Юн Ха Лі

Хитрість ворона

Розділ 1

Підполковник Кел Брезан був переведений після вторгнення Хафн. Брезан очікував хаосу, але не такого великого. Генерал Кел Хорт взяла на себе командування роєм, після того як Хафн вирізали штаб генерала Кел Чренка вісімнадцять днів тому. З досвіду самого Брезана, вбивства ніколи не робили ситуацію менш хаотичною.

Брезан був одним із співробітників хортівського штабу. Це була краща посада, ніж Брезан сподівався, враховуючи неоднозначні примітки у його профілі. На даний момент рій Хорт був величезним, з огляду на загрозу, яку очікувало командування Кел. Брезана вразило, що вони зібрали так багато людей за такий короткий термін. Вони дали Хорт один з шести сіндермотів гекзархату, найбільших і найпотужніших кораблів, з досвідченою командою: "Ієрархія свят". Рій включав у себе додатково 119 баннерів та 48 ботомотів. Командування Кел повідомило їм, що Хафн вирушили до Розтягнутого Маршу — області зірок, яка була тихою, скільки Брезан її пам'ятав, і тому він виявився менш підготовлений до цієї події, ніж думав. І тепер він охолоджував свої каблуки на місці нової служби, тому що командування Кел в своїй нескінченній мудрості вирішило, що було важливо додати ще одного капітана з таємними наказами для усунення безладу.

Останні сімдесят три хвилини Брезан провів, переглядаючи профіль проклятої жінки і ледь утримався від удару по терміналу. Йому було все одно, наскільки хорошою вона була в календарній війні. Якщо він не почує повідомлення з транспортника у найближчі дванадцять хвилин, він збирався рекомендувати, щоб вони в будь-якому випадку знайшли її, щоб повісити. Хафн вже залишили у кристалізованих руїнах населені пункти на восьми планетах. Пріоритетом була боротьба з ними — краще раніше, ніж пізніше.

Капітан Кел Черіс. Її ранні битви показали, що вона була компетентним піхотним офіцером з додатковим плюсом — математичними здібностями. Нірай, фракція, яка переманювала більшість учених та інженерів гекзархату до себе, намагалася завербувати її. Але її серце було прихильне до Кел, — однак Брезан трохи знав, як лягали карти у таких випадках — Кел ніколи не казали "ні" добровольцям.

Що більш цікаво, Черіс була мвенінкою, членом меншості, про яку ніхто навіть не чув. Звичайно, в міжзоряній політиці, що містила величезне число систем, було неважко загубитися, але Мвенін додатково тримав голову вниз та уникав вибору фракції. Брезан не мав сумнівів у тому, що їх існування терпіли лише тому, що їхнє число було незначним навіть у тій системі, в якій вони жили, і тому, що гекзархат мав достатньо клопоту з єретиками та іноземцями, які незабаром могли стати єретиками. Тим не менше, Черіс зарекомендувала себе досить добре, з огляду на її походження.

Брезан не міг уникнути приступу гіркоти, коли думав про це. Він вийшов з аристократичної родини Кел, старша сестра служила у генерала Інессер радником, але він ніколи не підніметься так високо, і він це знав. Деякі солдати робили презирливі натяки про те, що він був пасивним, коли думали, що їх ніхто не чує. Але його партнери були цивільними, це було те, про що він піклувався. Швидше його просуванню заважали зауваження в його профілі про імпульсивність і неординарне мислення.

Черіс також не зуміла уникнути проблем, але через те, що записи у її профілі були надто хорошими. Недавно вона брала участь в облозі фортеці Розкиданих Голок, яку захопили еретики у змові з Хафн. Брезан підозрював, що записи ховають щось важливе, але більшість відповідних сегментів були засекречені. Навіть допуску генерала Хорт було недостатньо.

Було відомо, що командування Кел направило на Розкидані Голки неживого генерала Шуоса Джедао. Ніхто не заперечував блискучого таланту Джедао як тактика, але він був божевільний, і колись знищив дві армії в фортеці Хелспін, ворожу і свою. Рій Кел, відправлений для боротьби з єретиками фортеці, був знищений — ймовірно, самим Джедао. Тепер він нібито був мертвий, але хто знає, чи це правда. Зрештою командування Кел відроджувало його таємною технологією, щоб кидати в надзвичайні ситуації протягом останніх декількох століть.

Черіс вплуталася в цю катастрофу, і щось у цій осаді переконало командування Кел, що генерал Хорт знайде її життєво корисною. Вони не сказали, як це зробити. Брезан вважав би за краще, щоб вони відправили партію черевиків. Тому що з усіма маршируваннями, які вони робили в космосі, черевики були більш корисними.

Брезан обвів очима командний центр сіндремота з його слабо освітленими терміналами, нетерплячими офіцерами, сервіторами — жукоформами і птахоформами, які проводили технічне обслуговування. Генерал Хорт була темношкірою жінкою з пасмом білого волосся та рубцями, які спотворювали її обличчя, блідо виділяючись на ньому, але вона ніколи не пробувала їх видалити. На відміну від інших, вона виглядала спокійною. З іншого боку командор сіндермота, Кел Яная, нудьгуючи, перевіряла синхронізацію свого терміналу з мережею.

Ще сім хвилин. Чи не повинні вони вже почути повідомлення? Брезан не хотів робити запит до Зв'язку, щоб не виглядати знервованим.

Все виглядало як завжди. Не було ніякого секрету в тому, що командування Кел, будучи світом у собі, часто приймало сумнівні рішення. Кілька століть зловживань композитними технологіями змінили всіх. Брезан працював байдуже, як складова частина механізму, — він очікував приземлитися у нудному затишку столової, а не тут — але він визнавав, що відчуття повної безальтернативної переконаності і належності до системи викликало звикання. Принаймні справи не погіршувались.

Як з'ясувалося, справи мали іншу думку.

— Мем, голкомот просить дозволу на посадку, — повідомив Зв'язок. — На транспорті одна особа, капітан Кел Черіс для передачі.

Хто до біса була ця капітан, і чому для неї був виділений окремий голкомот? Брезан ніколи не бачив її особисто, хоча вона постійно фігурувала в шпигунських звітах. Сканування показало голкомот на центральному дисплеї. Схоже що напруга у залі наполовину зросла, якщо вважати, що існує така шкала.

— Ще не пізно, — холодно сказала Хорт, Брезан побажав, щоб вона поділилася з ним своїм спокоєм. — Полковник Брезан, прийміть її.

— Мем, — сказав Брезан. Натиснувши всього на одну клавішу, він відправив вже підготовлені інструкції для капітана голкомота. Вона буде влаштована в одному з офіцерських номерів, а не з піхотним доповненням командного корабля, оскільки це відповідає її кур'єрському статусу.

Майже відразу з'явилося наступне повідомлення про те, що рій Хафн прямує до фортеці Розкручених Монет. Подібно Розкиданим Голкам, Розкручені Монети були однією з вузлових фортець, які підтримували стійкість змін у Високому Календарі в усьому прилеглому космосі. Якщо не дотримуватися В та пов'язаних з ним норм поведінки, екзотичні технології гекзархату, особливо двигуни мотів, що дозволяли швидко пересуватися між зірковими системами, переставали функціонувати. Вузлові фортеці були розсіяні у космосі і забезпечували панування гекзархії.

Хафн, не будучи дурними, зосередили свої зусилля на фортецях. Це не було проблемою. Проблема полягала в тому, що Хафн продемонстрували, що їх екзотичні технології функціонували у просторі гекзархату, де домінував ВК. Цього не повинно було бути, але було. Тим не менш, генерал мала наказ захищати вузлові фортеці за будь-яку ціну. Хто знає, що Хафн зможуть зробити, якщо отримають можливість змінювати ВК у просторі комосу, що належатиме їм?

З'явилося нове повідомлення:

— Ботомот 19 повідомляє про спроби просканувати його.

Хтось увійшов до командного центру.

Брезан напружився, головним чином тому, що добре вивчив профіль Черіс. Він очікував, що вона віддасть честь і відрапортує про своє прибуття в командний центр, але капітан рухалася не так, як новоприбулий офіцер. Медичні записи і кінестетичні дані говорили, що у Черіс була стандартна мова тіла, яку в Академії прививали піхоті разом з формаційним інкстинктом. Жінка однак пересувалася з оманливою ефективністю вбивці. Брезан захотів вліпити їй усну догану. Але слова застрягли у зубах.

У капітана Кел Черіс була жовто-бліда шкіра, овальне обличчя, а чорне волосся було викладене у боб. Це його не здивувало. Принаймні обличчя відповідало фото у профілі.

Крім плавних рухів її тіла, він помітив відмінності в уніформі. Кел мала чорну з золотом, як майже кожен у командному центрі, за винятком того, що у неї повинні були бути відзнаки рангу капітана. Однак вона носила крила генерала. Під крилами було око Шуос. Не кажучи вже про її рукавички — чорні, але без пальців.

Брезан застиг. Він знав, що означають рукавички без пальців. Інколи Шуос, які спеціалізувалися на інформаційних операціях, відряджалися для служби у Кел. Вони носили емблему дев'ятиокого лиса, яка вказувала на їхню фракцію і походження. Але вже чотири століття серед Кел не було жодного генерала Шуос.

Жодного живого генерала Шуос.

Генерал Хорт піднялася зі свого місця.

— Якщо це жарт, то жахливо жовторотий — холоднокровно сказала вона своїм м'яким голосом. Тим не менш люди навколо здригнулися від "жовторотий" — у Кел так називали тільки новачків кадетів. — Поміняйте відзнаки рангу та рукавички. Негайно.

Протягом свого життя генерал Шуос Джедао був одним з найкращих офіцерів Кел. Потім відбулася бійня біля фортеці Хелспін. Брезан вважав доказом психозу командування Кел, що їхня реакція на дії Джедао, який збожеволів, полягала в тому, щоб покласти його в "чорну колиску" — пристрій для безсмертя, щоб зберегти його розум, а потім додати його до Арсеналу Кел на тій підставі, що Джедао був найкрашим відомим стратегом серед Кел — чому б не зробити його зброєю?

Обрізані рукавички, які Джедао носив за життя, не були модними в гекзархаті уже хороші чотири століття, зі зрозумілої причини.

— О, просто зараз, — сказала Черіс. Вона розмовляла, розтягуючи слова.

Страшна підозра закралася в розум Брезана. На додаток до високої мови гекзархат мав вражаючу кількість малих мов, але Брезан мав звичку цікавитися походженням людей, навіть якщо ці племена були такими безнадійно відсталими, як мвенінці. Він слухав зразки поетичних пісень мвенінців — хоча не любив поезію навіть на його рідній мові — вони звучали для нього як швидкі потоки сибілянтів. Цілком можливо, що Мвенін мав кілька мов, але він сумнівався, що якась з них звучала так протяжно як "рідна мова" Джедао, яку він пам'ятав з архівних відео, які переглядав в академії.

— Доктрина, — сказала Хорт, — виведіть її з командного центру і закрийте. Я поговорю з нею пізніше. Якщо командування Кел намірилося підкинути мені ще одну головоломку, то це може зачекати, поки не будуть впорядковані інші справи.

Офіцер Доктрини встала.

Черіс навіть не подивилася у її напрямку.

— Генерал Хорт, — сказала вона, — я не вірю, що ви прослужили у своєму нинішньому ранзі вже п'ятнадцять років.

Підозра Брезана загострилася.

М'язи тіла Хорт напружилися.

— Це правда.

— Я Шуос Джедао. І отримав своє звання три століття тому.

— Це неможливо, — сказала Хорт через секунду.

Припини слухати його, мовчки благав Брезан.

— О, не спокушайте мене до жартів Кел, — сказав Джедао або Черіс, або хто б це не був, — їх можна вибрати так багато. Чому б вам не провести тест? — Кут рота Джедао вигнувся. Брезан бачив таку ж усмішку на чотиристарічному записі зовсім іншого обличчя.

Одна з проблем Брезана полягала в тому, що, незважаючи на компетентність, він був маргіналом. Брезан мав ослаблений формаційний інстинкт. Процес ін'єкцій був не цілком передбачуваним, і деякі кадети не могли продовжувати навчання в Академії, оскільки не могли підтримувати формування. Весь час навчання він провів у переконанні, що його ось-ось відрахують. Формаційний інстинкт, емоційна потреба у збереженні ієрархії, дозволяла Кел використовувати формування для отримання потрібних ефектів у битві, від силових щитів до кінетичних списів. Строго кажучи, Кел без формаційного інстинкту взагалі не був Кел.

Але зрештою його дефіцит виявився активом. Він потягнувся за своєю зброєю.

Однак його ворог був швидшим. Брезан усвідомлював все фрагментами: звук пострілу. Зір, який затуманився по краях. Раптовий поштовх у руку, яка почала рух. Куля, просвистівши, зрикошетила від пістолета Брезана, пістолет вилетів з його руки і впав на підлогу.

Руки Брезана почали тремтіти.

— Лайно, — повідомив Брезан аудиторії. У вухах дзвеніло. — У мене є профіль капітана Черіс, у якому сказано, що вона посередній стрілець.

— Щось на зразок приміток особистого характеру, — сказав Джедао, анітрохи не знітившись.

Всі Кел у командному центрі спостерігали за ними. Генерал Хорт спостерігала теж. Її очі були пустими.

Брезан був келом четвертої генерації. Він знав, як виглядали Кел, коли хтось бив їх поміж вух формаційним інстинктом. Він повинен був тримати свій чортів рот закритим.

— Генерал Джедао, — сказала Хорт, — які будуть ваші накази, сер.

Це було очевидним питанням — що було гіршим варіантом: Шуос Джедао, архізрадник і вбивця маси людей, чи командування Кел. Брезан чіпявся за почуття обов'язку. Він кинув погляд на непотрібний пістолет і схопився за бойовий ніж.

Він був не один. Офіцер Доктрини була Рахал, але вона була ще повільнішою, ніж він. Незабаром кожен Кел в командному центрі тримав пістолет, націлений на них. Люди, з якими він служив роками. Він погрожував їхньому новому лідеру. Єдиною причиною, з якої він і Доктрина не були зрешечені, була новизна ситуації.

Пекельний спосіб померти. Принаймні він не хотів, щоб його незносна сестра Міузан могла позлословити з цього приводу. Він кинув ніж.

— Не рухатись, — сказав Джедао, перш ніж хтось міг змінити своє рішення і вистрілити. Його очі були задумані.

Брезан зважував, правильно він вчинив чи ні? Він намагався прочитати вираз обличчя з коротко постриженим волоссям, незалежно від того, чоловік це чи жінка, яка віддавала перевагу чоловічому стилю поведінки. Як правило, у таких випадках Брезан стискав свої зуби. У цьому випадку, він, однак, насолоджувався дрібним задоволенням від плутанини Джедао навіть у такій маленькій справі.

— Ваше ім'я, офіцер?

Не було сенсу ховатися, коли інші Кел знали його.

— Підполковник Кел Брезан, — сказав він. Він отримав дрібну статисфакцію, спостерігаючи за усіма Кел, коли не додав "сер". — … Переведений до штабу генерала Кел Хорт і Лебединого рою. Якщо ви збираєтеся пристрілити мене, то можете починати. Я не буду служити вам.

Брезан почув внутрішній шепіт, який закликав його довіряти рішенню генерала Хорт і служити новому лідеру, оскільки Кел були призначені для служіння. Він легко придушив його. Його лояльність належала командуванню Кел, а не ожилому мерцю Шуос — генералові, який вселився у капітана Кел.

— Тебе може вбити навіть яструб, — образливо сказав Джедао. Він був абсолютно розслабленим, але, враховуючи, як складалася ситуація, у нього не було причини не бути таким. Важко сказати. — Тим не менш, тут є такі люди, як ти — його погляд зупинився на офіцерові Доктрини — відряджений сюди персонал, який не має формаційного інстинкту. Я не можу покладатися на вас.

Брезан стиснув зуби. На "Ієрархії свят" знаходилися вісімдесят два Нірай, ще більше на решті кораблів, не кажучи вже про Шуос і Рахал, а також кілька людей з фракції Відони. Якщо Джедао збирався…

— Я не збираюсь їх вбивати, — сказав Джедао, — але я також не буду змушувати їх служити мені. Мені потрібен список людей, яких потрібно відпустити. Я припускаю, що ми маємо достатньо транспорту для цього. Вони отримають все необхідне для мінімальної підтримки життя та навігації. Не гайте часу, у мене його не так багато, кожен з нас допоможе вам.

Брезан міг битися, але він помре, як тільки спробує задіяти свої м'язи. Якщо з якоїсь незрозумілої причини Джедао мав намір пощадити тих, кого він не міг контролювати через формаційний інстинкт, то був шанс передати повідомлення командуванню Кел. Навіть у тому разі, якщо командування було відповідальним за цей безлад з самого початку, або, швидше за все, Джедао розіграв певний трюк, щоб захопити рій.

Генерал Хорт та начальник штабу вже обговорювали матеріально-технічну сторону пропозиції Джедао.

Серце Брезана ожило від надії залишитися живим.

— Гаразд, — сказав Джедао. — Я думаю, нам краще вивести підполковника Брезана, перш ніж рухатися далі. — Він підкликав пару молодших офіцерів.

Брезан не втримався і гірко сказав,

— Вітаю, Джедао. Ви викрали цілий рій. Що ви будете з ним робити?

Він побачив блискучу посмішку Джедао перед тим, як солдати виводили його.

— Збираюся битися з Хафн, звичайно, — відповів Джедао йому у спину. — О, і передайте командуванню Кел мої вітання.

Я вб'ю тебе, навіть якщо буду змушений летіти через вакуум голим, щоб зробити це, подумав Брезан, коли виходив з командного центру. Однак він мав відчуття, що це буде не так просто.

Розділ 2

Коли Неште Хорт було 11 років (по Високому Календарю), мачуха вбила її батька.

До цього моменту був прекрасний день. Хорт зрозуміла, як ловити бджіл пальцями. Можна було розчавити їх, але так було нецікаво. Хитрість полягала в тому, щоб стежити за ними і застосувати ввічливий, міцний тиск, щоб перехопити їх між великим та вказівним пальцем. Вони рідко нападали, коли їх звільняли. Вона хотіла розповісти своїй мачусі про трюк. Її батько не зацікавився би; він не любив ризикувати.

Хорт прийшла додому раніше, ніж зазвичай, щоб розказати їм про це. Коли вона зайшла всередину, то почула, що мачуха Екестра та батько сперечаються у вітальні. Бабуся Аллу, матір Екестри, яка ненавиділа крики, коли вона була не одна, сиділа, зіщулившись у своєму улюбленому кріслі, і її обличчя було нещасним.

Її батько, Ктеро, був вчителем, а бабуся Аллу працювала у команді екологічного очищення. Але Екестра була відона, і вона перепрограмовувала єретиків. Фракція Відони спеціалізувалася на "перевихованні" єретиків, щоб ті дотримувалися календарних норм гекзархату, щоб кожен міг покладатися на відповідні екзотичні технології.

Бабуся Аллу заговорила, не дивлячись на неї.

— Іди у свою кімнату, Хорт. — її голос змінився. — Ти винахідлива дитина. Я впевнена, що ти зможеш розважити себе чимось до сну. Я передам тобі вечерю сервітором.

Це стривожило Хорт. Бабуся Аллу часто говорила про важливість спільного сидіння за столом і споживання їжі, і ви могли поскаржитися лише пізніше, наприклад на поламаний старий контролер для ігор. Але зараз здається був поганий час, щоб розказати про бджіл, тому вона покірно пішла у свою кімнату.

— Ні, — сказала Екестра, коли вона була майже в кінці коридору. — Вона заслуговує на те, що її батько єретик.

