

Rychle stoupali na vrchol hory, stromy začaly řídnout a vystřídalo je křoví. Nad obzorem se objevily oba měsíce a vrhaly své bledé světlo na podivné skalnaté útvary, které vroubily vrchol hory. Tam, s vážnými tvářemi jasně ozářenými stovkou pochodní, se už shromáždila její rodina a přátelé.

Kyp zastavil landspídr v uctivé vzdálenosti. Jaina se rychle vyškrábala z landspídru a kráčela ke skupince. Už to, že přijela s Kypem, bylo špatné, tím hůře, že byla stejně oblečená. Ani za nic nehodlala hrát roli svědomité učednice a kráčet uctivě po jeho boku.

Jainin pohled přejel shromáždění, začal u rodičů a pak klouzal po překvapivě početné skupině. Byli tam všichni, kteří přežili výpravu na Myrkr. Tenel Ka stála stranou, stále ještě v bohaté toaletě, kterou měla na sobě dříve večer. Vedle ní stál Jag Fel a Jaina si všimla ještě několika dalších, jejichž slavnostní oděvy ostře kontrastovaly se smutečním oblečením ostatních. Jejich přítomnost poněkud zmírnila Jaininy rozpaky nad jejím neobvyklým příjezdem – Kyp zjevně dal vědět i některým dalším hostům v paláci.

Potom její pohled bezděčně padl doprostřed shromáždění a zahnal všechny další úvahy.

Anakin byl přinesen sem a uložen na vysoký plochý balvan. Obklopoval ho kruh zářících pochodní, které ho oddělovaly od těch, kdo ho přišli vyprovodit na poslední cestu.

Stíny se rozpohybovaly a do osvětleného kruhu vstoupila Tahiri. „Anakin mi zachránil život,“ řekla prostě. „Yuuzhan Vongové zavřeli mé tělo do klece a pokusili se udělat totéž s mou myslí. Anakin přišel na Yavin Čtyři, sám, a vysvobodil mě.“

Umlkla a rozhlédla se po světle pochodní. Na její zjizvené tváři se objevil výraz dojetí, jako by touha ještě jednou následovat Anakina byla příliš silná na to, aby ji mohla ovládnout. Leia vystoupila a položila ruku dívce na rameno. Jaina neviděla matce dobře do tváře, ale zdálo se, že její výraz přiměl Tahiri ustoupit. Dívčina ramena se zvedla a klesla, jak zhluboka vzdychla a uvolnila své místo dalšímu.

„Anakin Solo mi zachránil život,“ opakoval tichý, nejistý hlas. Na světlo vystoupil mladý chlapec z řad uprchlíků a Jaině se rozechvělo srdce.

Byl takřka přesným obrazem bratra v jeho věku – světle hnědé rozcuchané vlasy, ledově chladné modré oči, dokonce i dolíček uprostřed brady.

„Nikdy jsem se s Anakinem nesetkal,“ vyprávěl chlapec. „Prý jsem mu podobný. Nevím, proč ta paní na Coruscantu chtěla, abych takhle vypadal. Slibovala, že má matka a sestry budou v bezpečí, když jim dovolím, aby mi změnili obličej. Nevím proč,“ opakoval. „Vím jen, že to, že jsem vypadal jako Anakin, mě zachránilo. Možná to zachránilo i moji rodinu.“

„Viqi Shesh,“ zabručel Kyp a vyslovil jméno nevyzpytatelné senátorky, které Jaina už nějakou dobu nedůvěřovala. „Han mi o tom řekl.“

Jaina v duchu přidala další jméno do seznamu zatím nevyřízených účtů. Vyvalila oči, když na světlo vystoupil otec.

„Anakin mi zachránil život,“ řekl tiše. „Mně a lidem na plně obsazený lodi, kterou bych byl nechal spálit na škvarek. Udělal na Sernpidalu těžký rozhodnutí a bylo to správný rozhodnutí. Doufám, že o tom ví.“

Jaině poklesla čelist, když do světla vykročil Kyp Durron. „Znal jsem Anakina hlavně z vyprávění, ale domnívám se, že jednoho dne budu smět stanout před patřičným shromážděním a říct mu, jak změnil – dokonce zachránil – můj život. Skutky hrdinů jsou jako vlny, které se šíří prostřednictvím Síly. Anakin žije dál, ovlivňuje a vede ty, kdo měli to štěstí a slyšeli jeho jméno. Většina z nás, co jsme tady, používá Sílu – tento mladík byl jejím ztělesněním.“

Vystupovali další a další, ale Jaina už nevnímala jejich slova. Vždy věděla, že Anakin byl jiný, zvláštní. Přišlo jí divné, že zrovna Kyp Durron dokázal naleznout slova, na která ona nemohla přijít.

Konečně hlasy umlkly a světlo pochodní se ztlumilo. Měsíce dospěly k zenitu, přiblížily se k sobě a společně začaly klesat po svých drahách k zubatému zalesněnému obzoru. Luke zdvihl jednu pochodeň a vykročil vpřed.

Nadešla chvíle, které se Jaina děsila nejvíce. Anakin byl mrtev a chápala, že to, co z něj zůstalo, nebylo ničím jiným než prázdnou schránkou. Ona však bojovala s nasazením všech prostředků, aby získala od Yuuzhan Vongů jeho tělo, a k čemu to všechno bylo? Aby tu teď stála a dívala se, jak se mění v popel? To nebylo správné. Nic kolem Anakinovy smrti nebylo správné.

Luke Skywalker přistoupil ke kamennému katafalku a přiblížil k němu pochodeň. Oheň vzplanul a Anakinovo tělo pohltila zlatá záře.

Oheň se rozsypal do tisíců tančících jisker. Zvolna stoupaly k nebi a třpytily se v temnotě jako nově zrozené hvězdy. Pomalu mizely do noci a Jaině se zdálo, že hvězdy září o něco jasněji.

Oči se jí zalily slzami, když hleděla na prázdný katafalk. Záblesk pochopení se mihl v nejhlubších koutech její mysli – snad náhlé pochopení toho, že Anakin věděl, co se může stát, a počítal s tím. Jaina zamrkala, aby zahnala slzy, a srazila štíty kolem svých citů.

Spatřila, jak k nim přichází Zekk. Jaina strnula. Kdyby se ji teď někdo pokusil obejmout, pukla by jako rozpálené sklo.

Kyp udělal několik kroků dopředu a šikovně se postavil mladému Jedimu do cesty. Zekk přenesl pohled z ní na mistra Jedi a zachmuřeně stáhl tmavé obočí.

„Zítra ráno se s mistrem Skywalkerem vracíme na Eclipse.“

Založila si ruce a chápavě přikývla. „Takže tohle je rozloučení.“

„Nejdeš s námi?“

„Teď ještě ne.“

Stál nerozhodně před ní, jako by čekal na nějaká slova vysvětlení. Jaina dostala nápad a okamžitě ho použila. „Kyp mi nabídl, abych se stala jeho učednicí.“ Roztáhla ruce, aby si mohl prohlédnout její vypůjčený oděv. „Uvažuju o tom, že se s ním možná vydám na zkušební let.“

Zekk si ji chvilku mlčky prohlížel. „V tom případě máš pravdu – tohle je rozloučení.“

Prudce se otočil a odešel.

Jaina spustila ruce podél boků a podařilo se jí trpce se usmát. „Tedy, to bylo surové.“

„Zvykej si na to,“ utěšoval ji Kyp. „Jakmile jednou vyslovíš nějakou výmluvu – což trvá asi tak patnáct nanovteřin – zjistíš, že Jediové-odpadlíci žijí ve světě teplotních extrémů. Všechno je buď moc horké, nebo moc studené.“

Nevěřícné pohledy, které na ni mířily, ji vzpamatovaly. „Výmluvy? Jak si můžeš být jistý, že jsem nemluvila vážně?“

„Ne, jistěže si nejsem jistý,“ bránil se, „ale v tom případě si nejsi jistá ani ty. Až si to rozmyslíš, dej mi vědět. Zatím hodně štěstí s tvými přáteli,“ pravil a kývl směrem k několika mladým Jediům, kteří k nim kráčeli a tvářili se rozhořčeně. „Až to s tebou vyřídí, můžeš si vzít ten landspídr. Nevracím se do města.“

Načež i on zmizel ve tmě a nechal Jainu samotnou čelit nadcházející spoušti.

Ráno zahájila Tenel Ka nový den dvacetikilometrovým výběhem, po němž následovalo hodinové cvičení se zbraněmi pod přísným dohledem otcova učitele šermu. Stařec pozorně sledoval její cviky.

Nakonec spokojeně přikývl. „Meč a oštěp jsou dobré jako vždy. Nohy jsou lepší. Budete se muset pokud možno vyhýbat soubojům s kopím nebo holí.“

Tenel Ka přijala jeho rady krátkým přikývnutím, i když si byla vědoma, že jejich praktický dopad je omezený. V mnoha ohledech byl Hapes zaostalou společností. Tělesná cvičení, kterým se naučila pod vedením starých mistrů, ji udržovala v dobré kondici, ale byla prakticky nepoužitelná v soubojích, jež ji čekaly.

Stále v lehkém koženém oděvu ušitém z dathomirské ještěří kůže se Tenel Ka jako každé ráno vydala do matčina pokoje. Zdálo se, že Teneniel Djo bývá potěšena touto připomínkou domova.

Když vcházela do matčiny komnaty, pocítila Tenel Ka mrazení v zádech. Nikdy nevěděla, co tam najde.

Jako obvykle zastihla matku, jak sedí u okna a dívá se na zahradu. Husté rudohnědé vlasy jí vybledly do mdlého neurčitého odstínu a byla velice pohublá. Její vzezření nepříjemně připomínalo hladového ptáčka v zimě, příliš omámeného chladem a větrem, než aby mohl uletět. Když ale Tenel Ka vstoupila, vzhlédla a její hnědé oči se při pohledu na oděv z ještěří kůže toužebně zaleskly.

„Kdysi býval jasně zelený,“ poznamenala. „Teď už je obnošený a vytahaný. Kdy jste si nechala naposledy zhotovit kožený oděv? Před rokem, skoro před dvěma,“ zamyšleně si odpověděla na svou otázku. „Nejméně tak dlouho už drží Yuuzhan Vongové Dathomir.“

Tenel Ka si přitáhla židli k matce. Ten den vypadala nezvykle svěže a bystrýma očima pátravě hleděla na dceru.

„Máte starosti. Yuuzhan Vongové?“

„V těchto dnech se neděje nic, co by nějak nesouviselo s nájezdníky.“

„Přijdou, to je jisté,“ pravila Teneniel Djo věcně. „Musíte se připravit.“

Potlačila vzdech. „Matko –“

Královna se natáhla a pohladila ji po koleni, aby předešla dobře známým protestům. „Vím, co máš na srdci. Nikdy jsi nechtěla vládnout a já bych tě do toho nikdy nenutila. Vzala jsem si muže, ne korunu. Brzy nebudu mít ani jedno. Isolder si najde moji následovnici.“

„Jsi každým dnem silnější,“ odporovala Tenel Ka.

Královna se slabě usmála. „Nepředpokládám, že brzy umřu. Ale vládnout také nemohu.“

Otočila se k oknu a ukázala přes větve tzimerových ořešáků. „Tam, v té mlze. Tam se ve skrytých loděnicích staví nová flotila místo té, která byla zničena u Fondoru.“

Tenel Ka hleděla na matku a nevěděla, co má odpovědět. Královna si stáhla z prstu prsten s velkým smaragdem a podala ho dceři. „To není drahokam, ale holokostka. Obsahuje důležité informace. Vezmi ji do úschovy a postarej se, aby ji má nástupkyně dostala, až bude potřeba.“

Tenel Ka zaváhala a pak si prsten navlékla na prst. „Málokdy nosím takové věci. Asi bych měla začít, aby tenhle nebyl tak nápadný.“

Vybledlé obočí Teneniel Djo se zvedlo a povzbudivě se usmála. „Dobrý nápad.“

Její úsměv zmizel a zdálo se, že spolu s ním vyprchala i její energie. Lesk v jejích očích pohasl a náhle vypadala menší, starší a nesmírně unavená.

Tenel Ka políbila matku na tvář a vyšla z komnaty. Čekal ji ještě jeden nepříjemný rozhovor.

Vydala se na leteckou základnu královské rodiny, do velké stavby nedaleko paláce. Yuuzhanvongská loď byla dopravena do města v obavách ze sabotáže a byla obklopená početnou ostrahou.

Více mužů než obvykle, všimla si Tenel Ka. Někteří z nich měli na sobě typické červené uniformy palácové stráže. Postavili se do pozoru, když procházela kolem nich, a vzdali jí čest způsobem vyhrazeným pro členy královské rodiny.

„Sem nahoru,“ ozval se velitelský hlas.

Tenel Ka pohlédla vzhůru na můstek, který obklopoval velkou halu. Nahoře stáli spolu její babička a otec. Ne úplně spolu, poopravila původní dojem. Vzdálenost mezi nimi a držení otcových ramen svědčily o tom, že mezi nimi zase došlo k nějakému sporu.

Dopoledne zjevně vypadalo ne na jeden, ale na dva nepříjemné rozhovory. Tenel Ka vyběhla po schůdcích nahoru a už nemyslela na to, aby to měla rychle za sebou a mohla se věnovat Jaině.

Kývnutím pozdravila otce a políbila tvář, kterou jí nastavila Ta’a Chume. „Už jste dnes mluvili s Jainou?“

Bývalá královna se zakabonila a kývla směrem k nepřátelské lodi.

Než stačila promluvit, vzduch prořízlo podrážděné zavytí Wookieeho. Stráže dole se rozestoupily, aby Lowbacca mohl projít. Spolu s Tenel Ka byl jediný příslušník jediské úderné jednotky, který se rozhodl zůstat na Hapesu, a spolu s Jainou jediný civilista, který měl přístup na tuto přísně střeženou základnu.

Tenel Ka sledovala Lowbaccu s velkým znepokojením. Wookieeho přátelství s Jainou spolu se vznětlivou povahou a oddaností typickými pro jeho druh namalovaly jeho vnímání širokými jednoduchými tahy. Zdálo se, že si neuvědomoval změny, které se děly s jeho přítelkyní, a že byl srozuměn se vším, co Jainu napadlo.

Wookiee namáhavě kráčel k fregatě a v náručí nesl velkou bednu s kamením. S těžkým žuchnutím ji položil na zem a začal kameny vkládat po jednom do otvoru, který se objevil v trupu lodi. Nakonec se sehnul a zvedl prázdnou bednu. Loď vyplivla světle šedý oblázek, který Lowbaccu zasáhl přímo do zadku. Wookiee nadskočil, prudce se otočil k lodi a se vzteklým zavytím jí zahrozil pěstí.

V poklopu se objevila Jainina hlava. Tvář měla umazanou a její polodlouhé hnědé vlasy vypadaly, jako by si je česala ve větrném tunelu.

„Hej, to jsem nebyla já! Copak můžu za to, že je ten krám vybíravý v jídle?“

Tato poznámka způsobila, že Tenel Ka smutně vzdychla. Tolik to připomínalo Jainu, jaká byla ještě před dvěma roky. „Vypadáte ustaraně,“ všiml si Isolder.

„Spíš je mi smutno,“ připustila. „Ráda se dívám na Jainu, když se hrabe v lodi, dokonce i v takovéhle.“

„To mě mrzí, že si to myslíte,“ řekla exkrálovna jedovatě. „Má se starat o jiné věci. Tahle mladá dáma je rozený vůdce. Měla by dělat to, k čemu je předurčená, a ne si hrát na mechanika!“

„Snad dělá přesně to. Když porozumíme nepřátelským lodím, může nám to dát obrovskou výhodu,“ pravil Isolder. „Je obdivuhodné, jak cílevědomě se pokouší vyřešit záhadu, kterou pro nás stále znamenají.“

Tenel Ka zavrtěla hlavou. „Ona neřeší záhadu. Ona ji vytváří.“

Ta’a Chume se zablýsklo v očích. „Zajímavý názor. Mohla byste ho rozvést?“

Jedi pokrčila rameny. „V tuto chvíli je to jenom pocit. Je mimořádně obtížné číst v Jaině pomocí Síly.“

Starší žena souhlasně přikývla. „Schopnost skrýt myšlenky a obrnit se vůči citům je k ničemu, jak nám názorně a bolestně dokazuje onemocnění vaší matky. Ale vaši pozornost jistě vzbudilo něco jiného, nějaká zcela konkrétní událost.“

Tenel Ka chladně pohlédla na babičku v reakci na poznámku o matce, ale nakonec potlačila hněv. „Jaině s Lowbaccou se podařilo zablokovat sledovací mechanismus fregaty. Tehdy nám to pomohlo uniknout. Domnívám se, že hledá další způsob, jak toho využít.“

Isolder přikývl. „Taková znalost by pro nás mohla být mimořádně cenná.“

„To je pravda. Jenže vzhledem k tomu, kdo Jaina je – Jedi a dvojče Jacena Sola –, si nemůže dovolit žádnou nerozvážnost a neměla by zbytečně riskovat. Něco chystá a já nedokážu sledovat, kudy se její myšlenky ubírají.“

„Možná bych měl promluvit s jejími rodiči,“ řekl princ zamyšleně.

„A co vás vede k domněnce, že budou mít na svou dceru větší vliv než vy na Tenel Ka?“ vyštěkla Ta’a Chume a vrhla na dívku zuřivý pohled. „Když už se do toho musíte plést, promluvte si přímo s Jainou. Třeba bude dost chytrá na to, aby si nechala poradit.“

Princ stáhl rty nad takovým odsudkem. Než mohl odpovědět, jejich pozornost upoutaly lehké kroky na schůdcích na můstek.

Nahoru vystoupal Jag Fel. Zarazil se, když spatřil hapanská veličenstva, a hluboce se uklonil. „Prosím za prominutí. Hledám Tenel Ka. Kapitán stráží mě poslal sem.“

Ta’a Chume si všimla jeho černé letecké kombinézy a přilby, kterou držel pod paží. Pohlédla na vnučku. „Tuším, že jste se domluvili na společném odletu. Hapes vám málokdy stál za to, abyste ho poctila svou přítomností na více než pár dnů.“

„Doufal jsem, Vaše Veličenstvo, že by mi Tenel Ka mohla pomoct najít Jainu. Sháním letce pro průzkum tohoto sektoru.“

Ta’a Chume ukázala na fregatu. Z otevřeného plavidla se ozýval hýkavý wookieeský smích doprovázený ženským hlasem vyšperkovaným proudem peprných nadávek.

„Je dobře, že máte bojové zkušenosti,“ řekla suše. Zvedla velitelsky ruku, aby upoutala pozornost nejbližšího strážného, a ukázala nejprve na Jaga a potom na yuuzhanvongskou loď. Jagova ruka vylétla ke skráni a předpisově jí zasalutoval.

„Hodně štěstí,“ řekla Jagovi Ta’a Chume a propustila ho lehkým pokynutím. Mladý pilot se znovu uklonil a okamžitě odešel, jak se slušelo. Ovšem dolů do haly seskakoval ze schůdků s mrštností, která měla málo společného s protokolem.

Bývalá královna sledovala jeho rychlý odchod s pobaveným úsměvem. „Nemá naději získat Jainu pro tohle, ani pro nic jiného,“ prohlásila. „Dejte na mě, každý zájem nakonec vyprchá. Jaina nebude ztrácet čas s obyčejným pilotem.“

„Její matka nesmýšlí jako vy,“ poznamenal Isolder. Ta’a Chume se otočila k synovi s blahosklonným úsměvem. „Jaina není jako její matka, ačkoli mě neudivuje, že vy nerozeznáte jednu hezkou tvářičku od druhé.“

Ohromeně zamrkal, když pochopil smysl jejích slov. „Takhle jsem o ní nikdy neuvažoval!“

„Taky dobře,“ řekla královna kousavě. „Já bych neronila slzy, kdybyste se rozhodl najít si jinou královnu, naopak, byla bych radši, kdybyste se poohlédl někde jinde. Vychování, výcvik a temperament Jainy Solo by se nám hodily, ale je to mladá žena a potřebovala by správné vedení. Pokud nemáte v úmyslu vládnout Hapesu sám, bylo by dobře, kdybyste si našel dospělejší choť.“

Isolder odvrátil zrak. „Žádný muž nemůže vládnout Hapesu,“ řekl dutým hlasem.

„Jsem téhož názoru! Potíž je v tom, že někdo mu vládnout musí.“ Zvedla obočí. „Třeba nadešel čas, abych znovu usedla na trůn.“

„Nikdy,“ pravil princ. „To nedovolím.“

„To vy nemůžete ovlivnit!“ odsekla. „Jestliže nebude vládnout vaše dcera, musí vládnout vaše žena. Pokud toho Teneniel Djo není schopná, najděte si ženu, která to dokáže. Protože jestli to neuděláte, někdo z mé rodiny prázdný trůn obsadí a není nejmenších pochyb, že nás tři přitom zavraždí! Vybírejte a konejte rychle, nebo přijdete o možnost to změnit!“

Otočila se na patě a rozzlobená odešla. Isolder se za ní chvíli díval, pak se otočil a odešel opačným směrem.

Tenel Ka náhle prohlédla. Upřeně zírala na nepřátelskou loď a odhodlanou mladou ženu, která se právě stala oporou dalšího pilota.

Teď už chápala, proč ji Ta’a Chume nenutila převzít hapeský trůn. Našla si jinou dívku, která vyhovovala jejím úmyslům ještě lépe.

Stráže se rozestoupily a vpustily Jaga do lodě. Vystoupal do ní po můstku, obyčejné nakloněné rovině podobné jako u většiny lodí třídy fregat. Tím však veškerá podobnost končila. Nepřátelská loď připomínala spíše asteroid než jakoukoli jinou loď, kterou kdy viděl. Váhavě se dotkl rukou trupu. Jeho povrch byl drsný a nepravidelný jako korálové útesy v oceánech Rhigaru 3, modrého měsíce s takřka tropickým podnebím, který obíhal kolem výcvikové akademie syndika MituYraw’nuruoda.

Jag si nedovedl představit, jak mohli Yuuzhan Vongové přimět kolonii drobounkých tvorečků, aby vytvořili plavidlo schopné letů do vesmíru. Tyto lodě prý byly živé, prakticky schopné vnímání. Opatrně na trup zaklepal.

Reakce byla okamžitá a prudká. Náhle se před ním zjevila Jaina Solo a její hezká tvář byla potemnělá studem a vztekem. Když ho uviděla, zastavila se před ním v otevřeném průchodu s rukama v bok.

Jag na ni chvíli mlčky civěl. Byla takřka celá zmazaná světle zeleným gelem a několik chomáčů vlasů jí trčelo vzhůru jako blyštivé hřebíky.

„Přišel jsem nevhod,“ řekl konečně.

„Jak se to vezme,“ odsekla. „Jestli si chcete dát sprchu, máte štěstí. Na téhle lodi jedna je a právě jsem zjistila, jak se pouští.“

„Aha,“ řekl účastně.

Její hnědé oči si ho zkoumavě prohlížely. „Ale vy asi nepotřebujete, aby vás někdo ještě trochu poplival a naleštil. A když říkám poplival‘, ani si neumíte představit, jak doslova to myslím.“

Dlouho spící pocit se probudil, natolik vzdálený, že mu chvíli trvalo, než si vzpomněl, jak se mu říká. Chissové se zpravidla nikdy nenechávali unést hněvem a Jag se naučil tomu své chování přizpůsobovat. „A co tedy potřebuji?“

Jeho chladný tón měl na děvče paradoxní účinek. Jaině se rozsvítily oči. „Ještě se ptejte. Motáte se mi tady a vytrhujete mě z práce.“

„Přišel jsem vám nabídnout loď a místo v eskadře Vanguard.“

„Děkuju,“ řekla odměřeně, „ale já loď mám. Potřebuje jenom trochu seřídit.“

Změřil ji pohledem. Její neupravený zjev ho pobavil a jeho hněv ustoupil. „A jak to jde?“ otázal se zdvořile. Zvedla bradu. „Skvěle. Žádné problémy.“

Hněvivý pohled hnědých očí ho vyzýval, aby jí začal odporovat. Jag si přál, aby mohl zůstat a udělat to. Představa souboje s Jainou Solo byla překvapivě svůdná. Nicméně, jeho eskadra čekala.

„Možná bych vás měl nechat pracovat.“

„Správně. Dobře. Udělejte to.“

V jejím pohledu se zračilo stejně silné přání, aby odešel, jako byla Jagova touha zůstat. To ho zabolelo. Krátce se uklonil na rozloučenou a odešel ráznými kroky, aniž se ohlédl.

Jediná věc zabránila Jaině, aby si nenahrábla plnou hrst slizu, kterým byla pokrytá, a nehodila ji po vzdalujícím se pilotovi: její důstojnost toho dne už utrpěla dost.

Pokrčila rameny a vrátila se do lodě. Lowbacca stál těsně za dveřmi a na tváři zarostlé ryšavými chlupy mu zářil široký úsměv.

„Nevím, co je na tom k smíchu,“ osopila se na něj.

Měl v sobě tolik drzosti, že se zachechtal.

Z náhlého popudu se natáhla vzhůru a oběma rukama popadla Wookieeho za dlouhé chlupy na hlavě. Přitáhla si jeho hlavu dolů k sobě, políbila ho na čelo a přitiskla se k němu v krátkém pevném objetí. Když od něj odstoupila, byla podstatně čistší než před malou chvilkou.

Lowbacca, celý popletený, na ni nechápavě zíral. Z brady mu skanul velký chomáč gelu a s hlasitým plesknutím dopadl na durabetonovou podlahu. Podíval se na svůj kožich hustě pokrytý slizem a zuřivě zaštěkal.

„Teď teprve je to k smíchu,“ sdělila mu Jaina.

Planeta známá pod názvem Hapes se dvakrát otočila kolem své osy od doby, kdy se z temného prostoru vynořila Harrarova kněžská loď. Po celý čas knězův válečník a posádka pracovali bez oddechu, aby vysledovali uloupenou loď.

Když nakonec přišel Khalee Lah do knězových komnat, Harrar zcela správně tušil, že přišel přiznat porážku.

„Ztratili jsme průzkumnou loď,“ uzavřel válečník, „a několik zrádných otroků.“

„Překvapuje mě, že se ti hapanští nevěřící stále úspěšně brání,“ řekl Harrar zamyšleně. „Utrpěli těžké ztráty u Fondoru, a přesto stále bojují a bojují dobře. Naším hlavním úkolem je získat zpět Jainu Solo, ale vypadá to, že tato Hapeská hvězdokupa nám poskytne další cenné oběti.“

„To není moc pravděpodobné,“ pravil válečník odmítavě. „Ti, kdo bojují, jsou uprchlíci z Coruscantu. Od nich bychom mohli získat nějaké dary bohům, ale ne od těch hapanských zbabělců.“

„Dostali jsme hlášení, že několik lodí bylo zničeno druhem známým jako Chissové. Je to národ, který žije odloučeně na hranicích této galaxie.“

„V této galaxii je bezpočet ras,“ řekl Khalee Lah. „Chisských lodí je příliš málo na to, aby pro nás představovaly vážnější hrozbu.“

Knězem proběhl nával hněvu. Hrdost byla pěkná věc, ale moudry vůdce nikdy nezapomíná na možnost nezdaru. Ne poprvé ho napadlo, jestli přítomnost Khaleeho Laha na palubě jeho kněžské lodi neznamená spíše pokání než poctu. „Že by se jednalo o průzkumníky?“ nadhodil.

Válečník se zamyslel. „To je možné.“

„Když jich malá hrstka bojuje tak dobře, co teprve, kdyby nás napadli všemi silami? Bylo by dobré dozvědět se víc o tom, co jsou tito Chissové zač a proč sem přiletěli.“

Khalee Lah se zamračil. „Naším hlavním úkolem je znovu získat dvojčata Solova. Osud válečného pána je v našich rukou.“

„A my ten úkol splníme,“ řekl Harrar a musel se hodně přemáhat, aby zůstal klidný. „Osud válečného pána závisí také na tom, kolik informací užitečných Yuuzhan Vongům dokážou kněží Yun-Harly získat. Přiměj svoje bojovníky, aby vynaložili všechny síly a zajali jednoho z těch Chissů.“

Khalee Lah se stále tvářil pochybovačně, proto kněz dodal: „Jediská dvojčata budou brzy v našich rukou. Čekají tě nové výzvy, nová sláva. Pokud se ukáže, že ti Chissové jsou zdatní nepřátelé, kdo jiný by mohl vést útok na jejich domovské světy lépe než Khalee Lah?“

„V tom se shodneme.“ Válečník se usmál a vypadalo to, jako kdyby se roztřepené okraje jeho zjizvených rtů proměnily v krátké úzké tesáky.

Harrar postřehl v očích Khaleeho Laha zrození nové touhy a byl spokojen. Pokud mladý válečník viděl v každém nevěřícím příležitost k získání slávy a povýšení, bylo méně pravděpodobné, že je odbude coby „bezcenné protivníky“. Už jednou se této chyby dopustili u Jainy Solo. Harrar tušil, že by mohla být dost chytrá na to, aby toho dokázala využít.

Snad, uvažoval, byla tahle samozvaná intrikánka přesně tím, co o sobě tvrdila – bytostí dostatečně chytrou a silnou na to, aby se mohla rovnat Yun-Harle. To pomyšlení ho současně děsilo i přitahovalo.