Хорт так раптово зупинилася, що хитнулася і ледь не впала. У домі не жартували про єресь. Всі це знали. Чи мама Екестра була напідпитку і жартувала? Було неправдою, коли сказали, що у Відони не було почуття гумору, але звинувачення в єресі…

— Залиш дитину у спокої, — сказав батько. Він мав тихий голос, але люди, як правило, слухали його, коли він говорив.

Екестра не бажала слухати.

— Якщо ти не хочеш, щоб вона вляпалася у це, — сказала вона таким різким переконливим тоном, якого Хорт особливо боялася, — ти не повинен був розказувати їй про невідомі календарі або "реконструкторів", чи як вони там себе називали. Про що ти думав?

— Принаймні я думав, — відповів батько, — на відміну від деяких членів сім'ї.

Хорт, незважаючи на заборону, повернулася до вітальні. Ця суперечка добром не закінчиться. Вона повинна побачити і почути все.

— Не починай, — сказала Екестра. Вона підштовхнула рукою Хорт, і дитина зіткнулася з батьком. — Подивися на неї, Ктеро. — Її голос її був смертельно врівноважений. — Це твоя дочка. Ти відкрив їй єресь. Це забруднення. Чи ти не звертаєш увагу на щомісячні брифінги від Доктрини?

— Облиш це, Екестра, — сказав батько Хорт. — Якщо ти збираєшся настукати на мене владі, просто зроби це.

— Я можу зробити дещо краще… — сказала Екестра.

Хорт пропустила те, що вона сказала далі, тому що нарешті зауважила, що, незважаючи на розгніваний голос Екестри, по її щоках текли сльози. Це збентежило Хорт, хоча вона і не могла сказати чому.

— … підсумовуючи сказане, — закінчила Екестра. Що б це не означало.

Бабуся Аллу підняла голову, але не говорила. У її очах застиг німий докір і сум.

— Змилуйся над дитиною, — нарешті сказав батько Хорт. — Їй всього одинадцять.

Очі Екестри сяяли такою ненавистю, що Хорт хотіла розсипатися і закотитися кульками під крісло.

— Вона досить доросла, щоб розуміти, що єресь являє собою реальну загрозу з реальними наслідками, — сказала вона. — Не роби більше таких помилок, Ктеро. Я ніколи не прощу тебе.

— Уже трохи запізно, треба сказати. — Обличчя Ктеро застигло. — Вона цього не забуде, і ти це знаєш.

— Це правда, — сказала Екестра тим же різким тоном — було надто пізно зупиняти вас, коли ви засіли розглядати старі календарі. Але Хорт ще можна врятувати.

Я не хочу бути врятованою, я хочу, щоб ви перестали сваритися, подумала Хорт, але не насмілилася перечити вголос.

Батько Хорт не здригнувся, коли Екестра поклала руки на кожне з його плечей. Спочатку нічого не відбувалося. Хорт почала сподіватися, що настало примирення.

Потім вони почули звук, ніби крутилися шестерні.

Несподівано звук прийшов звідусіль і посилився, залазячи і здіймаючись десь всередині всього тіла, ритми, обірвані посередині, неприємні кристалічні скрипи, що розпадалися на статичний шум. Коли звук став голоснішим, батько знерухомів. Його волосся змінило колір до брудного срібла, а плоть стала напівпрозорою, через яку можна було побачити невпорядковані діаграми та нерівно написані числа, де кістки та кровоносні судини зводилися до сухих схем. "Смертельний дотик" Відони.

Екестра прибрала руки. Тіло її чоловіка сповзло на підлогу з сухим шумом. Але вона ще не закінчила, бо вірила в акуратність. Вона опустилася на коліна, схопила тіло, яке стало тонким, як лист картону і почала його складати. Складання паперу було мистецтвом, специфічним для Відони. Це було також одне з небагатьох видів мистецтва, у якому фракція андан, які важали себе домінуючими у культурі гекзархату, були переможені.

Коли Екестра закінчила, склавши двох з'єднаних лебедів — чудова робота, гідна захоплення, якщо не знати, ким колись був цей лист паперу — вона відклала його вбік, пішла в руки бабусі Аллу і почала гірко плакати.

Хорт стояла на місці майже годину, намагаючись не дивитись на лебедів, хіба куточком її очей і не в силі отямитись. Її тіло почувалося чужим. Вона хотіла сховатись у своїй кімнаті, але це не могло бути правильним. Тому вона залишалася.

Під час цих страшних хвилин (сімдесят вісім, вона стежила за часом), Хорт пообіцяла собі, що ніколи не змушуватиме жодної з її матерів так плакати. Тим не менше, вона вже не могла витримати думки про приєднання до Відони, навіть щоб довести свою лояльність гекзархату. Багато років дитинства її ціллю було навчитися складати паперові фігурки, які перетворювалися у стилізоване об'ємне зображення людських сердець, і розгладжувалися, поки не залишилося нічого, крім мішанини ліній.

Замість цього Хорт втекла до Кел, де завжди був хтось, хто казав їй, що робити, і що вважати правильним. На жаль, вона мала необхідні для військових навички і здатність творчо інтерпретувати накази, коли це було необхідно. Вона не думала про те, що робитиме, коли її підвищать.

Як виявилось, 341 рік трудового стажу Джедао справив на неї враження.

Хорт знаходилася у нових апартаментах, прихилившись до стіни і намагаючись сконцентруватися на своїх коробках з гаджетами. Її зір плавав, намагаючись сфокусуватися. Всі чорні площини стали сірими, а кольори зблідли. З її щастям слух буде наступним. Вона відчувала лихоманку, ніби хтось використовував її кістки для палива. Ніякий з цих симптомів не був сюрпризом, але все разом було гнилою незручностю. Після знайомства і опитування офіцерів на сіндермоті, запитань про рій і текучий стан справ — і зробивши ретрансляцію її останніх розпоряджень щодо впорядкування рою — Джедао вирішив відпочити. Це призвело до певної кількості переміщень, оскільки Джедао зараз був посадовою особою. Хорт не заперечувала. Сервітори зробили свою роботу на відмінно і за короткий термін. Але командор Яная, якій подобалися її розкоші і яка ненавиділа переїзди, виглядала доволі роздратованою.

До офіцерського столу залишалося п'ять годин і шістдесят одна хвилина. На цей час Джедао запланував зустріч зі штабом. Саме стільки часу мала Хорт, щоб розробити план вбивства генерала, не вдаючись до послуг Вірай Тала. Вірай Тала була достатньо надійна, але вона подумала, що зможе зробити роботу без неї. Вона не прагнула покінчити життя самогубством.

Якби Хорт не була Кел, вона пішла би прямим шляхом і вистрелила би Джедао у спину. Але якби вона не була Кел, Джедао не взяв би її до себе. Імовірно командування Кел не мало жодної гадки, що Джедао тепер знаходився у тілі капітана Черіс, інакше вони попередили би її, коли посилали Черіс до нового місця служби.

Як би там не було, було важко змусити себе вистрілити в Джедао всупереч формаційному інстинкту. Планування вбивства вже було мукою, хоч Джедао не було видно. І Хорт була генералом, найближчим до нього за рангом. Вона була єдиною, хто мав можливість протистояти інстинкту формування. Ефект лише посилиться з плином часу. Якщо вона збирається усунути Джедао, то повинна зробити це найближчим часом.

Хорт завжди любила возитися з механізмами, її батьки терпіли це, але не заохочували. Коли вдавалося вирватися у звільнення, вона обходила усі сумнівні місця у пошуках пристроїв, які більше не працювали, щоб потім полагодити їх. Деякі її проекти вдавалися краще, деякі гірше, але вона ніколи не знала, що робити з тими, які їй вдалося відновити. В даний час її колекція містила величезну кількість предметів на різних етапах потрошення. Яная якось зауважила, що сервітори лякають один одного, що зрештою опиняться на її столі, якщо будуть погано себе вести.

Важливим моментом було те, що вона мала доступ до компонентів, не оформляючи запитів до Інженерної. Вона розглядала це як виклик її майстерності, оскільки військова техніка була на два порядки небезпечніша від того сумнівного обладнання, яке вона купувала у продавців, які сяяли, коли вона платила за блискучі шматки сміття. Тим не менше, вона не могла ризикувати викликати підозру військовослужбовця в інженерній, який міг повідомити про це Джедао.

Хорт нервувала, бажаючи не відчувати страху, а потім вибрала складові частини, які були потрібні. Шукати маленькі деталі було складніше за великі. Їй довелося довго викладати все на робочий стіл, і все ж кілька деталей випали з пальців на підлогу. Їй довелося оглядати їх і переконуватись у цілісності, хоч вони були зроблені з досить міцного сплаву.

З інструментами було ще гірше. Вона могла переконати свій зрадницький мозок, що лише уявляє процес складання. Самообман щодо інструментів давався важче.

Вона повинна була закінчити дрон до офіцерської вечері. А щоб все пройшло без ускладнень, вона також повинна була дозволити собі деякий час на відновлення. Вона не була впевнена, що Джедао не побачить її стану. Але альтернативою було нічого не робити. Вона повинна почуватися краще, ніж зараз. Якби тільки Брезан був тут, але ця можливість була нереальною.

Хорт нагадала собі, що вона пережила біологічну атаку під час кампанії Хонг Му, ту, де вона галюцинувала, що черв'яки пробурювали собі вихід з її очей, і невпевнена фізична реакція не повинна була її уповільнити. Фізичні ефекти не були проблемою. Проблемою була невідступна думка, що вона зраджує свого командира.

Її долоню запекло. Хорт побачила, що поранила себе викруткою і зупинилася. Тоді вона подумала, що їй краще зняти зброю, щоб формаційний інстинкт не міг змусити її вчинити самогубство і таким чином завадити здійсненню плану, але це було нерозумно, і могло викликати підозру на офіцерській вечері. По її рукавичці сповзла невелика сльоза і скотилася вниз, поки вона фокусувала зір.

Виявилося, що найкращим способом продовження роботи було розбити складання на найменші уявні підзадачі, і не думати про кінцевий продукт. (Вона намагалася не думати про те, від кого вона про це дізналася.) Їй довелося виконати деякі проміжні обчислення для правильного визначення резонансу, нацарапавши їх на куті її робочого столу, зусилля, ускладнене тенденцією столу відновлювати свою поверхню через кілька хвилин. Принаймні, вона позбудеться безпосередніх доказів. Прочитати знаки з пам'яті матеріалу? — можна було зробити такий сканер, але ви повинні були знати про існування розрахунків в першу чергу.

У Хорт заболіла рука, і вона зробила перерву. Рука боліла від того, що вона надто сильно стискала викрутку. Вона підняла її так, щоб вістря вказало на її нижню повіку. Не потрібно багато сили, щоб загнати його в око.

Вона вже була зрадницею — незалежно від того, що робила. Не було ніякого способу бути лояльним як до командування Кел, так і до генерала. Вона нахилила викрутку…

Хорт відчайдушно переконувала себе, що вона повинна його вбити. Вона не могла залишити рій в руках божевільного, особливо тоді, коли це було необхідно для захисту гекзархату від Хафн. Хорт змусила себе опустити руку. Потім вона кинула викрутку, і поклала голову на тремтячі руки, важко дихаючи. Їй доведеться здійснити вбивство, не дивлячись ні на що.

Дрон, коли вона його закінчила, не був її найкращим творінням. Він був схожий на таргана розміром з мишу. Вона причепила йому ноги, використовуючи семи- та дев'ятнадцятисегментні вузли, взяті з розбитої музичної шкатулки, де використовувалися переважно твердотільні схеми, які не годилися для дрона.

Наступним кроком було програмування безпілотника, щоб налаштувати його на ціль. Керування вручну було би найкращим варіантом, але якби вона мала таку можливість, то вистрілила би Джедао у спину в першу чергу. Дрон мав базову оптичну систему. Вона покопалася у найтоншій процедурі розпізнавання образів, яку змогла завантажити, і записала відео з профілю капітана Черіс. У неї було кілька поганих моментів, коли її власний зір відмовляв при спробі згодувати дані дронові. На щастя цей процес не потребував довгого втручання з її боку. До того часу, коли це було зроблено, вона покрилася потом, але її зір в основному повернувся.

Недарма Шуос не користувалися формаційним інстинктом. Не будучи у змозі вбити власного гекзарха (що було історично популярною розвагою у Шуос), вони кінчали би життя самогубством.

Хорт зціпила зуби і засунула нещасного дрона в черевик. Можливо дрон випадково не вистрелить їй у ногу. Залишалося сорок дев'ять хвилин до офіцерського зібрання. Невже вона працювала так довго? Але Хорт знала відповідь на це питання. Вона провела чотирнадцять наступних хвилин у душовій кабіні, яка так і не змогла її розслабити, і двадцять дев'ять хвилин витратила на прибирання. Полиці виглядали як військова зона, але це було нормою.

Її лівий черевик відчувався непропорційно важким по дорозі до офіцерського залу, навіть незважаючи на те, що вона знала масу дрона до сотих часток грама. Вона прибула точно за шість хвилин до вказаного часу. Це не заспокоїло її, бо вона прибула через шістнадцять секунд після генерала Джедао. Через дві хвилини після цього з'явилася командор Яная, але її поява завжди була трохи несподіваною.

— Щасливий бачити вас, генерал, — сказав Джедао, ніби у них вже встановилися нормальні робочі відносини. — Почнемо?

Джедао зайняв головне місце за столом. Хорт сиділа праворуч, Яная ліворуч, Цян на іншому кінці столу. Старші штабні офіцери розсілися, трохи хвилюючись.

Сервітори подали їжу на лотках. Яная не звертала на них ніякої уваги, але кидала непомітні погляди на чашу, яку Джедао приніс до великого столу (хоч це можна було передбачити), наперекір сучасній моді. Той факт, що Джедао згадав традицію, був більш важливим, ніж сама чашка, звичайна металева посудина. Звичайно, Хорт задумалася, чи належала ця чаша капітану Черіс.

Джедао нахилив голову до сервітора, який поклав йому палички та ложку. Цікаво, що Хорт ніколи не бачила цього сервітора раніше. Або будь хто інший на цьому кораблі, вона була впевнена у цьому. Сервітор, птахоформа з додатковими кінцівками, видав обережний тональний писк. Напевне він знав про фортецю Хелспін, як і будь-хто з людей, хоча Хорт ніколи раніше не замислювалася, наскільки сервіторів турбує ця історія. Джедао підняв брову. Сервітор обережно зігнувся і продовжив свою роботу.

— Гаразд, — сказав Джедао голосом, який був чітким, хоч і не надто голосним, — це не було важливо на борту голкомота, але я буду дуже зобов'язаний, якщо хтось скаже мені, чи існують які-небудь важливі правила щодо того, як їсти цю їжу. Особливо ці приготовані водорості. Чи можу я використати пальці, або долоню?

Яная засміялася.

— Ми не Андан, сер. Потрапляння в рот без втрат — найважливіший момент.

— "Звернуті водорості" — там переважно овочі та риба всередині — Хорт відчувала себе зобов'язаною дати пояснення — хіба що сервітори зважилися на експеримент.

— Добре про це знати, — сказав Джедао. — Принаймні вони не експериментували з паличками, їх я впізнаю. — Він взяв глечик, наповнив з нього чашу і відпив. Всі Кел уважно спостерігали за ним. Він повинен був усвідомлювати це, але вираз його обличчя був спокійним.

У Хорт з'явилося бажання витягнути дрона з черевика і зізнатися у всьому. Проте Джедао передав їй чашу. Чаша була звичайним предметом у руці, а вода була така ж чиста і підсолоджена, яку вона пила завжди. У справедливому світі вона спалила би їй горло… Припини, сказала вона сама собі. Вона відпила і передала чашу праворуч, її пальці оніміли.

Яная наполегливо намагалася добитися невимушеної розмови.

— Я не вважаю, що військова їжа була кращою у ваші дні.

Губи Джедао химерно вигнулися.

— Ви не одразу отримали цей корабель, чи не так, командор?

— Це правда, сер, — сказала Яная. — Мені пощастило. Не турбуйтеся про бруд, його все ще багато. Квіти це добре, але вам не потрібна ціла планета, щоб їх виростити.

Хорт не могла винуватити Янаю. Кел у високому залі були налякані. Ніхто не розмовляв, і кожен фіксував увагу на столі Джедао. Яная, як і будь хто інший, знала, якою загрозою був Джедао. Вона також робила все можливе, діючи так, начебто не було нічого незвичного, щоб позбавити людей паніки. Хорт повинна робити те ж саме, що б там не було далі.

— Коли я починав службу у піхоті, їжа була жахливою, — сказав Джедао. — Коли я став лейтенантом, ми одного разу опинилися в оточенні на ворожій території. Врешті-решт мені довелося застрелити двох людей, які боролися за те, хто повинен був з'їсти личинок.

— У нас немає їжі з личинок, про яку ви говорите, — сказала Цян, — але дехто полює на гризунів. Капітан-інженер Міуго розповіла мені, що вони іноді залишають вбитих мишей біля її дверей, як кішки. На щастя, Міуго має сильний шлунок.

— Тепер вони приноситимуть їх мені? — спитав Джедао.

— Рахіш — он той видний чоловік, — сказала Яная, вказавши у потрібному напрямі ложкою, — з волоссям, заплетеним в коси.

— Ага, я бачу його. — Джедао оглянув решту столів і запропонував офіцерам повніше представити людей. Він дізнався, що підполковник Наджад з відділу логістики мала трьох дітей, і, що справді було цікаво, середня дитина була знавцем порівняльної лінгвістики або дуже добре її аналізувала. Діючий командир розвідки, майор Лі, був втягнутий у дружню дискусію щодо деякого відкритого гамбіту в незрозумілій настільній грі Шуос. Тільки оперативники залишалися замкнутими, але Джедао здавалося розважався цим, а не ображався.

Зі свого боку, Хорт було цікаво, чому на уроках історії, де детально вивчали тактику, яка забезпечила йому перемогу в битві на Свічковій дузі, не згадували про божевілля Джедао, не кажучи вже про дивовижно брудні анданські жарти, які вона знала про нього. Після деяких роздумів Хорт зрозуміла, що у неї є лише найтуманніше уявлення про те, як забезпечувала безсмертя "чорна колиска". Ходили слухи, що пристрій був радше тюрмою, ніж чимось іншим. Можливо, Джедао голодував за розмовами після століть, проведених там.

У всякому разі атмосфера нервозності у Високому залі посилилася. Кел чекали, щоб дізнатись, як саме Джедао мав намір їх знищити. Я збираюся битися з Хафн, сказав Джедао. Наскільки він був серйозним? Навіть якщо він мав такий намір, що було малоймовірно, йому доведеться визнати, що командування Кел навряд чи дозволить йому діяти на власний розсуд.

Джедао з'їв лише половину свого рису і закінчив вечерю. Він відклав палички для їжі і сказав:

— Ми можемо пройти у конференц-зал. Надіюсь, що всі знають, що їм робити. — Він взяв чашу, встав і кивнув до офіцерів за столом, — і, перед тим як вийти з високого залу, прикріпив чашу на пояс.

Кел мовчки дивилися, як він іде.

— Командор, — ввічливо сказала Хорт до Янаї, перш ніж вийти з залу з керівниками штабу. Вона повинна була визнати, що не мала жодного уявлення про те, що Джедао призначив конкретно для неї. Вона також зауважила, що Джедао майже не реагував на її особисті історії, хоча й не було ніяких ознак невдоволення. Хорт не любила розповідати про свою сім'ю. Тим не менш, вона повинна була боротися з бажанням зробити себе корисною начальству.

Вона не могла дозволити собі думати про те, що збирається робити далі. Її зір знову затуманився по краях. І ліва нога стала ще важчою. Вона стиснула зуби і пішла.