„Vypadáte ustaraně, Eminence,“ všiml si Khalee Lah.

„Zamyšleně,“ opravil ho Harrar. Slabě se pousmál, aby ukryl své kacířské nápady pod maskou cynického pobavení. „Válka je často plná ironie. Rád bych věděl, co by si asi pomyslel velitel těchto nevěřících z daleka, kdyby věděl, že každý jeho útok neznamená pro Yuuzhan Vongy zastrašení, ale výzvu!“

18

Druhého dne brzy ráno se princ Isolder vypravil se stráží do uprchlického tábora. Snažil se ignorovat bystrozraké bojovníky, kteří ho těsně obklopovali. Tělesná stráž byla pro osoby v jeho postavení nezbytností a jen těžko si vzpomínal na těch pár chvil, kdy byl na své domovské planetě opravdu sám. Když ale procházel mezi řadami jednoduchých stanů, palčivě si uvědomoval, o co všechno tito lidé přišli a jak je musí okázalost hapanského dvora dráždit.

Jeho průvodce se zastavil u stanu, který se nijak nelišil od ostatních. „Nechte mě o samotě,“ nařídil Isolder. Přejel modrýma očima po svém doprovodu a dal tak najevo, že rozkaz platí i pro tělesnou stráž. Uklonili se a ustoupili.

Zaklepal na opěrný kůl a jako odpověď se ozvalo neurčité zabručení. Odhrnul stranou kus plachtoviny zakrývající vchod a vstoupil do první ze dvou místností.

Han a Leia Solovi seděli u malého skládacího stolku. Oba drželi kouřící hrnky a měřili si ho unaveným, ale ostrým pohledem.

Isoldera udivilo, jak si ti dva byli podobní. Bylo to něco, co se nedalo vysvětlit jejich společnými zážitky, ani těžkými ztrátami, které je nedávno postihly. Han Solo do puntíku odpovídal představě stárnoucího piráta. Zážitky z mnohaletého života dobrodruha byly vepsány v jeho vrásčitém a zjizveném obličeji. Dvoudenní strnisko mu dodávalo divoký výraz. Byl o něco tlustší, šedivější a tvrdohlavější – nic překvapivého.

Změna, která se stala s Leiou, byla děsivá. Krátké vlasy jí začaly odrůstat a trčely jí do stran. Na sobě měla přiléhavou leteckou kombinézu. Byla hubenější, než jak si ji Isolder pamatoval, a ve tváři nezkrášlené kosmetikou bledá. Přes její zanedbaný zevnějšek, nebo snad právě proto, vypadala na svůj věk mnohem mladší. Pryč však byly umně zapletené prstence hnědých vlasů, jemně zřasené pláště, královské držení těla – vše, co mu padlo do oka před dvaceti lety. Mohla by být jednou z tisíců unavených bojovnic chystajících se do další bitvy.

Potom se výraz její tváře změnil. Zvedla bradu, na rtech jí zahrál přívětivý úsměv a únava v ocích se skryla za dobře nacvičenou maskou. Princezna a diplomatka vstala, obešla stolek a vyšla mu vstříc s otevřenou náručí.

„Princi Isoldere,“ řekla srdečně. „Děkuji vám, že jste nás zde přijali. Lidé z Hapeské hvězdokupy toho pro nás tolik udělali.“

Uchopil ji za ruce a přitiskl si je ke rtům. „Fondor byla moje chyba, princezno. Pokoušela jste se mne varovat před vysláním flotily. Nechť mezi námi není nedorozumění v této záležitosti, ani v žádné jiné.“

„To vypadá, že máš něco na srdci,“ poznamenal Han a namáhavě se zvedl ze židle.

„Ne, zůstaň, prosím tě,“ řekl princ. „To, co vám musím říct, se týká vás obou.“

Han pokrčil rameny a přitáhl ke stolku bednu, zatímco Leia přinesla ještě jeden hrnek. Posadili se a usrkávali hustý silný nápoj. „Jaká byla cesta?“ zeptala se Leia.

„Poučná a taky znepokojivá. Dozvěděl jsem se pár věcí, které by mohly být pro vaší rodinu důležité. U Yuuzhan Vongů se narození dvojčat považuje za zázrak. Dvojčata spolu bojují na život a na smrt a vítěz pak hraje ústřední roli při důležitých událostech.“

Han šťouchl do Leiy. „Buď klidná, drahoušku. Rozdáš si to s Lukem. Akorát budeš muset bojovat nečistě.“

Vrhla na manžela zamračený pohled. Zvedl ruce v předstírané omluvě a uličnicky se usmál, načež se jí v očích napůl pobaveně a napůl podrážděně zablýsklo. Isolder si pomyslel, že by mu byla stokrát milejší tato odpověď než klidná, předstíraná přívětivost, s níž se obrátila na něj.

„Omluvte, prosím, to přerušení,“ zamumlala.

„Ovšem. Tsavong Lah odhalil, veřejně a jednoznačně, své úmysly s vaším synem Jacenem. Je pravděpodobné, že teď se jeho zloba přesune na Jacenovo dvojče.“

Přívětivý výraz na Leiině tváři zmizel. „Jacen žije,“ řekla s jistotou.

Isolder tázavě pohlédl na Hana. „Nejspíš už jsi o tom slyšel,“ řekl Han. „My taky. Ale Leia říká, že není mrtvý, a já sázím na ni.“

Věnovala mu krátký vděčný pohled a opět se obrátila k Isolderovi. „Nicméně plně chápu vaše stanovisko. Zdá se, že Yuuzhan Vongové jsou posedlí představou oběti. Pokud mají podle nich dvojčata takovou moc, patrně chápou obětování dvojčat jako obzvlášť významný dar jejich bohům.“

„To není všechno,“ pravil princ. „Mluvil jsem s Tenel Ka a sledoval Jainu při práci na yuuzhanvongské lodi. Pojmenovala loď Intrikánka, což je odkaz jak na Yun-Harlu, intrikánskou bohyni, tak na ni samotnou. Chtěla tím vyzvat yuuzhanvongského kněze, aby pronásledoval ji a ostatní mladé Jedie. Ihned poté zmátla jejich schopnost sledovat uloupenou loď. Vypadá to, že je chce vyprovokovat, nebo dokonce přimět k tomu, aby přijali její roli intrikánské bohyně.“

Hanovo obočí vylétlo vzhůru a jeho ošlehanou tvář zkřivil potměšilý úsměv. „Tak bohyně, jo?“

Leia na něj nedůvěřivě pohlédla a bylo zřejmé, že nijak nesdílí jeho pýchu na pochybné metody jejich dcery.

Rychle potlačil úsměv. „Nemůžeš říct, že naše dítě neví, co chce.“

Leia vzdychla a odsunula se od stolu. „Promluvím s dcerou. Jaina si nikdy nedala říct.“

„Nemluvě o tom, jak je tvrdohlavá,“ přisadil si Han.

„Nebudu se s ní hádat. Jenom se ji pokusím přimět, aby nám své plány – ať jsou jakékoli – prozradila. Pak si nad nimi sedneme, řekneme k nim svoje, případně je vylepšíme a sladíme s našimi.“

Han mrkl na Isoldera. „Nechci se hádat,“ zopakoval. „Jenom buď tak laskavá a zajisti, aby ta ’diskuse‘ proběhla na otevřeným prostranství a kolem nebyly žádný hořlavý materiály.“

„Ty s námi nejdeš?“ zeptala se Leia.

„Mám ještě nějakou práci na Falconu. Vy dva jděte napřed.“

Hovořil uvolněně, bez podrážděného tónu, který provázel jeho dřívější jednání s Isolderem. Prince to nepřekvapovalo. Pohledy, které si Han a Leia vyměňovali, svědčily o tom, že mezi nimi zavládl vztah, který žádný bývalý nápadník nemůže ohrozit, natož zpřetrhat. Han letmo políbil manželku a nalil si další hrnek hustého kalného nápoje.

Když ale Isolder odhrnul plachtu, aby Leia mohla vyjít ven, zaslechl Hanovu tiše pronesenou radu: „Bacha na zadek, drahoušku.“

Princ pochopil, že Han tím nemyslel nebezpečí, které by snad mohlo hrozit od bývalého nápadníka. A jak znal Ta’a Chume, musel s ním naprosto souhlasit.

Leia Organa Solo si byla vědomá, že dokonce i v těžkých časech jsou jistá pravidla neporušitelná. Nemohla se pohybovat v palácovém komplexu, aniž by vzdala čest panující královně-matce.

Ohlásila u brány své jméno a byla rychle uvedena do komnat Teneniel Djo. Uniformovaná stráž ji zavedla do místnosti, která byla zařízena spíše jako ložnice než přijímací salonek. Leia v první chvíli nepoznala ženu, která se namáhavě zvedla z křesla, aby ji uvítala.

Když přišla Teneniel Djo jako mladá žena na Hapes poprvé, byla svým způsobem rarita: prostá, přímá válečnice mezi pletichářskými aristokraty, nepříliš hezká žena v zemi, kde byli lidé proslulí svou krásou. Malou, podsaditou postavou se odlišovala od mrštných Hapanů, stejně jako svou schopností vnímat a používat Sílu. Leia okamžitě poznala, že tato schopnost zeslábla natolik, že z ní skoro nic nezůstalo.

Řídnoucí hnědé načervenalé vlasy Teneniel Djo byly zplihlé a pleť jí vybledla a dostala nezdravou sinalou barvu. Byla nesmírně pohublá. Oči měla hluboko zapadlé a tak bezvýrazné, že bylo snadno možné se zmýlit a považovat ji za slepou. Neustálé intriky na hapanském dvoře musely dathomirskou válečnici sužovat jako pomalu působící jed. Leia tušila, že porážka u Fondoru a ztráta nenarozeného dítěte byly pouze poslední rány.

Objaly se. Teneniel Djo odstrčila Leiu na délku paží a odevzdaně si ji prohlížela. „Tebe si vybrali?“

Leia zaváhala, nebyla si jistá, jak má odpovědět nebo na co se má zeptat. „Přiletěla jsem na Hapes s uprchlíky,“ řekla a pomyslela si, že tento přístup je stejně bezpečný jako každý jiný. „Máme s Hanem v plánu brzy odletět.“

Nic v královniných očích nenaznačovalo, že její slova vnímá. „Tenel Ka má prsten.“

„Ovšem,“ souhlasila Leia.

Malá žena se odvrátila a znovu upřela nepřítomný pohled do zahrady. Leia se několikrát pokusila zapříst s Teneniel Djo rozhovor, nic však nemohlo proniknout podivnou mlhou, která ji obklopovala.

Nakonec zanechala marné snahy a tiše vyšla z pokoje. Zavřela za sebou dveře a kývla hlavou dvěma strážným, kteří hlídali venku. Zasalutovali jí, ale Leia si všimla podrážděného výrazu v očích jednoho z mužů. Ohlédla se přes rameno a sledovala jeho pohled.

Směrem k nim kráčel volným krokem jakýsi mladík v jasně červeném oblečení královského dvora a s nesmírně samolibým výrazem. S přehnanou zdvořilostí se uklonil.

„Má úcta, princezno Leio. Ta’a Chume si přeje s vámi mluvit.“

Podle toho, jak to řekl, si Leia nebyla jistá, jestli jí úctu skutečně vyjádřil, nebo milostivě udělil. „A vy jste?“

„Trisdin Gheer, Ta’a Chumin společník.“

Na tvářích strážných se objevily rudé skvrny. Leia cítila jejich pobouření a rozpaky a pochopila, že byla uražena. Poslat pro ni gigola, aby ji přivedl, bylo vskutku krajně neomalené.

To dávalo Leie dvě možnosti: spolknout urážku a tvářit se, že nezná hapanské zvyky, nebo na ni reagovat a tvářit se nevlídně. Vypadalo to, že Ta’a Chume je dnes ve skvělé formě.

„Vyslanče Gheere,“ zopakovala přívětivě, leč rázně. „Musím se vám omluvit – vaše jméno mi nic neříká. Neviděla jsem ho na diplomatických seznamech, ani jsem vás neslyšela mluvit v Senátu. Že byste byl nový člověk v Ta’a Chuminých službách?“

Samolibý úsměv se vytratil. „Přišel jsem do paláce teprve nedávno.“

„Nu, jsem si jistá, že o vás vbrzku uslyšíme víc. Zdá se, že Ta’a Chumini diplomatičtí zástupci vždy postupují rychle.“ Usmála se. „Nebo ne?“

Strážní je s potlačovaným smíchem sledovali, jak odcházejí chodbou. Trisdin nasadil rychlé tempo a o navázání dalšího hovoru se ani nepokusil. Zavedl Leiu do malého přijímacího salonku a odkráčel.

Ta’a Chume vstala, aby se přivítala s Leiou. O Trisdinovi už nepadlo ani slovo. „To bylo od vás hezké, že jste navštívila Teneniel Djo. Smutná historie, že?“

„Procházíme těžkým obdobím,“ podotkla Leia.

„Ale jsou i takoví, kteří nesou ještě těžší břemena a s elegancí a grácií, jako například vy.“ Starší žena naklonila hlavu. „Upřímnou soustrast se ztrátou vašich synů.“

„Anakin je mrtev,“ řekla Leia a myšlenky jí krátce zalétly k pochmurným pohřebním obřadům, jichž se předešlý večer zúčastnila, a strašlivé hrůze, když cítila svého syna vracet se k Síle. „Jacen je jenom nezvěstný.“

„Ovšem,“ řekla Ta’a Chume uhlazeně a nezúčastněně. „Vaše dcera musí být pro vás velkou útěchou. Přála bych si, aby Teneniel Djo dokázala přenést na svou dceru podobný smysl pro povinnost, ale to je možná ten nejmenší nezdar, který naši královnu potkal. Ale už dost o hapanských potížích. Předpokládám, že byste ráda viděla Jainu.“ Vyšla na chodbu. Leia ji následovala.

„Máte nějaké tušení o dalších Jaininých plánech?“ zeptala se Ta’a Chume.

V Leiině podvědomí se ozvaly výstražné signály. „Jak dalece můžeme plánovat v takovýchto časech?“ odvětila. „Veškeré síly musíme zaměřit na přežití. Jaina je stíhací pilotka, a výtečná. To teď vyžaduje veškerou její pozornost.“

„Tuším, že je velitelkou eskadry?“

„Ne. Je v eskadře Rogue a považuje za štěstí, že tam může být. Většina velitelů Rogue se stala legendou.“

„Nepochybně se jí stane i ona. Války vytvářejí legendy, i když se jejich úspěchy poněkud přikrášlují.“

„Proč ten náhlý zájem o mou dceru?“

Královna-matka rozhodila rukama. „Přišla jsem o nejstaršího syna, a jak víte, Isolder je do tohoto konfliktu hluboce zatažen. Je pro nás mnohem těžší vidět naše děti bojovat, než kdybychom měli čelit nebezpečí sami.“

Leie přišlo divné, že s ní Ta’a Chume mluví, jako by byly vrstevnice. Předtím nevynechala jedinou příležitost, aby Leie připomněla její relativní mládí a podřízené postavení.

„Jaina už není dítě,“ poznamenala Leia. „Ani Isolder ne.“

Ta’a Chume pobaveně přimhouřila oči. „Teď jste je zmínila ve správném pořadí. Isolder má mnoho dobrých vlastností, ale cesta k moudrosti je pro muže delší. Žádné ženě se nemůže rovnat muž jejího věku.“

„Zajímavý názor.“

„Který se mnou zjevně sdílíte. Han Solo je o několik let starší, předpokládám.“

„Má rychlý start na té cestě k moudrosti,“ odtušila Leia.

Vyšly z hlavní budovy paláce na jasné slunce. Ta’a Chume pokynula k obrněnému landspídru, většímu než obvykle a řízenému po zuby ozbrojeným pilotem.

„Jaina dozajista pracuje v královských hangárech. Pěšky to není daleko, ale dávám přednost tomuto opatření.“ Oči jí potemněly. „Včera byl na prince Isoldera spáchán pokus o atentát, přímo zde, v paláci.“

Leia poděkovala královně za starost a nastoupila do obrněného vozidla. Vzneslo se do vzduchu a odklouzalo k hangárům – mnohem pomaleji, než bylo Leie milé. I když byl uprchlický tábor nejisté a snad i nebezpečné místo, doufala, že přesvědčí dceru, aby odešla z paláce a vrátila se s ní do tábora.

Nalezla Jainu v plavidle, které se podobalo spíše kusu skály, jak zkusmo dloube do malé vroubkované koule.

„Známý pohled,“ poznamenala Jaina s úsměvem. „Zase se vrtáš v lodi.“

Jaina odstrčila malou kouli. „Nic nefunguje tak, jak má,“ postěžovala si. „Nemám dráty, obvody, kabely. Co mi chceš?“

Leia si přiložila prsty ke spánkům a dělala, jako by měla závrať. „To je trochu náhlá změna tématu.“

„Mami,“ řekla Jaina unaveně. „Tak už to vysyp.“

„Tak dobře. Byl za mnou princ Isolder.“ Stručně jí vylíčila Isolderovy starosti.

„Yuuzhan Vongové chtějí pochytat všechny Jedie,“ připomněla jí Jaina. „Moje situace se kdovíjak nezhoršila. Upřímně, spíš se bojím o tebe.“

„O mě?“ Leia vypadala překvapeně, ale pak se jí tvář vyjasnila. „Aha. Nejspíš ses dověděla o mé první reakci na Anakinovu smrt. Cítila jsem, že umírá, a něco se ve mně rozbilo. Bez táty bych možná nenašla cestu zpět. Je pro mě nejsilnější opora.“

„Stejně jako jsi byla ty pro něho, když umřel Chewbacca. Vypadá to, že jste si kvit.“

Leia se pousmála. „Záleží na tom, kdo to počítá. Teď zase o tobě.“

„Ale žádné okolky, mami.“

„Chceš jít rovnou k věci?“ otázala se Leia. „Tak dobrá: nedokážu tě vnímat prostřednictvím Síly. Cítím, že jsi nablízku, ale nic víc.“

Jaina zhluboka vydechla. „Neber si to osobně. Vybudovala jsem si ochranu. V poslední době se stala spousta věcí, které bych nechtěla sdílet s nikým, koho mám ráda, ani s půlkou lidí, kterými opovrhuji.“

„Je toho na tebe moc,“ řekla Leia laskavě.

Mladá žena pokrčila rameny.

Leia se chystala položit ruku dceři na rameno, ale pak si to rozmyslela. „Tak. Pověz mi o téhle lodi.“

Jaina vypadala, že se jí ulevilo, když se změnilo téma rozhovoru. „Teprve začínáme chápat yuuzhanvongskou technologii. Sháním všecky dostupné informace o blokačním zařízení, které použila Danni Quee nad Coruscantem.“

„Podle toho, co vím, ten blok vytváří vysílač, který účinně mate signály vysílané jejich yammoskem.“

„Správně. Yammosk komunikuje pomocí přímého přenosu myšlenek. To se velmi těžko blokuje. To, co vyvolává zmatek, je zařízení, které ztěžuje yammoskovi myšlení. Malé, ale velice silné komunikační zařízení se připojí k torpédu nebo podobné zbrani a nastřelí se do trupu lodi, ve které se nachází yammosk. Slyšela jsem, že Dannin tým jich připravil stovky, aby si byli jistí, že jednomu z nich se podaří proniknout ochrannými štíty lodě a přilepit se na ni. Komunikační jednotka je zkonstruována tak, aby mohla přijímat signály o velmi vysoké frekvenci, které způsobí, že se lodí začnou šířit vibrace, které yammosk nemůže ignorovat.“

„A tak jste také zablokovali sledovací zařízení této lodě?“

„Ne, je tady jeden důležitý rozdíl,“ řekla Jaina. „Yuuzhanvongské lodě komunikují pomocí přímého přenosu myšlenek mezi jejich piloty, kteří zas komunikují se svými veliteli pomocí villipů. Všecko to koordinuje yammosk. Ačkoli yammosk komunikuje na základě mentální projekce, spousta informací k němu přichází jinou formou. Yammosk sleduje jednotlivé lodě pomocí jejich charakteristických gravitačních stop.“

„Pokračuj,“ řekla Leia s rostoucím zájmem.

„Pomocí gravitačních stop,“ opakovala Jaina. „Vesmírná technologie Yuuzhan Vongů je založena na jejich ovládání gravitace. Malé gravitační výkyvy vytvářejí hnací sílu. Lodě se pomocí využití gravitace nejenom pohybují, ale také brání a dokonce i navigují. To, jak lodě získávají informace o svém okolí, je neuvěřitelně složité. A každá yuuzhanvongská loď může být rozpoznána jinými loděmi pomocí nepatrných rozdílů v gravitačních výkyvech, jimiž se lodi od sebe liší. Nazývám to charakteristická gravitační stopa. Protože tyto lodi jsou živé bytosti, domnívám se, že jejich gravitační stopy jsou něco jako otisky prstů, které se nikdy nemohou shodovat. Ještě jsem neměla možnost to prověřit, ale udělám to.“

„To by mohlo být nebezpečné.“

„Jistě, ale pochop, jak užitečná pro nás tahle informace může být! Teď umíme blokovat signály jejich yammoska – aspoň do té doby, než tvárci zjistí, jak je možné se tomuto vysokofrekvenčnímu rušení vyhnout. Ale uvaž, co všecko bychom mohli udělat, kdybychom dokázali nejenom blokovat jejich signály, ale i zasílat jim mylné informace?“

„S využitím Intrikánky,“ zabručela Leia.

Jaině se divoce zablýsklo v očích. „Pochopilas.“

Zamyšleně pohlédla na dceru. „Jak to chceš provést?“

„Ještě na tom pracuju,“ připustila Jaina. Její pohled zabloudil k Lowbaccovi, který se skláněl nad něčím, co vypadalo jako obrovský villip.

„V tom případě tě nechám.“

Když se matka měla k odchodu, chytila ji Jaina za ruku. „Díky, mami.“

„Za co?“

„Že jsi nepřivedla Kypa Durrona.“

Leie zahrál na rtech trpký úsměv. „Nikdy jsem nevěřila, že by ses vážně chtěla stát jeho učednicí. Když se táta před Kypem zmínil, že se nechystáš přijít na Anakinův pohřeb, vydal se za tebou s rafinovaností pomstychtivého Gamorreana. To s tím učením u Kypa Durrona beru jako popíchnutí, inspirované jeho netaktností.“

„Tak nějak to bylo,“ řekla nepřítomně Jaina. „Je táta hodně naštvaný, že jsem málem nešla na Anakinův pohřeb?“

„Jelikož jsem ho musela hnát na vzpomínkové shromáždění na počest Chewbaccy div ne holí, myslím, že tě chápe. Jenom se snaž pochopit ty jeho.“ Chtěla ještě něco dodat, ale pak si to rozmyslela. „Doufala jsem, že tě odvedu zpátky do tábora, ale vidím, že to nejde. Máš práci tady. Buď opatrná.“

Jaina slíbila, že bude, dívala se za matkou a netrpělivě čekala, až odezní rychlý klapot jejích kroků. Sebrala villipa a pokračovala v pokusech naladit ho.

Vyrušilo ji zaklepání na otevřený vstup. S kletbami se ztěžka vydala k průlezu. Na okamžik se ocitla v rozpacích, když zjistila, že návštěvníkem je Jag.

„Přišel jsem kvůli omluvě,“ řekl bez úvodu.

Jaina založila ruce. „Fajn, ale rychle. Mám práci.“

„Vlastně jsem si myslel, že si ji vyslechnu od vás.“

Obočí jí vylétlo vzhůru. „V tom případě doufám, že nemáte nabitý program, protože to vypadá, že tu budete stát pěkně dlouho. Neudělala jsem nic špatného.“

„Schválně jste se pokoušela vyvolat hádku.“

„Vážně? A co?“

Chvíli na ni hleděl a rukou si prohrábl krátké černé vlasy. „Jak může mít alderaanská princezna takovou dceru?“

Jaina vzplanula hněvem. „Chcete stručnou odpověď, nebo vám to někdo musí vysvětlit dopodrobna pomocí tabulek a grafů?“

Na tvářích se mu objevily barevné skvrny. „Tak jsem to nemyslel a jsem si jistý, že vy to víte.“

Jeho nezdar ji zvláštním způsobem uspokojoval. Kdyby se bývalo jednalo o šermířský souboj, Jaina by si byla připsala bod. V předtuše vítězství použila Sílu a zkoumala emoce, které vnímala v silné mladíkově osobnosti. Byl rozhněvaný, ve značných rozpacích a nebyl si docela jistý úmysly, s nimiž za ní přišel.

Nejistota, řekla si. Ze všech pocitů, které u Jaga Fela vnímala, ho tento znepokojoval nejvíc. Vytvořila v duchu hustou mlhu a vyslala ji k Jagovi jako psychický úder. Svraštil obočí a zmateně se rozhlédl kolem.

„Proč jste tady, Jagu?“ řekla, aby ho ještě trochu pozlobila.

Rychle se uklidnil. „Tenel Ka mi řekla, že budete cvičit s Kypem Durronem. Jelikož Kyp létá pod mým velením, smím předpokládat, že se přidáte k eskadře Vanguard?“

„Tenel Ka měla špatné informace. Stejně jako vy, pokud se domníváte, že Kyp pro někoho něco udělá, pokud to nevyhovuje jemu samotnému.“

Dlouho si ji beze slova prohlížel. „I kdyby to byla pravda, mám takový dojem, že Kyp není jediný, kdo tady nehraje čistou hru.“

„A vyhrává,“ dodala samolibě.

„Jelikož vás tato představa zjevně uspokojuje, doufám, že pravidla vojenské služby mohou být pro jisté osoby upravena.“ Hluboce a nanejvýš formálně se uklonil a odešel.

Ke svému překvapení si Jaina uvědomila, že se šklebí jako dobře živený Hutt. Týrání chisského velitele byla po dlouhé době první věc, která ji opravdu potěšila. Sledovat ho, jak odchází, jí přinášelo uspokojení z více než jednoho důvodu. Jag Fel byl jedním z onoho druhu lidí, kteří vypadali dobře, ať jste se na ně dívali z kterékoli stránky.

Pocítila, že se k ní blíží Lowbacca. Postavil se vedle ní a tázavě zavrčel.

„Nemám nic proti Jagu Felovi,“ poznamenala. „Může s ním být velká legrace, ať už chce, či nechce.“

Lowbacca utrousil posměšnou poznámku nad jejím pojetím zábavy.

Její radostná nálada se zakalila, když si uvědomila pravděpodobný zdroj Lowbaccova zájmu. „Nech si to,“ odsekla. „Nemám náladu dál si povídat s temnou stranou.“

Otočila se a zmizela v lodi. Wookiee zmateně svraštil chlupaté čelo, když pochopil výbuch své přítelkyně. Po chvilce pokrčil rameny. Strýc Chewbacca ho často varoval, že lidé mají sklony dělat všechno složitější.

Vzhledem k tomu, co se dělo mezi Jainou Solo a černovlasým pilotem, s ním Lowbacca nemohl nesouhlasit.

19

„Nemohu uvěřit, že se nám konečně povedlo tu sithskou obludu probudit, aby nás pozdravila,“ bručela Jaina a okouzleně hleděla na villipa, kterého se jí konečně podařilo naladit.

Díval se na ni její obraz, poněkud pokřivený, jak by se pravděpodobně jevil skrze hustou mlhu a po několika panácích corellianské pálenky. Rty se pohybovaly synchronně s jejími a hlas, který zněl hlouběji, zastřeně a jaksi výhružně, hovořil v dokonalém dvouhlase s jejím vlastním. Jaina pohlédla na Lowbaccu a ušklíbla se. Yuuzhanvongské stvoření zopakovalo pohyb tváře pokřiveně, takže mu dodalo značně zlejší výraz.

Jaina zamrkala, překvapená svojí proměnou. „Ouvej. Doufám, že mě Yuuzhan Vongové uvidí právě takhle,“ řekla Lowbaccovi a kývla směrem ke svému villipovi.

Wookiee přenesl pohled z obrazu na originál a zvědavě naklonil hlavu na stranu. Pokrčil rameny, když mezi nimi neshledal velký rozdíl.

Jaina to nebrala jako urážku, jelikož Wookieeové obvykle rozlišovali lidské jednotlivce hlavně podle čichu. Pohladila villipa rukou. Když se opět proměnil v neforemnou hroudu, odstrčila se s křeslem od stolu a protáhla se.

„Budeme pokračovat zítra. Než podnikneme další kroky, musím si ještě něco zařídit.“

Lowbacca opět naklonil hlavu a tázavě zavrčel.

„Všechno ti povím ráno,“ řekla a vstala. „Jdi si na chvíli lehnout, sbal si věci. Když všechno půjde dobře, brzy odletíme. Se zcela umělou lodí,“ dodala, poněvadž věděla, jaká asi bude další Wookieeho otázka. „Sestavenou z kovových a keramických částí, vybavenou počítači a všemi ostatními roztomilými nesmysly.“

Wookiee spokojeně štěkl a zvedl složeného villipa. Jaina ho přátelsky poplácala po rameni a pospíchala z hangárů do svého pokoje v paláci. Těžko mohla žádat bývalou královnu Hapesu o laskavost v umaštěné opravářské kombinéze. Ta’a Chume už jednou vyslovila svůj názor na Jainin vzhled a Jaina to pochopila tak, že když dá najevo, že si vzala rady starší ženy k srdci, jednání s ní by to mohlo značně usnadnit.