Призначений для зустрічі конференц-зал був недалеко від Високого залу. Хорт наздогнала Джедао, головним чином тому що Джедао захоплено оглядав мозаїку на стінах: попелястий яструб, який розпростер крила над спустошеним містом, яструби, які гніздилися на неймовірних шпилях, яструби, які у бурі прориваються крізь хмари. Хорт приймала декор як належний за всі ці роки, але тепер, коли знову поглянула на нього, зізналася собі, що це був явний несмак, хоч і прикрашений блискучою золотою ниткою і бусами з бурштину. Правду кажучи, вона не мала жодної уяви про те, як Кел прикрашали свої моти за життя Джедао, але, зважаючи на те, скільки разів він був відроджений, малюнки не могли викликати таке сильне захоплення.

— Я повинен перестати розглядати малюнки, інакше запізнюсь на цю чортову зустріч, — сказав Джедао до Хорт, коли вона опинилася на півкроку позаду. — Ви знали, що я носив годинник? Я не бачив жодного з них через пару століть. А ви, мабуть, навіть не знаєте, про що я говорю…

Це була незвична тема для розмови.

— Я бачила кілька, — сказала Хорт. — В антикварних магазинах їх ховали по підсобках, щоб вони не нагадували про старі еретичі календарі.

Джедао хмикнув.

— І чому я не здивований?

Двері до конференц-залу відкрилися самі, коли Джедао наблизився до них. Ірраціонально Хорт була здивована тим, що її зір все ще зображає останнє, що вона бачила, — чорне дерево гінгко. Оригінал приписували генералу Андан Чжу Наво, хоча ніхто не знав, чи дійсно вона була автором.

Джедао зайняв своє місце за столом, який був зроблений з штучного чорного каменю з розмитими золотими завитками на поверхні, як спектральні відбитки пальців. Він витягнув з нізвідки колоду карт дзен-цзай і почав перемішувати їх з легкістю довгої практики. Тоді він спостеріг, що Цян дивиться на карти, несподівано посміхнувся до неї, і поклав карти на стіл.

Хорт сказала собі, що це буде звичайна зустріч, бажаючи собі полежати на самоті, і сіла поряд з Джедао. Інші старші штабісти мовчки зайняли свої місця. Майор Лі виглядав так, ніби хотів, щоб аналітик Шуос, який очолював його відділ, не був надто навантажений роботою. З іншого боку стратег, підполковник Ріозу, як і раніше, лише спостерігала за Джедао, вона ніби збиралася залізти у його мозок, з чистим виразом уваги, який вона надівала, коли знайомилася з чимось новим та захоплюючим.

— Гаразд, — сказав Джедао, — вони не забезпечували мене бібліотекою, коли я був зайнятий нежиттям, але я спробував зробити домашнє завдання. Якщо я правильно проінформований, то Фортеця Розкручених Монет модернізувала свою оборону сімдесят шість років тому?

Моя нога свербить, почала змушувати себе Хорт. Цей самообман не був легким. Як це вдавалося Шуос? За іронією долі, формаційний інстинкт не дозволяв їй виконати її план. Зараз вона була охоплена переконанням, що не повинна переривати старшого генерала.

Хорт, намагаючись не нахилятися надто очевидно, опустила руку під стіл. Її руку охопив спазм. Нерви майже відмовляли, більше на подив, ніж на біль. Що було смішно, бо вона знала, що це станеться. Просто свербіж. Її пальці знайшли дрона, ввімкнули його після милостивого короткого моменту нерішучості, і випустили. Якщо вона не почула, як дрон упав на підлогу, то напевне ніхто інший теж цього не зауважив. Звичайно, існувала ймовірність того, що дрон не активізувався, але про це краще не думати.

— …фантомна місцевість, — продовжувала Ріозу. Вона постукала по своєму планшету. — Тут є короткий опис зброї фортеці. Я думаю, що ви знайдете лише кілька деталей, які змінилися. Фантомна територія це новинка з якою ви можете бути незнайомі.

Джедао дивився на свій планшет.

— Так, тепер я бачу. Як щодо того, щоб пояснити мені у кількох словах те, що, на вашу думку, я повинен знати. Оперативні деталі, а не сухі рівняння з числами, які вони вклали в базу даних мережі. Уявіть собі, що я курсант. — Він посміхнувся з їх відчутного занепокоєння. — Я серйозно. Припускаю, що це екзотична зброя? Захист?

— Екзотична оборона, — сказала Ріозу. — Ефективність знижується у квадратній залежності від радіуса дії установки, і вона вимагає великої потужності, як ніяка інша зброя. Але вона робить саме те, про що повідомляє її назва. Створює тимчасовий рельєф у просторі.

Де був дрон? За інших обставин Хорт дала би краще пояснення. Ріозу завжди вважала, що вона більш зрозуміла, ніж була насправді. Хорт кинуло у піт. Вона не наважилася відкинути фальшиву увагу, але якщо вона буде думати про дрона далі, фізичні тортури її тіла відновляться.

Джедао знову взяв свої карти. Він перетасував їх і перевернув перші шість. Туз шестерень, туз роз, туз ока, туз дверей, Палаючий Прапор та Затонулий Генерал. Дуже нещаслива комбінація, якщо ви були забобонними.

— Місцевість може бути будь-якою, — дуже м'яко сказав Джедао. — Особливо коли справа торкається екзотики. Чи можливий рух у такому просторі, чи це буде плавання у багнюці, натикання на фактичні фізичні бар'єри, торкання стін…

Кожен почув немелодійні звуки, які розійшлися по залу. Дрон вискочив з-під столу. Хорт миттєво зрозуміла, у якій частині з'єднань вона помилилася. Вона також мала час проклясти себе за використання цієї жалюгідної музичної шкатулки для виготовлення дрона. Вона явно неправильно розрахувала резонансну активацію.

Дрон виконав якусь жахливу мелодію чотири рази. Всі почали рухатися. Хорт вхопила стілець, щоб захистити Джедао, як і Лю, Ріозу та оперативник Кел Мерікі. Джедао витягнув пістолет, але не стріляв, тому що не мав чіткого огляду.

Дрон застиг. Лунали лише дві ноти з мелодії. Механізм захитався назад і вперед. Мерікі вистрілила. Куля зрикошетила. Коліна Хорт підігнулися. Почулися нові постріли, вона могла відчувати їх, але не чула, хоча роти людей рухалися.

Дрон нарешті розвалився, бо у нього потрапили дві кулі. Хорт не настроїла його правильно. Фрагменти дрона розлетілися по кімнаті. Один потрапив в ніжку стола і відскочив, але Хорт не бачила, куди. Через деякий час Хорт зрозуміла, що не помітила кров, хоча почула її запах, бо вона втратила більшу частину кольорів цієї сторони спектра. Вся картинка у її очах була блакитно-зміщена, зимова. Вона намагалася встати на ноги, але м'язи не слухали її.

Кел Лю лежав розтягнутий на підлозі. Мерікі перехилилася через стіл.

— Медичний, — сказав Джедао звідкись здалеку, голос був впевнений і чіткий. — Двоє померлих, кілька травмованих. І мені знадобиться розмова з Доктриною про посилення рівня безпеки, якщо агенти Хафн підкинуть щось подібне на командний корабель. Я чув про вбивство генерала Черкада.

Спочатку прибула команда сервіторів і підтвердила, що Лю і Мерікі були мертвими. Лю отримав три кулі. Четверта була схована у стіні поруч із зображенням Гінгко. Один з фрагментів дрона пробив Мерікі око.

— Гаразд, — сказав Джедао, як і раніше, таким же чітким голосом. — Повідомте майорові Арвікой, що вона — новий виконуючий обов'язки начальника розвідки, те ж саме для майора Беріма з оперативного відділу. Ми спробуємо організувати цю зустріч ще раз, після того як Доктрина запевнить мене, що тут немає інших пасток. Всі вільні. — Він подумав якусь мить, — окрім вас, генерал Хорт. Ходіть зі мною.

Ще нічого не було відомо, і Джедао не міг знати усього, зважаючи на невтішну історію, яку він згодував Медичному.

— Сер, — сказала Хорт, або подумала, що сказала. Вона піднялася з підлоги. Офіцери, які вціліли, віддавали їм честь, коли вони виходили з кімнати.

— Гаразд, — сказав Джедао, коли їх ніхто більше не чув, — ваші апартаменти чи мої?

Його рука вільно висіла поруч з пістолетом, але вона пам'ятала, як швидко він вистрілив у Брезана.

— Я впевнена, що мої апартаменти безпечніші, сер, — сказала Хорт, не наголошуючи на "сер". Коли Джедао побачить коробки розчленованих гаджетів, він матиме всі необхідні йому докази. Можливо, так буде краще.

Апартаменти Хорт знаходилися далі по коридору, за апартаментами Джедао. Джедао запросив її ввійти першою. Двері ковзнули на місце і закрили їх.

— Ви не жартували про годинники, генерал, — сказав Джедао, оглядаючи полички, на яких Хорт зберігала свої улюблені дрібнички. — Це рожеве багатство виглядало би непогано, якби було справним, але це на ваш розсуд. Ви, напевно, будете шоковані, взнавши, що я дзвонив в інженерну і запитував, чи хто-небудь нещодавно не реквізував деталі "дрона". Для програмування ви не потребували їхньої допомоги. Інженерна спеціальність в Академії, чи не так?

Хорт не була впевнена, чого їй хочеться більше, кулю в голову чи чогось іншого. Стоячи перед ним, вона зібрала залишки концентрації, які залишилися.

— І що далі? — запитала вона.

Джедао звів на неї очі, а потім приніс крісло.

— Сядьте, ради любові до лисиць та собак. Я б не хотів говорити з підлогою.

Вона сіла.

Джедао схрестив руки.

— Я здогадуюсь про те, що формаційний інстинкт діє на вас прямо зараз, генерал, але мені потрібно, щоб ви звернули увагу на те, що я говорю з вашим власним мозком, а не з тією частиною вашого мозку, яка збирається говорити мені "сер" аж до смерті, пробачте за такий вираз.

Хорт подивилася на кобуру з пістолетом Джедао.

— Я зрадила вас, сер, — нахмурилася вона. — Моя смерть належить вам.

— Це не головна причина, генерал.

Хорт намагалася зрозуміти цю заяву. З якоїсь причини Джедао був жахливо сумлінним щодо звернення до неї за її рангом. Що відбувалося?

Очі Джедао були крижаними.

— Ви трахнули себе, генерал. Ви вбили двох з нас. Якщо це стандартний дрон, то він має дванадцять куль, і нам пощастило, що його заклинило і не померло більше людей.

Хорт шокувало презирство у голосі Джедао.

— Я знаю про свою репутацію. Я дійсно знищив армію Кел. Отже, я знаю, що у Кел є мільйони причин мене ненавидіти.

— Але я говорив правду, коли сказав, що збираюся битися з Хафн. — рот Джедао скривився. — Вбивство людей — одна з небагатьох речей, у якій я професіонал. Це єдиний шлях, яким я можу загладити свою вину. І щоб зробити це, мені потрібні солдати, а не трупи.

— Сер… — прошепотіла Хорт, не знаючи, що сказати далі.

— Колись я був шпигуном Шуосів, — сказав Джедао більш нормальним голосом, який змусив серце Хорт завмерти. — Недовго, перш ніж перейти до Кел, але ви були би здивовані тим, скільки вбивств можна здійснити за вісім місяців, якщо ваш гептарх наполягає. Кел захищали мене своїми тілами, ви були в їх числі. Враховуючи формаційний інстинкт, вам потрібно було змусити себе до цього. Ви могли би активізувати дрона по дорозі до конференц-залу. Тоді ви були на півкроку позаду мене, але ви, можливо, не змогли повністю нейтралізувати формаційний інстинкт, який стримував вас. Я припускаю, що ви не використали зброю з кращим проникненням через відсутність відповідних частин. У всякому разі, це був би смертельний постріл у мою спину. Якби ви зробили все кваліфіковано, ви повернули би собі рій, і всі офіцери залишилися би живими.

Перша думка Хорт полягала в тому, що серед усіх пояснень, на які вона очікувала від цієї бесіди, критики спроби вбивства серед них не було. Друга полягала в тому, що вона повинна була знати, що навіть чотирьохсотрічний Шуос, який провів своє доросле життя на службі Кел, буде одержимий компетентністю.

— Такий варіант не прийшов мені у голову, — промовила Хорт.

— Очевидно.

— Моя смерть належить вам, сер.

Джедао подарував їй сюрприз.

— Яка різниця між скрипкою та Кел?

Вона знала відповідь на це питання.

— Кел горять довше.

— Слухайте, — сказав Джедао, — я добре говорю лише мовою зброї, тому, можливо, ви мене не зрозуміли. Я не хочу вашої траханої смерті, генерал. Вбивство людей достатньо легке, але, як правило, незворотнє. Командування Кел вважає, що ви достатньо добрі для цього. Вони подумують про те, щоб ідеалізувати вас, якщо я правильно розумію замітки у вашому профілі.

Хорт застигла, почувши таке, але Джедао продовжив.

— Я хочу щоб ви жили, генерал. І я хочу вашої допомоги в боротьбі з Хафн. Але ви повинні пообіцяти мені, що не збираєтеся вбивати людей з причин вашого просування по службі. Тому що, якщо ви знову почнете це робити, я покажу вам проклятий образливий спосіб вбивства когось гральною картою. — Джедао витягнув карту з свого рукава: Двійка Шестерень. Його особиста емблема.

— У вас є моя служба, сер, — сказала Хорт, — поки ви її потребуєте.

Джедао посміхнувся їй блискучою посмішкою, і аж тоді Хорт зрозуміла, що вона програла і була повністю переможена.

Розділ 3

Коли Резні Брезан був на третьому курсі Академії Кел, він дізнався, чому вправу Фіолет 53 називали Фіолетовою Параноєю. Його клас знав, що вправу проходять з дуже великими труднощами. Кілька років тому один клас зрештою дійшов до сценарію, який включав в себе масоване орбітальне бомбардування. Був вироблений консенсус у тому, що у грі не було виграшного варіанту. Крім того, два роки тому була призначена новий комендант, яка отримала репутацію завдяки розробці безпрограшних сценаріїв за сніданком.

Інструктор був струнким, серйозним чоловіком, який ніколи не посміхався. Брезан, сидячи в класі з іншими курсантами, помітив блиск в його очах. Недобрий знак. Поруч з ним Онуен Вей почала повільно і глибоко дихати, що означало, що вона також це помітила.

У клас ввійшла молода жінка. Брезан впізнав Альт, вони приймали різні обличчя, всі весело потворні. Її оголені руки викликали у Брезана огиду. Жоден з курсантів не носив рукавички Кел; вони отримають таке право після закінчення навчання. Однак жінка справляла враження досвідченого викладача. Вона не носила відзнак рангу чи приналежності до якоїсь фракції. Цього не було потрібно. Всі і так знали, хто вона.

Клас завмер у мовчанні.

— Для цієї вправи, — сказав інструктор, — я передаю вас запрошеному інструктору. Шуос Зехун передана нам на правах аренди від гекзарха Шуос. — Зехун була особистим помічником Гекзарха Шуоса Микодеза, одним з небагатьох Шуосів, небезпечніших, ніж сам гекзарх. Зехун зробила собі нове обличчя кілька місяців тому; було неможливо уникнути новин. — Я сподіваюсь, що ви надасте Зехун таку ж повагу та послух, які ви надаєте мені або будь-якому старшому викладачу Кел. — Гримаса інструктора перетворилася на оскал. — Існує велика ймовірність, що вона знає більше способів розчленування дратівливих курсантів, ніж я.

Погроза була зайвою. Всі знали про те, як Микодез вбив двох курсантів за непослух, незабаром після того як прийшов до влади.

— Рада зустрітися з вами всіма, — сказала Шуос Зехун. Її голос був тихим, але не м'яким.

Постійний інструктор кивнув їм і вийшов, щось насвистуючи.

— Гаразд, — сказала Зехун. — Ходімо зі мною.

Вони подалися за Зехун по довгих коридорах, через кілька прольотів, поки не зайшли у сектор зі змінною архітектурою у Цитаделі-9. З цього моменту Брезан зосередився на тому, щоб не дивитися надто уважно на стіни, які, здавалося, були на грані руйнування, або на підлогу, що нагадувала величезну неспокійну змію. Родич Брезана, кандидат в інженери, любив читати дитячі книжечки про пригоди всередині подібних кампусів. Вони неминуче включали роботів-злочинців-вбивць, іноді розмовляючих артефактів, і шалених кадетів, у яких ніколи не закінчувався боєзапас. Брезан прочитав деякі і знайшов їх неприродно отупляючим читанням. Звичайно, більшість пригод мали щасливі закінчення. У реальному житті те, що було пов'язане з Шуос, рідко закінчувалося щасливо.

Нарешті вони дісталися до потрібних дверей. Очі Брезана відмовилися зосередитись на них, тому він дивився на Шуос. Той факт, що права рука Зехун не відхилялася далеко від її тіла, був невтішним. Брезан не помітив зброї, але це нічого не означало.

— Можливо ви дивуєтеся, чому серед ваших викладачів є лисиці, — сказала Зехун. — Буду відвертою. Ваш комендант програла парі моєму гекзарху. З причин, що не підлягають моєму розумінню, мій гекзарх віддалив її від себе.

Це не покращило самопочуття Брезана.

— Але, як кажуть, ми можемо максимально використати ситуацію. Коли я даватиму сигнал, ви будете входити до цих дверей по одному. Всередині ви підходите до столу з конвертом на ньому, та ручкою, щоб писати. Я раджу негайно відкрити конверт, тому що хоча цей сценарій покроковий, переходи зафіксовані у часі. Шість хвилин на один перехід, точніше.

Брезан подумав якусь мить.

— Мем, можна питання.

— Ваше ім'я, кадет.

Агресивно, щоб таким чином показати, що вона не Кел, а гість-інструктор. Однак Зехун перебувала у межах своїх прав. Не кажучи вже про те, що було б самогубством ображатися на помічника гекзарха.

— Кадет Резні Брезан, мем.

— Ваше питання.

— Чи є в кімнаті годинник? — Він зауважив, що його голос тремтить.

Зехун раптом посміхнулася.

— Немає.

Чудово, Брезан вирішив, що він може почекати, щоб дізнатися більше, а не підставляти свою шию. Він намагався не думати про те, що сказала би його сестра Кел Міузан. Її — "я збираюся бути кращою Кел, ніж усі інші", — було насмішкою над його існуванням, коли він був малим.

— У конверті будуть інструкції, — сказала Зехун, — але сценарій вимагає проявити ініціативу. Ви частина сил Кел, спрямованих на боротьбу з повстанням в ізольованому місті. Вам дали інформацію про те, що один з вас — зрадник, який співпрацює з повстанцями, але інформант помер, перш ніж встиг викрити зрадника. Удачі у з'ясуванні ситуації.

Бракований яструб — краш: один з тих рідкісних кел, на яких ін'єкції для утворення формаційного інстинкту не подіяли. Брезан зітхнув у відчаї. Він з нетерпінням почав чекати на шанс виявити зрадника.

Вей теж захотіла задати питання і отримала дозвіл.

— Мем, яка умова виграшу?

— Дозвольте мені сказати так, — сказала Зехун. — Ви негайно дізнаєтеся, якщо програєте.

Більше питань не було.

— Гаразд, — сказала Зехун, — почали.

Двері відкрилися. Неможливо було побачити, що лежить поза ними. Брезан побачив у тумані знак свого дому, Попелястого Яструба Сендер, з дивним відчуттям, що кожен бачив щось інше, мабуть, свій знак. Йому пригадалося, що його старша сестра Міузан знаходила набагато привабливішим знак дому Бідіант, хоча останній раз, коли вони обидва були вдома, батько сказав Міузан, щоб вона перестала оцінювати картинки, проходячи дурний тест на особистість, і пішла чистити вражаючу колекцію старовинної зброї сім'ї. У ретроспективі він повинен був піти в інженерію, як і його старша сестра. Тоді йому не довелося би спливати потом від намагання зрозуміти гумор Шуос, який напевне мав на нього зуб.