O něco později, vydrhnutá, vymydlená a napasovaná do vypůjčených hapanských šatů, se Jaina vydala hledat Ta’a Chume. Získat audienci bylo mnohem snazší, než očekávala – hned první z palácových služebníků, na kterého narazila, ji zavedl rovnou do rezidence bývalé královny.

Když Jaina kráčela za sluhy zářícími mramorovými sály, uvažovala o dojmu, který měly patrně vzbudit. Byť Ta’a Chume už nebyla vládnoucí královnou, dozajista měla stále značný vliv. Sluhové by nezavedli Jainu rovnou k jejich paní, kdyby jim to nenařídila.

Ano, Ta’a Chume měla určitě něco za lubem.

Jaině se mihl ve tváři lehký úsměv a zmocnil se ji pocit očekávání ne nepodobný tomu, který zažívala při startování svého X-wingu, když vyrážela do bitvy.

Tento pocit nezmizel, ani když vstoupila do Ta’a Chuminy komnaty. Jaina poznala, že se ocitla na velitelském stanovišti, nehledě na hedvábí, lesk a umělecké předměty, kterými byla komnata vyzdobena.

Starší žena ležela v půvabné póze na pohovce obklopená asi tuctem lidí. Někteří byli oblečení do uniforem palácové stráže, ostatní si čmárali poznámky do malých datapadů. Sluhové se tiše míhali po pokoji a přinášeli vše potřebné ještě předtím, než o to byli požádáni. Jeden z nich obratně stáhl Jaině plášť z ramen a kývnutím ji vybídl, aby vstoupila.

Jaina zdvihla bradu a vešla do místnosti. Ta’a Chume si jí všimla a mrkla na důstojně se tvářícího sluhu.

Zjevně se jednalo o jakýsi signál známý všem dvořanům, protože se všichni hluboce uklonili a okamžitě opustili komnatu. Všichni až na jednoho – neobyčejně hezkého světlovlasého mladíka, jehož si Jaina všimla už na recepci, která se konala v paláci před dvěma dny. Tehdy neustále stál exkrálovně po boku. Dlouze a zdvořile se na ni usmál a přistoupil k servírovacímu stolku pro láhev vína a tři poháry.

Ta’a Chume si odhrnula šarlatový závoj a usmála se na Jainu. „Vypadáš báječně, drahoušku, přesně jak jsem si myslela. Dnešní mládež si jen málokdy nechá poradit. A přišla jsi v pravou chvíli, zrovna jsem si chtěla udělat přestávku na občerstvení. Samozřejmě si dáš se mnou?“

Jaina se posadila do křesla, na které ukázala Ta’a Chume, a přijala sklenici čehosi, co připomínalo tekuté zlato. V šumivém víně kroužila maličká zářící zrnka. Opatrně z něj usrkla.

„Tak ne,“ poučil ji mladík s úsměvem. „Ukážu vám to.“ Posadil se vedle Jainy a sevřel ve svých dlaních její ruku, ve které držela pohár. „Točte s tím dokola, asi takto,“ řekl a pomalu kroužil jejich spojenýma rukama dokola. „Účelem je, aby se víno pomalu probudilo a přijalo teplo. Teprve potom získá svou lahodnou chuť.“

Jaina mu krátce a udiveně pohlédla do tváře, která byla příliš blízko a příliš hezká. Nejprve se jí chtělo vyprsknout smíchy – už viděla dokonalejší a přesvědčivější představení pouličních herců z Mos Eisley. Jediný pohled na Ta’a Chume ji přesvědčil, že by to nebylo moudré. Starší žena je sledovala s lehkým úsměvem a ostrým zkoumavým pohledem.

Jaina tedy postavila pohár na stolek a vytrhla ruku ze sevření. „Díky, ale tyhle věci mi nikdy moc nechutnaly.“

Rychlý, sarkastický pohyb Ta’a Chuminých rtů naznačil, že svými lehce odmítavými slovy udeřila na správnou strunu. „Byla jsi Trisdinovi představena?“

„Představena zrovna ne,“ řekla Jaina. Věnovala mladíkovi roztomilý a očividně neupřímný úsměv. „Ale jinak mi připadá, jako bychom se už někde viděli.“

Ta’a Chume se zasmála. „Myslím, že on to cítí stejně. Děkuji, Trisdine. To je zatím všechno.“

Dvořan vstal, jeho hezká tvář se dobromyslně usmívala a ničím nedávala najevo, že by se snad urazil nebo že by si byl vůbec nějakého náznaku urážky vědom. Při jeho odchodu ale Jaina zachytila náraz negativní emoce – ani ne tak zlosti, jako spíše hlubokého zklamání.

Ponořila se do něj o něco hlouběji a pocítila vrozenou vychytralost, mnohem větší, než by se dalo podle jeho tuctového projevu usuzovat. Poprvé se v ní probudila jiskřička zájmu o tohoto mladíka a upřeně sledovala, jak se vytrácí z místnosti.

„Trisdin má hezkou tvářičku, to však neomlouvá tvůj zájem o něj,“ pravila Ta’a Chume mírně obviňujícím tónem. „Před chvílí jsi ho dala naprosto nepokrytě najevo.“

Jainin pohled přeskočil zpět na královnu. „Necháváte ho sledovat?“

„Přirozeně. Proč se ptáš?“

„Je v něm hodně toho, co nechce, aby ostatní viděli.“ Zavrtěla hlavou. „Nic víc o něm nevím.“

„Zajímavé,“ podotkla Ta’a Chume. Položila svůj pohár vedle poháru Jainy. „Tak co jsi přišla projednat?“

„Jde o ty piráty, kteří byli přivezeni na Hapes, aby tu byli souzeni,“ začala. „Chtěla jsem se zeptat, jestli by bylo možné, abych jednomu nebo dvěma z nich položila několik otázek. V soukromí.“

Královna zdvihla jedno kaštanové obočí. „Za jakým účelem?“

„To by bylo dlouhé vysvětlování,“ vykrucovala se Jaina.

„Vypadá to, že mám dnes volné odpoledne.“

Přikývla a pustila se do vyprávění. „Před několika měsíci, když Jacen se strýčkem Lukem cestovali společně, narazili na yuuzhanvongské ležení, kde pracovali otroci mnoha ras. Vongové těmto otrokům implantovali malé tvory korálovitého tvaru, něco jako zařízení na ovládání mysli, zažírající se do jejich osobností. Jacen byl zajat a dostal implantát. Naštěstí mu strýček Luke toho tvora vyřízl dříve, než mu mohl vážněji ublížit, až na to, že mu po něm zůstala malá jizva tady.“ Jaina se odmlčela a dotkla se tváře těsně pod lícní kostí.

„Slyšela jsem o těch implantátech. Pokračuj.“

„Na Yavinu Čtyři měli otroci méně agresivní implantáty. Zřejmě Yuuzhan Vongové zjistili, že nemyslící otroci nejsou tak zdatní jako ti, kteří si zachovají zbytky svých osobností. Na Garqi byli tito otroci přinuceni bojovat. Pokud vím, všechny tyto implantáty jsou obměnami jednoho a téhož tvora.“

Ta’a Chume zamyšleně přikývla. „A když Yuuzhan Vongové dokážou toho tvora modifikovat pro různé účely, proč ne vy?“

„Taky mě to napadlo,“ souhlasila Jaina. „Pokud zajatí piráti dostali implantáty – a já bych se vsadila, že ano –, ráda bych jim ty implantáty nechala vyjmout a upravit.“

„Skvělý nápad, ale pozor. Jistě jsi uvážila jeden očividný problém: představují-li tito tvorové mentální spojení mezi otroky a jejich yuuzhanvongskými pány, nebudou Yuuzhan Vongové schopní poznat každou změnu?“

„Těžko říct. Yuuzhan Vongové mohou pomocí mentálního přenosu vydávat rozkazy svým otrokům, ale zdá se, že nedokážou zachytit, co si otroci myslí. Kdyby to dokázali, Anakin by nikdy nemohl proniknout na jejich základnu na Yavinu Čtyři.

Na druhou stranu,“ pokračovala, „existují různé verze těchto implantátů a je těžké zjistit, co všechno dokážou. Jenom se potřebuju ujistit, že v nich nejsou žádné informace, které by se daly odeslat.“

„Jsi si jistá, že to dokážeš?“

Jaina se na královnu dlouze a chladně usmála. Pak zvedla svoji sklenici a pohlédla ke dveřím. Použila Sílu a vyslala silný impulz k osobě, kterou vycítila za nimi.

Trisdin vešel takřka okamžitě a dal tím jasně najevo, že poslouchal za dveřmi. Ta’a Chuminy oči byly ledově chladné.

Dvořan přešel k Jaině, posadil se vedle ní a vzal do dlaní Jaininu ruku i s pohárem, který v ní držela.

„Tak ne,“ poradil jí s přátelským úsměvem. „Ukážu vám jak. Točte s tím dokola, asi takto. Musíte víno pomalu probudit, aby přijalo teplo. Teprve potom –“

„Získá svou lahodnou chuť,“ přerušila ho Ta’a Chume chladně. „Děkuji, Trisdine. Jednou to bohatě stačilo. Nech dveře trochu pootevřené, až odejdeš. Chci slyšet, jak se tvé kroky vzdalují. Rychle vzdalují,“ dodala ostře.

Zmateně na královnu pohlédl a vstal, aby udělal, co mu bylo řečeno. Obě ženy chvíli poslouchaly, jak dvořan odchází. Ta’a Chume se otočila k Jaině a sledovala ji s neskrývanou úctou – a notnou dávkou pochybností. „To ti vyšlo hezky.“

„Až příliš hezky,“ odtušila Jaina. „Pokusila jsem se mu vymazat z paměti všechno, co jsem vám říkala, a jak bylo vidět, přetočila jsem ho trochu moc. Jak jste sama řekla, ten trik s pohárem vína nestál za opakování.“

„Přesto to bylo velice působivé,“ pravila Ta’a Chume zamyšleně. „Jak by se takové schopnosti hodily královně-matce!“

Jaině se v mysli mihla představa Ta’a Chume jako Jedi. Zahnala ji, co nejrychleji to šlo. „Potřebuju vědět, co ty vongské komunikační aparáty dovedou. Slibuju, že ti piráti si nic z toho nebudou pamatovat.“

„Proč by na tom mělo záležet, když skončí ve vězení?“

„Nezáleželo by –pokud by ve vězení opravdu skončili.“

„Chápu.“ Ta’a Chume se souhlasně pousmála. „Udělat z nich špiony nebo sabotéry, to zní slibně.“

„Nepokouším se změnit loajalitu pirátů. Co chci, je nahlédnout do yuuzhanvongské technologie. Moc toho o nich nevíme a náš nedostatek vědomostí je jejich nejsilnější zbraň. Novorepublikoví vědci pracují na rozluštění některých otázek a už dosáhli jistých úspěchů. Ty implantáty mohou být dalším klíčem k záhadě jejich komunikace.“

Královna se zamyslela. „Ale nemáš dostatek odborných znalostí,“ řekla nakonec a znovu se tak dostala k jádru problému.

Jaina se mrzutě zašklebila a přikývla. „Já jen umím létat se vším, co funguje, a opravit všecko, co nefunguje – pokud se bavíme o běžných plavidlech. Vongská technologie mi neříká nic. Chtěla jsem zjistit, jestli by se někdo na Gallinoru nenechal přemluvit a pomohl mi.“

„Gallinore,“ řekla Ta’a Chume zamyšleně. „Ano, to by mohlo vyjít.“

„Četla jsem, že mnoho jedinečných bytostí na Gallinoru bylo biologicky zmutováno,“ pokračovala Jaina. „Zdá se mi, že gallinorští vědci by mohli být postupům a záměrům yuuzhanvongských tvárců blíž než vědci z Nové republiky.“

„Souhlasím,“ přikývla Ta’a Chume. „A z toho, že oni nejsou vědci z Nové republiky, plyne další výhoda. O jejich objevy se můžeš podělit s Republikou, teprve až budeš chtít, až dosáhneš svého cíle – nebo taky vůbec ne.“

Jaina vydržela královnin dlouhý upřený pohled a ticho, které zavládlo, potvrzovalo její souhlas s tímto postřehem.

Starší žena se usmála. „Zařídím, abys dostala lodě a zásoby, které budeš na cestu potřebovat, a dám ti s sebou nějaké doporučující dopisy. Bude tě doprovázet plukovník Fel?“

Jaina zavrtěla hlavou dříve, než si to stihla rozmyslet. Prostě se jí nezdálo správné do toho Jaga zatahovat.

„Tenel Ka samozřejmě poletí. Je vynikající průvodkyně.“

Jedi se ušklíbla. „Pochybuju, že bude schvalovat tuto misi nebo moje metody.“

„Nemusí o nich vědět. Ale uvědom si obtíže, na jaké bys mohla narazit, kdybys byla nucena provést své plány tajně a bez pomoci. Je někdo jiný, komu můžeš věřit, někdo pragmatičtější než moje vnučka?“

Jaině se okamžitě mihl hlavou obraz – hubený obličej lemovaný prameny černých, stříbrem prokvetlých vlasů a zelené oči, které se smály, naléhaly a zrazovaly.

„Znám někoho,“ řekla stručně. „Jen si nejsem jistá, jestli mu můžu věřit.“

Ve vězeňské cele seděli tři schoulení muži a očekávali, jak se s nimi vypořádá hapanská spravedlnost. Panovalo mezi nimi ponuré ticho. Stále měli na sobě červený oděv jako onoho dne, kdy vzali na palubu své lodi princeznu, proti které se postavit bylo jako utkat se s rozzuřenou rancorkou. Boule a modřiny, jimiž byla jejich těla posetá, bolestně svědčily o nečekaně silném odporu mladé Jedi.

Z chodby zaslechli tiché kročeje. Muži se narovnali a vyměnili si významné pohledy. Nastal čas uskutečnit plány, které si předtím šeptem domluvili. Útěk byl riskantní a vyhlídky na úspěch krajně nejisté, ale jinou možností byl jen rychlý soud a pomalá poprava. Nic lepšího je nečekalo.

Jejich vůdce vstal a zaujal vedle dveří bojový postoj, se kterým poněkud kontrastovalo jeho povadlé břicho. Nebylo tomu tak dávno, kdy byl Crimpler nadějný lorellský kickboxer – dosud neporažený, jehož věhlas, a to i mezi soupeři, neustále rostl. Pak přišla zpráva o yuuzhanvongské invazi a byl odveden k hapanskému letectvu a vyslán do, podle jeho názoru, předem ztracené války. Katastrofa u Fondoru jenom potvrdila to, co už dávno věděl.

Takže dezertoval a přidal se k pirátům, kde mohla být jeho praxe v odhalování a využívání slabých míst soupeřů náležitě využita. Tenel Ka hrubě podcenil, což byl nezdar, který ho stále pálil. Teprve teď doopravdy pochopil antijediský postoj ni’korishských fanatiků. Crimpler to viděl tak, že nelze-li protivníka přečíst, nelze ani vyhrát zápas. A právě proto, podle jeho názoru, Yuuzhan Vongové vítězně táhli galaxií.

Muž, který vešel do cely, byl oblečený do barev palácové stráže, ne však do uniformy. Crimpler ho ocenil jediným rychlým pohledem – vysoký a statný, ale nepředstavoval skutečné nebezpečí. Svaly vypěstované anaboliky a pilným posilováním byly dobře patrné, ale prakticky k ničemu. Při pohledu z dálky ho bylo možno považovat za příslušníka stráže, s čímž nejspíš počítal. Pravděpodobně nájemný vrah. Nebylo by to poprvé, kdy se královská rodina rozhodla obejít soud a přistoupit rovnou k popravě.

Crimpler vyrazil vysokým kopem a mířil na mužův nos. K jeho údivu muž zvedl předloktí a útok zablokoval.

Natlačil se do cely, odstoupil od otevřených dveří a zvedl obě ruce v mírumilovném gestu.

„Do obličeje ne,“ řekl prosebně. „Musíš to udělat tak, aby to vypadalo věrohodně, bohužel, ale ušetři můj obličej.“

Crimpler ochotně provedl boční kop, kterým muže zasáhl těsně pod žebry. Strážný se zlomil v pase a se supěním klesl na kolena. Zdvihl ruku na znamení, že má dost.

Pirát nečekal, že se situace takto vyvine. Popadl muže za hladké blonďaté vlasy a strhl mu hlavu dozadu. „Co to má znamenat? Co to na nás zkoušíš?“

Mužovy rty se chvíli bezzvučně pohybovaly, jak se snažil popadnout dech. „Musíte utéct,“ vypravil ze sebe konečně. „Použijte lodě zaparkované vedle strážního stanoviště před věznicí. Přístupové a startovací kódy.“ Poklepal si na kapsičku u blůzy.

Crimpler surově zatahal muže za vlasy. „Proč?“

„Jsi NťKorish,“ odtušil muž, jako by to vysvětlovalo vše.

A svým způsobem tomu tak bylo. S válkou za dveřmi a churavějící královnou-matkou na trůně byl Hapes semeništěm politických intrik. Antijediské hnutí bylo stejně dobrý odrazový můstek pro ambiciózní ženu na cestě k moci jako každý jiný, a Hapes rozhodně netrpěl nedostatkem takových žen. Crimplera na okamžik napadlo, která z nich asi vykročila právě po této cestě.

Jeho zvědavost měla krátký život stejně jako strážný. Crimpler odhodil mužovu mrtvolu stranou a prohledal ji. Slíbené kódy byly na místě a v botách a rukávech bylo zastrčeno několik nožů a krátký omračovací obušek.

Crimpler rychle rozdal zbraně a úkosem pohlédl na zamřížované okno z transparioceli vysoko na stěně jejich cely.

„Tohle byl nějaký pitomec, ale někomu jde určitě o prachy,“ řekl zamyšleně. „Za chvíli bude večeře. Většina strážných vyrazí na obchůzky. Jdeme.“

Překročil mrtvé tělo a vyhlédl ven. Tři muži vyrazili a rozběhli se po tiché chodbě. Když se přiblížili k místu, kde chodba zatáčela, varoval je smích dvou blížících se strážných. Přitiskli se ke zdi a číhali na správný okamžik k útoku.

Crimpler vyskočil proti strážným, vysoko vymrštil obě nohy a vší silou nakopl muže do krků. Ještě ve vzduchu dal nohy k sobě, prohnul se dozadu a dopadl měkce na ruce. Odrazil se od nich a provedl elegantní salto vzad. Přistál na nohy, jednou poskočil a vyrazil vpřed.

Jenže strážní už leželi na podlaze, ochromení prvním útokem a doražení zbylými dvěma piráty, kteří už věděli, co mají dělat s noži, které jim prozíravě zanechal ni’korishský zrádce.

Oba piráti rychle svlékli strážným uniformy a oblékli si je. Crimpler v roli vězně kráčel mezi nimi a všichni se rychle vydali ke strážnici.

Kolem sabaccového stolku sedělo šest strážných. Crimpler rychlým kopem zvrhl stolek a přitiskl jím k podlaze tři z nich. Zbytek boje proběhl téměř stejně rychle. Piráti překročili mrtvoly a vyšli na přistávací plochu.

„Tři lodě,“ zabručel jeden z mužů. „Jde to nějak moc hladce.“

Stejná věc napadla i Crimplera, ale teď už nebylo návratu. „Nech si to, až budeš psát paměti. Jdeme!“

Muži se vyškrábali do lodí. Crimpler se vytáhl do omláceného E-wingu a začal startovat motory. Ale jeho pohyby byly podivně zpomalené, jako kdyby se pohyboval ve vodě nebo zápasil s noční můrou.

S rostoucí hrůzou sledoval zbylé dva piráty, jak bez překážek odlétají. Jeho prsty se zastavily, jako by byly přilepené k ovládacím páčkám yuuzhanvongským rosolem blorash.

Poklop E-wingu se otevřel a Crimpler zíral do tváře hubeného zelenookého muže.

„Je to on?“ zeptal se muž někoho, kdo stál mimo Crimplerovo omezené zorné pole.

Po jeho šíji přejely drobné prsty a nalezly nepatrnou bulku, kam mu Yuuzhan Vongové umístili kousíček korálu – věc, která ho označovala jako výstavní banthu a identifikovala jako spolehlivého spolupracovníka.

„Tenhle bude stačit.“

Hlas zněl mladě a žensky a Crimpler zahlédl hezkou tvář s velkýma světle hnědýma očima, které na něj hleděly zpod ofiny zářivě hnědých vlasů. V té tváři, v těch očích nebylo nic, co by vysvětlovalo, proč se Crimplerovo ochrnuté tělo zachvělo strachy.

Následovala strašlivá bolest a temnota, které sevřely jeho mysl jako obrovská nemilosrdná pěst.

Bylo zvláštní, že přitom pocítil úlevu. Alespoň tentokrát ho jeho instinkty nezklamaly! Příčinou jeho nesnází byla tato dívka, to bylo víc než jasné. Crimpler stále dovedl ocenit nejsilnější stránky protivníka. Tato příjemná myšlenka byla poslední, než se propadl do temnoty.

Ta’a Chume vhodila lístek s hlášením do karafy s temně rudým vínem a sledovala, jak se jemný plastopapír rozpouští na beztvarou kaši. Nezdálo se pravděpodobné, že by někdo dokázal zprávu rozluštit, protože byla stylizována jako oslavná báseň od platonického ctitele a obsahovala spoustu poetických obratů a velice složitý kód.

Pro bývalou královnu-matku byla zpráva nezpochybnitelná. Jaina se v Trisdinovi nemýlila. Podrobnější prozkoumání Trisdinových styků ho odhalilo jako zvěda Alyssie, jedné z Ta’a Chuminých neteří. Pečlivě zmanipulovaná šeptanda ho přesvědčila, že piráti, kteří napadli Tenel Ka, byli ve skutečnosti najatí vrazi, kteří byli schopní skoncovat se současnou královnou-matkou i její jediskou dědičkou, jen kdyby se jim podařilo uprchnout z vazby a pokusit se o to znovu. Podle rozpouštějící se zprávy bylo Trisdinovo tělo nalezeno v prázdné cele pirátů.

A tak Trisdin zahynul jako zrádce, kterým skutečně byl. Nechat muže jednat podle jejich přirozených sklonů byl podle Ta’a Chuminých zkušeností nejlepší způsob, jak je ovládat.

Vmanipulovat ho do „osvobození“ pirátů byla nejpohodlnější cesta, jak se mladíka zbavit – a tím podpořit úmysly nového Ta’a Chumina chráněnce.

Teď, když byla Jaina bezpečně mimo Hapes, nastal čas jednat. Ta’a Chume sáhla po tenoučkém listu papíru a začala sepisovat stejně zašifrovanou odpověď. Přišel čas vypravit nového vyslance, který by vyřešil další problém – problém, s nímž se Ta’a Chume setkala už dříve a který byl jedním z mála nezdarů, kterých trpce litovala.

Před dvaceti lety se Han Solo odmítl vzdát své princezny ve prospěch hapanské královské rodiny. Tentokrát hodlala Ta’a Chume zařídit, aby se rozhodl docela jinak.

20

Vypůjčený landspídr Jaga Fela tiše klouzal ulicemi hapanského města. Jindy by mu možná výstavní domy s tropickými zahradami připadaly zajímavé, ale dnes byl příliš ponořen do myšlenek, než aby se staral o své okolí.

Většinu svého dvacetiletého života zasvětil Jag studiu válečné taktiky a strategie, nejprve doma u rodiny a pak na chisské vojenské akademii. Skoro stejně času jako studiu válečného umění věnoval také rozvoji myšlení a řešení logických problémů, jakož i létání. Když se ale střetl s Jainou Solo, všechny pracně nabyté vědomosti ho zradily.

Jaina Solo byla jistě vynikající pilotka, ale její umění se s jeho nemohlo měřit. Při simulovaných letech ji sestřelil skoro pokaždé. Mohl tudíž jmenovat několik Chissů, kteří létali pod jeho velením a přinejmenším se jí vyrovnali, pár jich bylo dokonce lepších. Jaina byla Jedi, což bylo zajímavé, ale pro něho v podstatě bezvýznamné.

Ráno se pokusil znovu Jainu vyhledat, aby dal do pořádku jejich vztah pošramocený nepochopitelnou hádkou, ale místo toho se dozvěděl, že právě odletěla na jiný svět v rozlehlé Hapeské hvězdokupě. A vzala s sebou jednoho z Jagových nejlepších pilotů, aniž by ho požádala o svolení, formálně či jinak.

Zlobilo ho, že nepožádala o uvolnění Kypa Durrona. Dokonce i pilotka z eskadry Rogue by měla brát větší ohledy na předpisy!

Ona je však nebrala a teď byli s Kypem oba pryč.

A Jag mířil do uprchlického tábora, což mu dávalo ještě menší smysl než to, co provedla Jaina.

Ale měl-li Jag být k sobě upřímný – což vždy a za všech okolností byl, ačkoli se často mohl přesvědčit, že je to nanejvýš nepříjemný zvyk – musel si přiznat, že hlavním účelem této návštěvy bylo setkat se s nechvalně známým Hanem Solem.

Princezna Leia pohrdla výhodným osobním i politickým svazkem ve prospěch ničemy – bezcharakterního bývalého imperiálního důstojníka, jenž nalezl útočiště mezi pašeráky. Pokud pro její volbu existovalo nějaké logické vysvětlení, Jag měl v úmyslu ho pochopit. A pokud žádné neexistovalo, potom snad svazek, z něhož se zrodila Jaina Solo, by mu mohl posloužit k osvícení – nebo možná jako odstrašující přiklad.

Jag ani nezaznamenal, kdy nechal město za sebou. Rozlehlé hangáry byly plné lodí a uprchlíků, z nichž většina se zdála být rozhodnutá odletět. Vášně plály a bílé uniformy hapanské milice byly toho jasným důkazem.

Za hangáry se táhly rozsáhlé volné prostory – parky, jezera a hluboké lesy, kam jezdili obyvatelé královského města na lov a za zábavou. Ty byly teď dány k dispozici uprchlíkům. Když se Jag přiblížil, snažil se zahlédnout něco z vyhlášené krásy tohoto kraje.

Velikost uprchlického tábora ho ohromila. Rady stanů se táhly bývalou parkovou alejí a ztrácely se ve vzdáleném lese. Jag ukázal stráži u vchodu své doklady a vydal se mezi zdánlivě nekonečné řady stanů.

V uprchlickém táboře panoval neuvěřitelný hluk a zápach. Vyhnanci z Coruscantu se tlačili těsně u sebe a tisíce hlasů vytvářely hlasitou disharmonickou symfonii. V úzkých uličkách se to hemžilo bytostmi nejrůznějších druhů. Většina z nich Jaga rychle míjela s odvráceným pohledem a dávala najevo okázalý nezájem, který vytvořily stísněné podmínky v táboře.

Jediným jednotícím faktorem, kterého si Jag všiml, byla neblahá předtucha, která se vznášela nad ležením jako těžký pří kro v. Nebylo pochyb, že všichni obyvatelé tábora znali postup yuuzhanvongské agrese. Přítomnost uprchlíků byla pro nájezdníky silným lákadlem. Měl pocit, jako by už někdo stiskl známý červený knoflík a všichni očekávali následný výbuch.

Jag odpočítával stany, až dorazil k tomu, který byl přidělen rodině Sólových. Když se přiblížil na několik kroků, zaslechl tlumené údery a mručení, které se ozývaly zpoza ohrádky. Náhlé vzplanutí vařiče na malém prostranství mezi tímto stanem a sousedním odhalilo několik postav rýsujících se za stěnou durahedvábného obydlí – neklamný obraz nerovného boje.

Jag vytasil z opasku na zbraně charric a dal se do běhu. Prudce odhrnul závěs a vrazil dovnitř.

Vzduchem se mihla pěst a zasáhla ho do obličeje. Jag se zapotácel a udělal několik kroků zpět.

Trvalo mu sotva vteřinu, než se vzpamatoval z rány, ale útočník už obrátil pozornost k dalšímu protivníkovi, vysokému muži v hapanské uniformě. Útočník mu uštědřil ránu, po které se Hapan otočil a zřítil se tváří dolů na rozkládací stolek.

V koutku mužova roztrženého rtu zahrál známý potměšilý úsměv, s nímž se vrhl na statného bojovníka, který ho očekával přikrčený v obranném postoji. Oba hlučně upadli na zem a strhli s sebou provizorní poličku s několika kusy otlučeného kameninového nádobí.

To byl tedy Han Solo, Jainin otec.

Se zvláštním pocitem osvícení Jag rychle obhlédl bojiště. Han Solo a muž, kterého strhl k zemi, se namáhavě postavili na nohy. Teď se potáceli pod stanem, občas se drželi zápasnickými chvaty a v následujícím okamžiku zatínali pěsti a uštědřovali si krátké direkty.

Hapan v uniformě klečel a odstrkával se od rozbitého stolku. Zvedl ruku k opasku a šmátral po blasteru.

Jag vypálil slabou omračující střelu, po které muž upadl dopředu, a namířil zbraň na druhého útočníka – statnou Hapanku, která oběma rukama popadla židli a zvedla ji nad hlavu. Pak s ní prudce mrštila směrem ke dvěma zápasícím mužům.