Шеренга рухалася. Брезан мимоволі стиснув щелепи, коли прийшла його черга. Однак це не завадило йому переступити поріг, бо він готувався до цього. У слідуючий момент він не міг сказати, де були його руки та ноги стосовно решти тіла. Хоча він відчував, що вони рухаються. Хто знає, що траплялося з людьми, які застрягали в дверях. Тоді він знову відчув, де верх, де низ, і опинився один у кімнаті.

Стіни кімнати були складені з склоподібної чорної цегли, якщо хтось виготовляв цеглу, що створювала враження великих розгорнутих крил, коли дивитися на неї краєм ока. Брезан відвів очі від блискучих цеглин — неохоче, він повинен був це визнати — і підійшов до столу. Стіл та крісло поруч, до його полегшення, були звичайними. Він взяв конверт, який мав блідий кремовий колір. В той момент, коли він доторкнувся до нього, він зрозумів, що щось не так. Хто, чорт візьми, дозволить собі папір такої якості на тренувальній вправі? У деяких випадках, коли академія використовувала звичайний папір замість планшетів, він мав злегка воскову поверхню, призначену для використання жирних олівців.

Першим аркушем у конверті була карта міста та гарнізону, безумовно вигадані. Звичайно в гекзархаті було дуже багато окремих міст у місцях, про які мало хто знав. Карта була скопійована від руки з майстерністю художника. У конверті також містилося ще кілька аркушів, на щастя, тільки текст, що давали орієнтовні розпорядження та короткий виклад критичних установок. В будь-який момент він міг уявити, що дивиться на карту скарбів, намальовану примарами, як у авантюрних романах його дитинства.

Наступний документ повідомляв про повстанців, які з невідомої причини називали себе "Фіолетові", та їхні перші кроки. Вони знищили всіх андан. Він, мабуть, був не єдиним, хто подумав, що це хороша справа, хоча андани теж були вигадані. Відносини між фракціями Кел і Андан були доволі напруженими протягом останнього десятиліття.

Після цього з'явилися правила, включаючи нагадування про те, що раунд триває шість хвилин. Він мав зберігати карти та інші матеріали. Був ще один лист чистого паперу. Він міг звернутися до свого підрозділу чи колеги-курсанта, і все це повинно було вміститися на аркуш. У правилах нічого не було сказано про те, наскільки розбірливим повинен бути почерк. Повідомлення треба було встигнут вкласти у конверт до кінця відведеного на раунд часу. Конверт буде просканований і зміст переданий інструктору. Дзвоник підкаже йому, коли відкрити конверт і перейти до наступного раунду.

Він взяв останню інструкцію. Вона була на меншому аркуші, але на ще кращому папері, і почерк був красивий і каліграфічний. Брезан мав уроки обов'язкової каліграфії і був лише посередній учень, але коли він побачив текст, то знайшов його красивим. На якусь мить естетика відволікла його від того, про що було сказано в інструкції.

"Ви бракований яструб, краш…" — повідомляв текст. Далі йшли правила, яким чином він міг передавати інформацію Фіолетовому підрозділові і що йому дозволялося робити як Кел. Правила були короткі, елегантні та жорсткі, але суперечили попередній інструкції. Він не мав жодного уявлення про те, які ролі були в інших курсантів, але вже бачив способи зманеврувати, щоб з'ясувати це.

— Лайно, — промовив Брезан голосно, хоча був впевнений, що його чують. Він не збирався бути зрадником.

Він пройшов Першу формацію, як і всі інші курсанти, після первинної ін'єкції для розвитку формаційного інстинкту, але ледь витримав. Він не краш, а справжній, кращий серед інших. Невже Шуос Зехун, трахати її, призначила йому цю роль у якості тесту?

Я зроблю тебе, подумав Брезан. Але він повинен був зробити це по правилах. Він не став би обдурювати, як уміють Шуос, хоча це було спокусливо.

Шість хвилин для припущень, чи правда те, про що сказала Зехун. Руки Брезана вкрилися потом. Він зрозумів, що йому потрібно робити. Немає сенсу затримуватися.

Навіть якщо він був крашем, то технічно був одиницею фіолетового підрозділу.

Він узяв ручку і написав:

"Наказ для Резні Брезана, Фіолетовий підрозділ. Допомагати будь-якому Кел, який зв'яжеться з вами, наскільки це можливо."

Брезан вклав папір у конверт. На великому і вказівному пальці були плями чорнила. Він мав занепокоєння, чи написав досить акуратно, але утримався від перечитування тексту.

"Ось тобі", подумав він, очікуючи, що буде звільнений від вправи.

Це тривало недовго. П'ять раундів, і лист паперу інформував його про те, що він помер при бомбардуванні університету, керуючи поліцейськими силами Кел для розгону демонстрації. Робота для Відони, за виключенням того, що про Відону у грі не згадувалося.

Почувся стук у двері.

— Вийдіть, коли закінчите читати про свою долю, — сказав голос. Це була Зехун. — Ви можете взяти матеріали або залишити їх, на свій вибір.

Деякий вибір. Брезан зібрав папери і вийшов через двері в конференц-зал. Шуос Зехун сиділа, самотньо дивлячись на термінал, який демонстрував, як виглядає щось середнє між катастрофою та дорожньою аварією.

— Я помер першим, мем? — сказав Брезан, похмуро оглядаючи кімнату.

— Ні, кілька вийшли з гри вже після другого раунду, — сказала Зехун. — Так завжди відбувається. Ви повинні бути здивовані, чому ви тут.

Брезан застиг, бажаючи мати на собі бронежилет.

Кути рота Зехун піднялися.

— Що, ніяких здогадок?

— Повстанці використали можливість змінити інструкції, як і я можливість віддати наказ, — сказав Брезан. Він не міг дочекатися закінчення цієї розмови. — Я сподіваюся, що мене не відрахують.

— О, нічого подібного ми не зробимо, — сказала Зехун. — Якщо хтось ламає навчальний сценарій, ми проектуємо наступний. Тоді ми запускаємо його, і переконуємося, що кожен курсант в процесі ознайомлення знає, хто автор сценарію.

Брезан був вдячний, що Академією керувала Кел, яка робила речі за правилами, а не гризун, привид або Шуос. Він дивився на спокійне, темне обличчя Зехун — цікаво, на яку відповідь вона очікувала.

— Ви тут, тому що ваше рішення привернуло мою увагу, — сказала Зехун. — У вас дух Кел, але методи не-Кел. Ви залишилися вірними своїм людям, виконуючи правила.

— Це все одно мене вбило, мем, — зауважив Брезан, хоча натякати на це було не в його інтересах.

— Хіба дивно, що Кел вмирають?

— Я ще не Кел, мем.

— Подробиці, деталі, — сказала Зехун. — У будь-якому випадку, хочете подивитися, як працював кожен з вас? — Вони відстукала команду в термінал.

Дисплей терміналу погас, а потім з'явилося тривимірне зображення над столом. Не потрібно було бути генієм, щоб зрозуміти, що фіолетові винищили курсантів. Звичайно повстанцями керував старший Шуос, який не грав чесно, але Брезан сподівався на менш односторонній розгром. Пара його однокласників були хорошими тактиками. Що було не так?

— У мене є інформація, якої ви не маєте, — сказала Зехун. — Це ті ролі, які я вам призначила. — Вона знову постукала по клавішах.

З'явився каліграфічний текст поруч із фіолетовою картою.

"Ви — бракований яструб, краш…"

— Кожен з вас отримав ось це, — сказала Зехун.

Брезан помовчав, а потім схопився за край столу.

— Я запитав про неправильне правило, — сказав він рівно. — Якби я запитав про правильне, чи ви відповіли би, мем?

— Сумнівно, — сказала Зехун, примруживши очі. — Я чудовий брехун.

— Я дивуюся, що ми не повилітали з гри швидше. — Ніхто не думав заперечувати наказ, типова патологія Кел. Оскільки кадети були відокремлені один від одного, вони стали жертвами легкого обману.

Зехун наблизила особливо катастрофічну частину карти.

— Корисний урок, чи не так? Я вам дещо розкажу. Багато років тому в академії Шуос ми ввели аналогічну тренувальну програму. Замість курсантів Кел у грі брали участь інфільтратори, яких не навчали боротьбі проти повстанців, але основна ідея була та сама. Курсанти виграли цей турнір.

— Я впевнений, що це було розумне рішення, мем, — сказав Брезан нейтральним голосом. Що це було? Невидиме чорнило? Закодовані фрази у повідомленнях? Отруєння інструктора?

— Не виглядайте настільки нещасно, — майже люб'язно сказала Зехун. — Вони виграли, тому що один з курсантів придумав те ж рішення що й ви. Різниця полягала в тому, що він зрозумів, який сценарій виконується раніше. Зрештою, у нас є різні правила щодо шахрайства. Він ознайомив інших курсантів. Кожен використав це рішення як свій перший крок, і з цього моменту вони працювали в команді, щоб перемогти інструктора.

Беручи до уваги, що Шуос були знаменитими тим, що підставляли один одного, де тільки можна, Брезан був вражений, незважаючи ні на що.

— Ви не мали цієї можливості не лише через забобони Кел, але й тому, що моя безпека була кращою, ніж будь-які гіпотетичні спроби злому. Але це піднімає питання, яке я хочу задати. Чому ви вирішили стати Кел?

— Моя сім'я, мем, — сказав Брезан після деякої паузи.

— Це не пояснення. Я не сумніваюся, що ви будете хорошим офіцером, але, чесно кажучи, ви будете ще кращим, якщо дозволите собі не бути типовим Кел. Що буде доволі складно, вибачте, у суспільстві жорстких конформістів.

Брезан боровся з бажанням подивитись Зехун в очі — це не посприяло би його кар'єрі.

— Я б не заперечувала, щоб вас перевели до Академії Шуос, — сказала Зехун з виглядом людини, яка не знала, наскільки жахливими були її слова. — Ми зможемо використати вас краще, не кажучи вже про спеціальні тренування, щоб приховати ваші реакції. Я сподіваюся, що ви залишитесь поза іграми дзен-цзай, інакше втратите все. Але я бачу, що ви повні рішучості зробити по-своєму.

Повідомлення мигали до Зехун на терміналі. Вона ігнорувала їх. Їх голос став жвавим.

— До речі, можливо вам буде цікаво знати, хто був той шуоський кадет. Його звали Вахан Микодез.

Гекзарх Шуос Микодез. Убивця кадетів, найяскравіший Шуос, який не був хіба масовим вбивцею. Це було останнє, що Брезан хотів почути.

Зехун повернулася до свого терміналу. Брезан подивився на її оголені руки і присягнув собі, що буде нудним, звичайним, непривабливим Кел, як у всіх жартах про Кел.

* * *

Після зустрічі з Джедао було майже чорним гумором прийти у свідомість, згадати навчання в Академії і задатись питанням, чи був він Кел.

— … будь-хто може надіти чорні рукавички та уніформу, щоб його не розстріляли, — сказав високий голос. — Почекаємо, поки генний сканер не з'ясує, хто це. Я не знаю, чому Хейк так зрадів, коли побачив, що його можна оживити.

Брезан намагався кліпнути і відкрити очі. Але його повіки були як приклеєні. Він мав певне розуміння, що все ще перебуває у кріогенній камері, в яку його засунули за наказом Джедао. Підготовка була поспішною, і він мало що пам'ятав пізніше, крім фрагментарного холоду та відчуття, що десь далеко грає музика. Він спробував порухати руками. Це також не вдалося.

Темрява перед повіками заколивалася, і він пропустив майже все, що говорив другий, набагато грубіший голос.

— … просте везіння. Бунт, дійсно?

— Або, можливо, це штучки командування Кел і якийсь заплутаний новий план. Ви знаєте, як це відбувається, — сказав перший голос.

Це нагадало Брезану, що він мав повідомлення, яке він повинен передати командуванню Кел, але його голова плавала у рідині, і він, здавалося, не міг припинити задихатися.

— …це тут. Чесно кажучи, якщо вони провели таку погану підготовку для цього потроха, чому було просто не розстріляти його?

Брезан не знав відповіді на це питання. Він відкрив повіки. Світло пробивалося в камеру через мутне скло, і він зміг побачити одного з медиків як розмиту пляму. Він намагався постукати, хоча не був впевнений, що йому вдасться поворухнути рукою.

Після наступної превірки лікар відкрив кріогенну камеру. Брезан зіщулився би від раптової яскравості, якби координував своє тіло. Говорити було рівним чином безнадійною справою.

— Подивись на відзнаки, — сказав чоловік. — Це якийсь офіцер, чи не так?

Вони були медиками, і явно не були Кел.

— Це підполковник, дурню. — Власник першого голосу говорив так, ніби хотів, щоб його товариш був трохи розумнішим за амебу. — Але будь-яка знудьгована людина в ці дні може вкрасти і надіти уніформу Кел.

Брезан відкрив рота, щоб заперечити це. Замість цього з горла вирвався болісний кашель. Його рот був наповнений присмаком міді. Після цього він був зайнятий процесом відновлення дихання, що настільки відволікало, що він не помітив, що його витягують і кладуть на інше ліжко.

— Ясно, що там щось сталося, — сказав перший голос. — Я маю на увазі, що нікого просто так у кріоген не відправляють. Кел розстрілюють шпигунів. Він повинен бути свого роду самозванцем. Хоча я не впевнений, самозванця теж би розстріляли. Я розумію, чому вони вирішили повернути Нірай до своїх, але цей таємниця. Можливо просто випадково. Він, мабуть, був зачинщиком заколоту. Я би купив квитки, щоб послухати його.

— Це не був чортовий заколот, — сказав Брезан, перш ніж зрозумів, що до нього повернувся голос. Хрип звучав так, ніби горло дерли рашпілем, але це було краще, ніж нічого.

Двоє лікарів-техніків з великим інтересом витріщилися на нього. Перший, з високим голосом, був маленьким і блідим і мав глибоко цинічні очі. Другий у руках тримав пристрій для ін'єкцій.

— Так? — запитав він. — А що сталося? Ніхто до цих пір не розказав нам переконливої історії.

Брезан отямився достатньо, щоб зареєструвати, що медики не були одягнені у кольори якоїсь фракції. Він не міг розказувати правду мирним жителям. Ще один кашель не дав йому відповісти у будь-якому випадку.

— Цей буде такий же істеричний, як усі інші, — сказав перший лікар. — Вколемо йому седатив і нехай з ним розбираються пізніше.

Між хрипами Брезан сказав:

— Я підполковник Кел Брезан. Мені потрібно дістатися до захищеного терміналу.

— Він говорить осмислено, — зауважив другий медик, ніби Брезана тут не було.

— Що він може нам зробити, понизити у ранзі? Я маю на увазі, чи не вважаєш ти дивним, що ми вже оживили 73 % цих невдах, і це перший яструб серед них — я не маю на увазі серед офіцерів, це єдиний Кел взагалі. Дуже підозріло, якщо ви запитаєте мене.

Брезан був готовий задушити їх обох, але в його нинішньому стані це була жалюгідна ідея. Чудово. Якщо перший лікар має певну теорію змови — не все, що він говорив, було нерозумним — з огляду на ситуацію він міг би думати так само.

— Гаразд, ви маєте мене, — сказав він, намагаючись приховати роздратування, яке відчував. — Вони завантажили мене у камеру, тому що я працюю на Шуос. Я пропоную вам дозволити мені повідомити декого, перш ніж вбити вас пряжкою мого пояса. — Безглузда погроза, але він не встиг придумати нічого кращого.

Медики обмінялися поглядами.

— Я казав вам, що буде щось подібне, — сказав перший лікар до другого, округливши очі. І повернувся до Брезана: — Ви в поганій формі. Мені доведеться стежити за вами, коли ви будете дзвонити.

Вони рибалили інформацію. Лайно. Якщо він спробує сказати правду командуванню Кел, крім витоку даних безпеки, медик може вдарити його порцією седативу за вигадки.

Важко було чітко мислити, а коли він намагався сфокусувати зір, предмети розпливалися. Але йому доведеться передати своє попередження.

— Надішліть повідомлення Шуос Зехун з найвищим пріоритетом, якого можете досягти, від Резні Брезана з Лебединого рою, — сказав він. Зехун повинна ігнорувати половину повідомлень, адресованих їй, але був шанс, що вона могла пам'ятати ім'я одного курсанта, з яким говорила багато років тому. Але скільки можна було розкривати? У каналі, безпеку якого він не може гарантувати? — Скажіть, що я натрапив на когось, хто вміє виконувати вправу Фіолет 53, і я хотів би обговорити це з нею.

Це могло бути занадто незрозумілим, але Брезан відчайдушно потребував занурення в сон, щоб світ зупинився, і він не потонув у водяній круговерті.

Від усього сказаного перший медик прийшов у захоплення. Жахливе повідомлення повинно було стати хвилюючою зміною у його повсякденній роботі.

— Відпочивайте, агент Шуос, — сказав лікар. — Я прослідкую, щоб ваше повідомлення надіслали.

Розмова продовжувалася і після цього, але Брезан був надто зайнятий, борючись з втратою свідомості, щоб почути це.

Розділ 4

Останнім захопленням гекзарха Шуос Микодеза було вазонне садівництво. На даний момент він захоплювався доволі некрасивою рослиною, цвітучою зеленою цибулею, яку поставив на своєму столі на видне місце. Він пив чай зі своїм молодшим братом Вауханом Істрадезом. Істрадез був менше ніж у захваті від хоббі Микодеза. Це означало, що потрібно буде пам'ятати ще одну подробицю життя гекзарха, не кажучи вже про дрібниці на зразок поливки та дренажу грунту.

Микодез був благословлений гарним зовнішнім виглядом роду Ваухан, косметично підправленим генетичними змінами. Він був високим і худим понад міру від вживаних наркотиків, з бездоганною темною шкірою, глянсовим чорним волоссям і променистими очима. Одного разу він пожартував, що приєднався до Шуос, тому що уніформа фракції у червоних та золотих кольорах доповнювала його вигляд. У той момент його наймолодший батько погрожував спіймати Микодеза і покрасити волосся у бірюзовий колір.

Істрадез виглядав маже ідентично, що було не випадково. Сьогодні, поряд з копією одягу гекзарха, він також носив такі ж топазові сережки. Він народився пізніше Микодеза, але пройшов кілька процедур, щоб служити двійником Микодеза — на тій підставі, що тоді для Микодеза з'являлася можливість бути в двох місцях відразу, і вигоди були майже такі ж хороші, як і недоліки.

— До речі, дякую за те, що вибрав таку потворну рослину, — сказав Істрадез. Він бездоганно копіював голос свого брата. — Не міг би ти вибрати щось приємніше, наприклад фессифії? Навіть Зехун погоджується зі мною, що ця річ дратує очі.

— Міг, — сказав Микодез, знаючи, що Істрадез страждає не тому, що піклується про пейзаж, а тому, що був змушений сидіти у Цитаделі Очей — космічній фортеці, яка служила штаб-квартирою Шуос — протягом місяця та дванадцяти днів. — Але ця рослина гарний гарнір для супу з курятиною і женьшенем, не знаходиш?

Істрадез подивився на нещасну зелену стрільчасту рослину.

— Я не розумію, чому ти це кажеш, адже ти ледь торкнувся супу. — Він постукав по лотку для печива, яке Микодез пробував.

— Це ціна, яку я плачу, щоб не товстіти, — м'яко сказав Микодез. Його помічниця Зехун регулярно намагалася, але так і не змогла привчити його до здорової дієти. Звичайна заява Микодеза полягала в тому, що солодощі ще не вбили його, то навіщо йому безлад у шлунку?