Jag rychle vypálil další omračující výboj, ale po jeho zásahu žena sletěla dopředu, což jen zvýšilo razanci beztak silné rány. Tři zápasící lidé se zřítili k zemi ve změti rukou a nohou.

Jag pokročil vpřed, zvedl muže v uniformě – jediného, který se ještě hýbal – a odhodil ho od starého hrdiny Rebelie. Hapan dopadl na zem u stěny stanu a zmizel pod durahedvábím. Jag si ho dále nevšímal a poklekl u nehybně ležícího muže.

Han Solo dopadl zprudka tváří dolů do rozbitého nádobí. Na spánku, kam ho zasáhla židle, se mu už rýsovala velká boule. Jag ho opatrně otočil a trhl sebou, když spatřil hlubokou ránu, která se v ostrém úhlu táhla od lícní kosti vzhůru a ztrácela se ve vlasovém porostu. Prošedivělé vlasy byly ztmavlé a mokré od krve.

Jag rychle vstal a vyběhl ze stanu. Popadl za ruku procházejícího Bothana, který měl na sobě něco, co připomínalo vojenskou uniformu.

Bothanovy kočičí oči se výhružně zúžily a vytrhl chlupatou ruku z Jagova sevření.

„Zavolejte stráže a okamžitě sežeňte zdravotního droida,“ vyštěkl Jag. „Han Solo potřebuje lékařskou pomoc.“

Jak Jag očekával, Bothanovy oči se rozšířily. „Hned,“ řekl ochotně. „Uvědomím ostatní, aby vyhledali Leiu Solo.“

Odkvapil a Jag opět zmizel ve stanu. Účinky krátce působících omračujících výbojů vyprchaly a útočníci zmizeli. Jag se rozhlédl, čím by zastavil krvácení z ran Hana Sola, a teprve teď si všiml zářící hromádky u jedné ze stěn stanu.

Jag měl dojem, že krátce zahlédl sošky, šňůry azurových perel a ozdobné kovové skříňky naplněné drahokamy. Teď však nebyl čas se tím zabývat. Odkopl malovanou vázu a zvedl cosi, co vypadalo jako plátěná košilka. Zmačkal ji a chystal se ji přiložit na ránu.

„Počkejte,“ ozval se ženský hlas.

Starší a vážnější podoba Jainy se protlačila kolem něj a poklekla vedle Hana Sola. Její prsty něžně vklouzly do zcuchaných vlasů a něco tam hledaly. Zamračila se a vytáhla ostrý úlomek.

„To bude dobré. Nebyl moc hluboko,“ zabručela a natáhla ruku. Jag jí podal zmačkanou košilku. Opatrně jí jednou rukou zakryla ránu. Druhou položila manželovi na prsa. Oči měla zavřené a na tváři se jí rozhostil výraz soustředěného naslouchání. Do stanu vjel zdravotní droid a jemně odstrčil Leiu stranou. Jag jí podal ruku, kterou přijala s přirozeným půvabem. Vstala a sledovala zdravotního droida, jak ošetřuje zraněného muže.

„Na lebce je malá prasklinka,“ prohlásil droid.

„Na Hanově lebce. Jak je to možné?“ žasla.

Dlouze se nadechla, aby se uklidnila. Když se obrátila k Jagovi, byla to už zase ta sebejistá, dokonale se ovládající diplomatka z recepce nad Ithorem, kde ji poprvé spatřil.

„Slyšela jsem, že jste ukončil boj a zavolal pomoc. Děkuji vám. Budu vám vděčná za cokoli, co mi o tom přepadení řeknete.“

Vylíčil jí scénu, ke které se náhodou připletl, stručně popsal útočníky a upozornil Leiu na hromádku cenností v rohu stanu. Vyrazila krátký zděšený výkřik.

„Zdá se mi, že to nebyl pokus o loupež,“ usoudil.

„Ty věci nejsou moje,“ řekla Leia přiškrceným hlasem, „a nikdy nebudou.“

„Myslím, že vám nerozumím,“ řekl Jag.

Leia na něj pohlédla. „Dávání věna je hapanský zvyk. Před dvaceti lety vyslal princ Isolder na Coruscant své vyslance a obdaroval mě hromádkou šperků poněkud větší, než je tahle.“ Odmlčela se a trpce se usmála. „Zřejmě moje cena časem klesla.“

„Spíš bych řekl, že hapanské zdroje těžce postihla válka.“

Tentokrát se žena usmála s nefalšovaným pobavením. „Až tahle válka skončí, plukovníku, mohl byste udělat kariéru v diplomatických službách. Teď bych ale měla ještě pár otázek. Říkal jste, že někteří z útočníků měli uniformy. Jaké?“

„Hapanské královské gardy, myslím. Uniformy byly z jednoho kusu, jako letecká kombinéza. Docela těsné, tmavočervené.“

„Ani Ta’a Chume by neměla tu drzost poslat najaté vrahy v uniformách,“ řekla Leia zamyšleně. „Museli přijít za mnou, a našli tu místo mě Hana. Jejich nabídka ho nejspíš nepotěšila.“

Droid se otočil k nim. „Pacient je stabilizován. Může být převezen do nemocnice. Vozidlo zdravotní služby čeká před vjezdem do tábora. Dovolte, abych zařídil převoz.“

Leia přikývla a droid odjel. Poklekla vedle manžela a ve tváři se jí mihl nerozhodný výraz.

„Máte strach poslat ho do hapanského zdravotnického zařízení,“ usoudil Jag. „Odpusťte, ale skutky generála Sola z dob jeho mládí mi nejsou neznámé. Bezpochyby nejsem jediný, kdo o nich ví. Nemohl by tento útok být obyčejným pokusem o pomstu?“

Chvíli přemýšlela a pak přikývla. „Bystrý postřeh. Nebylo by to poprvé, co Hana vyprovokovali k rvačce. Jakmile padne první rána, kdo dokáže, jestli je následná smrt dílem náhody, nebo se jedná o vražedné spiknutí?“

„Taky si myslím. Chápu taktiku, ale nechápu účel.“

„Bývalá královna-matka není spokojena s panující královnou a nejednou dala najevo, že mě považuje za její možnou nástupkyni. Je nanejvýš pravděpodobné, že pro ni Han představuje ’potíže‘, problém, který musí být odstraněn.“

Jag ohromeně potřásl hlavou. „Dokonce i bývalá královna-matka snad musí dodržovat zákony.“

„To jistě, jenže Ta’a Chume je nevyzpytatelná a pomstychtivá. Já se nemohu odvolávat na hapanské zákony, aniž bych riskovala odvetná opatření vůči uprchlíkům, a ona ví, že ji znám natolik dobře, abych si to uvědomila.“ Vzdychla. „Jsem v ošemetné situaci. Snad do toho Jaina bude vidět lépe. Je ubytována v královském paláci.“

„Bohužel, dnes brzy ráno odletěla z Hapesu na Gallinore. Vlastně jsem vám to přišel říct,“ dodal chvatně, když zahlédl v ženiných očích výraz smutku, nebo snad lítosti. I když to bylo pravdě stejně vzdálené jako každá jiná záminka, pod kterou přicházel, přece jen doufal, že Leia uvěří, že ho její dcera za ní poslala, aby ji uvědomil o jejím odjezdu.

Leia na sobě nedala nic znát. „V tom případě bych asi měla Hana odsud odvézt. Uprchlíci jsou rozptýlení, většina Jediů odcestovala a já už tu taky pomalu nemám co na práci. Budete s Jainou v kontaktu?“

„Samozřejmě.“

Slova mu splynula ze rtů dříve, než si uvědomil jejich následky. Leie se zablýsklo v očích – bylo v nich vidět zamyšlení, které k jeho údivu vystřídal výraz hluboké úlevy.

Dorazilo zdravotní vozidlo a Jag odehnal otázky, které nemohl položit, a pomohl droidům naložit zraněného muže na repulzorová nosítka.

Když vyšli ze stanu, Leia se k němu obrátila. „Už jste toho pro nás tolik udělal, ale mohu vás ještě o něco požádat? Zajděte do hangárů a zeptejte se na Millennium Falcon. Najdete u něj mladého Jediho. Jmenuje se Zekk. Vypadá trochu jako Kyp Durron v mladším vydání – tmavé vlasy, zelené oči, přibližně stejně vysoký…“ Nechala nedokončenou větu viset ve vzduchu a zkoumavě si Jaga prohlížela.

Jaga na okamžik napadlo, že Leia uvažuje o tom, že tento popis by se klidně hodil i na něho. Podle jeho názoru se kolem Jainy motalo příliš mnoho tmavovlasých a zelenookých mužů.

„Řekl byste mu, aby připravil Falcon k odletu? Vyřiďte mu, ať svolá všechny Jedie, kteří ještě nesehnali loď.“

Jag slíbil, že zařídí vše, o co ho požádala, a kráčel spolu s ní vedle nosítek k východu z tábora. Když se loučili, zeptal se: „Co mám vyřídit Jaině?“

„Povězte jí, co se stalo otci. Měla by o tom vědět. Vyřiďte jí, že jsme odletěli za strýčkem Lukem. Ona už bude vědět kam.“ Leia zaváhala a na tváři se jí opět rozhostil zamyšlený výraz. „Řekněte jí – a tohle je důležité –, že pevně věřím, že najde cestu zpátky.“

Jag svraštil čelo, protože nevěděl, zda správně pochopil její na první pohled rozporné pokyny. „Nejsem si jistý, jestli jsem vám správně rozuměl.“

„Ani ona nebude,“ řekla Leia, když odcházela. „Aspoň nějakou dobu si ani ona nebude jistá.“

21

Lehký hapanský frachťák hladce vklouzl do tmy hyperprostoru a čtyři Jediové se pohodlně usadili na cestu na Gallinore. Ačkoli byla tato průzkumná výprava uskutečněna na Jainin podnět, v křesle pilota seděl Kyp Durron.

To ho mátlo, poněvadž jak vypozoroval, nebylo v Jainině povaze se někomu podřizovat. Vypadala spokojená s křeslem druhého pilota a zatím po většinu cesty trousila přes rameno směrem k Lowbaccovi a Tenel Ka vtipné poznámky. I když se snažil ze všech sil, Kypovi se nedařilo proniknout štíty vztyčenými hned za Jaininou veselou maskou – což byla skutečnost, která ho velmi překvapovala. Jen málo Jediů se mu mohlo rovnat v absolutní síle vůle, přesto si ho toto osmnáctileté děvče dokázalo držet od těla.

Protože Síla mu při prorážení jejích štítů nebyla nic platná, zkusil Kyp jiné metody. „Předpokládám, že ti tuto cestu posvětil plukovník Fel.“

Poprvé pocítil, že je Jaina mírně vyvedena ze svého klidu. „Nepotřebuju jeho svolení.“

„Možná ne, ale, čistě technicky, já ano.“

„Na co?“ opáčila. „Odkdy se zodpovídáš někomu jinému než sám sobě?“

Úkosem na ni pohlédl. „Nebuď tak tajnůstkářská, Jaino. Jednoho krásného dne se budeš muset naučit říkat, co si doopravdy myslíš.“

Její odpovědí bylo posměšné zasyknutí. „Jag Fel je samostatný průzkumník pouze volně spojený s Chissy. Potřebuje piloty a ty jsi souhlasil, že s ním budeš létat. To je vše. Proč by ses mu měl zodpovídat? Jsi přece mistr Jedi a velitel samostatné eskadry.“

„Jejíž všichni příslušníci jsou mrtví,“ odtušil. Jaina se odmlčela. Po chvíli řekla: „Ty tedy umíš zastavit lidi v rozletu.“

„To je získaná schopnost,“ odvětil. „Když se ti podaří lidi náležitě vyprovokovat ve správnou dobu, uslyšíš spoustu chvástavých řečí. Čas od času se hodí, když je dokážeš včas utnout.“

„A to je jedna ze schopností, kterým jsi mě chtěl naučit?“

Kyp se otočil v křesle a hleděl mladé Jedi do tváře. Klidně opětovala jeho pohled, její hnědé oči byly nečitelné. „Uvažovala jsi o mé nabídce? Opravdu se chceš stát mou učednicí?“

„Možná. Platí ještě ta nabídka? Nebo platila vůbec někdy?“

Ohlédl se do malé kabiny pro cestující. Lowbacca usilovně opravoval jakýsi malý mechanický strojek a Tenel Ka vypadala, že je zahloubaná do informací na velké datakartě. Ať už četla cokoli, tvářila se ještě zasmušileji než obvykle. Jejich další „cestující“ nebyl ve stavu, kdy by je mohl slyšet, i kdyby nebyl ukryt v úložném prostoru pro zavazadla.

„Když jsem tu nabídku učinil, chtěl jsem tě především znejistit,“ připustil. „Vyslechla jsi o mně všelijaké historky a vyslechla jsi i pár mých debat s mistrem Skywalkerem. Měla jsi sklony mi nedůvěřovat. Je mnohem těžší zapudit někoho, o kom uvažuješ, byť jen podvědomě, jako o možném učiteli.“

Přikývla a nebyla dotčená jeho drsnými slovy. „Myslela jsem si to. Nemám ráda, když mnou někdo takhle manipuluje, ale připouštím, že to bylo dobře vymyšleno. Když jsi mi řekl, že nedokončená yuuzhanvongská světoloď je superzbraň, prohnala jsem tvé tvrzení přes stejné filtry, jaké používám na slova jiných mistrů Jedi. Bez toho bych mohla prohlédnout mlhu a odhalit tvůj skutečný záměr.“

Z nějakého důvodu přiměl obdiv v jejím hlase Kypa zbystřit pozornost. „A teď, když to víš, můžeš mi věřit jako svému mistrovi?“

Místo odpovědi pohlédla směrem k úložnému prostoru, kde byl ukryt jejich nedobrovolný pasažér. „Věřila jsem ti včera večer.“

„Ano,“ řekl suše. „O této záležitosti si ještě musíme promluvit.“

„Jistěže,“ odvětila. „Ale prozatím bude lepší, když se od ní budeš držet dál. Jméno mé rodiny a moje kontakty v eskadře Rogue ti dopomohly k úspěšnému útoku na vongské loděnice na Sernpidalu. Bez urážky, tvoje jméno a pověst by neměly, řekněme, stejný vliv na můj současný úkol.“

Tato slova vyvolala u Kypa hořký smích, také ho ale zabolela a přiměla k ostré odpovědi. „Proč jsi tedy nepoužila moji databázi? Neposkvrněná pověst Jaga Fela by bývala dodala tomuto záhadnému podniku zdání důvěryhodnosti.“

Posměšný výraz v Jaininých ocích zmizel, ale i nadále se nepřestala usmívat. „Nejspíš nechtěl tuto pověst poskvrnit spojenectvím s umaštěnou vzpurnou mechanickou,“ řekla nenucené.

Kyp pocítil v jejích slovech skrytou pravdu a jeho hodnocení Jainy se významně změnilo.

Vždycky nahlížel na nejstarší dítě Solových jako na jediskou princeznu – ne snad jako na rozmazleného fracka, dobře věděl, že jí nebyla cizí tvrdá práce ani osobní traumata, ale jako na šťastlivce, který měl k dobru milující rodinu, nezměrné nadání, dokonalý výcvik a pohodlný život. Nehledě na to si Jaina myslela, že ji syn barona Fela považuje za osobu s nepříliš příjemnou povahou. Zvláštní na tom bylo, že měla nejspíš pravdu.

Ještě podivnější bylo Kypovo rostoucí podezření, že Jag Fel se zas tolik nemýlí. Ačkoli o tom Kyp předtím nepřemýšlel, mohlo by to být logické vysvětlení jeho neschopnosti proniknout Jaininými mentálními štíty. Temnou stranu bylo nesmírně obtížné vnímat – jak se mohl na vlastní kůži přesvědčit. On a Jaina, nehledě na jejich rozdílné osudy a zážitky z mládí, si možná byli víc podobní, než si myslel. Většina Jediů byla ochotna riskovat své životy. On a Jaina byli připraveni riskovat mnohem víc.

Jaina se k němu naklonila a zamávala mu rukou před očima. „Druhý pilot volá Kypa Durrona. Ohlaste se, samotářský Jedi.“

Probral se ze zamyšlení a věnoval jí, jak doufal, povzbudivý úsměv. „Pro názory plukovníka Fela bych se netrápil. Je vynikající pilot a v téhle válce dělá, co může. Ale jak už jsem říkal každému, kdo je ochoten mě poslouchat, a desítkám těch, kdo nejsou, Jediové musejí udělat víc.“

„Souhlasím. Jednu věc jsem se naučila už dávno, a sice že nemůžeš opravit loď, aniž by sis ušpinil ruce,“ řekla tiše.

Chvíli na sebe hleděli v dokonalém porozumění.

V pozadí Kypový mysli se ozval slabý varovný hlas, který ho upozornil, že toto je dcera Hana Sola, připomněl mu, jak obrovský dluh má vůči starému příteli a za co všechno vděčí Luku Skywalkerovi. Co měl v úmyslu provést s Jainou, bude považováno za další zradu a tentokrát nebude moct čekat slitování.

Kyp si byl plně vědom nebezpečí na cestě, po které se vydal, a věděl, že Jainina kapitulace by ho měla znepokojovat. Po pravdě řečeno ale vítal její odklon od tradičního jediského uvažování.

Anakin Solo byl mrtev a spolu s ním zemřela i největší Kypova naděje na nové a komplexnější pojetí Síly. Snad byla Jaina tím, kdo měl širší vizi. Viděl, jak se automaticky ujala velení, jak se ostatní mladí Jediové bez výhrad podřizovali jejím sebejistým rozhodnutím. Možná měla dost energie i důvěryhodnosti k tomu, aby vytrhla Jedie z jejich vlastní omezenosti.

A pokud ne, přinejmenším tu budou dva Jediové, kteří budou cítit zadostiučinění z toho, že odevzdali vše, co měli, a využili všechny zdroje, které měli, aniž se ohlíželi na osobní ztráty.

Podle Kypova mínění žádný opravdový strážce nemohl dělat nic jiného.

Gallinore, proslulý svými duhovými drahokamy, byla zelená planeta s neuvěřitelně rozmanitým rostlinstvem a živočišstvem. Duhové drahokamy, živé bytosti, kterým trvalo tisíce let, než dosáhly dospělosti, byly jen některé z divů místních polí a lesů. A mnozí z těchto živoucích tvorů byli vytvořeni nebo upraveni v laboratořích v jediném městě na planetě.

Zatímco Tenel Ka odešla jednat s městskými úřady a Kyp hlídal „zavazadla“, Jaina s Lowbaccou se vydali k rozlehlému výzkumnému centru.

Ta’a Chumin doporučující dopis jim zajistil veškerou pomoc a přístup do všech laboratoří a ke všem přístrojům. Během několika okamžiků seděl Lowbacca u terminálu a jeho chlupaté prsty se míhaly po klávesnici, když zkoumal záznamy gallinorských výzkumů a hledal cokoli, co by mohlo spojovat technologie, kterým on a Jaina rozuměli, s tajemstvími Intrikánky, jejich uloupené yuuzhanvongské lodě.

Jaina se obrátila k techničce, která postávala u Wookieeho ramene. „Potřebuju mluvit se Sinsorem Khalem. Můžete mi říct, kde bych ho našla?“

Tváří mladé ženy se mihl zvláštní výraz, nicméně vytáhla komlink a ohlásila Jaininu žádost. Za chvíli přišla ozbrojená eskorta a vedla ji bludištěm čistých bílých chodeb. Zanechali ji před velkými dveřmi, kývli směrem ke čtečce dlaní umístěné vedle dveří a odešli výrazně rychlejším krokem, než jakým ji přivedli.

Jaina pokrčila rameny a položila dlaň na přístroj. Dveře zazářily duhovými barvami a otevřely se. Zabouchly se za ní s prásknutím, které připomínalo rachot dveří vězeňské cely.

Vkročila do velké místnosti přeplněné přístroji a aparáty, které ležely v takovém nepořádku, že se Jaina na chvíli domnívala, že vidí následek čelní srážky dvou velkých lodí.

Jaina se plížila po místnosti a zkoumala ji jako bitevní pole. Když ujistila vše, co potřebovala, vyklouzla ven stejnou cestou, kterou přišla, vrátila se chodbami ke vchodu a zamířila zpět k lodi.

Rychle vylíčila situaci Kypovi. Poslouchal pozorně a se záhadným výrazem. Jednou se mu zablýsklo v očích, když zakončila své návrhy poznámkou: „Navrhl jsi mi, abych se stala tvou učednicí. Tohle bude začátek.“

„Tak taková je tvoje cena,“ poznamenal. „Máš o sobě vysoké mínění.“

Jaina rozhodila rukama. „Jsem poslední se Solů. To už musí něco stát. Chceš mě, nebo ne?“

Dva Jediové si dlouho upřeně hleděli do očí. „Víš, že o tom nikdy nebudeme smět mluvit,“ řekl Kyp.

„Komu bych o tom vykládala?“ odsekla. „Strýčku Lukovi?“

Pomalu přikývl se zrakem stále upřeným na ni. „Tak dobře. Uděláme to.“

O dvě hodiny později stála Jaina za Lowbaccou, stejně jako když se naposledy rozcházeli. Wookiee potřásl hlavou, jako by si ji chtěl pročistit, a pak začal pečlivě studovat terminál, jako by se teprve seznamoval s jeho systémem. Čas, který strávil pečlivým mazáním všech důkazů o Jainině návštěvě, byl zapomenut.

Obrátila se k techničce, která stála za nimi. „Potřebuju mluvit se Sinsorem Khalem. Můžete mi říct, kde bych ho našla?“

Žena zareagovala na její žádost se stejným zmateným výrazem, jaký měla, když na ni odpovídala poprvé. Díky Kypovi si nic z předchozího rozhovoru nepamatovala.

Vydala rozkazy komlinkem, načež přišlo několik ozbrojených strážných, aby Jainu odvedli do vědcova doupěte. Nicméně nasadili pomalejší tempo než poprvé. Jaina předpokládala, že se budou divit, kde přišli k modřinám, které objeví nad ránem.

Opět ji zanechali přede dveřmi. Potřetí toho dne vstoupila Jaina do vědcova doupěte.

Vysoký muž s narezlým vousem a v rudém laboratorním plášti jí vyšel vstříc. Tvář mu zářila přívětivým úsměvem. „Poručík Solo! Objekt je připraven. Jen pojďte, začneme ihned.“

Proplétala se za Sinsorem Khalem zdánlivě neuspořádaným bludištěm stolů a počítačových sestav k velkému lesklému kovovému stolu. Na jeho okrajích byl úzký žlábek, který ústil do odtoku. Zajatý pirát byl už připoután tváří dolů ke stolu.

Jaina se ze všech sil snažila nemyslet na to, jak se tu ocitl a co je to stálo. A jak už dříve připomněl Kyp, bylo to něco, o čem nikdy nebudou smět mluvit.

„Ani nemůžu slovy vyjádřit, jak jsem rád, že se konečně dostanu k této nové biotechnologii. Tak se podíváme, co tu máme.“

Rychle přistoupil k pirátovi a uchopil malý laserový nástroj. Rychlými a zručnými pohyby vyjmul korálový implantát a vhodil ho do malé nádobky.

„Provedeme testy na živočichu samotném i na objektu. Krevní testy, vzorky tkání, mozková činnost – budete to všechno mít natotata.“

Vědec se okamžitě pustil do práce a zjevně zapomněl na její přítomnost. Jaina stála stranou a bez odporu sledovala, jak Sinsor shromažďuje vzorky a ukládá informace do svého počítače.

„Zajímavé,“ říkal zamyšleně s pohledem upřeným na obrazovku. „Velmi zajímavé.“

Jaina přišla blíže a koukla mu přes rameno. Na obrazovce byly vidět sloupce čísel a pohybující se obraz čehosi, co připomínalo hejno dagobianských žabích pulců ve vejčitém obalu.

„Toto je jedna buňka izolovaná z nadledvinek. Vidíte ty malé pohyblivé černé tečky? Jsou geneticky příbuzné s korálovým tvorem.“

„Rozmnožuje se to třením?“

„Svým způsobem. Korálové útesy jsou společenství živých organismů. Yuuzhan Vongové tato společenství zkultivovali a sestavili z nich něco, co funguje jako jeden živočich. Ten korál je zjevně schopen reprodukce tak, že rozvádí krevním řečištěm mikroskopické zárodky do každé buňky.“

„Ale jak ten implantát s těmito zárodky komunikuje?“

Vědec poklepal na obrazovku. Obraz zmizel a objevila se dlouhá řada symbolů. „Toto je genetický kód zárodků nalezených v krevním řečišti. Porovnám ho se zárodky z ostatních částí těla objektu. Pokud se mé předpoklady potvrdí, tyto zárodky by se měly mírně lišit podle toho, odkud byly izolovány – z krve, neuronů, sleziny a tak dále. Přesto jsou částmi jednoho organismu, dokonce i když jsou rozptýlené. A já se domnívám, že když se rozšíří, vytvoří v těle hostitele něco, co bychom mohli nazvat složeným organismem. Impulzy vysílané do centrální korálové jednotky se přenášejí pomocí hostitelova těla. Tento přenos, při němž jeden organismus navazuje na druhý, patří k velkým tajemstvím vědy.“

Jaina pochopila a pomalu přikývla. „Kdybyste chtěl některý z těchto implantátů pozměnit, jak byste to udělal?“

„Prozkoumáme genetický kód zárodků a určíme, které části jsou přirozeného původu a které vypadají jako implantované. Tyto nové doplňky či změny jsou nejúrodnější půdou pro adaptaci.“

Jaina se zašklebila. „A kolik let to bude trvat?“

Sinsor se zdál být mírně dotčen. „Možná se budete divit, jak snadno čitelné mohou tyto spletence být pro zkušené oko. Naše počítačová technika je vyspělá a mnohem rychlejší než cokoli, co mají ve výbavě takzvaní vědci v Republice.“

„Myslíte, že byste dokázal jednoho z těchto tvorů pozměnit?“

„Jsem o tom přesvědčen. Přijďte ráno a měli bychom být připraveni pohrát si s jejich příští generací.“

Jaina přikývla a prošla zaplněnou laboratoří ke dveřím. Čtečka dlaně na této straně neotevřela dveře hned, ale odeslala její požadavek do hlavního řídicího stanoviště. Kovový hlas ji ujistil, že její eskorta dorazí v krátkém čase, takže se posadila a čekala.

Bylo zřejmé, že Sinsor Khal byl vězeň. Poté, co ho viděla při práci, si Jaina pomyslela, že jeho lhostejný přístup ke zdraví svých pacientů ho jistě nejednou dostal do potíží se zákonem. Na druhé straně mu toto vězení-nevězení dávalo vynikající možnost k beztrestnému experimentování.

Myslela na to, co asi přinese zítřejší ráno. Bezpochyby musel existovat nějaký způsob, jak vnutit její vůli upravenému tvorovi – i všem dalším příjemcům.

To vyvolalo zajímavou otázku: na yuuzhanvongské tvory nepůsobila Síla, přesto někteří z nich – například lambentový krystal v Anakinově světelném meči – někdy komunikovali pomocí jakýchsi telepatických schopností s jedinci citlivými vůči Síle. Což bylo v rozporu s logikou a popíralo vše, co bylo Jaině o povaze Síly známo. Jaina si uvědomovala, že se blíží k novému objevu – cítila ho jako stín zachycený na hranici periferního vidění.

Zavřela oči a nechala se prostoupit pocity. Kypící život na Gallinoru ji zaplavil jako němý příboj. Její smysly naplnila jasně zelená hudba lesa a otázky, které neuměla rozluštit, splynuly s bzučením hmyzu a zpěvem ptáků.

Tvář se jí pomalu rozjasnila. Pokud se odpovědi na její otázky skrývaly v gallinorské divočině, pak Jaina znala jedinou osobu, která je mohla najít.

Cesta vedla po úzké skalní římse těsně přiléhající ke strmému srázu. Tenel Ka jistě stoupala po stezce, její svalnaté nohy se ohýbaly a natahovaly s lehkostí a půvabem, že to Jaině připomínalo letícího ptáka. Tenel Ka odložila svůj jediský plášť a oblékla si krátký oděv z ještěří kůže, který měla raději, a zlatavě rudé vlasy měla pevně spletené do jediného silného copu. Její paže se lehce komíhaly do rytmu kroku a chybějící předloktí nebylo zezadu vůbec patrné.

Stezka se rozšířila na malou plošinku, odkud bylo vidět na hustě zalesněné údolí a hory na druhé straně. Dathomiřanka zastavila a čekala na ostatní Jedie. Jaina s námahou udělala posledních pár kroků a ztěžka dosedla na velký balvan.

„Nádherný výhled,“ řekla směrem k Tenel Ka. „Už jsem to opravdu potřebovala.“

Její kamarádka přikývla. „Jako my všichni. Při pronásledování jsme se naseděli až moc. Je těžké udržet se v kondici, v jaké jsme byli za studentských let.“

Lowbacca se vydrápal nahoru právě včas, aby uslyšel tuto poznámku, a vztekle zařval na znamení nesouhlasu.

„Klidně se můžeš ráno vrátit k počítači,“ řekla mu Jaina.