— Принаймні, сьогодні ти у хорошому настрої, — сказав Істрадез і посміхнувся копією посмішки Микодеза.

У свої більш щирі моменти Микодез визнавав, що він не вловлює різниці, але це мало смисл. Ти не повинен робити цього, коли ми одні — іноді він думав про те, щоб сказати це братові, (окрім усього іншого, таке копіювання було неправдою). Навіть у Цитаделі Очей, у цьому захищеному приміщенні, де вони сиділи один проти одного, як близнюки, він не насмілювався бути собою. Сумна правда: паранойя стала його професією. Інакше він не втримався би сорока два роки на посаді гекзарха.

— Я думав, що курячий суп тобі смакуватиме, — сказав Микодез. Дієтичний суп Кел, який Микодез знаходив жахливо простим. Але після довгих періодів, коли вони їли ті речі, які бажав Микодез, Істрадез переходив на м'якшу дієту. Це була майже відмова Микодеза улюбленому братові.

Істрадез кліпнув віями до Микодеза.

— Він смакував. Я лише попробував.

— Лисиці зберігають нас.

— Лисиці не конструктивні.

— Ти ранив мене, — сказав Микодез. — лисиці можуть бути корисними, якщо належним чином тренувати їх.

— Тоді вони вже не лисиці, а собаки.

Це була відмінність, властива Шуосам. Більшість людей поза межами фракції називали всіх своїх шуос. Самі Шуос розрізняли лисиць і собак. Перші були крихітними "секретними" агентами, яких показували у драмах; останні були бюрократами, техніками та аналітиками, які підтримували справжню роботу. (Микодез, який пройшов навчання в якості адміністратора з аналітичною стороною, мав власні упередження щодо цього.)

— Ти кажеш "собаки" так, ніби це погано, — сказав Микодез. Він потягнувся за цукеркою до вази на столі між ними, з жорсткою цукрово-пухлою оболонкою і ще більш солодкою сливовою начинкою. — Одна лисиця розумніша за собаку; але натренована зграя собак — це ще той звір. І я завжди вважав, що належним чином керована бюрократія смертельніша за будь-яку бомбу.

— Я спробую уникнути очевидних жартів про тяганину з оформленням документів. — Істрадез уникав більш грубих анекдотів про Шуос. — І я радий, що не маю такої роботи. Досить погано щось вирішувати, не будучи відповідальним за політику.

Це було не зовсім правдою. За необхідності Істрадезу іноді доводилося виголошувати політичні заклики під час виконання своєї ролі дублера. Але Микодез після цього завжди перевіряв, що це не була особиста ініціатива Істрадеза, а лише виконання інструкцій команди радників, на яких він покладався — як сам Микодез покладався на Зехун та її співробітників.

— Отже, у мене чергове завдання?

— Ще не час, — сказав Микодез. — Вам набридло оточення? Присягаюся, ваша концентрація уваги майже така ж погана, як і моя. Ви повинні відпочити, зробіть їм відповідну пропозицію.

— Вибач, але вони платять мені лише за двійника, моє самопочуття їх не цікавить.

— А варто було би…

Його перервало звукове повідомлення.

— Вищий пріоритет для гекзарха, від Шуос Зехун, — прозвучав голос секретарки. — Зехун вимагає негайної зустрічі з вами, наодинці.

Істрадез скупо посміхнувся до свого брата. — Я залишу вас вирішувати чергову надзвичайну ситуацію, — сказав він. — Ти знаєш, де я буду, якщо тобі буде потрібне дзеркало. — Він нахилився і обійняв Микодеза, цілуючи його у губи. Вони були любовниками — решта сім'ї не могли показувати свого невдоволення. Принаймні, вони тримають один одного зайнятими, така була думка їх старшої матері. Оскільки різниця у даті народження становила лише рік, сімейні забобони вважали неминучим, що вони двоє будуть особливо близькими. Микодез особливо не цікавився спальнею заради задоволення, але йому подобалося бачити Істрадеза щасливим.

Микодез відмахнувся від брата.

— Так, так, — сказав він, — насолоджуйся свободою, і не соромся вносити побільше деталей у звіт, щоб я міг прочитати його у вільний час.

— Я розповім тобі про все особисто, — солодко сказав Істрадез. — Я зверну увагу на нашого племінника, поки ти працюватимеш.

— Оціни його.

Істрадез вийшов, імітуючи ходу Микодеза.

Через кілька хвильок після його відбуття Зехун попросила впустити її в офіс. Микодез дав дозвіл. Він завжди був здивований тим, що вони двоє були трохи молодшими, ніж він, і здавався собі курсантом, якого викликали для несподіваного тестування. (Пізній ривок у рості.) Зехун загорнулася у велику хустку з натуральної вовни. Вони знали один одного вже багато років і вона стверджувала, що Микодез навмисне зберігає у своїх робочих кабінетах холод.

У руках Зехун крутився кіт: апельсиновий таббі Джинджі, який, як і всі коти Зехун, був названий на честь відомого шуоса-убивці. Навряд чи у неї закінчаться імена для котів незабаром. При першій же можливості Джинджі звільнився і вискочив на стіл Микодеза.

— О, ні, тільки не тут, — сказав Микодез, узявши кішку і опустивши її на підлогу. Він не збирався втрачати зелену цибулю через пахучу неприємність. — Отже, Зехун, що сталося такого нагального, що вам довелося перервати мою сімейну годину? — Зазвичай, поспілкувавшись з Істрадезом, вони йши пізніше побачити свого племінника.

Зехун не посміхнулася у відповідь на його вдавано веселий тон. Він відразу стурбувався.

— Вам це сподобається, — сказала вона. — Підтверджена відсутність гекзарха Нірай Куджена.

Микодез не витрачав часу даремно. Він пересів до свого терміналу і сказав:

— Подробиці.

Зехун дала йому код файлу. Він ввів його. Вміст звіту був навіть гіршим, ніж він очікував.

Теоретично владу у гекзархаті ділили шість фракцій. Три високі фракції: Рахал, які керували змінами у Високому Календарі (ВК) та встановлювали необхідні закони; Андан, з їх фінансистами, дипломатами та ремісниками; і Шуос, які спеціалізувалися як на інформаційній підтримці операцій, так і на дестабілізації, в залежності від того, що було потрібно. Три низькі фракції: Кел, найвідоміша як військова; Відона, яка займалася освітою та церемоніальними тортурами, що було основоположним для Високого Календаря; і Нірай, які переважно складалися з техніків і дослідників.

"Високі" та "Низькі" фракції були старими позначеннями, більше традицією, ніж фактично владою, яка коливалася між ресурсами, міжусобицею та взаємодією між поточними гекзархами. Нірай були виключенням, тому що їхній справжній гекзарх, Куджен, був безсмертним. Або, більш точно, нежиттю, регентантом, який прив'язував себе до живої маріонетки, щоб зберегти подальший вплив.

Публічним обличчям Нірай на даний момент була фальшива гекзарх Фаян. Куджен вибрав її через поєднання адміністративних здібностей і певної вузької геніальності в календарній механіці. Микодез завжди підозрював, що Куджен з самого початку знав, що Фаян може розвинути свій власний розум.

Микодез також підозрював, що Куджен швидко зрозумів це, коли Фаян і гекзарх Рахал змовилися і розробили альтернативний пристрій для безсмертя, менш ворожий до здорового глузду своїх користувачів. Куджен назвав його чорною колискою, і здавався не дуже щасливим після цього, але Куджен був психом-невротиком. Більшість людей, — які знали, як функціонує чорна колиска, — вважали її знаменитим пристроєм для тортур.

Куджен був у протистоянні з іншими гекзархами протягом століть. Він давно позбувся би їх, якби не той факт, що вони виконували всю нудну роботу уряду, щоб він міг зосередити свою увагу на дослідженнях, які були його пристрастю. Гекзархи, особливо Кел Цзоро, пристали на цю схему, оскільки Куджен пропонував дедалі кращі двигуни для мотів, які переносили людей між зірками і дедалі потужнішу зброю для армії Кел.

Тепер Куджен зник, нікому нічого не сказавши. Людина, яка віддавала перевагу своїй роботі протягом сотень років, дозволяючи фальшивому гекзарху виконувати офіційні функції замість нього. Фаян, мабуть, вичікує, намагаючись визначити, що сталося з Кудженом, і чи слід їй скористатися можливістю витіснити людину, яка її поставила. Микодез побажав їй удачі. Він був би здивований, якби Куджен не знав про це і не вжив відповідних заходів. Навряд чи Куджен прожив дев'ять століть невігласом, і не знав основних навичок виживання.

Джинджі під столом почав вичісувати своє помаранчеве волосся на килим Микодеза. О, добре, килим був в значній мірі поглинаючим, а сервітори повинні подбати про решту. Фактично, сервітор вже нахилився і методично стежив за кішкою і її слідами.

— Ви були праві, що негайно повідомили мене, — сказав Микодез до Зехун, — хоча я не впевнений, що ми можемо щось зробити, крім як відстежувати ситуацію. Що турбує мене найбільше, це час. Це не може бути випадковість.

— Тоді з чим це може бути повязане? — запитала Зехун. — Я знаю, що Куджен наполягав на нових, особливо витратних пошукових протоколах для генерала Джедао та його якоря, щоб змусити нас думати, що він особливо зацікавлений подивитися результати.

— Він повинен був зважати на те, що Іруджа і Фаян готувалися викрасти технологію безсмертя, — сказав Микодез. Для всіх гекзархів. Особисто він планував відмовитися — наскільки він знав з спілкування з Кудженом (про все, починаючи від Кел-шопінгу до управління бюджетом), той не був переконаний, що безсмертя не пошкодить психіку будь-кого з них — але їм не потрібно було про це знати.

— Навіть якщо він не зламав ваші секретні файли, — сказала Зехун, — він повинен був здогадатися, що ви відповідальні за те, що він перестав звертати увагу на інших.

— Ну, так, — сказав Микодез. — Це робило наші бесіди цікавішими. Тим не менш, він ненавидить залишати свою станцію, а мені не подобається думка, що за її стінами він недоступний. Іруджа очікує, що я витягну його звідти для випробування якогось божевільного нового суперлазера, і вона зможе викрасти установку безсмертя. — Було неважливо, що Фаян стверджувала, що вона може запобігти старінню, — добре випущена куля вб'є навіть безсмертного. Микодез вже давно припинив очікувати, що Іруджа буде раціонально мислити на цю тему.

Він нахмурився, роздумуючи над звітом.

— За півгодини заплануйте зустріч з відповідними аналітиками. Цій чортовій перевірці фінансових порушень доведеться почекати до завтрашнього ранку.

— Я сподівалася, що ти це передбачиш.

— З яких пір я почав передбачати те, чого не передбачила ти?

Зехун набрала невинного вигляду курсанта, який він яскраво пам'ятав ще з академії.

Микодез скривився.

— Я буду розчарований, якщо ви недостатньо опрацювали мої файли найгірших сценаріїв з цього приводу. Питання полягає в тому, чи передасть Фаян новину іншим гекзархам, чи я повинен попросити її не робити цього? Я майже хочу, щоб це була бомба. Куджен може бути чудовим дизайнером зброї, але я впевнений, що він не має необхідного досвіду, щоб захиститися від раптової атаки і не потрапити у пастку.

— Ні, ти плутаєш його з іншим, набагато небезпечнішим соціопатом в арсеналі гекзархату, — сказала Зехун з ледь помітним сарказмом.

— Будь ласка, — сказав Микодез. — Хто, на вашу думку, небезпечніший, математик, який все життя сидить у своїй фортеці, чи генерал з даром знищувати всіх навколо себе?

— Ніби ступінь "небезпечності" можна виміряти якоюсь лінійкою, — зауважила Зехун, а потім нахилилася. Кішка, з ідеальним передбаченням, відстрибнула, вискочила з-під столу, підстрибнула і некрасиво видряпалась на стілець поруч. Зехун була змушена полювати за Джинджі по офісу, поки не спіймала її на полиці. (Це була одна й та ж полиця кожного разу. Джинджі була дурною навіть для кішки. Микодез якось запитав Зехун, чи не була кішка схожа характером на розвідника-вбивцю Шуоса, — це був особистий інтерес, знаючи, чим закінчилася їхня зустріч, — але Зехун лише посміхнулася.)

— Принаймні, Джедао зійшов з дороги, — сказав Микодез. — Якщо Куджен також залишив нас, можливо, у мене буде шанс переконати командування Кел припинити проект "Джедао". І тоді ви зможете вільно назвати цього чарівного чорного кота його іменем.

— Не за час нашого життя, — сказала Зехун. — Забобони ірраціональні, але трохи ірраціональності абсолютно виправдана річ, коли йдеться про цю людину.

Микодез мав багато можливостей поміркувати над її словами найближчими днями.

Розділ 5

Хорт могла придумати чимало вагомих причин, чому генерал Джедао не хотів докоряти їй після останньої зустрічі з персоналом, і кожна означала можливу відсутність довіри з його сторони. Пройшло одинадцять днів, відколи Джедао почав команувати роєм. Генерал використав цей час на засідання та тренування рою у побудові незвичних формацій. Останні чотири дні (пощастило нещасливій четвірці, вона не могла не думати про забобони Кел), Джедао запрошував співробітників та офіцерів на індивідуальні зустрічі, протяжність яких становила в середньому годину і тридцять сім хвилин. Хорт чомусь пригадала історії про лісових духів, які любила розповідати бабуся Аллу. І зовсім не випадково Джедао наказав вимкнути композитне обладнання. Найкраще припущення Хорт полягало у тому, що він не хотів ризикувати — Кел могли змовитися проти нього через канал, який він не міг відслідковувати — оскільки мозок Джедао не був підключений до складної композитної системи. Вона не могла звинувачувати Джедао в тому, що він не бажав ризикувати там, де цього можна було уникнути.

Але всі виходили задоволеними. Майор Ардікой, який виглядав би жахливо молодим навіть у суспільстві, де дотримувалися культу молодості, просто сяяв. Усмішка підполковника Ріозу була хижацькою. І полковник Цян, яка була начальником штабу Хорт, стала ввічливо замкнутою. Вона майже напевно знала, що Хорт була автором спроби вбивства.

Хорт не могла довіряти нікому, намагаючись позбавитись одинокої кел, яка стала Джедао. Вона кожного дня згадувала цей факт.

— Ось ми і прийшли, — сказав Джедао біля своїх апартаментів, ніби нічого не було. Два сервітори очікували їх всередині, гладкий метал та блимаючі вогники, птахоформа та жукоформа. Якби Хорт не знала краще, вона б сказала, що вони виглядають ніяково. — Думаю, що ви не будете проти зіграти у дзен-цзай з парою сервіторів, генерал?

— Я не бачу, чому я повинна відмовити, сер, — сказала Хорт. Наскільки вона знала, сервітори не грали у карти, але хто знає, що вони робили у вільний час?

Тим часом очі Хорт зупинилися на малюнку над столом. Якщо бути чесним, його було важко пропустити. Джедао кинув погляд на її обличчя і розсміявся.

— Гаразд, генерал, — сказав він. — Давайте спробуємо почути один одного.

Їй запропонували відверту розмову — це було схоже на веселку, яка звелася над фрагментарною гранатою.

— Я люблю кольори, — сказав Джедао, і м'який сум у його голосі змусив Хорт схвилюватися. — Адже їх так багато. Але більше не буду тримати вас у невіданні. — Він махнув рукою, і малюнок зник. — У всякому разі, сервітори дуже непоступливі — вони не хочуть грати на гроші, що добре, бо я аферист. — Він раптом посміхнувся. — Уявіть, як командування Кел відреагувало би, якби я попросив заплатити за мене.

Хорт сіла на запропоноване місце, на деякій відстані від Джедао. Сервітори дружелюбно моргали до неї жовто-оранжевими вогниками. Вона кивнула кожному по черзі, почуваючись дивно, але чому б і ні.

Жукоформа роздала жетони.

— Стандартні правила, сер? — запитала Хорт. Вона взагалі-то вже знала, чому вони сіли грати у карти. Джедао був упевнений, що таким чином деякі поняття Шуос буде легше пояснити. Хорт іноді думала, що відносини Кел-Шуос могли би покращитися, якби хтось зайнявся Шуос і навчив їх робити презентацію з легким для читання текстом, як у звичайних людей.

— Стандарті підійдуть, — сказав Джедао. Він подивився на сервіторів. — Ви двоє знаєте правила?

Обидва сервітори ствердно загуділи.

— Якщо я можу запитати, сер, — сказла Хорт, — чому сервітори?

(Набагато пізніше вона задалася питанням, що самі сервітори думали про цю гру.)

Джедао кліпнув.

— Ну, а чому б і ні? Коли я був живий, у нас не було самостійно думаючих машин. Я запитав їх, чи мають вони обов'язки в інших місцях, і вони сказали що ні.

Сервітори не були людьми, але за століття життя серед людей повинні були навчитися відрізняти командуючих офіцерів, або високопоставлених персон, як і будь-хто інший. Вони виявилися достойними противниками у дзен-цзай. Жукоформа не блефувала. Хорт не могла сказати напевно, але, як їй здавалося, сервітор використовував псевдовипадковий генератор для визначення ходів. Джедао, зі свого боку…

Хорт похитала головою, коли Джедао перевернув останню карту, щоб відкрити чергову Четвірку роз. Добре, що вони грали жетонами.

— Сер, — сказала вона, — які шанси, що ви три рази підряд закінчите гру цією четвіркою.

— Деякі ймовірності настільки крихітні, що їх не можна написати навіть голкою, — сказав Джедао, відкидаючись на спинку крісла і криво посміхаючись.

Птахоформа видала невеликий шум. Жук застукав ногами.

— Я радий, що хтось нарешті зауважив це, — сказав Джедао. — Я почав замислюватися над тим, що мені доведеться зробити, щоб зламати самовпевненість Кел. У всякому разі, обман малоефективний, коли грають на реальні гроші. Не те, щоб це зупиняло деяких моїх однокласників. Прийміть мої вибачення.

— Це не обов'язково, сер.

— Звичайно, це не необхідно.

— Тоді навіщо це робити?

— Оскільки, — сказав Джедао, зібравши всі карти і тасуючи їх в руках, — ми боремося не з Кел. Ми боремося з людьми, чий єдиний інтерес до Кел полягає у тому, щоб зв'язати нас з ними вузлами залежності. І вони збираються обманювати. А це означає, що ми повинні бути кращими обманщиками.

Джедао поклав колоду на стіл.

— У мене є певний особистий інтерес, про який ви скоріш за все не знаєте, — додав він. — Це було давно, і ніхто не має ніяких підстав для того, щоб це пам'ятати, але після мого народження мій світ був завойований Хафн і вийшов з-під контролю гептархату.

— Не думаю, щоб хтось про це знав, — сказала Хорт.

— Як я вже казав, це нікого не цікавить. — Голос Джедао був гірким, і Хорт здивувалася. — У будь-якому разі, якщо записи про вашу перемогу на Плетеному Кінці не брешуть, то мені не потрібно пояснювати вам значення нетрадиційного ведення війни.

— Звичайно ви не пропустили ту частину, де вони засудили мене за мої дії, — сказала Хорт. Вона отримувала половинну зарплату чотири роки і ледве врятувалася від пониження у ранзі.

— Ви виграли.

— Мої методи недостатньо відповідали Доктрині. Командування Кел мало всі підстави…

Джедао засміявся.

— Командування Кел скоріше закріпить медалі на трупах, ніж на людях, які вижили, роблячи розумні речі. Тим не менш, я божевільний, отже хто я такий, щоб говорити про це?

— Немає сенсу рятувати громадян гекзархату, якщо вони стають жертвою єресі, — виважуючи кожне слово, сказала Хорт.