Tenel Ka pozorně zkoumala nedalekou horu a oči se jí rozzářily. Ukázala na druhou stranu předělu směrem ke skalnatému svahu. „Když se dobře podíváte, uvidíte otvor do jeskyně. Vidíte ta barevná světla?“

Jaina si zastínila oči rukou a překvapeně zamrkala. „Co to je?“

„Říkáme jim ohniví draci. Je to obrovský létající hmyz, který může vydávat barevné světlo stejně jako teplo a energetické výboje. V noci je na ně úchvatný pohled. Slunce se chýlí k západu. Za chvíli vylétnou ze svých skrýší.“

Lowbacca pohlédl na zapadající slunce a zavrčel.

„Zůstaňme tu,“ navrhla Jaina. „Jistě, stezka je strmá, ale je jedno, jestli po ní máme jít nahoru, nebo dolů.“

„Šla jsem po této stezce mnohokrát. Není to těžké a ten pohled stojí za to,“ pravila Tenel Ka. „Když jsem byla malá, zkoušeli vysadit ohnivé draky na Hapesu, jim se však na žádné jiné planetě než této nedaří.“

Její úsměv ztvrdl. „Babička nesnáší odpor, dokonce ani od samotné přírody ne. Pamatuji se na slavnostní osvětlení, umělou mechanickou a chemickou nádheru, která měla vytvořit světla jako od ohnivých draků. Nebylo to ono.“

„Zůstaneme,“ řekla Jaina a pohlédla na Wookieeho. Lowbacca souhlasně zabručel a všichni tři usedli a dívali se.

Nad horami se setmělo a ohniví draci začali vylétávat ze svých jeskyní. Brzy utvořili hejno, které rychle a půvabně kroužilo. Na tmavnoucím nebi po něm zůstávaly zářivé různobarevné čáry.

Jediové nadšeně sledovali úchvatné divadlo. Na tváři Tenel Ka se objevil výraz nostalgického uspokojení.

„Měli bychom se vrátit, než bude úplná tma,“ řekla váhavě a vstala.

Začali opatrně sestupovat po stezce a občas se ohlédli směrem k údolí, nad nímž stále kroužili ohniví draci. Hejno se doširoka roztáhlo a jeho světla zářila krátkými rychlými záblesky.

„Jsou na lovu,“ vysvětlovala Tenel Ka. „Ty krátké záblesky jsou asi signály, kterými se svolávají.“

Jaina se otočila, aby lépe viděla. Klopýtla na uvolněném kamenu a byla by upadla, kdyby ji byl Lowbacca nechytil za ruku. Napomenul ji krátkým zaštěknutím.

„Dávala jsem pozor,“ bránila se. „Jenže jsem nepoužila Sílu, takže chceš nejspíš říct, že…“

Zmlkla, když zapojila své smysly. Pocítila hrozící nebezpečí.

Sáhla po světelném meči a otočila se směrem k vrcholu hory. Snášelo se na ně několik obrovských tvorů na nehlučných křídlech. Jaina pocítila temný závan a spatřila jasně zelený záblesk.

Čepel světelného meče vyrazila vstříc útoku. Otočila se na místě, aby zvýšila sílu obranného úderu, a fialová čepel vnikla do zářícího tvora, který se na ni snášel.

To změnilo směr útoku a gigantický hmyz se roztočil ve vzduchu, zřítil se na stezku a kutálel se dolů přímo na Tenel Ka. Válečnice ho přeskočila a ještě v letu zapnula svůj tyrkysový světelný meč.

Jaina se instinktivně sehnula a sekla mečem nad hlavou. Obrovské pavučinové křídlo ji zahalilo jako závoj a tvor, který o něj právě přišel, prudce narazil do úbočí hory. Odrazil se, chvíli se kutálel po úzké stezce a nakonec se zřítil ze svahu. Vytryskla z něj sprška barevných jisker jako z přeťatého drátu.

Jaina odhodila křídlo a zaujala obranný postoj. Zapojila své smysly, protože nebylo vidět nic než sloupec slabého přerušovaného světla – „světelná střela“, již vnímala během prvního útoku, nebyla nic jiného než useknutý sosák ohnivého draka. Tvorové vypadali jako krvežíznivý hmyz, který viděla v močálech desítek světů, ale jejich rozměry byly takové, že se to vymykalo jakékoli představivosti.

Tenel Ka vypnula světelný meč. „Je tma,“ upozornila. „Světla by mohla přilákat další.“

Wookiee však zůstal ve střehu a tázavě zavrčel na Tenel Ka. „Nikdy jsem neslyšela, že by se takto chovali. Loví v hejnech a jsou prý inteligentní.“

„Nejspíš dost na to, aby nám připravili malé rozptýlení,“ odtušila Jaina. Rozhlédla se po údolí. Po nebi se stále míhaly záblesky lovícího hmyzu.

Tenel Ka se ohlédla po světelných záblescích. „Nikdy bych si nemyslela, že jsou schopní zaútočit ze zálohy.“

Jaině se náhle rozbřesklo a v její mysli začal okamžitě vznikat plán. Tenel Ka na ni vrhla tázavý pohled.

„Jen jsem trochu přemýšlela o válečné taktice,“ vysvětlovala Jaina. „Zásadní a rozšířenou chybou je podceňování nepřítele. Jediové neočekávají, že by je mohl přelstít hmyz.“

„To je pravda,“ řekla Tenel Ka smutně.

„A stejně tak Yuuzhan Vongové neočekávají, že by je mohli přelstít nevěřící‘,„ dodala tiše Jaina. Předvede Yuuzhan Vongům přesně to, co očekávají, a pak, jako lovící ohniví draci, na ně zaútočí ze zálohy.

22

Leia viděla za svůj život západy sluncí na stovkách planet, znala jedinečné obrazárny Alderaanu, obdivovala pokladnice v nespočetných palácích a muzeích. Jen málo z toho však sneslo srovnání s pohledem na Hana a jeho malého synovce, kteří se navzájem měřili pohledem ze vzdálenosti několika centimetrů s naprosto stejným výrazem, v němž se zračily podezření i zvědavost.

Ben Skywalker uvelebený matce na klíně vyjádřil svůj názor jako první. Dítě vyrazilo radostný výkřik a zamávalo drobnými pěstičkami. Náhodná rána zasáhla Hana do nosu a přiměla ho udělat několik potácivých kroků vzad a chytit se za tvář beztak posetou modřinami.

„Roste jako z vody,“ pochválil ho.

Luke si odkašlal a Mara si zakryla tvář dlaní, aby nebylo vidět její samolibý úsměv. Švagr na ni vrhl posměšný pohled. „Celá maminka.“

„Počítal jsem s tím rizikem,“ řekl Luke dobromyslně. „O Benovi bychom se mohli bavit do rána, ale snad bys nás měl raději informovat o situaci na Hapesu. Můžeš začít tím, že nám vysvětlíš, proč vypadáš, jako by ses pral s wampou.“

„Skoro jsi uhádl – aspoň mi to tak připadalo,“ řekl Han a třel si bolavou bradu.

„Nepamatuje si moc podrobností,“ vložila se Leia do rozhovoru.

Několika slovy popsala události, které urychlily jejich odlet z Hapesu. „Podle svatebních darů se zdá pravděpodobné, že Ta’a Chume se vrací k nápadu najít pro Isoldera , vhodnou ženu. Han jí zjevně překáží v jejích záměrech. Jaga Fela, mladíka, který zasáhl do boje, napadlo, že možná chtěli Hana vyprovokovat k rvačce, místo aby provedli atentát obvyklým způsobem.“

„Málem jim to vyšlo,“ souhlasil Luke. „Nepotřebuju Sílu, abych věděl, kdo si začal.“

Han se zatvářil jako ztělesněná nevinnost a tázavě na sebe ukázal. Pak se jeho výraz změnil a oči dostaly nepřítomný výraz člověka, který je hluboce zamyšlen.

„Hane?“ ozvala se Leia.

„Jen přemejšlím o tom, co řekl Luke.“ Pohlédl na otlučené klouby na rukou. „Pamatuju se, že jsem uhodil první a pak možná ještě jednou nebo dvakrát. Vrací se mi to v takovejch útržcích. Je tam ještě něco, něco důležitýho. Jen si nemůžu vybavit co.“

„To přijde,“ řekla Leia s jistotou. „Nespěchej na to. Máš před sebou ještě několik dní na zotavení a ta nečinnost bude sama o sobě stačit, aby ses z ní – a ostatní kolem tebe taky – div nezbláznil.“

„No jo.“ Han se znovu dotkl brady a nešťastně vzdychl. „Mě jen štve, že si nemůžu vzpomenout, co jsem dělal. Zatím jsem si to vždycky pamatoval, dokonce i když jsem byl úplně namol.“

Mara se otočila k manželovi. „Co ty, Skywalkere? Budeš o mě taky ještě bojovat, až spolu budeme přes dvacet let?“ Zvedla jedno zlatavě rudé obočí.

Luke zachytil její pohled a dobromyslné dobírání. „Co myslíš tím ještě‘? Jen se o sebe postarej sama. Pokud na to zapomenu, stejně se nejspíš nedožiju našeho dvacátého výročí.“

Jediská válečnice si posunula vrtící se dítě na rameno a spokojeně se usmála. „Není nad to, když si dva lidi rozumí.“

Jaina se vrátila na Hapes o dva dny později, vyzbrojená objevy Sinsora Khala a několika datakartami se souvisejícími informacemi. Spolu s Lowbaccou pospíchali k Intrikánce a nemohli se dočkat, až se zase pustí do práce na yuuzhanvongské lodi.

Spojenými silami vtáhli únikový modul do malé ohrady a dali se do práce. Jaina vzala jeden z upravených implantátů. Přivezla si je v lahvičkách s živným roztokem bohatým na minerály a podporujícím rychlý růst, který objevil Sinsor. Koráloví tvorečkové byli pořád mnohem menší než ten, který opět implantovali pirátovi, ale Jaina si myslela, že by se ještě mohli hodit.

Vytáhla z kapsy malý řezací nástroj a odřízla jím plátek z miniaturního dovin basala modulu. Přiložila jeden implantát k nerovnosti na organismu podobném skále a pak přitiskla plátek zpět na místo.

„Mělo by se to zahojit samo,“ řekla Jaina. „A jestli mám pravdu, tak by to mělo změnit gravitační stopu.“ Lowbacca zavrčel.

„Vím, že právě teď nás nemůžou sledovat, a ano, chci, aby to tak zůstalo. Jenže jediná věc, která je lepší než žádná informace, je klamná informace,“ odvětila Jaina. „Chceme, aby vysledovali a zničili jednu z jejich lodí – ne zrovna tuhle.“

Lowbacca byl dlouho zticha a pak ostře vyštěkl.

„To víš, že to bude fungovat,“ ujistila ho rázně. „Další krok je najít způsob přenosu, kterým by se daly implantovat další vongské lodě. K tomu budeme potřebovat piloty ochotné podstoupit souboj jeden na jednoho s našimi nezvanými galaktickými hosty.“

Wookieeho oči se chápavě rozsvítily.

„Správně,“ souhlasila. „Proto potřebujeme Kypa Durrona.“

Kyp se pohodlně usadil na durabetonové lavici a prohlížel si svého zajatce. Hapanský pirát plaval v bactové nádrži a zdálo se, že si tam ještě chvíli pobude. Teprve až se úplně vyléčí a bude na tom jako dřív, kromě ztracené paměti, Kyp ho propustí na svobodu.

Toto vědomí ho znepokojovalo méně než obvykle. Svoboda pro vesmírného lupiče se zdála být slabou náhradou za všecko, co musel vytrpět.

Kyp v duchu přepočítával zákony, které s Jainou porušili, a hranice, které překročili. Napomáhání vězňům k útěku před hapanskými úřady, únos jednoho z nich a jeho převoz na jinou planetu, jeho podrobení vědeckému zkoumání. Ani nechtěl vzpomínat na přesun piráta z jejich lodě do vědcovy laboratoře. Nemohl však pomíjet jeden konkrétní problém a závěry, které si z toho udělal.

Měl starost o Jainu.

Jak očekával, ukázala se být nadanou žákyní. Velmi rychle se podřídila jeho vedení a vymazala nebezpečné znalosti z mysli a paměti gallinorských vědců – včetně Lowbaccy, Jediho a pravděpodobně svého nejbližšího přítele.

Kyp s tím dokázal žít. Nedokázal ale přihlížet, když byl tento muž „testován“ ve stavu blízkém smrti. Jaina ano.

Jeho učednice přijala za svůj argument, že konečný výsledek je důležitější než způsob, kterým ho bylo dosaženo. Dovedla tuto filozofii až na nejzazší hranici a přiměla tím Kypa, aby se zamyslel nad tím, kde jsou vlastně její meze.

Kyp předpokládal, že na to existuje jakási kosmická spravedlnost.

„Co dál?“ zabručel. Kyp toužil porazit Yuuzhan Vongy. Jaina také.

Každý kousek energie, který vkládal do toho, aby ji udržel na uzdě, snižoval celkovou energii, kterou mohli oba směrovat přímo proti nájezdníkům. Ale jak daleko ji mohl nechat zajít?

A co bylo ještě důležitější: pokud a až přijde čas ji zastavit, dokáže to?

Jaina si uhladila sukni své róby a usadila se v křesle, které jí nabídla Ta’a Chume. V přiléhavých hapanských šatech se stále necítila pohodlně, ale už si začínala zvykat. „Slyšela jsem, co se stalo Trisdinovi.“

„A přišla jsi mi vyjádřit soustrast?“ zeptala se koketně bývalá královna-matka a natáhla se po poháru s vínem.

„Vlastně jsem si přišla prohlédnout jeho nástupce,“ odvětila Jaina stejným tónem.

Ta’a Chume vyprskla víno, kterého se právě napila, a odložila pohár. „Nemýlila ses v něm. Jeho věrnost byla předstíraná. Zastihla ho zvěst, že uvěznění piráti mohou posloužit jeho zájmům a zájmům ženy, kterou by rád viděl na mém trůně.“

Jaina rychle pochopila, kam královna míří. „Takže jste to nebyla vy, kdo ho poslal, aby je osvobodil.“

„Ne přímo, ne.“

„A kdyby ho nebyli zabili sami vězňové, byl by zatčen a obžalován z velezrady.“

„Podle hapanských zákonů.“ Ta’a Chume zvedla zvídavě obočí. „Nesouhlasíš?“

„Ale ano. Ať se přihodilo cokoli, vy zůstáváte mimo. Předpokládám, že vazby na tu potenciální královnu-matku se dají vysledovat.“

„Přirozeně. Jmenuje se, mimochodem, Alyssia. Tento poslední skandál snad bude stačit, aby byla zbavena vlivu. Pokud ne, možná tě požádám o pomoc.“

Jaina souhlasně přikývla. Položila pohár zlatého vína, z kterého upíjela. „Povězte mi něco o Sinsoru Khalovi.“

„Kdysi to býval uznávaný hapanský vědec. Jeho odbornost byla přesně taková, jakou jsi potřebovala. Bohužel dosáhl této odbornosti za cenu úděsných – a veskrze nezákonných – pokusů. Ale předpokládám, že k tomuto závěru jsi už dospěla sama.“

Jaina přikývla. „Jsou i další, jako je on?“

Žena si ji dlouho zkoumavě prohlížela. „Kolik jich potřebuješ?“ Ohrnula nos, když se Jaina nevěřícně zasmála. „Žádný pokrok se neprosazuje snadno. Na cestě dochází k mnoha nezdarům, a jestliže veřejnost dnes považuje jejich omyly za zločinné, zítra přivítá výsledky jejich práce s otevřenou náručí. Intelektuálně zvídavé muže a ženy je třeba podporovat a povzbuzovat, držet je mimo dosah kritických očí těch, kdo v sobě mají více smyslu pro spravedlnost než předvídavosti.“

„Takže jste je zavřela a ukryla,“ upřesnila Jaina.

Ta’a Chume odmítavě mávla rukou. „Většina z nich si toho ani nevšimla. Dobře vybavená laboratoř a možnost svobodně pracovat znamená pro tyto vědce splněný sen, nikoli trest. Yuuzhan Vongové jsou realita, moje milá, se kterou se musí něco dělat. Co navrhuješ?“

Jaina jí rychle popsala další fázi svého plánu. Bývalá královna-matka pozorně poslouchala a poskytla jí několik rad.

„To je skvělé,“ řekla, když Jaina konečně skončila. „Tvoji bratři budou pomstěni a obrana Hapesu výrazně posílena. Postarám se o to, abys měla vše, co potřebuješ.“ Natáhla štíhlou, šperky ozdobenou ruku.

Jaina uchopila podávanou ruku bez váhání, ale nikoli bez jistých pochybností. Už několik dní žila v paláci a přijímala rady a pohostinnost starší ženy. Dnes ale překročila další mez. Kyp Durron ji sice mohl považovat za svou učednici, Jaina se však nemohla zbavit pocitu, že její skutečná výchova se pomalu, ale jistě přesouvá do rukou hapeské exkrálovny.

Prudce vstala. „Raději se do toho dám.“

„Jistě,“ souhlasila Ta’a Chume.

Jaina se otočila a vyšla ze salonku s nevysvětlitelnou touhou být co nejdále od Ta’a Chume. Rychle zahnula za roh a musela prudce zastavit, aby nevrazila do Tenel Ka.

Zdravá ruka dathomirské válečnice se vymrštila, aby Jainu zadržela. „Často odcházím od babičky tímto tempem.“

Jaina se usmála dříve, než si uvědomila, jak málokdy se Tenel Ka uchyluje k humoru.

„Nějak často se teď scházíš s Ta’a Chume,“ poznamenala druhá Jedi.

„Nabídla mi bydlení v paláci,“ pokrčila Jaina rameny. „Nemůžu ji jen tak ignorovat.“

„To je pravda. Ale trávíš s ní víc času, než by zdvořilost vyžadovala.“

„Mně to nevadí. Tobě ano?“

Tenel Ka tuto jedovatou otázku přešla. „Jsi Jedi. Měla by sis uvědomit, že od mé babičky nemůže vzejít nic dobrého.“

„Má starost o Hapes,“ odsekla Jaina. „Aspoň někdo by měl mít.“

„Neznám nikoho, kdo by neměl. Jestli přijde na Hapes válka, budeme bojovat.“

„A prohrajete! S Yuuzhan Vongy se nedá bojovat tradičními jediskými metodami. Jejich válečníci a jejich živé zbraně jsou mimo dosah Síly. Abychom se jim mohli postavit, musíme jim rozumět. Musíme je porazit jejich vlastními zbraněmi.“

Tenel Ka svraštila tvář. „Opatrně, děvče. Hrozí, že se při pokusech porozumět nepříteli dostaneš příliš daleko. Není možné něčím se dlouho zabývat, aniž by tě to ovlivnilo.“

Jaina ohrnula nos. „Až budu mít pocit, že si musím nechat tetovat obličej, určitě ti dám vědět.“

„Tak jsem to nemyslela,“ řekla rychle Tenel Ka. „Mám na mysli věci, které jsou mnohem –“

„To byl vtip,“ skočila jí Jaina netrpělivě do řeči. „A já si zas pro změnu myslím, že až tahle válka skončí, nikdo z nás nebude jako dřív, dokonce ani Jediové ne. Možná, že hlavně Jediové ne.“

Tenel Ka dlouho mlčela. Přímý pohled jejích šedých očí změkl, jako by ho zahalily úvahy o možnostech budoucího vývoje. Vypadala ustaraně.

„Možná že máš pravdu,“ souhlasila tiše.

Kněžská loď klouzala po nebi jako zlověstný drahokam a záře hvězd se odrážela od jejích početných ploch. Velekněz Harrar stál ve velitelské kabině hluboko v srdci lodi vedle nádrže s yammoskem a jeho zuřivý pohled přeskakoval z tvora s množstvím chapadel na tetovaného válečníka, který stál po jeho boku.

„Vám se nepodařilo znovu navázat kontakt?“ vyslýchal Khaleeho Laha.

Bojovník sklopil zjizvenou hlavu. „Ne, Eminence,“ připustil. „Tvárci problém nadále zkoumají.“

Harrar začal přecházet po kabině. „Život válečného pána závisí na jediské oběti. Vyžaduje ji!“

„Ohlásilo se nám několik našich spolupracovníků z Mírové brigády. Objevili dva lidi zajaté Jeedaii, které hledáme.“

Harrarovo zjizvené obočí se zachmuřeně stáhlo., Jaký mohla mít důvod, aby je poslala zpět?“ řekl zamyšleně.

„Oni tvrdí, že uprchli.“

„A kněžka Elan o sobě tvrdila, že je přeběhlice. Tihle Jeedaiové dokázali zablokovat yammoska – to je velmi nečekaný vývoj. Co by nám tak ještě mohla provést?“

Válečník pohrdavě zasupěl. „Odpusťte mi mou troufalost, Eminence, ale zdá se mi, že připisujete této nevěřící příliš velký vliv.“

Klapot těžkých bot ohlásil příchod lidí. Khalee propustil stráž roztržitým mávnutím a obrátil se k pirátům.

„Mluvte,“ vyzval je.

Piráti vypověděli svou verzi příběhu plnou vytáček a hovořící v jejich prospěch, kterou už Harrar slyšel. Když už to nemohl dále vydržet, přerušil je. „Takže když byli vaši bojovníci přemoženi jednorukou ženou, vydali jste vaši loď a nechali se zajmout.“

„Ale pak jsme uprchli a vrátili se,“ odvážil se říct jeden z mužů. „To přece něco znamená.“

„Jistěže,“ souhlasil Harrar. „Ale co přesně, to se teprve musí zjistit.“

Pokynul Khaleemu Lahovi. Válečník se vrhl vpřed a jeho ruce se jenom míhaly vzduchem. Po několika rychlých a přesných úderech se muži odpotáceli dozadu, drželi se oběma rukama za hrdla a lapali po dechu jako ryby na suchu. Harrar vytáhl z rukávu malý korálový úlomek a vyřízl jím otrokům jejich implantáty. Pozorně si je prohlédl.

„Zdá se, že jsou nezměněné. Pusťte ty muže.“

Khalee Lah vrazil pěst každému muži do břicha. Klesli na kolena a přerývaně dýchali.

„Obětujte je,“ nařídil Harrar, „a potom nastavte kurz na hvězdokupu Hapes.“

Válečník se hluboce uklonil. „Eminence, nemáme dostatek sil k úspěšnému útoku na planetu takové velikosti.“

„Nepotřebujeme na tu planetu útočit,“ pravil kněz chmurně. „Chceme jenom tu Jeedai. A pokud se příliš nemýlím, přijde za námi sama.“

23

Jag Fel si zašel do hangáru k Intrikánce hned první den po Jainině návratu. Vzhlédla od práce a zakabonila se.

„Ano, vzala jsem si jednoho z vašich pilotů. Ale teď je Kyp zpátky a myslím, že schopný služby. Pokud se vám něco nelíbí, vyřiďte si to s ním“ Ukázala palcem směrem k Lowbaccovi. Wookiee se ochotně vztyčil, složil mohutné ruce na prsou a upřel na Jaga výhružný pohled.

Pilot přejel po Wookieem pohledem a opět se obrátil k Jaině. „Přinesl jsem vám zprávu od vaší matky.“

Rychle jí vylíčil příběh napadení Hana a informoval ji o Leiině rozhodnutí opustit Hapes.

„Kdy odletěli?“

„Říkala, že se opět připojí k Lukovi Skywalkerovi a že budete vědět, kde to je.“

„Rozumím,“ přikývla Jaina roztržitě. „Jak zle byl otec zraněn?“ Popsal jí zranění a zopakoval optimistickou prognózu zdravotního droida.

„Matka musela být překvapená,“ zabručela Jaina. „Vždycky říkala, že tátova lebka je tvrdší než trup hvězdného destruktoru.“

Jagovi zacukalo v koutcích úst. „Ano, něco v tom duchu naznačila.“

Jaina zavrtěla hlavou a zhluboka vzdychla. „Jak znám otce, nejspíš se to stalo kvůli nějakému nedorozumění. Promluvím o tom s Ta’a Chume.“

„Možná byste si to ještě měla rozmyslet,“ naznačil Jag opatrně.

Jaina se opět rozzuřila a dala si ruce v bok. „Tak? A pročpak?“

„Já bývalé královně-matce nevěřím. Upřímně řečeno, docela se divím, že vy ano.“

Hlasitý rachot je přiměl zvednout zraky k můstku nad jejich hlavami. Stála tam Tenel Ka se záhadným výrazem ve tváři. Po chvilce napjatého ticha se otočila a beze slova vyšla ven.

Jag se zachmuřil. „To bylo ode mě neodpustitelně netaktní.“

„Buďte bez starosti,“ řekla suše Jaina. „Lidem, kteří tajně poslouchají, patří, že se dozvědí i to, co třeba nechtěli slyšet.“

„Snad, ale měl bych si s ní promluvit.“

Kývl Jaině na pozdrav a pospíchal za hapanskou princeznou. „Vaše Výsosti, jenom pár slov,“ zavolal na ni.

Zastavila se a otočila se k němu. „Jmenuji se Tenel Ka,“ připomněla mu.

„Ovšem. Chtěl bych se omluvit za to, že jsem urazil vaši rodinu. Neměl jsem v úmyslu šířit pomluvy nebo se někoho dotknout.“

Jedi na něj chvíli upřeně hleděla, a pak se otočila a pokračovala v chůzi. „Pojďte se mnou,“ zavolala na něj. Jag ji dohonil a srovnal s ní krok. „Jdete za mnou už od hangáru, což je přesně to, co jsem doufala, že uděláte. Pozorovala jsem vás a Jainu tehdy na recepci. Zdá se mi, že by mohla dát spíš na váš názor než na můj.“

V jeho úsměvu bylo hodně ironie. „Ani jsem si nevšiml. Na co Jaina Solo dá, to je zřejmě jedna z těch záhad, kterou dokážou vycítit pouze Jediové.“

„Poslední dobou je Jaina… nepředvídatelná,“ připustila Tenel Ka. Vyprávěla mu o své nedávné hádce s Jainou a o starostech, jaké jí dělá Ta’a Chumin vliv na ni.

Stručně seznámila Jaga se zvěstmi, které nadále kolovaly o Ta’a Chume: pravděpodobně stála za smrtí snoubenky vlastního prvorozeného syna a možná i za následnou smrtí syna samotného.

„Možná že je babička už stará,“ řekla nakonec, „ale nepodceňujte Ta’a Chume. Vždycky je toho víc, než víte. Mně osobně dělá starosti, že její současné plány jsou nejspíš mnohem dalekosáhlejší, než si dokonce i Jaina dokáže uvědomit.“

„Rozumím,“ řekl Jag pomalu. „Ten útok na Hana Sola mi nejde do hlavy. I když vím, že se princ Isolder kdysi o Leiu ucházel, nechápu, proč by měla Ta’a Chume kvůli svému synovi zajít tak daleko.“

Tenel Ka se na chvíli jakoby nerozhodně zastavila. Pak krátce přikývla a pokynula Jagovi, aby ji i nadále následoval.

Do paláce se svezli landspídrem a zamířili do přepychových komnat královny-matky. „Tohle je matčin oblíbený pokoj,“ řekla Tenel Ka a otevřela masivní dveře.

V první chvíli si Jag myslel, že je pokoj prázdný. Vládlo v něm ticho, nic nesvědčilo o přítomnosti živé bytosti.

„Tamhle,“ řekla Jedi tiše a ukázala na křeslo ve výklenku, které takřka nebylo vidět za těžkými závěsy. Choulila se v něm malá postava a upřeně hleděla z okna.

Tenel Ka šla napřed a sklonila se nad křeslem. „Máme návštěvu, maminko,“ řekla tiše.

Ženiny hnědé oči krátce zabloudily k Jagovi a pak se opět obrátily k oknu. Nadále jim nevěnovala žádnou pozornost, ačkoli Tenel Ka vyprávěla o neutěšené situaci uprchlíků, o obavách Konsorcia z yuuzhanvongského útoku a o pokusech obnovit válečnou flotilu. Žádná z těchto záležitostí nepronikla hlubokou letargií, která obklopovala královnu vládnoucí na Hapesu.

Konečně Tenel Ka umlkla. Naklonila se dopředu a pohladila matku po čele, jako by tento dotek mohl dodat starší ženě trochu sebedůvěry a rozjasnit její rozum. Letmo políbila matku na tvář, vztyčila se a odešla z komnaty, aniž se po Jagovi ohlédla.

Následoval ji ke dveřím. Když se za nimi zavřely, opřela se o ně a se zoufalým výrazem zavřela oči.

„Toto,“ řekla ponuře, „je žena, která bude velet obraně Hapesu. Ještě se divíte, že ji babička chce vyměnit?“

„Princezna Leia tuto roli nikdy nepřijme.“

Tenel Ka vytřeštila oči. „Tak o tohle si myslíte, že jde?“

„Dá se to snad vykládat jinak?“

„Znám babičku. Nikdy se trůnu zcela nevzdá. Možná si představuje, že bude opět vládnout skrze někoho mladšího a ovladatelnějšího, než je moje matka nebo princezna Leia.“

Jagovi chvíli trvalo, než mu došel smysl jejích slov. K překvapení Tenel Ka i jeho samotného se dal do smíchu. „Logicky vzato, mohlo by se jednat o Jainu Solo. Ale jenom do jisté míry! Ovladatelná není slovo, které by mě napadlo, když padne její jméno.“

„To je pravda,“ souhlasila Jedi. „Přesto je třeba s tím počítat.“

Jag se pokusil představit si Jainu jako vládnoucí královnu, ale rychle toho pokusu zanechal. „Předpokládejme, že by s tím souhlasila. Jak by se podle vás mohla trůnu zmocnit?“

„Jelikož Ta’a Chume nemá žádné dcery, legitimním dědicem trůnu je princ Isolder. Vládne jeho žena.“

Trvalo okamžik, než si Jag uvědomil, že otvírá ústa úžasem jako Mon Calamari. Zavřel je tak prudce, až mu cvakly zuby. „Princ Isolder by na to přistoupil?“

„Možná nebude mít na vybranou,“ řekla Tenel Ka ponuře. „Pokud usoudí, že taková cesta k moci je dobrá, najde si způsob, jak ji prosadit.“

„To je Ta’a Chume tak mocná?“

Jedi na něho zasmušile pohlédla. „Nemyslela jsem babičku.“

Jaina zpražila umíněného Wookieeho pohledem. „Nevím, co jiného bychom mohli dělat.“

Lowbacca pohlédl na opravenou loď a odmítavě zavrčel.