— Де в Доктрині говориться, що неправильно навчати людей організувати повстання, а не чекати, коли з'являться люди в гарній уніформі і виконають за вас всю важку роботу?

— Ізоляція Плетеного кінця зробила це незвичайним випадком, сер. Якби був інший спосіб…

— Як нам казали в академії Шуос, "дітей контрфактами не нагодуєш". Що смішно чути від вас, але що нічого не вартує. — Джедао стукнув рукою по столі, змусивши кілька карт зсунутися з купи і встав. — Я накинувся на людей, поговорив з головними штабістами, викликав командирів мотів, відволікаючи їх від роботи, а тепер я питаю вас. Де, чорти б його взяли, наша розвідка на Хафн?

— Сер, — сказала Хорт, ховаючи очі, — ми говоримо вам дуже мало, тому що "дуже мало", це все, що ми знаємо.

— Це надзвичайно несмішно.

— Але це правда. — Вона підготувала оглядовий файл для Джедао, хоча б для того, щоб привернути його увагу до фактичного ворога. — Все, що ми маємо, — це обривки старих даних, — але Джедао тільки знизав плечима. — та декілька зауважень, якими Андан зволив поділитись після культурного обміну з Хафн кілька років тому. Якщо ви читаєте між рядками, то Андан був доволі занепокоєний.

— Я бачив ці захоплюючі трактати про шанування Хафн аграрного способу життя, не кажучи вже про пастирські вірші. Захоплююче чтиво для космічних вояк, не кажучи вже про те, що це описи доїльних машин — хто пише вірші про доїльні машини? — але я згоден, що Андан не допоможуть. Це ганьба, тому що вони мають спеціалістів по контактах, і якщо вони застряли, ми, ймовірно, не зможемо зробити щось краще.

Хорт намагалася пригадати, чи вона читала в описі якісь вірші про доїльні машини.

Її замішання напевне було надто очевидним, тому Джедао недбало додав:

— Вірші не можуть бути нічим іншим. Моя матір примусила мене навчитися доїти корів старомодним способом, незважаючи на те, що дослідницький центр мав ідеально хороші машини для цього. Ви будете здивовані тим, скільки таких епізодів у моєму житті.

Це не найдивніше з того, що я коли-небудь чула, сказала собі Хорт, намагаючись заспокоїтися.

Джедао посміхнувся їй.

— Я можу багато розповісти про мою матір. Вона була дещо ексцентричною. Їй подобалося дивитися драми, в яких до нас з далекого космосу вдиралися гігантські істоти з щупальцями, і єдиними, хто вижив, були люди з великими рушницями і лояльні, смачні сільськогосподарські тварини. Я сподіваюся, що Хафн не схожі на мою маму. Це було б тривожним.

Мовчазні сервітори здавались небажаними свідками її замішання, і вона спробувала врятувати ситуацію.

— Сер, — сказала Хорт, — якщо ви думаєте, що хтось із нас приховує від вас важливу інформацію, то можете розстріляти нас. Ми описали у звіті все, що ми знаємо.

— Ви повинні подолати манеру Кел закінчувати життя самогубством з будь-якої причини, лише для того щоб поставити крапку, — сказав Джедао, не дивлячись на Хорт. — Хафн біологічно люди, тому я хотів би зрозуміти деякі основні мотиви, але "люди" надто широке поняття. Те, що я знаю, полягає в тому, що їх атака на фортецю Розкиданих Голок майже досягла успіху. Ми хочемо підірвати їхню військову силу, перш ніж вони скоять наступну жахливу річ, але для цього нам потрібна додаткова інформація. А це означає діяти так, щоб вони захотіли поговорити з нами.

— Крещендо 3, — одразу ж сказала Хорт. — Крещендо-3. Кнайфер.

У своїй кар'єрі Хорт бачила велику війну. Не було секретом, що гекзархат постійно ліквідовував один бунт за іншим, які загрожували поділити імперію на шматочки. Проте озброєння еретиків, як правило, потрапляло в добре зрозумілі класифікації. Між правилами Рахал та обробкою від Відони, єресі рідко мали можливість метастазувати в дійсно вироджені форми.

У Хафн було ціле суспільство, засноване на чужому календарі, і їхні світи повинні бути чужими. Андан говорили, що делегати від Хафн багато піклувалися про етикет, але делегати були аристократами, а як виглядає культура решти суспільства, залишалося загадкою.

Коли Хорт вперше побачила відеоролики про напад на Крещендо-3, вона подумала, що місто, мабуть, придумав якийсь драматург. Вежі над вежами з кришталю, великі зубчасті шпилі та спіральні ступні, що підтримувалися тільки блискучими сітками. Величні пінисті грози та шторми, що залишали сліди піни на скелях. Червоно-сині дерева, що росли вертикально, а потім корчились і сповзали безладно вниз зі своїми товаришами. Аналітики зробили висновок, що ці деревовидні утворення з їхніми потворними камерними серцями колись були людьми. Після чого виникало запитання: можливо аристократи Хафн тільки нагадують людей, які існували в гекзархаті? Хоча Шуос та Андан тепер модифікували свої тіла, навіть вони визнавали певні межі.

— Я продивився все, що міг витягнути з пам'яті мотів, — сказав Джедао.

— Люди, які допускають неспровоковані атаки без будь-яких спроб попереднього спілкування, навряд чи будуть зацікавлені в переговорах.

Джедао почав ходити з кута у кут. У його кроках була деяка незграбність, ніби він не звик до довжини своїх ніг. Що було цілком можливо, з огляду на обставини.

— Я з вами згоден. Але гармати теж говорять. Нічні метелики говорять. Усе живе має що сказати, якщо знати його мову…

— Командний центр до генерала Джедао, — пролунав голос Зв'язку. — Виявлені Хафн. Командор Яная просить вас бути присутнім.

— Генерал Хорт і я вже йдемо, — сказав Джедао. — Ви двоє, — сказав він слугам, — спасибі за те, що підтримали компанію. Побачимось пізніше, якщо доживемо?

Напевне було приємно не відповідати на такі жарти. Хорт пішла за Джедао. Сервітори заблимали, висловлюючи повагу, а потім почали збирати карти.

Сіндермот змінив свої коридори, тому їх шлях до командного центру був коротким і прямим. Хорт не любила супроводжуючого зміни відчуття запаморочення. У своїх снах вона завжди була переконана, що колись підлога розійдеться, щоб відкрити зуби гострих шестерень, але Джедао не подавав жодних ознак дискомфорту.

Командор Яная віддала їм честь від екіпажу командного центру.

— Хафн, на межі чутливості сканерів, сер. Ботомот-7 сканував свій район. Форманти — безладні. Важко сказати, чи вони нас помітили.

— Всі моти на бойовий режим, — сказав Джедао. Червоне світло відбилося від країв усіх поверхонь. Він сів у крісло командувача і почав вивчати результати сканування, тоді як ремені безпеки самостійно обтягували його тіло. Хорт зайняла місце справа від генерала, відчуваючи себе зайвою.

— О, не виглядайте так, — буркнув Джедао. — Я маю намір використати вас.

Наскільки він був серйозним?

— Якщо ви хочете отримати інформацію від Хафн, — сказала Хорт, — зараз саме час. Для них не секрет, що ми ворожий рій. Припустимо, що вони помітили нас і перевіряють це своїми можливостями.

— Згоден, — сказав Джедао, напівпосміхаючись. — Дайте мені командора Кавінте.

Це була командор баннермота "Година співу", яка очолювала Тактичну групу 5

— Я повинна попередити вас, що вона любить сперечатися, сер, — сказала Хорт.

— Так, я читав про це в її профілі.

— "Година співу" на лінії, сер, — повідомила комунікаційна і доповнила дзвінком на терміналі Джедао.

Командор Кавінте мала надміру гарненьке обличчя, повну симетрію і витончений ніс, поки не доходило до її очей. Натяк на безжалісність в її очах нагадував Хорт очі Джедао, тепер, коли вона подумала про це.

— Генерал, — сказала Кавінте.

— Ми не маємо уявлення, скільки хафів там, тому що їхні моти трахають наші сканери, — промовив Джедао з веселою прямотою — і нам невідомий діапазон їхніх сканерів. Хочете допомогти мені зрозуміти це?

— Сер, — сухо сказала Кавінте, — ви наш генерал. Ви не повинні ставити це на голосування. Просто дайте наказ про вивчення можливостей Хафн, який ми виконаємо, щоб потім подзвонити їхнім друзям.

— О, я ніколи нічого не ставлю на голосування, — сказав Джедао, — але ваш мозок є ресурсом, і я маю намір використати його як належить. Хочете довести мені, наскільки добра "Тактична-5" у "Вторинному лексиконі"?

"Первинним лексиконом" називалися формації, в якій Кел встановлювалися у формування, які вони використовували в бою. "Вторинний Лексикон" в основному містив формування, що мали хіба історичний інтерес, або які виконували барвисті ефекти на парадах і під час урочистостей. Кавінте мала хворобливий інтерес до таких формацій. Хорт подумала, що саме тому Джедао виділив її.

— Ми Кел, сер, — сказала Кавінте. — І виконаємо те, що ви маєте на увазі. — Але в її словах було щось більше, ніж натяк на виклик.

— Корисно знати. — Джедао подивився на цифри на своєму тактичному планшеті, ввів кілька, потім підняв очі. — Тактична-5, припустимо, формування Ластівка Скидає Шипи. Коли побудуєтеся, пройдіть по довгій осі точно в лоб, поки не опинитеся в крайньому діапазоні сканування. Ботомот-7 відходить до… — Він назвав координати. — Усі інші тактичні групи беруть участь у великому формуванні Бриючий Політ Яструба з першим пустим нулем і командними мотами у головному стрижні. Командири мотів, підтвердження.

Термінал почав засвічуватися підтвердженнями акуратними колонками, що відповідали тактичним групам та мотам, що виконували ближню розвідку. Командор Яная звернулася до свого виконавчого офіцера і почала віддавати накази.

Хорт хотіла відчувати себе сангвініком. Вона була впевнена, що Ластівка Скидає Шипи була випробуванням для Хафн. Це була крихітна подоба параду з Вторинного Лексикону, але якщо ви не бачили розташування тильних елементів, то могли помилково вважати її Хвильовим Вимикачем з Первинного Лексикону.

Тактична-5 повідомила, що вони досягли крайнього діапазону сканування, і що форманти мотів Хафн не змінилися, Хафн не зреагували.

Джедао зосередився.

— Генерал Джедао до Тактичної-5. Я хочу, щоб ви підтримували формування і просунулися на 19 % віддалі до наших хафн. Повідомте мене в той момент, коли отримаєте реакцію, а також про вашу відстань від рою на той час. — До Хорт він сказав: — Не дивно, що вони просто тримаються на відстані. Можуть вони бачити Тактичну-5, чи це пастка?

Хорт бачила ситуацію в цілому. Вона мала чітке уявлення про розрахунок Джедао. Один з підвидів послідовного наближення по модулю, який Джедао запропонував виконати для цього, — це було те, що будь-який курсант першого курсу повинен був робити з заплющеними очима. Генерал не міг, але зараз не був час запитувати. Хорт відвернулася і сказала собі, що її занепокоєння було безпідставним, але вона була чесно здивована тим, що Джедао був слабким у абстрактній алгебрі.

— Командор Яная, — сказав Джедао, — я передав вам ряд точкових пунктів. Просувайтеся вперед, але тримайте Тактичну-5 на відстані вісімнадцяти хвилин від рою при поточному прискоренні у будь-який час.

— Сер, — підтвердила Яная і віддала наказ навігації.

— Повідомлення від командора Кавінте.

— З'єднайте, — сказав Джедао.

— Генерал, — сказала Кавінте, — наш ведучий засік групу Хафн з сорока дев'яти рейдерів, з'явилася реакція. — Вона дала відстані в мірах довжин, прийнятих у гекзархаті. Потік даних супроводжувався додатковими деталями. — Ніякої атаки ще немає, але подивіться на це…

Дані далекого сканування показали позицію рейдерів Хафн по відношенню один до одного, вони були витягнуті у форму викривленого блюдця, і вісь Тактичної-5 була направлена прямо в його центр. Хорт не була фахівцем з сканування, але могла сказати, що форманти були чіткіші, ніж раніше, надаючи їм краще уявлення про місця розташування окремих рейдерів. Було цікаво, що Тактична-5 перехопила сигнали від ряду їхніх зовнішніх пристроїв. Не вимагатиме складної тріангуляції, щоб визначити область простору, куди були спрямовані ці сигнали.

— Перенаправте розвідку, — сказав Джедао, — хоча я не очікую швидких результатів. Командор Кавінте, у мене для вас інше завдання. Перебудуйтесь у формацію "Плоске дзеркало" і підлетіть до центру.

— Сер, — сказала Хорт, — це дозволить кораблям Хафн зосередити вогонь на Тактичній-5. Якщо у них є далекобійні гармати… — підрозділи Хафн могли мати інваріантну зброю, тож вона додала — це може стати потворним.

— Розумію вашу стурбованість, — сказав Джедао, — але ось яка річ. Ви помітили, як вони рухаються? — Він відтворив дані спостереження. — Я не думаю, що ними керують на місці. Я думаю, що вони сторожові гусаки.

Хорт отримала погляд Янаї, коли Джедао повернув свою увагу до запису сканерів. Чи він при своєму розумі? — запитувала та. Хорт могла тільки знизати плечима.

— У вас є наказ, командор Кавінте, — сказав тим часом Джедао. — Якщо я правий, рейдери відреагують, коли побачать зміну конфігурації. У вас буде достатньо часу знищити кілька. Потім можете відійти, але прихопіть кілька уламків, якщо зможете. Дайте нашим інженерам що-небудь розібрати.

— Прийнято, сер, — тон Кавінте був відверто презирливим.

Джедао нахилив голову до Хорт.

— Ви переконані, що я програю.

Або позбудетесь командора, який вас дратував, але Хорт не могла сказати це вголос.

— Якщо це не пастка, то я не знаю, що це таке, — сказала Хорт. — Незважаючи на те, що їх сканування гірше, тому що вони працюють на ворожій території. — Зброя Хафн теж стріляла на короткі дистанції у попередніх сутичках, але вони обговорювали це раніше, і їй зараз не потрібно було нагадувати Джедао про це. — Можливо, вони намагаються нас обдурити щодо їх можливостей. — Вона стежила за перебудовою Тактичної-5. — Ніхто з двома клітинами мозку не буде нападати на фантом.

"Дзеркало" було генератором ілюзій, що безпосередньо впливав на форманти сканування рою, а не створював прямі візуальні ефекти, що означало, що він не був корисним для враження навіть цивільних мотів. Кел ніколи не турбувалися про це, тому що ілюзію було видно лише з короткої відстані, так що будь-який супротивник з належним скануванням на півдорозі вже помічав вас. Цього разу ніхто не помилявся щодо Хафн.

— Я не казав, що на рейдерах сидять дурні, — сказав Джедао. — Я сказав, що вони гуси. Відмінні вартові, гуси, ось хто вони. О, не дивіться на мене так. Ви напевне ніколи не мусили відбиватися від ображеного гусака палицею. — Він нахилився вперед. — Отже ми летимо далі, це останній поворот, і ми будемо на місці.

Рейдери Хафн, зіткнувшись з тим, що, очевидно, було більшим за них, почали пристосовуватись до більшої формації — Хорт не могла не подумати про них як про стадо.

— Немає сенсу, сер, — сказала Яная. — Чому вони для системи раннього попередження користуються досить безглуздими безпілотниками?

Тактична-5 зайняла вигідну позицію і атакувала їх. Дисплеї раптово переповнилися звітами про вибухи. Неможливо було визначити, чи буде задоволене прохання Джедао про викрадення кількох рейдерів на тлі безладдя вибухів та уламків, які розліталися.

— Андан не згадували про сервіторів Хафн, — сказала Хорт, — це лише моя здогадка. Можливо, Хафн відстають у цій галузі технологій.

— Якщо вони змогли потрапити в фортецю Розкиданих Голок, — сказав Джедао, — крадіжка деяких інваріантних технологій не була б важкою справою. — Його губи вигнулися у сардонічній посмішці. — Все, що ми знаємо, що у них є якийсь своєрідний культ упереджень.

Командор Кавінте час від часу давала короткі періодичні звіти. Очі Янаї з нетерпінням хотіли поглянути на те, що залишалося після стрільби. Вираз обличчя її виконавчого офіцера Міріса був незрозумілим, але це був фільтр. На нього можна було розраховувати, щоб здаватися діловим у всьому. Операція настільки дезорганізувала рейдерів, що Хорт почала чекати на когось з довгими, блискучими зубами, хто матеріалізувався би за ними, як спосіб забезпечення космічного правосуддя.

Зрештою, Кавінте сказала:

— Сер, більшість рейдерів вибухнули, не піддавшись захопленню. Ми надішлемо вам наші звіти, коли проведемо кращий аналіз. Але розвідники зуміли витягнути одного з них у плутанині, перш ніж там з'ясовували, що сталося.

— Гарна робота, — сказав Джедао. — Мої компліменти вашим людям. Шлюз буде відкритий, але використайте всі застережні заходи. Все, що ми знаємо, що всередині можуть бути спори самогубства або манії переслідування.

Кавінте посміялася над цим.

— Тим веселіше.

— Поверніть Тактичну-5 і заповніть нуль у формації, це все. На всякий випадок, якщо головний рій Хафн набагато швидший або ближче, ніж ми розраховували.

— Звичайно, сер.

Через три години і дванадцять хвилин прийшло повідомлення.

— Генерал Джедао, — повідомила Зв'язок, — повідомлення від командора Кавінте. Тільки для ваших очей.

— Це не може бути добре, — сказав Джедао, хоча його тон був більше дратівливим, ніж стурбованим. — Я прослухаю в моїх апартаментах. Генерал Хорт, дайте мені знати, якщо відбуватиметься щось цікаве.

— Сер, — Хорт віддала салют.

Через годину після цього Джедао викликав Хорт з командного центру.

— Зайдіть до мене, — сказав Джедао. Це було все.

— Сподіваюсь, це не спори смерті, — зауважила Яная.

— Я не думаю, що хтось міг би таємно нашпигувати спорами рій, — сказала Хорт. — Краще піду взнаю, що там за проблема.

— Краще ти, ніж я, — сказала Яная. Вони обидві засміялися. Міріс невдоволено насупився, хоча й слабо.

Двері в апартаменти Джедао відкрилися самі, коли Хорт підійшла до них. Джедао стояв, склавши руки за спиною, дивлячись на щось на терміналі, чого Хорт не могла роздивитися у деталях. Хорт привіталася і застигла.

— Вільно, — сказав Джедао. — Знаєте, я завжди ненавидів, коли мої командири наказували мені бути відвертим. Але, пекло, зараз я буду просити вас бути відвертою.

— Я провів більшу частину свого неприродно довгого життя, роблячи жахливі речі. Вбивства. Катування. Зраду. Масове вбивство. Це виглядає нічим, коли ви перечитуєте такий короткий список, але це були справжні люди. Я робив справжні злодіяння. Якби за такий довгий шлях хтось сказав би мені, що мій персональний показник для жахливих речей не відкалібрований правильно… Мені потрібно, щоб ви сказали мені, наскільки погано те, що я збираюся вам показати.

Хорт вислухала це, а потім вирішила, що чесність не коштуватиме їй багато.

— Сер, — сказала вона, — я старший офіцер. Я дісталася до свого нинішнього рангу, роблячи багато таких речей, як і ви.

— Просто гумор, генерал. Я хотів би повірити, що хтось у цьому проклятому рої краща людина, ніж я.

— Покажіть мені, що там таке.