„Na Hapesu nejsou lidi, které potřebujeme. Tohle je experimentální technologie a je životně důležité, abychom se nedopustili sebemenší chybičky. Lepší techniky než na Kashyyyku nenajdeme,“ řekla a zmínila přitom Wookieeho vlast.

Lowbacca si odkašlal a zkřížil ruce na prsou. Jaině začala docházet trpělivost. „Tak jo, řeknu ti to jinak. Tvoje rodina je mému otci zavázána životní přísahou. Nezdá se, že by chtěl její splnění po vás osobně vyžadovat, tak to teď dělám já jeho jménem.“

Lowbacca rozpačitě zabručel. Situace, do které ho dostala, byla trapná a ona to dobře věděla. Její přítel měl na vybranou mezi dodržením životní přísahy a zaviněním toho, že se jeho lid stane terčem yuuzhanvongského útoku. Jelikož znala válečnickou čest Wookieeů, byla si Jaina jistá, jak se rozhodne.

S těžkým vzdychnutím nastoupil Lowbacca do čekající hapanské lodi a odletěl, aby přivedl několik nejlepších techniků z jeho klanu do vážného nebezpečí.

Kypův X-wing pomalu plul prostorem s potemnělými kontrolkami a přívod energie tak tak stačil pro zásobení životně důležitých systémů. Dokonce i Nula-jednička, jeho astromechanický droid, který by za normálních okolností měl být v pracovním režimu, zůstával vypnutý.

Sledoval dvě malé hapanské lodě, které se kolem něj mihly a mířily k souřadnicím pro krátký skok do hyperprostoru. Kyp počkal, dokud se neztratily z dohledu, pak nastartoval motory a vydal se za nimi.

Jeho X-wing se ocitl uprostřed divoké přestřelky. Několik yuuzhanvongských koralskipperů obklíčilo hapanské lodě. Výbuchy plazmy trhaly temnotu jako krvavé drápy.

„Dvě lodě,“ zamumlal Kyp. „Jenom dvě proti tolika!“

Prudce uhnul doleva, aby se vyhnul blížící se dávce plazmy, provedl prudký obrat a zaútočil najeden ze skipů. Dvě nepřátelské lodě se poděšeně daly na útěk.

„Zdá se, že tyhle implantáty jsou zmatené víc, než je zdrávo, Jaino,“ řekl Kyp a zapnul spojení s Nula-jedničkou. „Zaměř cíl.“ POTVRZENO.

Na obrazovce se rozzářily jasně modré ikony, které se záhy zúžily v zaměřovači kříž. Výstražný senzor zabzučel a na obrazovce se rozblikalo světélko odpočítávající jeden-dva-tři. Kyp stiskl knoflík na dva.

Do prostoru vyklouzlo protonové torpédo a vyřítilo se za jednou ze zmatených lodí. Modré světlo se mihlo kolem proudu plazmy a proměnilo zlatou kouli ve zlověstný zelený záblesk. Kyp strhl svou loď do boční vývrtky a unikl před odvetnou nepřátelskou palbou.

Jeho torpédo zasáhlo cíl přesně na střed, koralskipper explodoval a proměnil se v úlomky tmavého korálu. Kyp se vyhnul nebezpečné kupě střepin a zaměřil nový cíl. Za pár okamžiků na nebi vykvetla další zářivá exploze.

Komlink zapraskal. „Vanguard tři, jsi to ty?“

Kyp poznal hlas jednoho z nejlepších hapanských nováčků Jaga Fela. „Sethe! Co to tam, u všech čertů, děláte?“

„Ty to nevíš?“

Kyp v tu chvíli pochopil. Nejednalo se o dvojici průzkumníků vyslanou plukovníkem Felem. Tito dva muži byli oběti. „Stáhněte se. Budu vás krýt.“

„Kryj nás, ale nesnaž se zničit všechny skipy. Podruhé už bych sem nechtěl.“

Ze dvou skipů vyšlehly proti hapanské stíhačce krátké dávky plazmových střel. Malé plavidlo zmizelo uprostřed bílého ohnivého záblesku.

Kyp tiše zaklel a otočil se, aby chránil poslední loď. Nehledě na Sethovo přání sestřelil ještě další tři yuuzhanvongské skippery, než se vydal za zle poškozenou hapanskou stíhačkou zpět na základnu.

V hangáru Kyp vyskočil z X-wingu a začal vztekle nadávat na svou „učednici“.

„Nemusíš tolik křičet,“ ozval se tichý ženský hlas.

Do hangáru vešla Jaina. Prošla kolem Kypa a přistoupila ke zbylému pilotovi. „Dostal jsi nějakého?“

Muž nejisté pohlédl na Kypa. „Jednoho. Možná.“

Přikývla a zamířila ven. Kyp ji chytil za ruku a oba Jediové na sebe chvíli hněvivě hleděli. „Shromažďují informace,“ řekla nakonec. „Důležité informace.“

„Kolik pilotů už jsi tam poslala? Kolik se jich vrátilo?“

„Nejspíš víc než těch, kteří byli pod tvým velením,“ odsekla.

„Lidé ve válce umírají. S tím počítám, a stejně tak i piloti, co se mnou létají. Ale nikdy jsem nedával úmyslně jejich životy v sázku. Jsou informace, které takto získáváš, vůbec k něčemu?“

„Už je to lepší.“

„Takže dobře víš, kolik skipů hlídá tento sektor. A poslala jsi tam dva chlapy.“

„Nemáme ještě dost implantátů ani účinných zbraní, abychom jich mohli vyslat víc,“ bránila se Jaina. „Být na mém místě, rozhodl by ses stejně.“

„Čímž se dostáváme k dalšímu bodu. Tihle piloti si zjevně myslí, že tu akci jsem nařídil já.“

Jaina pokrčila rameny. „Ty jsi taky použil mého jména a vlivu, když se ti to hodilo. Jenom se učím od svého mistra.“

Blížila se k nim vysoká štíhlá žena a stačil jediný pokyn stráží, které ji doprovázely, aby se nevelká skupinka pilotů a mechaniků, která je obklopila, rozprchla, jako když do ní střelí.

„Těžké časy si žádají těžká rozhodnutí, mladíku,“ pravila Ta’a Chume přísně. „Vybrat dobrého vůdce je obtížná záležitost a nedá se řešit ukvapeně. Nicméně jakmile je jednou rozhodnuto, neustálé pochybnosti stran vůdce jsou horší než nemít žádného.“

Kyp zamrkal a otočil se k Jaině. „Kdo to je?“

„Bývalá královna-matka Hapesu,“ řekla Jaina suše. „Ta’a Chume, toto je Kyp Durron, mistr Jedi. Učím se u něho.“

Ženu to z nějakého důvodu pobavilo. „Pokud máte něco důležitého na srdci, doporučuji vám, abyste se přestali hádat a přešli rovnou k věci.“

Ta’a Chume se obrátila k Jaině. „Pár dní teď budu mimo planetu. Promluvíme si znovu, až se vrátím.“

Důstojně odkráčela a Kyp odvedl Jainu stranou. „Tvrdíš, že jsi tu, aby ses učila. Dobře mě poslouchej a zapiš si za uši, co ti teď řeknu: odteď chci vědět o všem, co uděláš. A nemysli si, že moje skutky, ať už bývalé, nebo současné, ospravedlňují tvoje.“

„Prosím, prosím,“ posmívala se Jaina. „Teď mi určitě ještě řekneš: ’Dělej, co ti říkám, a ne to, co dělám já.‘“

„Tak nějak jsem to myslel.“

Najednou ji přešel humor. „Ty to myslíš vážně.“

„Jako tepelný detonátor. Tak co máš?“

Jaina přikývla. „Krátká rekapitulace. Yammosk komunikuje s menšími loděmi prostřednictvím nějakého druhu telepatie. Dceřiná loď se pohybuje, chrání a naviguje prostřednictvím gravitačního vlnění. To vytváří i přijímá a zpracovává dovin basal. Každý z těchto tvorů má svou genetickou stopu, zvláštní a jedinečný ’hlas‘, který vytvářejí gravitační signály. Když takový dovin basal přijímá informaci, ví, ze které lodi byla odeslána. Stačíš mě sledovat?“ Kyp přikývl. „Pokračuj.“

„Danni Quee objevila, jak se dá yammoskův signál narušit: my jsme se dostali o krok dál.“ Popsala postup, který použil Lowbacca při izolování a určení struktury stopy zajaté lodi.

„Ta struktura je neobyčejně křehká. Teď ji dokážeme narušit s použitím korálových implantátů.“

„Ano, právě jsem to viděl na vlastní oči,“ poznamenal Kyp.

„Z lodí, do kterých se nám podařilo se nabourat, jsme zjistili hodně. Teď se snažíme skipy splést natolik, aby všechny úplně ztratily kontakt s yammoskem.“

„Řekl bych, že už se vám to skoro povedlo.“

„Takže následuje další krok. Zdá se, že všechny skipy létají a chrání se prakticky stejným způsobem. Je to pomocí navigace, která závisí na určité informaci. Lowbacca pracuje na malém mechanickém zařízení, na repulzoru, který by dokázal napodobit gravitační stopu Intrikánky. Ten by překryl ’hlas‘ jiné lodi a umožnil nám vytvořit návnadu, která by lákala Vongy do pastí. Yuuzhan Vongové pátrají po Intrikánce. Chceme zařídit, aby ji našli a zničili – ne jednou, ale několikrát.“

Chvíli na ni nevěřícně zíral a pak dlouze hvízdl. „To je dobré. Rozumím.“

Úsměv, který mu věnovala, mu připomněl dravou šelmu. „Veď nás, mistře Durrone.“

24

Isolder kráčel podél řady Wookieeů, kteří se soustředěně skláněli nad hromádkami malých kovových součástek ležících na stolech před nimi. Nezdálo se, že by si chlupatí mechanici všimli jeho přítomnosti.

Obrátil se ke své matce. „Proč jste se vlastně chtěla se mnou sejít?“

Bývalá královna zvedla malý přístroj a podala mu ho.

Oči se mu zúžily, když si všiml zvláštní značky vyleptané do kovu. „To už jsem jednou viděl, ve složce yuuzhanvongské vyzvědačky, kněžky Elan. Je to symbol Yun-Harly, yuuzhanvongské intrikánské bohyně!“

„Která, jak se zdá, se převtělila sem na Hapes,“ pravila Ta’a Chume. Rozmáchlým gestem ukázala na rozlehlou dílnu. „To je práce Jainy Solo.“

Isolder si prohlížel předmět, který držel v ruce. „Co to je?“

„Miniaturní repulzor, jehož účinek na loď se většinou známých zařízení nedá zjistit. Ale dokáže pozměnit zvláštní gravitační stopy yuuzhanvongské lodě natolik, že ji ostatní lodě vnímají jinak.“

„Myslím, že dost dobře nechápu, jaký to může mít význam.“

Ta’a Chume hlasitě vzdychla. „Vaše dcera a její jediští přátelé ukradli yuuzhanvongskou loď. Nepřítel se ze všech sil snaží dostat ji zpět, nemluvě o mladých Jediích – a Jaině Solo zvlášť. Bezpochyby po lodi pátrají, a nepotrvá dlouho a objeví se na Hapesu. Tohle je splete, přinejmenším na nějakou dobu. Je to dočasné opatření.“

„Ale vypadá slibně,“ řekl Isolder zamyšleně. „Ve spojení s hapanskou flotilou by se nám mohlo podařit vlákat je do pasti.“

Královna se pousmála. „Skvělý nápad. To je přesně to, co potřebujeme – znalosti a zkušenosti staršího člověka. Jaina má přirozené vůdcovské a strategické vlohy, ale nemá dostatek autority na to, aby své plány uskutečnila. Na rozdíl od vás,“ dodala. „Dělám, co mohu, abych její snahu podpořila, ale i mé možnosti jsou omezené. Pouze královnamatka je plně oprávněna schválit podobnou akci.“

Isolder se zamračil. „Teneniel Djo toho sotva bude schopná.“

„Tak ji vyměňte. Už jednou jste chtěl Leiu, nebo jste si to aspoň myslel. Její dcera vydá za dvě královny.“

„Jaina? Vždyť je stará jako moje dcera!“ namítl.

„O něco mladší, abychom byli přesní. Ale je z válečnické rodiny, má bojové zkušenosti a nechá si poradit. Vychovávala ji diplomatka, umí se chovat na veřejnosti a navíc je nanejvýš reprezentativní. Nemohl byste si vybrat lépe.“

Princ chtěl začít protestovat, ale náhle sklapl ústa a zadíval se na předmět ve své ruce.

Nebylo to tak dávno, co vzal osud Hapeského konsorcia do svých rukou. Jeho chybné rozhodnutí stálo stovky lodí, tisíce životů. Ta’a Chume mu nabízela další šanci, jak pomoct své vlasti, šanci odčinit chybu – něco na způsob regentství, aby dohlédl na panování nadané, leč nezkušené královny-matky. Uvědomil si, že takováto příležitost se mu už nikdy nemusí naskytnout.

„Budu o tom přemýšlet,“ řekl nakonec.

Lowbacca ve výrobní hale nebyl. Jaina se vyptávala všude kolem, ale odpovědí jí bylo jenom pokrčení chlupatých ramen nebo chladný pohled wookieeských techniků. Nakonec zamířila do hangáru, kde stála Intrikánka.

Její přítel tam byl, ale ne v lodi. Seděl na zábradlí horního ochozu. To Jaině prozradilo mnoho o stavu jeho mysli. Během studií v akademii Lowbacca často odcházel, aby osamoceně meditoval v korunách stromů v pralesích na Yavinu 4. Zde, v královském městě na Hapesu, to bylo nejlepší místo, které aspoň trochu připomínalo stromové baldachýny jeho domoviny.

Jaina potichu vystoupila po schůdcích nahoru a opřela se o zábradlí vedle něj. „Kolik jsi jich ztratil?“

Lowbaccovo krátké ňafnutí vyjadřovalo tak vysoké číslo, že sebou Jaina trhla. „Kdybych byla věděla, že wookieeské lodě narazí na tak silný odpor, byla bych ti dala ozbrojený doprovod.“

Její kamarád se na ni poprvé podíval s neskrývanou výčitkou v očích.

„Vím, kde je Harrarova kněžská loď i s malou flotilou připojenou k jeho yammoskovi,“ vyštěkla Jaina. „Neznám ale každé sithské hnízdo v galaxii! Zatím.“

Lowbaccovy tmavé oči na ni zkoumavě pohlédly a neochotně přikývl. Stále se ale tvářil zasmušile.

„Neděláme to pro nic za nic. Je to důležité. Je mi líto, že tolik tvých přátel zahynulo, ale musíme se dostat dál. Yuuzhanvongští tvárci jsou rychlí. Brzy zjistí, co všechno víme, a vytvoří něco jiného. Pořád toho umíme strašně málo.“

Naklonila se k němu. „Posloucháš mě vůbec?“

Slezl ze zábradlí.

Hangárem zavanul poryv hněvu. Jaina vzdychla. „To bude Kyp.“

Mistr Jedi vrazil do budovy a vyběhl po schůdcích. Stráže, které se ho pokoušely zastavit, se rozlétly na všechny strany, aniž by se jich dotkla nějaká viditelná ruka či zbraň.

Wookiee vykročil proti němu, ale Kyp mu uštědřil psychickou ránu, po které se dvouapůlmetrový ryšavý Jedi zapotácel a ustoupil.

Stejnou temnou silou uchopil Jainu a otočil ji tváří k sobě. „Zase se snažíš něco přede mnou zatajit. Posíláš nahoru piloty, hapanské piloty v lodích, které vysílají signál Intrikánky. Vždyť to jsou vyloženě sebevražedné mise!“

„Potřebujeme víc času,“ odsekla Jaina. „Jsme už blízko, brzy najdeme způsob, jak vlákat Vongy do pasti. Těmi drobnými akcemi zatím rozptylujeme jejich pozornost. Hledají moji loď po celém kvadrantu.“

Kyp si prohrábl vlasy. „Existuje hranice mezi oddaností a fanatismem. Myslím, že ty už jsi ji překročila, o celé míle.“

„Zrovna od tebe to sedí!“ posmívala se. „Je lepší, když budou Vongové honit imaginární lodě, než aby vrhli svoje síly proti Hapesu. Piloti stíhaček jsou si rizika dobře vědomi a vědí, že tím zachraňují tisíce civilistů.“

„Ale tobě to nestačí,“ kontroval. „Tobě ne.“

Nevěřícně na něj pohlédla. „Vím, jak jsi to myslel,“ žasla. „Řekl jsi: ’Tobě ne.‘ Myslel jsi tím:, Vnučce Dartha Vadera to nestačí.‘“

„Teď za tebe zodpovídám já,“ trval na svém Kyp.

Jaina se zasmála. „Kéž by to slyšel strýček Luke! Ustrnutí a nečinnost, ne temná strana, přemůžou Jedie. Neříkals to snad nejmíň stokrát?“

Dlouze vzdychl. „Kdy má vyrazit další pilot?“

„Právě startuje,“ přiznala Jaina.

Starší Jedi vyrazil k vratům. Jaina vytasila světelný meč.

Kyp strnul, když uslyšel typické cvaknutí a bzučení tradiční jediské zbraně. Pomalu se k ní otočil s rukama zdviženýma ve smířlivém gestu. „Nechci s tebou bojovat.“

Její fialové ostří se pozvedlo k jeho hrdlu. „Změnil bys názor, kdyby byla sázka dostatečně vysoká.“

„Nebuď směšná. Nezabila bys mě, ani kdybys mohla.“

„Na tom sice něco je, ale tak jsem to nemyslela. Když zvítězím, budeš po zbytek této bitvy létat pod mým velením. Když vyhraješ ty, jsem tvoje. Žádné další tajné akce bez tvého vědomí. Plně se ti podřídím, budu se chovat jako pravá učednice.“

Dlouho si ji zkoumavě prohlížel. „Ujednáno.“

Jeho světelný meč vyskočil z opasku, zapnul se ve vzduchu a s plesknutím mu přistál v ruce. Žhnoucí čepel zasyčela proti ní. Jaina se vymrštila vzhůru, přeletěla Kypovi přes hlavu a jeho prudký útok směřoval do prázdna. Odvalil se stranou, aby se vyhnul případnému odvetnému seku, a zaujal vyčkávací přikrčenou polohu.

Jaina pozadu seběhla ze schůdků s vysoko zdviženou zbraní. Vykročil proti ní a provedl bleskurychlý výpad.

Očekávala ho a vyhnula se mu elegantním prohnutím těla. Změnila směr a vyrazila proti němu, mávla rukou nahoru a zastavila nový výpad jeho meče. Obratně zakroužila zápěstím, zářící čepele se od sebe oddělily a ona vyskočila kolmo vzhůru.

Kyp udělal salto dolů ze schůdků, otočil se a přistál s mečem ve střehu. Mladá Jedi dopadla na podlahu vedle Kypa a otestovala ho dvěma krátkými výpady. Oba snadno paríroval. Ustoupili a kroužili kolem sebe, testujíce jeden druhého a vyměňujíce si čím dál tím prudší údery.

Jainin sebevědomý úsměv znejistěl. „Nedovolím ti zastavit ten příští let.“

Uskočila před Kypovým sekem, který jí mířil na hlavu, a odrazila jeho výpad. Následovala rychlá obrátka a náhle si hleděli tváří v tvář. Odstrčil ji a ustoupil vzad. „Kdo říká, že chci tu akci zastavit? Já chci letět taky.“

Jaina zamrkala. „Ty?“

„Jestli je ta akce tak důležitá, chci být u toho osobně.“

„Zapomeň na to. Jediů je příliš málo a jsou příliš cenní na to, abychom riskovali jejich životy.“

„To vím,“ souhlasil, „a právě proto do toho musím jít.“

Ustoupila o další krok, stále ve střehu, a ostražitě ho sledovala.

„Řekněme, že beru svou zodpovědnost vážně. Nechci, aby se moje učednice dopustila stejných chyb jako já.“

Jainin světelný meč vyrazil vpřed a přiměl ho, aby odrazil tento výpad. „Jaká učednice? Ještě jsi mě neporazil.“

„Ale porazím,“ pravil se samolibým úsměvem. „Oba to víme. Oba taky víme, že to, co nás čeká, nebude lehké. Musíš žít podle představ svých slavných rodičů, což je svým způsobem mnohem těžší než odnášet kolosální průšvih.“

„To se nedá srovnávat.“

„Oba jsme přišli o bratry.“

„A možná že když teď zasadíme Yuuzhan Vongům pořádný úder, smrt mého bratra nebude zbytečná.“

„Snažil jsem se svého bratra pomstít,“ připomněl jí Kyp, „a skončilo to tak, že jsem ho zabil. Tvoje matka si myslí, že Jacen stále žije. Co když má pravdu?“

Jaina sklonila svůj světelný meč a hleděla na Kypa s neskrývaným vztekem. Starší Jedi přenesl váhu na přední část chodidel a přichystal sena další výpad.

Ale Jaina vypnula svoji zbraň. „Chceš jít do akce? Tak leť. Ale radši zůstaň naživu. Ještě jsme tu neskončili. Ani náhodou.“

Vyběhla z hangáru a zanechala v něm Kypa, který se za ní zamyšleně díval.

Když Jag Fel přišel do hangáru, zahlédl ještě část souboje a zaslechl něco z rozhovoru mezi Jedii. Začínal chápat starost, kterou měla Tenel Ka o Jainu, a z náhlého popudu se za ní rozběhl a dostihl ji u zadního východu. Prudce se zastavil, málem přitom uklouzl po podlaze a náhle si uvědomil, že nemá nejmenší tušení, co jí má říct. Jaina si ho zkoumavě prohlížela.

„Přišel jsem vám poděkovat za pomoc,“ řekl.

„O čem to mluvíte?“

Trochu se vzpamatoval. „Říká se, že verbujete hapanské piloty a znovu je posíláte do vesmíru. Nemám dostatek průzkumníků, aby pokryli celý tento prostor. Víc očí víc vidí. A až nastane čas boje, budeme mít víc vycvičených a zkušených pilotů.“

Jako by kousek ledu svírající Jainino srdce roztál. Jagova poznámka z nějakého důvodu poněkud zmírnila bodavý pocit z předchozí hádky s Kypem. „Všichni děláme, co můžeme.“

„Vy a vaše rodina jste udělali víc než dost,“ podotkl. „Promiňte, ale slyšel jsem, co vám Kyp Durron řekl. Vím, jak je to někdy těžké. Já jsem taky přišel ve válce o dva příbuzné.“

Jaina se naježila. „Co tím chcete říct? Ze moje ztráta není větší než kohokoli jiného? Ze Anakin s Jacenem nejsou o nic důležitější než kterákoli jiná oběť?“

Jag si příliš pozdě uvědomil, že tato moudrost není z těch, které by truchlící osoba byla schopná strávit. „Neměl jsem v úmyslu se vás dotknout.“

Hněv ji rychle přešel. „Zapomeňte na to.“ Odfoukla si pramen vlasů z očí. Bylo to nenápadné gesto, ale zračila se v něm nezměrná únava. „Tak proč jste přišel? Zpravidla si nechodíte jen tak popovídat.“

A to, pomyslel si Jag, byl právě ten problém. Nemohl přece jen tak vyhrknout: „Neberte si prince Isoldera.“

„Máte přirozený vůdcovský talent,“ pokračoval. „Lidé za vámi půjdou, ať chcete nebo ne. Titul není pro někoho jako vy vůbec důležitý.“

Jainina tvář ztuhla. „To je všecko náramně zajímavé, ale kam tím míříte?“

„Jenom jsem chtěl vyjádřit svůj názor,“ řekl a nejradši by si dal pohlavek. „Stav, do kterého jste se narodila, se k vám velmi dobře hodí. Držte se ho. Cokoli navíc by bylo nadbytečné.“

„Chápu,“ řekla jízlivě. „Stav syna barona Fela – samolibého corellianského malorolníka – má asi takovou cenu jako ithorianská měna.“

Jag pocítil, že se ho začíná zmocňovat hněv. „Proč musíte každého pořád jen urážet?“

„Proč vy musíte pořád začínat o něčem, na co se vás nikdo neptal?“ opáčila nakvašeně.

K Jagovu úžasu se otočila a odběhla. Díval se za ní a lámal si hlavu, co mohla slyšet v jeho slovech, jaký jiný smysl, který jim nikdy nechtěl dát.

Jaina přešla do chůze, jakmile vyběhla z hangáru, ale srdce jí stále prudce bilo a ve spáncích jí bušilo.

O co Jagu Felovi šlo? Jistě, snad s ním trochu flirtovala na recepci, ale zavdala mu někdy příčinu, aby se k ní choval tak povýšeně?

Držte se svého stavu. No jasně. Spíš chtěl říct, držte se dál od mého!

Z nějakého důvodu se mu musela v hlavě uhnízdit představa baronky Jainy a on jako úctyhodný a čestný hoch jí prostě musel dát najevo, že tohle jí sabaccové karty nepředpověděly. Dobrá, díky za ujasnění, ale kdo se ho o to prosil?

Jaina zhluboka vydechla a snažila se vytěsnit Jaga Fela z mysli. Rozptyloval ji, a to bylo poslední, co teď potřebovala. Jagova návštěva hangáru ji překvapila, ale teď si nebyla jistá, jestli vůbec stála za rozčilování.

Přesto s chutí nakopla poblíž stojící repulzorové saně.

25

Harrarova kněžská loď se svým vojenským doprovodem dorazila na hranici hvězdokupy Hapes. Podle posledních zpráv tam měla být zahlédnuta jejich uloupená fregata.

„Tady,“ řekl Khalee Lah a zapíchl prst ozbrojený drápem do živoucí mapy.

Maličcí světélkující tvorové se pomalu pohybovali po obrazovce a vyznačovali místo, kde yammosk rozeznal stopu ukradené lodě. Signál byl jasný. Zloděj se odvažoval při každém novém letu dál a dál od hapeského prostoru. Při další loupežné výpravě se dostane přímo do dráhy kněžské lodi.

Válečník pohlédl na Harrara a jeho rozseknuté rty se škodolibě roztáhly. „Válečný pán dostane svou jeedaiskou oběť. Jsme na lovu,“ vyštěkl na posádku. „Povolejte každou loď v komunikačním dosahu, která přišla do styku s tou takzvanou Intrikánkou. Už se skrývá ve stínu Yun-Harly příliš dlouho. Už brzy ti, kdo šeptají kacířská slova, spatří tu nevěřící a uvidí, jak ubohou bytostí ve skutečnosti je!“

Posádka se rozběhla splnit Lahův rozkaz a Harrar se usadil v pozorovacím křesle a přichystal se ke sledování bitvy. Po zádech mu přeběhlo známé mrazení z očekávání střetnutí s Jeedaii.

Khalee Lah usedl do velitelského křesla. Zkrouceným prstem hladil uzliny a shromažďoval informace. „Ksstarr se blíží.“

Kněz pohlédl na velitele. „Sama?“

„Má doprovod.“ Pod kuklou bylo vidět jeho jízlivý úšklebek. „Jednu malou loď.“

Harrar pocítil nával jakéhosi zklamání. Od Jainy Solo očekával víc. „Zajměte je obě.“

Když se Kyp vynořil z hyperprostoru, jeho kontrolky se okamžitě varovně rozblikaly. Plánovaný skok ho zavedl přímo mezi dvě křídla sestavy yuuzhanvongských lodí. Všechna světla se ihned soustředila jeho směrem. Brzy budou v dohledu a poznají, že neletí v uloupené yuuzhanvongské fregatě. Co víc, poznají, že to není Intrikánka – nemluvě o tom, že zjistí, že někdo poslal nahoru X-wing, který vysílá signál ukradené lodě.

„To jsi trochu nedomyslela, co, Jaino?“ zabručel. Kypovou stíhačkou otřásl silný náraz a senzory signalizovaly nízkou úroveň štítů. Jedna z lodí se pomocí svého dovin basala pokoušela zbavit ho jeho ochrany.

Kyp posílil inerciální kompenzátor, zařízení, které prodloužilo ochranu lodi a pilota o několik metrů oproti obyčejným lodním štítům – trik, který vynalezl Gavin Darklighter na začátku války. Ihned poté si uvědomil, že to není řešení. Gavin nelétal sám.

Dva koralskippery se přiblížily a Kyp pocítil tažnou sílu gravitačních paprsků. Ztlumil inerciální kompenzátor. Tak silné pnutí by mohlo obrátit loď naruby.

Z temnot vesmíru se vyřítil druhý X-wing. Vyrazil z něho modrý záblesk a velká loď se rozplynula v jasné záři. Koralskippery uvolnily sevření Kypový stíhačky a obrátily se proti novému nepříteli. V jeho komlinku zapraskalo.

„Vypadni odsud, Kype,“ varovala ho Jaina.

„Mám tě tu nechat samotnou? To sotva.“

„Vypni gravitační vysílač – levá dolní konzole, žlutý ciferník. Najdi loď zhruba velikosti Intrikánky. Zaútoč na ni. Budu hned za tebou.“

Kypovy rty zkřivil lehký úsměv. Podíval se na obrazovku, vybral si cíl a předal jeho souřadnice Jaině.

Dva X-wingy se rozletěly k ekvivalentu fregaty. Kyp stiskl spoušť pro rychlou palbu. Korálovou loď obklopily stovky střel s nízkou účinností. Malá černá díra spolykala většinu z nich, ale mnohé přece jen pronikly až k cíli.

Stejně jako několik malých třaskavých střel, které odpálila Jaina.

„Sémě bylo zaseto,“ řekla Jaina. „Padáme.“

Kyp vývrtkou obrátil svůj stroj a vyrazil vstříc temnotě. Hvězdy se protáhly v čáry, v nichž se odrážel úsměv, který se mu rozhostil na tváři. Sémě bylo úspěšně zaseto.

Khalee Lah si stáhl kognitivní kuklu a kývl na druhého pilota. Otočil se k Harrarovi a postavil se do vojenského základního postoje. „Eminence, Ksstarr byla zajištěna.“

Kněz vstal a následoval válečníka do velkého hangáru, který zaplňoval celou dolní palubu kněžské lodě. Zajatá loď byla obstoupena bojovníky.

„Otevřete ji,“ poručil velitel.

Než se kdokoli stačil pohnout, poklop se otevřel a vysunul se z něho malý můstek. Těžkými kroky po něm sestoupil válečník v brnění z kraba vonduuna.

„Co to má znamenat?“ zahřměl. Jeho hněv se změnil v rezignovaný údiv, když zjistil, že stojí tváří v tvář Khaleemu Lahovi.

Velitel nedal najevo, že je stejně udiven. Válečný pilot poklekl na jedno koleno a několikrát se udeřil pěstí do ramene. „Nařizujte, veliteli. Můj život patří vám.“

Harrar postoupil vpřed. „Hlas se v hangáru koralskipperů. Dostaneš novou loď. Tuhle musejí prohlédnout tvárci.“

Pilot vstal, opět zasalutoval a odkráčel. Harrar jediným úsečným gestem propustil ostatní bojovníky.

Kněz se otočil ke Khaleemu Lahovi a potlačil nesvatý záchvat škodolibosti. „To není Ksstarr“ pravil, jak se domníval, s obdivuhodným sebeovládáním. „Zřejmě to nebyla ani jedna z lodí, s nimiž jsme se setkali.“

„Jedna z nich to bude,“ zavrčel válečník. Ostře pohlédl na Harrara. „Potřebujeme víc lodí. Jaina Solo bude vypátrána a obětována. To přísahám ve jménu bohyně, které se rouhá!“

Jaina si nasadila kognitivní kuklu a zapnula běžný komlinkový aparát, který na Intrikánce nainstaloval Lowbacca.

„Připravte se,“ upozornila piloty, kteří letěli s ní. „Cítím, že z hyperprostoru vystupuje nevelká flotila. Brzy budou na dostřel.“

„Zatraceně brzy,“ odtušil další pilot.

Z komlinků se ozval krátký nervózní smích, který rychle umlkl, když z temnoty hyperprostoru vyrazila yuuzhanvongská flotila.

Koralskippery kroužily kolem ekvivalenu korvet a fregat a rozvíjely se do pravidelných bojových sestav. Za nimi se rýsovala tři plavidla podivných tvarů, která se vzpírala zařazení. Záře hvězd se odrážela od lesklých černých ploch velké lodě tvaru broušeného drahokamu.

Jaina přimhouřila oči. Pamatovala si tuto loď z Myrkru. Přiletěla, právě když se jí s ostatními Jedii podařilo uniknout. Tak tohle tedy byla kněžská loď. Dobrá, čekalo ji pár překvapení.

„Jako na cvičení,“ ozval se Kypův hlas.

V komlinku se ozvalo kovové pípnutí a bzučení. „Nějaké nové rady od Nula-jedničky?“ zajímal se jeden z pilotů.

„Dá se to tak říct. Říká, že můžeme postupovat tak, jak jsme to nacvičovali – přinejmenším do té doby, než nastanou nepředvídatelné okolnosti.“

„Rozumím,“ odsekl pilot. „Co bychom si bez těch droidů počali.“ Jaina se pousmála. V eskadře Rogue se klábosení před bitvou rozhodně podporovalo. Kyp tvrdil, že to pilotům pomáhá zbavit se napětí a zvyšuje to jejich schopnost rychle reagovat. V každém případě to pilotům zabraňovalo, aby se před blížící se bitvou zabývali temnými myšlenkami.

„Proč říkáte svému astronavigačnímu droidovi Nula-jednička?“ zeptal se hluboký ženský hlas.

Úsměv na Jainině tváři zmizel, když poznala Shawnkyr, Chissku, která létala s Jagem. Chisska si zachovávala odstup a stranila se společnosti ostatních. Její zvláštní rudé oči však jako by Jainu pronásledovaly, odrážel se v nich, ba dokonce zesiloval pochybný názor Jaga Fela na „umaštěnou rebelskou pilotku“.

„To je špatný vtip založený na staré technologii,“ vysvětloval Kyp. „Ten droid původně patřil moncalamarskému filozofovi, který byl něco jako odborník na starobylé kultury a technologie. Tenkrát zřejmě existoval počítačový systém založený na binárním kódu a tenhle Mon Cal rád říkával: ’Vše se dá zjednodušit; život – to jsou vlastně jenom nuly a jedničky.‘“

„Binární kód. To vysvětluje ledacos o tvém droidovi,“ zažertovala Jaina a byla za to odměněna skřípavým kovovým bzučením.

Nebe rozžhavil záblesk plazmy, který dopadl poblíž hapanské flotily.

„První fáze je vaše, plukovníku Fele,“ řekla.

Jag potvrdil příjem dvojím kliknutím. Dva chisské clawcrafty prudce vyrazily následované deseti hapanskými stíhačkami. Vytvořily sevřené formace po čtyřech a každá se zaměřila na jeden koralskipper, na který soustředila palbu z laserových zbraní. Malé projektily pronikaly mezi černými dírami dovin basalů a vnikaly hluboko do hrbolatých korálových trupů.

„Teď ty, Kype,“ pobídla ho.

Toulavý Jedi se třemi X-wingy opustil formaci a zanechal Jaininu fregatu samotnou a zřejmě nechráněnou. Lowbacca zoufale zasténal.

Sledovali, jak koralskippery vyrazily vpřed a probíjely se Jagovou vycvičenou eskadrou.

„Většina z nich by už měla mít repulzory. Připravte se,“ řekla pomalu, „a… teď!“

Wookiee vyslal signál k repulzorovým zařízením a pojednou se dvě třetiny útočících koralskipperů rozletěly zpět v reakci na gravitační signál, který jim sděloval, že se Intrikánka nyní nachází za nimi.

„Začíná to být zajímavé,“ zabručela Jaina.

Vydala povel, aby fregata vyrazila nejvyšší rychlostí. Když vlétli doprostřed yuuzhanvongské flotily, Lowbacca připravil k aktivaci malé repulzorové jednotky připevněné ke koralskipperům.

Před Jainou se rozzářily ochromující záblesky plazmy – všechny mířily na spodek její lodi. Teď už byla s Intrikánkou obeznámena natolik, že pochopila jejich úmysl. Loď Noma Anora měla neobyčejně silné pancéřování zvláště zesílené na spodku trupu. Útoky na tuto část aktivovaly dovin basala a umožnily ostatním lodím vytvořit tažné paprsky, které by vtáhly Jainu dovnitř.

Ale Jaina jim nedovolila, aby plazma zmátla jejího dovin basala. Kličkovala s lodí bitevním prostorem, obracela se a prudce klesala v nejdivočejším a nejriskantnějším letu svého života, provokovala nepřítele k pronásledování a palbě.

Ve vzniklém zmatku se yuuzhanvongské lodě spolehly na své senzory – které vzápětí zaměřovaly palbu na každou loď, která zrovna vysílala Intrikánčin signál. Ne všechny lodě měly tak dokonalé pancéřování jako Jainina. Dva z koralskipperů vzplanuly krátkým jasným zábleskem.

Pojednou Lowbacca poplašně zavyl.

„Porucha?“ křikla na něj Jaina. „Žádné poruchy! Nemůžeš vysílat signál na víc než jednu loď najednou!“

Nestačila domluvit a Lowbaccova chyba způsobila pro ně šťastnou nehodu – tři yuuzhanvongské lodě, které zachytily signál, se obořily jedna na druhou. Plazma vybuchla ve všech lodích současně a následovala další série explozí, která je proměnila v ohromnou spršku korálových úlomků.

„Poruchy mohou být i užitečné,“ připustila Jaina.

Jak bitva přecházela z jedné úrovně chaosu do druhé, Harrarovy rostoucí obavy se pomalu blížily strašlivé jistotě.

Jeedaiské dvojče předvádělo na první pohled neskutečné výkony, co se týkalo pohyblivosti, taktiky a ničení. S jedinou lodí dokázalo unikat jejich nejlepším pilotům a zničit několik jejich nejrychlejších lodí. Nebylo nikde, a přitom bylo všude.

Všichni v jeho okolí i členové posádky začali mumlat jméno YunHarla a ozývaly se v nich děs a hrůza. Kněz se nedokázal přimět k tomu, aby je za toto kacířství potrestal.

Do velitelské kabiny vešel Khalee Lah se zachmuřenou zjizvenou tváří. „Jak si přejete pokračovat, Eminence?“

Kněz se zamyslel jenom na okamžik. Jeho rozhodnutí mohlo znamenat konec jeho kariéry, ale byla to jediná rozumná věc, kterou mohl udělat.

„Nařiď ústup.“

Vítězové se vrátili na hapanskou základnu a se smíchem se vyhrnuli ze svých lodí, jásali, objímali se a plácali po zádech. Jaina s lehkým úsměvem sestupovala po rampě z Intrikánky. Cíle, který si předsevzala, nebylo zdaleka dosaženo, ale měli za sebou úspěšný začátek.

Někdo ji vyzvedl do výšky a divoce se s ní zatočil. Rozzářený Kyp ji postavil na zem.

Jaina pocítila, že se k ní blíží Jag Fel. Její nevázanost pohasla a otočila se, aby pohlédla mladému plukovníkovi do tváře.

„To bylo úžasné. Kdybyste někdy zatoužila po chisské hodnosti, měla byste uvažovat o komandérovi. Rád bych vás v ní viděl.“

„No ne, které dívce se něco takového poštěstí?“ chladně odtušila Jaina.

V Jagových očích byly vidět rozpaky. Než stačil něco říct, přistoupila k nim vysoká žena s modře zbarvenou kůží.

„Žádný Chiss by nelétal pod velením této ženy,“ řekla Chisska přísně. „Udivuje mě, pane plukovníku, že vás slyším používat slova jako komandér tak nevhodně.“

V Jainině rozjařené náladě bylo snadné hodit Chissčinu poznámku za hlavu. Nebylo by to poprvé, co jí Chisska – nemluvě o jejím lidském veliteli – dala najevo svou hluboce zakořeněnou přezíravost. Takže si ani nic nedělala z toho, když Shawnkyr odtáhla Jaga stranou, aby mu v soukromí vysvětlila svůj názor.

Později večer se na rozlehlém městském náměstí konala oslava na počest hrdinských pilotů. Jag Fel se oslav nezúčastnil. Jaina se usmívala a tančila, ale stále musela myslet na slova chisské pilotky – a proč se o to vůbec starala.

Daleko odtud, v příbytku Skywalkerových na utajené jediské základně, Luke opatrně uložil spícího synka do jeho postýlky. Dlouho nad ním stál a díval se na jeho drobnou tvářičku.

Zmocnil se ho nepopsatelný strach, starost o dítě nesrovnatelná s obavami, které si kdy dělal o svůj vlastní život. Luke prozkoumal své pocity pomocí Síly a zjistil, že jeho jediské instinkty mu o této záležitosti neříkaly prakticky nic. Ben nebyl v bezprostředním ohrožení a ani předzvěst budoucnosti nebyla příčinou Lukova náhlého strachu. Tento pocit byl jiný, možná se podobal tomu, co občas zažívá každý rodič.

Do pokoje vkročili Han s Leiou. Lukova sestra se postavila vedle něho a objala ho kolem ramen. „Rodičovství je ta nejhroznější věc, kterou si umím představit, dokonce i za ideálních okolností,“ řekla tiše. „A když prožíváš s dítětem nebezpečné období, je to ještě horší.“

Luke vycítil v jejím tichém hlasu pocit žalu a výčitek svědomí. Nenapadla ho žádná odpověď – mohla snad nějaká slova utišit bolest ze ztráty dvou dětí? A tak ji jen k sobě přitiskl a doufal, že švagr najde způsob, jak ulehčit jejich utrpení.

Han si odkašlal a podařilo se mu vyloudit křivý úsměv. „Nechápu, s čím si děláš starosti, Luku. Kdyby se něco chtělo k Benovi přiblížit, muselo by to napřed projít kolem Mary.“

„Kolem mě?“ odvětila Mara ironicky. „Já si jenom umím představit, jak bys reagoval ty, kdyby se někdo chtěl vetřít k Jaině.“

Hanova tvář náhle dostala nepřítomný výraz. Jeho žena se vyvinula z Lukovy náruče a přiběhla k němu. „Co se děje? Něco se stalo?“

„Vzpomněl jsem si, jak začala ta rvačka,“ řekl pomalu, „a taky jsem si vzpomněl proč. Vyslanci Ta’a Chume mě přišli jménem Isoldera požádat o ruku – ne o tvoji, Leio, ale o Jaininu.“

Leia vytřeštila oči. „No, to by vysvětlovalo ty tvoje otlučené klouby na rukou! Co nabízeli?“

„Kšeft. My nebudeme Jaině vymlouvat sňatek s Isolderem a oni na oplátku nevydají naše uprchlíky.“

„To je směšné,“ vmísila se Mara. „Jaina by s takovým obchodem nikdy nesouhlasila.“

Když pominulo první překvapení, Leia si náhle nebyla tak jistá. „Já možná ano.“

„Ale co Teneniel Djo?“ namítl Han.

Tři Jediové si vyměnili neklidné pohledy. Mara to vyjádřila za všechny. „Pokud nemá levý hák lepší než ty, řekla bych, že má velký problém.“

26

Po oslavách si Ta’a Chume zavolala Jainu k soukromé schůzce.

„Vedla sis nesmírně dobře, ale Yuuzhan Vongové se vrátí. Nadešel čas, aby ses dozvěděla, co si o tom všem myslím. Chci sesadit Teneniel Djo z trůnu a oženit Isoldera s královnou schopnou vládnout během války.“

Jaina pokrčila rameny. „Pokud nechcete, abych vám byla nápomocná při sesazování Teneniel Djo, nechápu, proč mi to říkáte.“

Stará královna na ni šelmovsky úkosem pohlédla. „Často myslím na to, jak frustrující musí být život ve stínu slavné matky.“

„Torpédo bylo vypuštěno, ale zatím žádný cíl v dohledu,“ poznamenala Jaina.

„Cíl je docela jasný. Měl by to být přirozený zájem každé mladé dámy tvého postavení.“

„Jistěže, člověka podobné věci občas napadnou, ale ve válce starosti mladistvých obvykle vypadají malicherně.“

„Ovšem malichernost s mládím nepomíjí,“ pokračovala Ta’a Chume. „Jistě sis povšimla, že Tenel Ka se k tobě poslední dobou chová vyloženě nepřátelsky.“

„Občas mezi námi dojde k neshodám. V řádu Jedi to není nic výjimečného.“

„Kdypak se moje vnučka začala zajímat o filozofii? Ne, Tenel Ka žene strach, že bude vytlačena ze svého místa někým schopnějším.“

Jaina si přejela oběma rukama po spáncích a připadala si jako v mrákotách z tohoto bizarního rozhovoru. „Předpokládám, že by to měl být někdo jako moje matka. Na to mě připravujete? Pokud ano, pak nechápu, kam tím míříte. Místo dcery princezny Leiy bych byla dědičkou královny Leiy. Zůstala bych i nadále v podstatě v jejím stínu, pokud vám jde o tohle.“

Královna se usmála jako hráč sabaccu, který se chystá vyložit na stůl vítěznou kartu. „Ty mi nerozumíš, má drahá. V těchto krutých dobách Hapes potřebuje královnu-válečnici – ani Teneniel Djo, ani Tenel Ka, ani Leiu. Královnu, která se snaží pochopit nepřítele a tvrdě na něho udeřit.“

Smysl jejích slov zasáhl Jainu jako yuuzhanvongský dunivý brouk. Z neznámých důvodů se rozesmála. „Už vidím, jak by na ten nápad zareagoval táta. Teď mluvíme o Hanu Solovi – divím se, že ho váš vyslanec nemusel v sebeobraně zabít!“

„Tohle je vážná věc,“ trvala na svém Ta’a Chume.

Jaina se s námahou ovládla a nabyla opět vážného výrazu. „Chápu. Nechtěla jsem se vás dotknout – opravdu, už ten návrh pro mě znamená nesmírnou poctu. Ale nemám zájem.“

„Proč ne?“

„Proč ne?“ zopakovala. „Tak za prvé, jsem na to moc mladá.“

„Nesmysl. Je ti osmnáct, zhruba tolik, kolik bylo tvé matce, když dala své srdce staršímu muži.“

„Když už mluvíme o otci, kolik dní strávil váš vyslanec v bactové nádrži?“ otázala se Jaina jízlivě.

„Jsem si jistá, že se s tím nápadem smíří. Je to celkem rozumný muž.“

„Tak z tohohle ho ještě nikdo neobvinil,“ odsekla Jaina. „Ale budiž. Neznám hapanské zvyky, ale mně nikdo nebude nařizovat, koho si mám vzít. Ani rodiče, ani přátelé.“

„A ani já,“ uzavřela Ta’a Chume s lehkým úsměvem. „Aspoň o tom uvažuj.“

Jaina jí to slíbila a vydala se hledat Jaga Fela s úmyslem poptat se ho na boj, do něhož tak úspěšně zasáhl.

Její původní jistota se vytratila. Doufala, že otec jednal předvídatelně, ale její cit pro nebezpečí ji varoval. Co když neodpověděl „rozumně“? Co když Teneniel Djo neustoupila? Jak daleko je Ta’a Chume schopná zajít?

Od té doby, co přistáli na Hapesu, měla Jaina neodbytný pocit, že s ní Ta’a Chume má nějaké skryté plány. Navzdory tomu, co o Ta’a Chume věděla a co ze starší ženy vycítila, se s tím stále nechtěla smířit.

Nemohla Jaga nikde najít, i když se jí nakonec podařilo vyslídit jeho loď ve velmi nenápadném koutě městských hangárů. Stejně tak se jí nepodařilo najít nikoho, kdo by ho v poslední době viděl.

V jednu chvíli pomyslela na to, že ho najde s pomocí Síly. Jacen se oddal hluboké meditaci, aby po útoku na Yavin 4 nalezl Corrana Horna, ale tohle nikdy nebyla její silná stránka a dokonce i pro Jedie nadané mimořádnou vnímavostí bylo nesmírně obtížné nalézt konkrétního člověka – pokud ovšem mezi nimi nebylo nějaké hlubší pouto.

Nakonec se rozhodla, že najde odpověď v jediském transu, a zamířila do soukromí své komnaty v paláci.

Když se ponořila hluboko do myšlenek a zmocnil se jí proud Síly, jako by z tmavé mlhy se vynořila představa. Jaina viděla malou hubenou holčičku v hnědé letecké kombinéze. Ramínka holčičky byla shrbená v napjatém očekávání a v obou ručkách svírala neznámý světelný meč.

Jaině se rozbušilo srdce, když poznala samu sebe a pochopila souvislosti tohoto výjevu. A pak byla unášena dál, rozdíl mezi pozorovatelem a pozorovaným se postupně stíral, až se plně ponořila do vzpomínek vyvolávaných Silou.

Proti ní kráčela vysoká, černě oděná postava s rudým světelným mečem připraveným k výpadu.

Představa Dartha Vadera v ní nevyvolala strach z jejího neblaze proslulého děda, nýbrž zcela jiný druh úzkosti.

Znovu se jí vrátila hrůzná vzpomínka, jak bojovala s Jacenem zamaskovaným v holografické projekci.

„Jacene?“ zašeptala.

Zjevení pokračovalo. Zdráhavě se postavila a zažehla meč, který jí svěřili mistři v Šeré akademii. Boj nad ní rozestřel svá černá křídla, zuřivý, prudký a zoufalý. Jaina vrhla všechny své síly do odvracení úderů a snažila se sama nezasadit žádný. Kvůli rozvíjejícím se dovednostem, které Jacen získal už v útlém věku, to byl nadmíru obtížný úkol.

V této představě nicméně nevystupovala jako vycvičený Jedi, nýbrž jako mladičká dívka vytržená z domova skupinou Temných Jediů a přinucená bojovat bez jakéhokoli výcviku. Jaina nebojovala tak jako teď, ale jako kdysi. Nakonec udeřila, aniž by to chtěla.

Temný pán se zapotácel a klesl k zemi, jeho ruka v rukavici lapala po kouřící ráně, kterou mu Jainin světelný meč vypálil do hrdla.

Upustila meč a vrhla se ke svému soupeři, strhávala mu přilbu a modlila se, aby pod ní spatřila tvář Dartha Vadera, nebo dokonce svou vlastní.

Holografické maskování zmizelo a Jaině puklo srdce. Na zemi ležel roztažený štíhlý vysoký chlapec s rozcuchanými hnědými vlasy a jakoby nevěřícným výrazem v mrtvých očích.

Jaina s námahou vstala a odpotácela se zpět. Nezabila svého bratra. Nezabila.

Její přestrojení nezmizelo, strhla si tedy přilbu. Hledí se samovolně otevřelo. Polekaně přilbu upustila a sledovala, jak se pomalu koulí k Jacenovi. Zastavila se a vykoukla z ní tvář Kypa Durrona. Jeho rty se pohybovaly, ale slova nebylo slyšet.

Jaina se s trhnutím probrala z oblouznění a dýchala ztěžka, jako kdyby měla za sebou dvacetikilometrový běh s Tenel Ka. Pomalu si uvědomila, že na ni někdo naléhavě volá, a omámeně se otočila po hlase. Schoulila se, když spatřila ustaranou tvář Kypa Durrona.

„Vytrhl jsi mě z transu,“ opakovala. „Proč?“

Zhoupnul se na patách a položil jí ruku na rameno. „Možná že se tak trochu dokážu vcítit do toho, co právě prožíváš.“

Setřásla jeho ruku, ale nemohla se zbavit myšlenek na tuto zjevnou symboliku. A v Kypových ostražitých zelených ocích bylo cosi vábivého, něco, co protentokrát nemělo nic společného se Sílou.

„Nikdy jsem neměla se Sílou problémy jako Jacen a Anakin,“ řekla pomalu. „Diskutovali o její pravé povaze a snažili se pochopit, co znamená být Jedi. Dělala jsem jen to, co jsem musela. Doteď to vždy stačilo. Teď jsem nucena se ptát a rozhodovat.“

Řekla Kypovi o nabídce Ta’a Chume. „Nechci ji přijmout, ale nutí mě přemýšlet. Královna-matka působí za hranicí, kterou nechci překročit.“

„Což nám neříká nic o tom, kde jsou tvoje hranice.“

„Přesně. A já si uvědomila, že už jsem neúmyslně překročila mnohé hranice, aniž bych si toho všimla.“

„Taky už jsem jich pár překročil,“ souhlasil Kyp. „Je těžké je nepřekročit – když se setkáváš s tolika odpornými věcmi.“

Pousmála se. „Musím se rozhodnout: můžu z toho ještě vycouvat, nebo do toho můžu jít hlava nehlava, děj se co děj.“

Kyp se na ni upřeně zadíval. „Budeš pokračovat za každou cenu.“

„Nevidím jinou možnost,“ řekla s bezmocným pokrčením ramen. Jak to viděla ona, Jedi by měl bez váhání obětovat život, kdyby to mělo posloužit boji proti zlu. Jak by mohla tváří v tvář yuuzhanvongské hrozbě přehlížet tuto ještě temnější, větší oběť?

„Nalezla jsi odpověď, kterou jsi hledala?“ zeptal se Kyp.

Jaina málem řekla, že ne, když vtom se jí zmocnila krátká, živá představa – obraz maličkého Jaga uvězněného ve změti obvodů z X-wingu. Představa zmizela stejně rychle, jako se objevila, a Jaina si uvědomila dvě překvapivé skutečnosti: za prvé, že od vstupu do „bludiště“ vedla cesta rovnou do podzemí paláce. Ale co bylo mnohem překvapivější, zjistila, že dokáže vnímat Jagovu přítomnost prostřednictvím Síly.

To se zdálo být nemožné vzhledem k jejím schopnostem. Vždyť se nedokázala spojit ani se svým bratrem-dvojčetem. Bylo potřeba společné bolesti několika Jediů, aby mohla pocítit Jacenovu smrt. Kdežto Tenel Ka –

To vědomí ji zasáhlo jako rána kladivem. Dokázala vnímat přítomnost Jaga Fela, ze stejného důvodu, z něhož se Tenel Ka dokázala natolik otevřít vůči Jacenovi. Spojení mezi nimi se upevňovalo, aniž si toho kdo všiml. Nebo snad mezi nimi bylo odjakživa.

Kyp uchopil Jainu za ramena. „Tak, co teď?“ otázal se naléhavě a trochu s ní zatřásl.

Beze slova se mu vytrhla a vyběhla směrem, kterým ji vedla její představa.

27

Jaina s Kypem našli Jaga přesně tam, kde ho Jaina v duchu viděla – v malé místnosti ukryté hluboko v podzemním labyrintu.

Kyp cítil její radostné očekávání, vzrušení, které se jí zmocnilo současně s jejím náhlým prohlédnutím. Aniž si to uvědomila, domnívala se, že podobné prozření bude cítit i Jag.

Sen se jí zhroutil v okamžiku, kdy Jag pohlédl na své zachránce. Když spatřil Jainu, rozhostil se mu na tváři povýšený a lhostejný výraz. Kyp pocítil nával bolesti, který se dívky zmocnil, a její poznání, že Jag místo aby obdivoval její odvahu a schopnosti, ji považoval jen za obyčejnou nedisciplinovanou výtržnici.

„Jediská princezna“ spolkla zklamání a sáhla do kapsy pro malý univerzální paklíč. Několika zručnými pohyby odemkla složité zámky. Byla to dovednost, které se bezpochyby naučila od svého vykutáleného otce.

Místnostmi se rozlehl zvuk kroků. Kyp s Jainou se podívali jeden na druhého, načež vzhlédli ke stropu. Nacházela se pod ním nepřehledná změť trubek, asi pět metrů vysoko. Oba se vymrštili vzhůru, chytili se trubek a čekali.

Jag měl tolik duchapřítomnosti, že dveře přibouchl. Jeden ze zámků cvakl a Jag se posadil na podlahu.

Jeho strážcům chvíli trvalo, než si uvědomili, že se zámky není něco v pořádku. Když s bručením vešli do cely, dva Jediové seskočili dolů.

Jaina překročila skoleného strážného a vyšla na chodbu. „Jak jste se sem dostal?“ zeptala se.

Jag na ni rychle pohlédl. „Po bitvě mě Shawnkyr vzala stranou a upozornila mě, že svým naznačováním, že bych vás uznal za komandéra, dávám své piloty do služeb budoucí hapeské královny. Že se tak přidávám na stranu chystané vzpoury.“

Jaina vypadala zděšeně. „Vaše chisská přítelkyně musela tajně vyslechnout nějaké lidi od Ta’a Chume, když o tom mluvili.“

„Přesně tak. Gratuluji, poručíku. Nebo by ’Vaše Veličenstvo bylo vhodnější?“

„Teď zrovna dává přednost ’Intrikánce‘,“ odtušil Kyp. „Co je královna vedle yuuzhanvongské bohyně?“

Jaina hodila po Kypovi zlostným pohledem. „Nemusíš se mě zastávat. Ta záležitost s královnou je směšná. Nebyl to můj nápad.“

„Královnini dvořané budili dojem, že jste nová Ta’a Chume, ctižádostivá žena, která se s radostí chopí příležitosti. Také mluvili o odstranění překážek, o práci, na kterou je najali.“

Jaina se zastavila a popadla ho za ruku. „Má s tím něco společného můj otec?“

„To byla i má domněnka. Podařilo se mi vypátrat domnělé útočníky na Hana; vyslance, kteří měli za úkol vyjednat svatební smlouvu mezi princem Isolderem a vámi. Jsem si jistý, že Han nebyl ani tak napaden, jako spíš omámen.“

„O tom vím,“ přerušila ho Jaina, „ale nechápu, proč jste byl zadržen vy.“

Jeho rty se sevřely. „Chytili mě, když jsem chtěl vyhledat a varovat Tenel Ka. Jste plnoletá a nepotřebujete svolení rodičů. Pokud se chcete provdat za Isoldera, nikdo vám v tom nemůže zabránit. Logicky vzato, jaká jiná překážka vám stojí v cestě kromě královny-matky Teneniel Djo?“

Harrar sledoval Khaleeho Laha, který nervózně přecházel po velitelském stanovišti kněžské lodi. „Naše obavy se naplnily: bojovníci pod naším velením si začínají klást otázky a pochybovat. To znamená ještě záludnější nebezpečí než ztracená bitva.“

„Někteří z nich dokonce pochybují o vaší způsobilosti k velení,“ poznamenal jeden ze strážných. „Yun-Harla se nám vysmívá prostřednictvím své nové vyvolené…“

Válečník se prudce otočil k vyzyvateli s tváří zkřivenou hněvem. „Přijímám výzvu,“ procedil skrz zuby.