Джедао зауважив, що Хорт вже обійшла стіл і стоїть поруч із ним. Відео було зняте командою інженерів на "Годині співу". Джедао швидко перестрибнув попередні заходи по знезараженню до тієї частини, де команда відкрила якусь скриню, схожу на труну. Для об'єкта не було кращого слова. На кришці скриньки блищала золота пластина. На ній був вигравіруваний напис архаїчним скриптом Хафн, який Хорт упізнала, але не могла прочитати. По краях вився складний орнамент з незнайомих квітів, фруктів, листя, переплетених вузлів. Коли вона подивилася уважніше, то побачила, що в дизайні були присутні невідомі комахи, і щось, що виглядало підозріло схоже на котячу колиску.

Техніки в костюмах розібралися, як зняти кришку скриньки. Вона відкрилася з шипінням блакитно-фіолетової пари. Хтось додав коментар про те, що вони все ще вивчають газ, але попередні результати свідчать, що він не токсичний. Хорт довго мовчала, щоб зрозуміти, що вона побачила всередині. Джедао мовчки чекав.

Перше, що зауважила Хорт, — це дбайливість, з якою була викладена скринька всередині — вона шукала кращий термін. Красиві довгошерсті птиці, яких вона ніколи раніше не бачила, похитували гребенями. Квіти, чиї пелюстки рухалися так, ніби вони дихали. Нитки золота і кристали, нанизані на них, у виді плоті і стебел, були нанесені на всі стіни скриньки.

У центрі лежав підліток, або дуже молода людина. У різних місцях його плоть була блідою і напівпрозорою. З напівпрозорих областей виглядала складна система кровообігу, до якої були приєднані птахи, квіти, кристали. Вени також були напівпрозорими, а всередині них котилася нескінченна річка малих червоних павуків.

В одній руці хлопчик затискав фіолетовий шнур з петлею на кінці. Це була саме потрібна довжина для котячої колиски, і це був єдиний предмет у скриньці, що виглядав надто непоказно.

Джедао зупинив відтворення.

— Інженери мали медиків у складі, — сказав він майже звичайним голосом, — але хлопчик — чи те, що залишилося від нього — пройшов процедуру зупинки серця або її еквівалент. Вони засунули його в гібернаційну, але я не думаю, що є якісь надії.

Хорт раніше припускала, що Джедао був одним із тих, хто не любив дітей, так як вона ніколи не чула жодної згадки про те, що Джедао був батьком якоїсь дитини. Тінь болю в очах Джедао змусив її переосмислити своє припущення.

Джедао дивився кудись в далечінь.

— Скажіть мені, генерал, з ким, трахати нас усіх, ми боремося? Що так неправильно з ВК і календарем у Хафн, що це найкращий спосіб виготовляти масу розвідників?

— Якщо вони подібні до нас, — сказав Хорт, — то замкнені на існуючий календар для екзотичних технологій, який не можуть змінити, а це означає, що вони застрягли на деяких кривавих жахливих варіантах і в інших сферах.

— Скажіть, що ви не знали про це, — сказав Джедао.

— Я не знала про це, — сказала Хорт. — Це має бути новий напрямок, що дозволяє вторгнення, або старий, який вони ховали від нас як козирну картку. Але це ннічого не змінює. Ми Кел. Ми боремося, де нам наказують. Я підкорилася, бо ви хотіли битися з Хафн.

Джедао виключив відео.

— Хорт…

Раптове вживання її імені зробило її обережною.

— Якщо я коли-небудь подумаю, що це все правильно, що можна робити таке з кимось, пристріліть мене. Мені все одно, чи раціонально це звучить. У мене історія дуже раціональна, і ми всі знаємо, чим це закінчується.

Вона відчула подив: Джедао був щирим.

— Я сподіваюся, що смерть хлопчика настала швидко, сер, — сказала Хорт.

— Коли-небудь я хотів би жити в світі, де люди зможуть прагнути до чогось кращого, ніж до скриньок, які обшиті птахами та обіцяють швидку смерть.

— Якщо ви хочете боротись за це, то рій ваш.

— Я б сказав, що спробую не зловживати привілеєм, — сказав Джедао, — але ми пройшли цю точку.

Після цього Хорт стояла поряд із ним, думаючи, що вона почала бачити у Джедао людину, а не свій смертний вирок.

Розділ 6

Через двадцять два дні, після третьої знищеної зграї Хафн, всі зрозуміли, що вони не просто гуси, як Джедао думав спочатку. Вони були витратні гуси. Гафн стратегічно розпорошили їх у районі, що оточував фортецю Розкручених Монет, спеціально залишивши підходи, де був найсильніший градієнт змін у ВК. Цифри були вражаючими. Джедао наказав витягнути більше інфрормації. Витягнули більше скриньок, на різні смаки. Діти у кожному наборі мали власні вшиті симбіоти, від винограду до мохів, чи скорпіонів та блідих саламандр. Ніхто не знав, що означають такі варіації.

Найбільш тривожним аспектом, окрім вмісту скриньок, було питання логістики. Інженери хапалися за голову, пробуючи вирішити проблему розсіювання рейдерів. Наскільки змогли визначити, рейдери мали лише інваріантні двигуни, придатні виключно для маневрування в системі. Це означало, що вони були запущені з якогось носія. Однак, наскільки Кел могли визначити, рій Хафн не міг везти такої кількості гусей (і хто знає скільки ще було в резерві), хіба що вони розробили маскування на порядок краще, ніж те, яке мав гекзархат.

Хорт рекомендувала залишити більшу частину "гурту гусей" недоторканою.

— Командування Кел хотіло очистити цей район, — сказала вона Джедао, коли вони переглянули останні оновлення від ботомотів у командному центрі, — але ви перебуваєте в завидному становищі, і можете не турбуватися про те, чого хоче командування Кел.

— Ну, це неправда, — сказав Джедао, — так як командування Кел, зрозуміло, хоче, щоб моя голова була насаджена на палю. Але так. А як би ви хотіли трахнути хафн, генерал?

Існувало кілька причин, чому людина, яка завжди вигравала свої битви, хотіла почути думку Хорт. Враховуючи, що Джедао був шуос, Хорт могла здогадатися, який варіант вибраний. Врешті-решт, вона вже була ставкою у грі, яку почала невиразно бачити через вуаль зброї та розриви бомб.

— Виділити одну тактичну групу, — сказала Хорт. — Командора Геріона зі "Шторму Слави". — Геріон був хорошим у автономній роботі, і кивок Джедао пропонував схвалення її вибору. — І дати їм наказ пройтися по ланцюжку. — Вона написала список: отримуючий звіти від гусей центр, дослідницький центр, місця проживання зі значною присутністю хафн. — На сьогоднішній день ми маємо докази того, що Хафн не особливо люблять планети, але ми не знаємо напевне. — Природно, що не було ніяких систем, достатньо близьких для того, щоб фортеця могла скористатися ними як приманкою.

Джедао без жодних змін передав список і наказ для командора Геріона. Хорт могла сказати, що командору Янаї не сподобався такий розвиток подій, але у неї не було приводів для заперечення, а в питаннях субординації вона була дуже дисциплінованою Кел. Геріон, зі свого боку, розривався між ентузіазмом, з яким бажав почати виконувати наказ, і переконанням, що Джедао відправляє його на смерть. Але він підтвердив його розпорядження.

— Шість інших тактичних груп для максимальної гнучкості великих формацій, чи не так? — сказав Джедао. — Що ще ви пропонуєте?

Хорт знову відчула себе кадетом, здивувавшись у свої вісімдесят два роки, і нагадала собі, що Джедао був таким самим юнаком у певний момент свого існування.

— Підвищена концентрація "гусей" ближче до фортеці робить незручним утворення деяких великих формувань, — відзначила Хорт, — головним чином тих, які відчуватимуть ефекти зони впливу. Але при потребі простір можна очистити.

— Якщо це те, що ви рекомендуєте…

— Що я рекомендую, сер, це просування рою вперед у формації "Річкова Змія". — Яная подарувала Хорт роздратований погляд. Вона проігнорувала його. Змія мала складну конфігурацію, і командири мотів, природно, ненавиділи її. Найкраще для ефективного переходу з одного місця в інше в подібних ситуаціях: прославлений "Стовпчик".

— Отже "Річкова Змія", — сказав Джедао і задав саме той напрям, який Хорт запропонувала на карті. — Мені все одно, наскільки гарна виробнича потужність у Хафн, якщо це можна так назвати. Вони не можуть мати нескінченного постачання гусей, незалежно від того, у який спосіб транспортують їх сюди, ми опинимося у них в горлі.

Хорт мала застереження щодо надійності інтуїції, коли справа торкалася настільки чужих людей, що вони робили розвідників з дітей і птахів-комах-квіткових компонентів. Напевне ця думка відобразилася на її обличчі. Джедао підняв брову, але промовчав.

Довгі години їх хвилястого підходу до Фортеці проходили подібно до плавання звивистим струмком. Джедао час від часу запитував думку Хорт та перетворював у безпосередні накази. Кел в командному центрі помітили, що відбувається. Вони почали кидати погляди на Хорт з тим же занепокоєнням, яке вони раніше приберігали для Джедао. Тепер вони знали, (навіть якщо не здогадувались про справжню історію, яка стояла за спробою вбивства), що Хорт не могла запропонувати їм ніякого захисту від зрадника.

Хафн очікували на битву з Хорт, і вони справді билися з Хорт. До того моменту, коли втрутився Джедао. Зрештою, наївно було сподіватись, що розвідка у Хафн була невмілою.

Коли Джедао не вимагав її присутності, Хорт розважалася, впорядковуючи свої коробки з гаджетами. Дивно, але Джедао не наказав випарувати їх. З іншого боку, Хорт була в нерішучості на предмет того, як впорядкувати шестерні — по радіусу чи по числу зубців — і не виготовляти більше моторошних дронів. Або, можливо, Джедао мав на думці щось інше.

Хорт втомилася від сортування та почала читати спогади розкішної куртизанки, коли передові розвідники зуміли відсканувати зв'язок з основним роєм Хафн. Пригоди куртизанки випарувалися з її голови на шляху до командного центру. Скрізь світили червоні вогні, звучали приглушені голоси. Джедао вже сидів у кріслі, в ідеально зручній позі, виглядаючи повністю розслабленим.

Після того як вона зайняла місце поруч з Джедао, то побачила, що вони досягнуть бойової відстані приблизно через чотири години, якщо будуть продовжувати рух уздовж прогнозованої траєкторії, що було малоймовірно.

— Гаразд, генерал, — дуже чітко сказав Джедао. — Вважайте, що мене тут немає. Спробуйте побитися з Хафн.

Хорт здригнулася, але наказ був чітким.

— Зв'язок, — сказала вона. — Повідомлення для коменданта Мазерет у фортецю Розкручених Монет. Повідомте їй, що ми збираємось задіяти рій Хафн для феєрверка. — Вона засумнівалася, чи не додати кілька деталей, але залишила повідомлення без змін. Найкраще не ризикувати і не заплутати плани Джедао. Тим не менше, не було причин не скористатися оборонними можливостями Фортеці, якщо вони зможуть переконати Хафн вступити в зону досяжності під час зустрічі.

— Фортеця дала підтвердження, — через деякий час повідомила Зв'язок. І після цього: — Командор Геріон повідомляє, що Тактична-2 змінює формацію, щоб звести до мінімуму можливість сканування і рухатися до пункту зустрічі, як було наказано.

Не те, що хтось був впевненим, що сканування у Хафн працювало як у них, але обережність не була зайвою. Хорт скоригувала масштаб на тактичному дисплеї, а потім повернула його, розглядаючи доступну геометрію. Джедао дивився, його обличчя було спокійним.

— Наказ для рою, — сказала Хорт. — Перехід до формації "Грім Коней". — Вона видала наступні накази. — Тактична три і чотири, ви повинні звільнити для себе простір від рейдерів. — Вона майже сказала "від гусей" — Знищуйте їх на свій розсуд. — Не було смислу казати, що рейдери могли мати захисну зброю, яку раніше не демонстрували.

Моти, представлені на тактичному дисплеї, сплюснулися у золоті клини і почали рухатися у задане положення один відносно одного. Вона чула, як Яная видає розпорядження для Навігації: звичайно командний мот повинен утворювати первинний стрижень формування. Міріс віддавав короткі накази.

Хафн з'явилися у вигляді плями — області ймовірного місцеположення. Скан повідомила, що розвідники, які відступили назад, все ще мали труднощі з отриманням когерентних формант від ворожих мотів. Звіти від рою "Очі щуки", який був знищений при спробі затримати Хафн, оцінювали ворога у вісімдесят бузків, приблизно еквівалентних баннермотам за розмірами та озброєнням, а також десять магнолій, більших за бузки, хоча і не таких грізних, як сіндермоти. Сорок вісім років тому командування Кел перейшло на квіти для позначення типів ворожих кораблів, після того як посварилося з Андан. Іноді Хорт цікавилася пріоритетами командування Кел.

Навіть після цих десятиліть Хорт виявила очевидну затримку руху ботомотів, що зростала з часом. Це змусило її захотіти вхопити моти якоюсь велетенською рукою через дисплей і розставити на потрібні місця. Вона визнала потворність цього імпульсу. Без сумніву, тут було щось подібне до того, коли командування Кел тільки починало працювати з інстинктом формування.

Вона також втратила легкість у роботі як складової частини спільної свідомості. Бути генералом, відповідальним за композити, було не так вже й просто, але це давало їй деяку ілюзію підпорядкування єдиній волі, що було важливо. Джедао знайшов би таку ілюзію загрозливою. Крім того, якщо ВК раптово хитнеться на користь Хафн, композитні технології не зможуть працювати і досягти успіху. Кожен Кел з половиною мозку знав, що композити були потрібні в основному з причин внутрішньої дисципліни у підрозділах Кел, а не щоб бути корисним інструментом координації у боротьбі з єретиками.

— Доктрина, — сказала Хорт, — що у вас є по коливанях ВК?

Сидячи боком, Джедао дивився на офіцера Доктрини і набирав запит для мережі. Чи він просто звикав до сучасного інтерфейсу? У Хорт зачесався язик, щоб запитати про це, але у неї були інші проблеми, і крім того це спричинило би втрату обличчя Джедао. Головоломка, яку вона вирішить пізніше.

— Ефекти локальні, сер, — сказала Доктрина слабким голосом. — Ми повинні мати наслідки вторгнення, а цього ще не спостерігається.

Це узгоджувалося з попередніми звітами, але все ж турбувало. Хорт відчувала би себе краще, якби вони мали певне уявлення про те, як Хафн могли використовувати свою екзотику в гексархатському просторі. Їх інтерес до фортеці показував, що ця здатність мала певні обмеження, і що вони, швидше за все, будуть пробувати робити локальні зміни у ВК, або, захопивши фортецю, спробують спроектувати зміни у навколишній простір і відкинути гекзархат, який поки що мав перевагу. На жаль, Джедао відіслав усіх Нірай додому якраз тоді, коли вони мали найкращий шанс дослідити цю таємницю.

Хафн помітили Кел. Їхні моти зарухалися, щоб утворити формацію, що виглядала як трипелюсткова квітка. Кожна пелюстка була вигнута у напрямі до кельської формації "Грім коней".

— Усім баннермотам передати мою емблему, — твердо сказала Хорт.

— Мем… — запротестувала Яная.

Хорт звузила очі на Янаю. Джедао перейшов до іншої пози і ігнорував їх обох.

— Наказ залишається у силі, — сказала Хорт.

Вона більше не була старшим офіцером рою. Ним був Джедао. Але Джедао сказав, що його тут немає. Баннермоти відреагували по протоколу Кел. Емблема Хорт була єдиною у наявності, і використання іншої виглядало би нерозумним.

Хафн, здавалося, зрозуміли, що їм передали. У першій сутичці, згідно з записами, вони не відреагували, і Кел мали можливість сприйняти це як образу. Але зараз магнолії передали емблему уряду Хафн. Це був архаїчний щит із золотою смугою нагорі та зім'ятою масою виноградних лоз, фруктів та комах у центрі, обрамлені золотими кучерявими завитками. Жахливий графічний дизайн, якщо б він виник у будь-якому місці гекзархату, але, дивлячись на завитки, Хорт подумала про хлопчика з котячою колискою, якого вони витягнули з рейдера. Її руки стиснулися.

— Хафн за двадцять одну хвилину досяжності наших гармат, — сказала Зброя.

— Ми збираємося дізнатись про їх далекобійну зброю, — сказала Хорт.

Хафн сповільнилися. Три пелюстки стали трьома увігнутими блюдцями, що стояли перед роєм Кел. Блюдця повині були бути еквівалентом формації Хафн. Її використовували гуси, і використали проти "Очей щуки" генерала Кел Чренка. Проте, на відміну від формацій Кел, блюдця, здавалося, не мають у активі польових ефектів.

Хорт здійснила помилку, подивившись, що робить Джедао. Джедао сардонічно посміхався, граючи з мережею у дзен-цзай. Він не зустрівся очима з Хорт, але це було явно запрошення божевільного тактичного вундеркінда до "поверніться до вашої роботи, генерал".

— Хафн підтримують відстань, мем, — сказала Скан.

На цьому етапі було кілька чітких моментів. По-перше, Хафн залишалися за шістдесят чотири своїх хвилини поза межами "кінетичних списів" формації, які в даний час були неактивними і створювалися шляхом маневрування з трьох складових. По-друге, той факт, що генерал Хафн зміг читати формацію Кел, означав, що він потенційно може цим скористатися. По-третє, генерал показав, що знає про конкретні розміщення складових формації, що передбачало, що основний рій може мати сканування більш глибоке, ніж у гусей, чия корисність полягала в їх числі і витратності.

Проблема з кінетичними списами полягала в тому, що вони телеграфували себе по прямій. Їх бокове зміщення можна було організувати, лише синхронно виконуючи зміщення усіх підформацій. Звичайно, коли вони активізувалися, їхні атаки були кращими, ніж все, що мали Хафн, інакше рій Кел вже отримав би вхідний вогонь. Але Хорт дивилася на блюдця-формації і відчувала, що інша сторона не хвилюється. Вона також пам'ятала, що Хафн уже знищили рій Кел незрозумілим способом, і кілька десантів успішно проникли в фортецю. Це не додавало впевненості.

Час перевірити, наскільки Хафн знають Кел.

— Генерал Хорт до всіх підрозділів, маневрувати по моїх командах, — сказала вона, передаючи основну формацію на піддисплей. — Дайте мені "Пожар у лісі" з осями Один, Два і Три, як показано. — Вона окремо передала параметри осі Один для Янаї. — Не повторюйте і не заповнюйте осі два або три без мого прямого наказу. Виконуйте.

Яная підтвердила наказ, але передала Хорт протести, перш ніж виконати свою частину роботи. Четверо командних суден хотіли поговорити з Хорт. Вона відмовила усім.

"Пожар у лісі" було як грандіозне формування, так і самогубче, рідкісне поєднання. Воно було тільки один раз перевірене в бою. Двісті дев'яносто вісім років тому генерал Кел Дессен використав його для вибухового вторгнення рою. Командування Кел поставили формацію в заборонений список, оскільки, як побічний ефект, вона заповнила уражену область космосу довготривалими календарними мертвими зонами, деякі з них існували до сьогодні. У будь-якому випадку, питання полягало в тому, наскільки добре Хафн знали механіку формацій.

Кутом ока вона побачила, що Джедао зробив паузу у своїй картковій грі, щоб відзначити розвиток ситуації. Приємно, що він звернув увагу.

Як виявилось, Хафн не проводив досліджень двічі. Частково змінивши свою форму — менше, ніж їй хотілося би, але не так, ніби вони мали якусь причину, щоб робити це — Хафн відреагували, наростивши швидкість. Вони йшли прямо до фортеці.

— Вони думають, що ми не серйозний противник, — сказала Яная, яка майже розважалася. — Деякий обмін цифрами, чи не так?