Kněz chtěl původně zasáhnout, ale pak si to rozmyslel. Khalee Lah si potřeboval nějak zchladit žáhu. Je lépe poslat do boje válečníka než fanatika.

„Ty a ty,“ pravil Khalee Lah a ukázal na dva největší bojovníky. „Má výzva je tři proti jednomu. Uvidíme, na čí straně bohové stojí!“

O několik okamžiků později stál Khalee Lah nad mrtvolami svých vyzyvatelů. Vzhlédl, když zaslechl řinčivé kroky knězovy osobní strážkyně.

Žena vešla dovnitř a uctivě ignorovala těla zabitých bojovníků. „Podařilo se nám zachytit několik úlomků z jedné ze zničených lodí, Eminence. Domnívala jsem se, že by vás mohlo zajímat tohle.“

Harrar převzal malý kovový aparátek s výrazem nejvyššího odporu. „Je na něm znamení Yun-Harly! Co je to za rouhání?“

„Našli to připevněné k úlomku trupu – k jedné z lodí obětovaných v bitvě proti Intrikánce“

„K jedné z lodí, které jsme omylem zničili,“ podrážděně ji opravil Khalee Lah, „a tahle zvrácenost nám možná prozradí proč.“

Vzal si od kněze přístroj a zkroutil ho, jako kdyby ho chtěl rozlomit na dvě části. Náhle vylétl vzhůru a prudce narazil do stropu kabiny, jako by ho tam mrštily neviditelné ruce.

„Skvělé,“ zamumlal Harrar, když sledoval rozzuřeného létajícího válečníka. „Ten přístroj ruší gravitaci stejně jako naši dovin basali. Když se připevní k lodi, může rušit gravitační signál lodi. Každá takto označená loď se může našim senzorům jevit jako cizí plavidlo, dokonce i jako uloupená fregata. Pokud jste patřičně lehčí než loď, účinek je mnohem drastičtější a výraznější.“

Válečníkovi se podařilo zařízení vypnout. Dopadl na podlahu, dvakrát se převalil a postavil se na nohy. Nabyl ztracené důstojnosti a ukázal přístroj zbylým strážcům.

„Podívejte se na to a uvědomte si své bludy. Jděte a řekněte ostatním, že Jeedaiové nejsou nic jiného než nevěřící, kteří zemřou stejně snadno jako všichni ostatní. Jděte!“

Stráže odešly a Khalee Lah mrštil přístrojem o podlahu. „Jat hněvem, dotkl jsem se hříšného přístroje. Poskvrnil jsem se a i z tohoto zločinu viním tu ženu!“

Prudce se otočil k Harrarovi. „Uvědomte válečného pána, Eminence, a požádejte ho o všechny lodě, které má k dispozici. Najdeme tu Jeedai, i kdybychom měli obrátit celý Hapes v dým a popel!“

„Teneniel Djo,“ zopakovala Jaina a nevěřícně hleděla do zachmuřené tváře Jaga Fela. I když ji jeho závěry ohromily, nedokázala je vyvrátit.

Proběhli několika sály do královských komnat. Stráže se je pokoušely zastavit, ale záblesk Síly je zastavil a odhodil stranou.

Zastihli Tenel Ka, jak sedí u okna v matčině komnatě. Držela matčinu ruku ve své. Jaina na první pohled poznala, že přišli pozdě.

„Jed,“ zašeptala Tenel Ka. „Ani ji nenechali důstojně vybojovat poslední bitvu.“

Jaina položila přítelkyni ruku na rameno. „Najdeme ho, ať to byl kdokoli.“

Jedi pozvedla planoucí zrak k Jaině. „Nedovolím, aby byl matčin život pošpiněn kvůli tvojí pomstě.“

Překvapená Jaina o krok ustoupila. „Tak o tohle si myslíš, že mi jde? Myslíš, že chci pošpinit Anakina? Jacena?“

Zazněl poplašný signál, čím dál tím pronikavější a hlasitější, oznamující nepřátelský nálet. Tenel Ka jemně pustila matčinu ruku a vstala. Natáhla dlaň, roztáhla prsty a odhalila velký smaragdový prsten. Pak prudce sevřela ruku v pěst a před ní se objevil hologram.

Vzduch zaplnila nejasná vířící temnota a mlha. Mlha se rozptýlila a odhalila pět velkých hvězdných korábů, z nichž se hrnuly proudy menších plavidel.

„Hapanská flotila a odkaz mé matky,“ řekla úsečně Tenel Ka. „Plukovníku Jagu Fele, svěřuji tyto lodě vašemu velení.“

28

Zasedací síň hapanského nejvyššího shromáždění byla zaplněna freneticky ječícími postavami. Umlkly, napůl strachy a napůl ze zvyku, když vstala štíhlá žena v rudém hávu, aby promluvila.

„Někdo se musí ujmout velení, dokud nebude nová královna-matka uvedena na trůn,“ pravila Ta’a Chume. Záměrně pomalu zvedla nádhernou korunu posázenou drahokamy a nasadila si ji na hlavu.

„Čarodějnice z Dathomiru je mrtvá!“ vykřikl kdosi. „Pryč s jediskými královnami!“

Sálem to souhlasně zašumělo, jelikož bylo všeobecně známo, jak Ta’a Chume opovrhovala svou snachou. Ta’a Chume však zpražila své domnělé příznivce ledovým pohledem. V místnosti se rozhostilo hrobové ticho. Nechala ho několik okamžiků panovat, než opět promluvila.

„Ano, královna-matka Teneniel Djo je mrtvá,“ přisvědčila Ta’a Chume, „a její smrtí jsou vinni NťKorishové. Byť měla Teneniel Djo své chyby, hapanské právo žádá smrt pro každého, kdo vztáhne ruku na královskou rodinu. NťKorishové zašli příliš daleko. Právě teď stráže zatýkají tyto zrádce. Než nastane noc, budeme se všemi hotovi.“

Pokynula rukou a stráže vrazily do davu, aby se chopily muže, který předtím křičel. Chvíli byly jedinými slyšitelnými zvuky v sále jeho přidušené protesty a šoupání bot na naleštěné podlaze, když ho táhli pryč.

„Co bude s uprchlíky?“ otázal se kdosi mnohem tišeji.

„Budeme je muset oželet,“ prohlásila Ta’a Chume rozhodně. „Mohou nám pomoci získat čas, který potřebujeme.“ Ostře pohlédla na Isoldera. „Nová královna bude známa co nejdříve.“

Sálem proběhl slabý šum, který zesílil, když se dopředu začaly prodírat dvě mladé ženy. Dav se rozestoupil, aby mohly projít.

Jaina si všimla, že Ta’a Chuminy oči nerozhodně těkají z ní na Tenel Ka. Královna si sundala korunu, kterou si před chvílí nasadila, a podala ji princi. Jaina slabě cítila pomocí Síly ženino dravčí uspokojení.

Najednou pochopila. Pokud Isolder nabídne korunu Jaině teď, v kritickém období a před sálem plným lidí, těžko ji bude moct odmítnout. Ta’a Chume byla plně přesvědčená, že Jaina baží po moci. Jaina se naprosto jasně viděla Ta’a Chuminýma očima. Při pohledu na jediskou pilotku viděla bývalá královna samu sebe v mladším vydání.

Ovšem Ta’a Chume neměla v plánu, že to bude Jaina, kdo nakonec získá trůn. Nebylo pochyb, že by Jainu brzy čekal stejný osud jako Teneniel Djo. Dříve či později by Tenel Ka neměla jinou možnost než se trůnu ujmout. Nesnesla by pohled na to, jak lidé umírají místo ní.

Vystoupily před shromáždění. Tenel Ka se otočila k Jaině. „Jsou chvíle, kdy osobní spory musejí jít stranou,“ řekla tiše. „Převezmu matčinu korunu a budu ji bránit, když budu muset. Teď ale máme společného nepřítele.“

Obě Jedi si dlouho upřeně hleděly do očí.

„Pojďme,“ vyzvala ji Jaina.

Tenel Ka zahrál na rtech lehký úsměv. Přikročila k otci a poklekla na jedno koleno. Ten jí bez nejmenšího zaváhání vložil korunu na hlavu.

Místností se rozlehl hromový jásot. Čerstvě korunovaná královna vstala, otočila se k davu a přerušila ovace prudkým mávnutím ruky.

„Jsem válečnice a dcera válečnice. Teneniel Djo předvídala yuuzhanvongskou hrozbu a připravovala se na ni. V tajných loděnicích ukrytých v Mlžném závoji se podařilo znovu vybudovat velkou část flotily ztracené u Fondoru. Tyto lodě jsou už na cestě a letí nám na pomoc. Jděte, bojujte a mějte na paměti, že Hapes je silný.“

Zamířila zpět k Jaině a její krok se neustále zrychloval. Jaina zachytila její tempo a obě Jedi se rozběhly vstříc bitvě. Znovu se ozval potlesk a vzniklé nadšení je unášelo jako vítr bouřková mračna.

U vchodu do sálu uviděla Jaina známou skupinku pilotů, značně nesourodou – Hapany, Chissy, republikové i nezávislé piloty – všechny, kdo se rozhodli létat pod velením Jaga Fela. Kývla Jagovi a Kypovi, když je míjela. „Uvidíme se tam.“

Jag se jí zdvořile uklonil a pak pohlédl na Shawnkyr. Chisští piloti se rozběhli do hangáru a Kyp se k nim přidal.

Osvítilo ho poznání, které Kyp okamžitě sdělil ostatním. „Jaina nikdy neměla v úmyslu vzít si prince.“

Jag vypadal, že předstírá zdvořilý zájem. „Chápu. On není Jedi.“

„To není, ale pravá příčina je jiná,“ řekl Kyp. „Řekl bych, že jediný muž, kterého by Jaina byla schopná brát vážně, je ten, který ji převyšuje v leteckém umění.“

Jag běžel chvíli mlčky, než odpověděl, „Těch, kdo odpovídají vašemu popisu, věru není mnoho.“

„Jo, taky jsem si všiml,“ opáčil Kyp blahosklonně.

Prudce zastavili před hangárem s jejich loděmi. Jag podal Kypovi ruku. Ten ji krátce stiskl.

„Dávejte na ni pozor,“ řekl tiše chisský velitel a naskočil do svého clawcraftu.

Kyp vzal svůj slib velice vážně. Vrhl se k yuuzhanvongské fregatě a vyběhl na palubu.

„Ať už máš v plánu cokoli, zapomeň na to,“ řekl stroze.

Jaina si stáhla kognitivní kuklu a nechápavě na něj zírala.

„Mám dojem, že se chystáš promarnit svůj život, obětovat se jako Anakin. Není to tak dávno, co jsi mi říkala, že Anakin možná znal odpovědi. Nemůžeme je nechat rozplynout v dýmu i s tebou.“

„Co mi to podsouváš?“ řekla Jaina pomalu. „Opravdu si myslíš, že jsem na cestě k odhalení toho, jací by Jediové měli být?“

„Dává to smysl,“ přikývl Kyp. „Máš patřičné schopnosti, zděděný talent. Možná že na těch řečech o osudu nakonec něco je.“

Jaina opět zvedla kognitivní kuklu. „Vypadni.“

„Nevypadnu, dokud mi neřekneš, co máš v úmyslu.“

Prudce se vztyčila, její postava se rozostřila v neurčitou skvrnu a vymrštila jednu ruku proti staršímu Jedimu. Z prstů jí vyšlehl temný blesk a obklopil ho jako zářící aureola. Odletěl vzad a prudce narazil do stěny. Oči se mu zúžily a smrtící svatozář zmizela. Jaininy oči se rozšířily údivem.

„Co umím přivolat, to umím taky odehnat,“ sdělil jí. „Nejsi jediná, kdo se dal touto cestou.“

Jaina vytasila světelný meč. „Pojď ven,“ zavrčela.

Kyp vysekl neobratnou úklonu a pokynul jí, aby šla první. Zavrtěla hlavou. Pokrčil rameny a začal sestupovat po můstku s Jainou těsně za zády. Když se jeho nohy dotkly podlahy hangáru, vymrštila se, udělala přemet vzad a přistála u vstupu do lodě. Vypnula světelný meč a udělala krok dozadu. Živý vchod se za ní s rachotem zavřel.

„Ty mrcho,“ zabručel Kyp a sledoval, jak se loď prudce zvedá do vzduchu.

Jaina zvedla ruce a dotkla se kognitivní kukly. Jakmile si ji nasadila, informace k ní proudily z každé lodní součástky. Předtím vždy naslouchala lodi se stejnou lhostejností až nechutí, s jakou by byla snášela nutnou, ale odpornou společnost huttského informátora. Předtím měla vždy na palubě dalšího Jediho, který jí pomáhal při komunikaci s lodí. Bez Tahiřina draze zaplaceného spojení s Yuuzhan Vongy a Lowbaccova umění zacházet s organickým navigačním počítačem si Jaina nemohla dovolit přepych chovat se lhostejně. Poprvé v životě se živoucí lodi plně otevřela.

Když se vazba mezi lodí a pilotem prohloubila, zmocnil se jí podivně známý pocit. Něco podobného už předtím zažila dvakrát – jednou, když sestavila svůj světelný meč a naučila se ho používat jako prodloužení své osobnosti a svých sil, a pak když se jí podařilo naladit mladé villipy, které našel Lowbacca v hydroponických kádích. Když o tom teď Jaina přemýšlela, uvědomila si, že tyto dvě zkušenosti měly mnohem víc společného, než by si tenkrát byla pomyslela.

Pohlédla na dva villipy spočívající na řídicím pultu Intrikánky. Sáhla po villipovi, kterého předtím pečlivě naladila, a poklepala na něj, aby ho oživila. Po chvíli se před ní objevila zjizvená tvář válečného pána Tsavonga Laha. Užasle couvl při pohledu na tvář, kterou mu zobrazil jeho villip.

„Zdravím vás, válečný pane,“ řekla Jaina škádlivě. „Pamatujete se na mě? Na dvojče Jacena Sola?“

„Budeš obětována bohům,“ procedil válečný pán skrz zuby, „a pak ti vlastnoručně vyrvu srdce z těla.“

„Pokud ještě máte vlastní ruce, nejspíš nejste ani zdaleka tak dobrý, jak se nás snažíte přesvědčit. Budete muset nasadit někoho jiného – někoho, kdo má skutečnou autoritu a pár náhradních dílů navíc.“

Tsavong Lah vztekle zařval. „Za tato slova sis vykoledovala mnoho bolesti.“

„Vidím to tak, že konverzační schopnosti Vongů za moc nestojí,“ řekla. „Uvidíme, jestli si knězův válečný velitel povede lépe.“

Probudila druhého villipa, který představoval spojení mezi její lodí a knězovým villipem. Když se objevila druhá zjizvená tvář, Jaina si odhrnula vlasy z čela, aby odhalila znamení, které si na něj namalovala – symbol Yun-Harly.

Ozvalo se dvouhlasné zuřivé zavytí. „Já tě dostanu, ženo,“ hrozivě zavrčel mladší válečník. „To ti přísahám při všech bozích, na svou hodnost a na mou svatou čest.“

Jaina přejela nad villipy rukama. Oba se okamžitě složili.

Řítila se na ni yuuzhanvongská stíhačka a všechny ostatní jí uhýbaly z cesty.

Jaina povolala veškerou energii, kterou v sobě našla a která se zhmotnila v temný záblesk. Nechala se jí zaplavit a řídit v boji.

Ponořila se hlouběji do vědomí yuuzhanvongské lodě, kterou pilotovala, a plně se soustředila na let, jak bylo jejím zvykem. Po dobu, která jí připadala jako hodiny, ona a její soupeř kroužili a vyráželi proti sobě, častovali se plazmovými střelami, uhýbali před nimi a blokovali je jako při šermířském souboji. Jaina nemyslela – jednala.

Chvíli to vypadalo jako účinná taktika, ale její ztotožnění se s živoucí lodí bylo příliš silné. Plazmová střela sklouzla po štítech jejího dovin basala a sežehla bok lodi. Jaina pocítila prudký náraz a vykřikla, když jí levou rukou projela nečekaná palčivá bolest. K jejímu překvapení na ní nespatřila žádné znaky vnějšího poranění.

S nejvyšším úsilím se snažila držet při vědomí a začala se celá nořit do temnoty. Znovu se v myšlenkách vrátila zpět ke strašlivému souboji v Šeré akademii. Znovu bojovala s Darthem Vaderem, ale tentokrát ho nedokázala přemoct.

Její protivník o krok ustoupil a strhl si černou přilbu. Objevila se pod ní tvář Kypa Durrona. Zdálo se, že jak boj pokračoval, naplňovalo ho světlo, ve kterém se ztrácely zbytky jeho tmavého přestrojení, a které se pak váhavě natahovalo k ní.

Jaina cítila napůl radost a napůl bolest nad Kypovým dlouhým a pomalým vykoupením, nad dlouhými léty osamění, v němž činil své pokání. Cítila jeho lítost nad tím, že sobecky uvedl v nebezpečí jedinou bytost, která mohla dosáhnout toho, čeho on sám nikdy nebyl schopen.

A byla si zcela jistá, že Kyp se mýlí – ona to nebyla. Cesta k odlišnému chápání Síly nebyla tou, po níž se chtěla vydat.

Další pravda, kterou si uvědomila, byla, že nadále už nemůže popírat pravou podstatu cesty, po níž se vydala. Připadalo jí zvláštní, jako ironie osudu, že to byl právě Kyp Durron, kdo se ji před ní snažil ochránit.

Společně s představou Kypová úsměvu jí vytanula na mysli otázka: Napadlo tě někdy, že bys to mohl být ty, kdo mě bude zachraňovat? Vrať se. Přijdeme na to spolu.

Pomalu si začala razit cestu zpět ke světlu. Kyp se rozplynul a její protivník nabyl tvář a postavu Khaleeho Laha. Jaina bojovala zuřivě, ale každá rána, kterou zasadila, si vybírala daň na jejím vlastním těle.

Postupně si začala uvědomovat, že se na ni soustředí množství světel. Naléhavý hlas, který zněl v jejím komlinku, ji vracel zpět do reality. Řídicí pult lodi zoufale blikal, jak ji světélkující tvorové varovali před hrozícím naprostým selháním systému.

„Jaino, stáhni se. Jsem s tebou. Jsem s tebou.“

Hlas a síla, kterou v sobě měl, ji probrala k vědomí. Ruce měla stále na ovladačích, stále pálila z palubních zbraní – její spojení s lodí zůstalo zachováno. Po chvilce zděšení jí došlo, že s ní hovoří Kyp pomocí komunikačního systému, který nainstaloval Lowbacca.

Nebo s ní možná mluvil jen v jejích představách.

Jaina pohlédla na válečníkovu loď, která kroužila kolem ní a chystala se k dalšímu útoku. Intrikánka se otřásla, když ji zachytil soupeřův dovin basal.

Vtom mezi ně vrazil X-wing, který zaútočil na yuuzhanvongskou stíhačku prudkou přehradnou palbou – a mířil přímo na gravitační pole.

Náhle volná Jaina obrátila svou loď, aby podpořila svého zachránce. Ale X-wing byl zasažen. Dostal se do vývrtky a proměnil se v kometu s ohonem z hořícího paliva. Loď vybuchla a na nebi se objevil zářivě bílý záblesk.

Použila Sílu a pocítila přítomnost známé bytosti – Kyp se katapultoval včas. Obrátila loď a nechala svou pomstu nedokončenou, své otázky nezodpovězené.

Nastavila kurz ke svému mistru Jedi a na cestu, která před oběma ležela.

Epilog

Noční nebe nad hapeským královským městem stále krvácelo a zářilo, když Jaina dosedla s Intrikánkou na přistávací plochu. Pohlédla vzhůru a vůbec ji nemrzelo, že musela opustit bitvu před jejím rozuzlením.

To nebyla její válka, její cesta. Flotila Teneniel Djo dorazila včas a pod velením Jaga Fela rychle zatlačovala Yuuzhan Vongy. Toho ještě byla Jaina svědkem, když vyzvedávala zraněného mistra Jedi na palubu své lodi. Dohlédla, aby byl Kyp bezpečně vynesen z lodi, a zajistila mu lékařskou péči. Pak se vydala vyřídit to, kvůli čemu přišla.

Ta’a Chume se nacházela v paláci v domácím vězení, dokud nebylo ukončeno vyšetřování smrti Teneniel Djo. Rychle vstala, když do komnaty vešla Jaina, a přejela očima po dívčině letecké kombinéze.

„Co bitva?“

„Vítězíme.“

„Měla bys tam být a velet.“

Jaina pokrčila rameny. „Plukovník Fel si vede dobře. Královna-matka Tenel Ka si umí vybírat správné lidi.“

Ta’a Chume vyslechla tuto zprávu mlčky. „S mou pomocí ses mohla stát slavnou královnou.“

Jaina vzdychla a založila si ruce na prsou. „Velká čest pro mě.“

„Co tvoje přísaha pomsty?“

„Nejste na seznamu, jestli vás trápí zrovna tohle. Už je konec,“ prohlásila. „Se vším. Vím, kdo jsem – válečnice, sestra a dcera hrdinů.“

Výraz královniny tváře se změnil. „Málokdy se mýlím, ale teď vidím, že jsi blázen, stejný, jako byla tvá matka.“

Dlouho pokračovala v tomto duchu a řečnila, i když Jaina už opustila palác.

Tenel Ka na ni čekala před střeženými komnatami. „Říká se, že hněv pochází z temné strany,“ pravila zachmuřeně. „Jenže ti, co to říkají, nikdy nepotkali Ta’a Chume.“

Jaina se pousmála a pak si všimla šibalského výrazu v kamarádčiných očích. Z náhlého popudu se vrhla přítelkyni do náruče. Tenel Ka ji objala zdravou paží.

„Nebude to snadné,“ řekla nová královna. „Ani pro mě, ani pro tebe. Zdá se mi, že tvoje cesta bude obtížnější než moje. Alespoň nebudeš sama.“

Jaina se vymanila z jejího objetí. „Ty taky ne.“

Jedinou odpovědí Tenel Ka bylo lehké pousmání. Zvedla ruku v důstojném královském gestu a odešla rychlým krokem s hrdě vztyčnou hlavou. Její odhodlání pramenilo ze Síly a Jainy se zmocnil tak tísnivý pocit, až jí vhrkly slzy do očí.

Rychle ovládla své emoce. Byla to právě tato věc – schopnost vcítit se do přátel a bratrů –, která ji dostávala do potíží. Teď si uvědomovala, že je před ní dlouhá cesta zpět, na které si nemohla dovolit žádné odbočky.

Když kráčela zpět ke své lodi, přemýšlela o cestě, která ji čekala. Musela navštívit všechny přátele, kteří ji varovali, rodinu, která si o ni jistě dělala starosti. Na každém kroku jí lidé budou klást otázky. Bude je muset přesvědčit, že temná strana už nemá žádný vliv na její činy, na její rozhodování. Nicméně měla tušení, že osobou, kterou bude nejtěžší přesvědčit, bude ona sama.

Kyp Durron byl už v hangáru a nakládal zásoby do lehkého hapanského frachťáku. Na čele měl bactovou náplast.

„Nikdy bych si nepomyslel, že sem přijdeš,“ řekl. „Už je skoro čas k odletu.“

„K odletu?“ zopakovala Jaina.

„Vezeme něco zásob na jediskou základnu. Tvá matka mě požádala, abych tě přivezl.“

Jainu píchlo u srdce, když si uvědomila, jak asi zprávy o jejím úpadku působily na Leiu. „Máma už přišla o dvě děti.“

„Tak přivezu aspoň tebe.“

Její pohled se setkal s Kypovýma zádumčivýma zelenýma očima. S velkým přemáháním sklopila štíty, které ji udržovaly v její izolaci. Co když byl Kyp jediný člověk, který jí rozuměl, jediný, před kterým se nemusela uzavírat?

Kyp jí hodil krabici s potravinami. Zasunula ji do nákladového prostoru a otočila se pro další. Pracovali mlčky v dokonalém souladu. Brzy byla loď naložená a mistr Jedi se svou učednicí se připoutali na svých sedadlech.

„Tak, a co teď?“ zeptala se, když se usadili.

„Co chceš dělat?“

Jaina se zamyslela. Vždy bývala sebejistá – impulzivní, až arogantní. Tyto vlastnosti byly teď potlačeny a nahradila je hluboká pokora mající původ v Síle. „Samozřejmě budu dál létat, ale nejsem si jistá, jestli mě eskadra Rogue ještě bude chtít.“

„Tak pokračuj v cestě, na kterou ses vydala. V odboji se uplatní i intrikánka. Rychle se rozhoduješ, máš strategické vlohy.“

Přemýšlela o tomto nápadu a zdál se jí docela dobrý. „To není špatné,“ připustila. „A ty?“

Kyp se na ni plaše usmál. „Budu pracovat na obnovení Rady Jediů, na dosažení souladu místo nešváru.“

Dala se do smíchu. „Viděla jsem matku, jak se potýká s podobnými věcmi. Věř mi, z toho se může stát ten nejhorší úkol, jakého ses kdy ujal!“

Pokrčil rameny. „Ani jeden z nás si nikdy nic neulehčoval. A mimochodem, slyšel jsem, že Jag Fel si sjednal schůzku s tvým strýcem Lukem. Pokud je na obzoru jediská ofenzíva, vůbec bych se nedivil, kdyby byl v centru dění.“

Jaině zalil srdce náhlý příval štěstí. Toužebně přemítala, jestli si někdy zaslouží přátelství muže, jako byl Jag, někoho, kdo podobně jako Leia nikdy neuhnul z cesty hrdiny.

Pokud Kyp zachytil Jaininy myšlenky, byl natolik taktní, že to nedal najevo. „Připravena?“

Odpověděla krátkým přikývnutím a obrátila pohled k výzvám, které před ní stály.

Khalee Lah vešel do Harrarovy komnaty a poklekl na jedno koleno.

„Bitva pro nás skončila neúspěchem,“ řekl stroze. „Jeedaiové unikli. Zdá se, že jsem se nakazil kacířstvím, protože jinak by mi bohové dovolili zemřít ve slavné bitvě. Můj nezdar znamená jen to, že byl pošpiněn můj klan. Jméno válečného pána, jehož nazýváte svým přítelem.“

Kněz ho mlčky vyslechl. Žádost byla více než jasná. Místo odpovědi se s odporem natáhl pro mechanický aparát a podal ho válečníkovi.

„Oznámím Tsavongu Lahovi, že jeho příbuzný padl v boji následkem úskoku Jeedaiů, zabit vlastními muži. Připevni tohle ke své lodi a stane se, jak jsem řekl.“

Khalee Lah sklonil hlavu a vzal si zařízení. Vstal a odešel z místnosti.

Když Harrar osaměl, vzal villipa a ohlásil Tsavongu Lahovi vše, co slíbil. „Ukázalo se, že Jaina Solo je mnohem důstojnější protivník, než jsme očekávali,“ uzavřel, „a zdá se, že ještě nějaký čas potrvá, než bude možno přistoupit k obětování dvojčat.“

„Byla to vůle bohů,“ pravil Tsavong Lah. „Pokračujte v pronásledování a později si o té záležitosti pohovoříme.“

Villip se rychle složil a zanechal Harrara hluboce zamyšleného. Jeho nezdar nebyl potrestán tak krutě, jak očekával, a kněz klamu si pomyslel, že nejspíš nebyl jediný, kdo neuspěl.

Mohlo se stát, uvažoval, že Jacen Solo nakonec nepřežil?

O autorce

ELAINE CUNNINGHAMOVÁ (*1957) původně pracovala jako učitelka. Psaní knih se začala věnovat na počátku 90. let, soustředila se především na žánr fantasy. Asi nejznámější jsou její příběhy ze světa Forgotten Realms, z nichž vyšly česky první dva díly trilogie Starlight and Shadows (Hvězdný třpyt a stíny): Daughter of the Drow (1995, česky Drowova dcera, 2009) a Tangled Webs (1996, česky Spletité sítě, 2010). Do ságy Star Wars přispěla románem Dark Journey (2002, česky Temná pouť, 2010) a třemi kratšími povídkami.

Content

Temná pouť
Elaine Cunninghamová

Poděkování:

Osoby

1

2

3

4

5

6

7

8

9

10

11

12

13

14

15

16

17

18

19

20

21

22

23

24

25

26

27

28

Epilog

O autorce