— Не думаю, що вони не зрозуміли, що ми Кел, — сказала Хорт. — Все, що вони знають, що ми не виконали нашу щоденну квоту на самогубство. Зв'язок, попередьте коменданта Мазерет про ситуацію. Усі підрозділи підтримують формування в діючому стані і переслідують Хафн.

Вона знала, що задумали Хафн. Якщо вони підійдуть до фортеці, Кел не наважаться активувати "Пожар у лісі", тому що він може пошкодити фортецю. Це було так, наскільки вона знала. Жоден захист фортеці не захистить від "пожежі".

Розвідники повідомили про невідомі форманти в спектрі рою Хафн, невеликі та короткі.

— Змінити курс, — наказала Хорт і дала корекцію. Це призведе до їх сповільнення і прибуття до фортеці пізніше, що було проблемою, але повне зникнення також було б проблемою. Було занадто багато невідомих, щоб зреагувати в розумні проміжки часу. Краще відхилитися.

— Мем, — з'явилося повідомлення. — Шість баннермотів у Тактичній-3 зазнають певного виду корозійного пошкодження.

Хорт нахмурилася на дисплей і видала ще одну корекцію курсу.

Зв'язок знову заговорила:

— Тактична-3 повідомляє про те, що баннермоти "Царапини тіні", "За океаном", "Дві книги разом", і "Барабан зі шкіри змії" втрачені, сер. — Через кілька хвилин вона додала ще двох.

— Генерал Хорт до командора Нажана, — сказала Хорт. Це був командор Тактичної-3. — Нажан, що у вас там трапилося?

— Якісь павукоподібні комахи сер, вони повзають скрізь — сказав Нажан. — Хвилинку. — голоси на задньому плані; червоний шрам через його обличчя. — Техніки вважають, що їхня зброя руйнує всі біологічні тканини на кораблі. Найкращі звіти дозволяють припустити, що корінь проблеми у паразитах або інфекції, — він не згадав про грибкові каністри Кел, хоча всі подумали про них — але ми не можемо відправити команду з дезактивації прямо зараз.

Рій ще раз змінив курс. Хафн зараз були далеко попереду. Джедао як і раніше не збирався брати командування на себе.

— Фортеця активізувала фантомну місцевість, — сказала Скан.

Місцевість з'явилася як запаморочливі сині завитки на тактичних планшетах, з включеннями, що нагадували плаваючі водорослі, подібні до мантії в океані. Захист фортеці почав стріляти по Хафн, у такт з переміщенням місцевості, дозволяючи гарматам говорити через короткочасні щілини-вікна.

— Сорок шість хвилин до зони досяжності далекобійних гармат, — повідомила Зброя.

Міріс підняв очі.

— Телескопічне формування, щоб привести їх у діапазон, мем? — запитав він.

— Ще ні, — сказала Хорт. Для когось іншого, настільки консервативного, Міріс був зафіксований на цьому класі утворень. Більшість телескопічних формувань мали серйозні недоліки. — У будь-якому випадку вони побачать формування та блискавки.

Хафн доведеться у якийсь спосіб справитися з фантомним рельєфом. Його існування не було таємницею. Хоча деякі відомості про технологію були засекречені, це не зупинило розвідку Хафн. І все, що вони знали, не могло не турбувати людей, які мали інопланетну зброю з самого початку.

Хорт хотіла пожертвувати своєю рукою, щоб рій летів швидше. Але була велика ймовірність, що це було би даремно. Отже вона віддала би навіть обидві руки ні за що.

Джедао переміг мережу в дзен-цзай і перейшов на складання шаблонних камінців. Хорт майже вибачилася за мережу. Схоже, що Джедао використовував можливість дискретизації для написання тактичної критики в той же час. Чудово.

За двадцять шість хвилин до зони дії гармат Сканувальна дала Хорт погані новини.

— Мем, — сказала вона, — подивіться на це.

Рій Хафн перебудувався в грубу подобу гантелі, за винятком того, що кожен кінець став увігнутим блюдцем. Одне блюдце повернулося до фортеці. Інше розвернулося до Кел. Третє блюдце видозмінилося і з'єднувало їх. Хорт засумнівалася, що це означає щось добре.

Сенсори передніх мотів передали градієнти рельєфу, а також вказівки Доктрини, як він повинен виглядати у нормальних умовах. Фантомний ландшафт вів себе як щільна, але регульована рідина. Як командор, Хорт брала участь у навчанні всередині цієї субстанції, яка демонструвала свої властивості. Командувач тактичної групи назвав це "космічною грязюкою, яка може вас…" (Правда була трохи грубішою…) Хорт згадала, наскільки погіршився рух її мота, він ледь повз, і доводилося покладатися на сканування, щоб поводитися правильно.

Хафн не боялися фантомної місцевості, їхня зброя мала певний спосіб розвіяти фантом таким чином, як власна екзотика гекзархату не могла. Сканування показало місцевість, що мала подальші включення у вигляді фантастичних дерев, папоротей, виноградників, які з'являлися всі разом. Щось лякало Хорт, якесь смутне попередження, але вона не могла зрозуміти, як спрацює ця загроза…

Атака Хафн вразила всю Тактичну-4, коли вони відхилилися. Вони ще були занадто далеко, щоб далекобійні гармати могли відповісти. Дисплей Хорт зарябів червоним і помаранчевим світлом.

— Всі підрозділи виходять з зони ураження! — різко сказала вона. — Прямий наказ.

Вмираючі моти відправляли майже ідентичні дані. Кристалічні волокна. Кавалькади блідо-голубих квітів. Крики нелітаючих птахів, які пробиваються крізь поверхи. Стіни, вкриті отворами, які видихають мокрий слиз.

Джедао все ще щось записував.

Ми приречені, подумала Хорт.

Квіти та птахи. Рослиноподібні форми, що ростуть у рідині. Хафн змінювали фантомну місцевість. Це химерне не-формування виглядало, як потік чогось від одного блюдця до іншого. І тоді вона зрозуміла.

— Зв'язок, — сказав Хорт, — термінове повідомлення до коменданта Мазерет. Нехай вимкне фантомну місцевість. Всю. Зараз же.

Кел перебували у хаосі через відступ, хоча принаймні більше не втрачали мотів в усіх напрямках, і намагалися знову сформуватися.

— Запит на зв'язок від коменданта Мазерет, — Сказала Зв'язок, дуже нейтрально.

— Яку частину наказу вона не розуміє? — Хорт розізлилася, хоча будь-хто зробив би те саме. — Скажіть їй, що Хафн витягують енергію для далеких атак з фантомної місцевості. Аналітики її Доктрини повинні звернути увагу на цю проблему. Це все, що їй потрібно знати.

З точки зору Кел фантомна місцевість була просто ще однією екзотичною технологією. Але вони мали всі ознаки того, що Хафн мав своєрідне пошанування світів — планет та їх екосистем. Достатньо було, щоб їх розвідники отримали реальний ландшафт світів. З точки зору Хафн фантомний рельєф був джерелом енергії, і вони мали якийсь спосіб пов'язувати себе з ним, витягуючи з нього енергію, як Кел отримували енергію від формацій та лояльності. Хорт виклала свою думку на планшет і передала до Доктрини.

Сині завитки та нерівні брижі на тактичному дисплеї почорніли, тому що фантомний рельєф нарешті вимкнули.

— Добре, — сказав Джедао, — ви зрозуміли це одразу, заощадивши кілька хвилин.

Джедао передав свій документ на термінал Хорт, як невідкладний для читання. На щастя, повідомлення було коротке. За три хвилини до того, як Хорт зрозуміла в чому справа, Джедао розгадав трюк Хафн. Мітка часу була безпомилковою.

Він не сказав ні слова.

Хорт сподівалася, що не вистрілить в Джедао.

Джедао більше не звертав на Хорт жодної уваги, що було дуже добре, бо видіння Хорт було коротким, передбачуваним ефектом формаційного інстинкту.

— Це генерал Джедао, — сказав він. — Усі підрозділи продовжують реформування тактичних груп. Підняти емблему Двійка Шестерень. Інженерна, я знаю, що ми маємо дванадцять деструкторів. Прокладіть траєкторії і розмістіть навколо фортеці за лімітованою границею фантомного ландшафту, приблизно 90 %, зрозуміло?

Капітан-інженер Міуго викликав командний центр.

— Генерал, — сказав він, — ми не маємо достатньої кількості персоналу, щоб забезпечити командами всі деструктори. "Тому що ви вигнали нірай", але він не сказав цього. — Рекомендую знизити до восьми.

— Так, я мав би це зрозуміти, — сказав Джедао. — Вибачте за непорозуміння. Запустіть всі дванадцять. Я правий, що вони оснащені дистанційним управлінням для надзвичайних ситуацій?

Напруга в командному центрі різко зросла.

Деструктори невідворотно руйнували життя, хоча не нищили неживі об'єкти. Вони також були вередливі у роботі, що викликало закономірне занепокоєння Міуго. Джедао, як відомо, використав їх для бійні у фортеці Хелспін.

— Ми втратимо час, якщо будемо посилати їх з екіпажами, — сказав Джедао, ніби не помітив раптового росту напруги у центрі. — Але якщо Хафн слідкують за нами, вони помітять деструктори на сканерах, і дізнаються про запасний варіант. Вони навіть будуть знати, що я готовий натиснути тригер, навіть якщо командування Кел буде проти. — Кут його рота піднявся. — І це піде набагато краще, якщо вони повірять, що це я, а не якийсь зраджений відчайдушний самозванець.

Командний центр став жахливо тихим, всі чекали, що відповість Інженерна. Хорт зрозуміла, з уривчастих команд і тону Міуго, що він засмучений, і сподівається, що Джедао відмінить свій наказ. Вона не могла уявити, що Джедао не знав про реакцію Міуго. Але Джедао не реагував.

"Ієрархія свят" почала запуск деструкторів на орбіти навколо Фортеці. Хорт могла визначити, у який момент часу Хафн зрозуміли, що вони бачили на своїх дисплеях. Хафн відмовилися від утвореної формації і почали швидке, добре організоване відведення свого рою.

Джедао наказами керував рухом Тактичної-1, яка повинна була очолити нову формацію.

— Ага, ось ти де, — казав він собі.

Командувач Геріон прибув з Тактичною-2.

— Командор, — сказав Джедао, — можете зробити мені приємність і трохи покусати каблуки Хафн? — Він супроводжував це передачею більш конкретних інструкцій, які Хорт вивчала, щоб заспокоїтися. — Ви повинні остерігатися цієї дійсно брудної атаки, яку ви тільки що бачили. — Він не уточнив решту. — Оберіть формування, яке вважаєте за потрібне.

— Неодмінно, сер, — сказав Геріон. Тактична-2 звузилася і перетворилася на Чорну лінзу, яка била на далекі відстані. Наслідки втручання були недовговічними, і шкодили мотам, що робило формацію ризикованою, але вибуховий шквал гармат досягнув скупчення відступаючих Хафн. Тактична-2 відразу після цього утворила щит.

Тепер Джедао видавав стійкий потік наказів, з короткими паузами, щоб пристосуватися до ситуації, яка розвивалася. Тактична-1 приєдналася до погоні. Хафн продовжували відступати. Вони залишили розбиті моти, і ще більше веб-мін, але не так багато, як раніше.

Коли останні підрозділи Хафн опинилися поза межами ефективного ареалу фантомної місцевості, не кажучи вже про гармати фортеці, фортеця знову увімкнула генератор. Хорт застигла. Вона могла зрозуміти, що творилося в голові коменданта Мазерет. Тактична-2 та більшість Тактичних були вище, але сіндермот Джедао з супроводом попали в густий суп.

— Тактичні 3 і 7, виходьте звідси, — наказав Джедао. — Припинення формування при необхідності. Це прямий наказ. Ви не хочете застрягти тут, якщо Хафн повернуться. Мені потрібно було поспілкуватися з комендантом. Зв'язок, з'єднайте мене з фортецею.

Сіндермот, з його потужними двигунами, мав достатньо сили, щоб вирватися з фаномної місцевості. Хорт з полегкістю відзначила, що розсади рослин всередині корабля розсіюються. Проте іншим, меншим мотам було важче. Їхні тактичні групи випадали з строю навіть без дозволу Джедао.

Комендант Мазерет була міцною, повною жінкою, з жорсткими плечима. Хорт могла бачити її зображення з свого місця. Вираз її обличчя був упертий.

— Я вас не знаю, — сказала вона рівно, — але припускаю, що з "Двійкою шестерень" ви претендуєте на генерала Джедао. — Образливе звернення, вона використовувала неживу форму займенника для людини. Висока мова мала дві групи займенників, для живих та неживих речей окремо, хоча можна було стверджувати, що вона звернулася до генерала, який був включений до складу Арсеналу Кел як зброя, а не як людина-офіцер.

— Це я, — сказав Джедао, посміхаючись до неї кривою посмішкою, — довелося взяти перше доступне тіло. — Він не міг не усвідомлювати наслідки, які ця заява матиме на екіпаж, навіть якщо люди про це здогадувалися. — Комендант, я розумію, що фортеця відчуває себе голою без будь-якого одягу, але чи не могли би ви вимкнути генератор знову, щоб очистити нам шлях? Ви втручаєтеся в наше переслідування ворога.

— Чортове просте заперечення, — сказала Мазерет, виділяючи кожне слово. — Це рій Генерала Хорт, а не ваш. — Звернувшись до нього, вона використала теперішню форму високої мови. — Командування Кел проінформувало би мене, якби ви були командувачем.

— Комендант, — сказав Джедао, вже не посміхаючись, — ми вже нанюхалися вашої траханої оборони. Ми можемо знищити Хафн, але не тоді, коли ми не можемо рухатися.

— Тоді нехай це зробить генерал Хорт.

Джедао побарабанив пальцями, а потім сказав до офіцера Зв'язку:

— Поверніть Тактичні-1 і 2. Я не хочу, щоб вони потрапили в біду без головного рою. — І до Мазерет: — Я чекаю на пояснення, комендант.

Очі Мазерет звузилися.

— Я бачу двох хижаків. Один вже втікає. А я маю справу з більшим хижаком.

Джедао посміхнувся до неї, а потім засміявся.

— Гаразд, — сказав він, — я гадаю, що заслужив на це. Пекло, однак ворог відлетів. Я не заздрю вам при роботі над звітом, який вам потрібно буде подати командуванню Кел.

Хорт здивовано подивилася на нього, незважаючи на те, що її мала здивувати впевненість Мазерет.

— Я раджу вам передати рій призначеному генералу, перш ніж копатись в будь-яких моїх подальших діях, — сказала Мазерет.

— Серйозно, ви не боїтеся стати поперек мого шляху?

— Можливо ви зможете взяти фортецю, — сказала Мазерет, хоч тон її голосу не був ворожим, — але я гарантую, що ми змусимо вас попрацювати над цим. Я знаю свій обов'язок.

— Ви могли бути крашем, — сказав Джедао, уважно стежачи за нею, — але я не думаю, що це так. Скажіть мені, Комендант, як довго ви дурили командування Кел?

— Копайте глибше, — легко сказала Мазерет.

— Мені доведеться відправити гекзарху Шуос вибачення з цукерками, що я був змушений розкрити одного з його оперативників, — сказав Джедао. — Ви не знаєте, які його улюблені?

Це було безглузде обвинувачення, але Хорт знову довелося дивуватися. Деякі шуос-інформатори вміли копіювати манери і вдавати з себе членів інших фракцій. Можливо, підлеглі Мазерет теж здивуються. Якщо вона не була Шуос, яка зробила кар'єру у Кел, чи замінила справжню Мазерат, той факт, що вона заперечувала ранг Джедао, міг означати, що вона була крашем. Командування Кел не потерпить, щоб за фортецю відповідав неповноцінний кел.

Краші не були автоматично нелояльними. Взяти, наприклад, хоча б підполковника Брезана. (Хорт була майже впевнена, що Брезан не знав про свою особливість, поки не зіткнувся з Джедао). Єдина відмінність між бракованими кел та звичайними полягала в тому, що краші були більш самостійними, а командування Кел мали цікавіші справи, ніж тестувати рівень інстинкту формування в кадрах весь час, головним чином з причин вартості. Тим не менш, краші рідко ставали відомими Кел.

"Ієрархія свят" вирвалася з обіймів фантомної місцевості і тепер перебувала на орбіті навколо фортеці на шанобливій відстані від існуючого асортименту гармат. Інші моти рою Кел рухалися до неї, поступово відновлюючи формування, коли отримували накази. Фортеця не відкривала вогонь по баннермотах чи розвідницьких мотах. Напевне навіть бракований кел чи агент Шуос мала уявлення про змагання гармат з Жертвенним Лисом. Крім того, їй, мабуть, довелося зважати на те, що Джедао міг розвернути деструктори, якщо з ним щось станеться.

— Ми збираємося битися? — запитала Мазерет.

— Ні, — сказав Джедао після паузи. — Я прийшов, щоб битися з Хафн. Ви по дорозі, але ви не моя ціль.

— Командування Кел повинно було знищити вас після фортеці Хелспін.

Хорт навіть замилувалася комендантом, яка так чітко сказала свою думку Джедао.

— Така позиція не рідкість, — сказав Джедао.

Хафн тепер не вдавалося навіть відсканувати.

— Доведеться дістати їх по-іншому, — сказав Джедао. — Удачі з командуванням Кел. — Він розірвав зв'язок, перш ніж Мазерет могла відповісти.

Хорт подивилася на нього і не могла не подумати, що для когось, хто втратив можливість всадити кілька цвяхів у ворога, посмішка Джедао була надзвичайно задоволена.

Розділ 7

У повній відповідності до свого розкладу Микодез мав дві хвилини до початку конференції. Вранці він поливав зелену цибулю саме тоді, коли йому розповіли його розклад, і тепер противився спокусі зробити це ще раз, тому що не хотів вбити рослину. Він також противився спокусі запропонувати контейнерне садівництво як хобі для гекзарха Кел, навіть якщо це було непоганою ідеєю, щоб навчитися розслабтися. Особливо з урахуванням останніх новин.

Сорок два роки тому Микодез став наймолодшим гекзархом Шуос майже за три століття. Тоді ніхто не сприймав його серйозно. Шуоським гекзархам регулярно влаштовували заколоти. Як наслідок, мало хто з них керував більше десяти років, це якщо вдавалося. Два десятиріччя, якщо вони були особливо хорошими. Тепер люди сприймали Микодеза більш серйозно, але вони все ж таки знехтують його порадами щодо благополучного впливу декількох добре вибраних захоплень. Їх вибір, взагалі-то.

— Вхідний дзвінок по лінії 6 — найвищий пріоритет, — повідомила йому секретарка.

Микодез нахилився і посміхнувся.

— Відкладіть до кінця конференції.

Зображення інших п'яти гексархів з'явилися на своїх місцях, над емблемами своїх фракцій, які були намальовані на поверхні столу, начебто він не знав їх напам'ять. Рахал зі своїм вовком-пророком вище мота Нірай, роза Андана над скатом Відони, дев'ятиокий лис Шуос зі своїми хвостами над попелястим яструбом Кел.

Першою заговорила Рахал Іруджа, по праву традиції. Вона була темношкірою жінкою, з коротким сірим волоссям, і була би доволі красивою, якби не важкий погляд її очей, поряд з абсолютною відсутністю почуття гумору. Йому це подобалося.

— Ми всі знаємо, що сталося, — сказала вона. — Генерал Шуос Джедао пережив спробу вбивства, хоч Адан, Відона і я були впевнені, що він не зможе втекти.

— Не можу повірити, що ви дозволили йому втекти з рою, — звернувся до Кел Цзоро гекзарх Відони Пса, великий блідий чоловік з непомітно згорбленими плечима. Пса і не думав приховувати свою зневагу. — Джедао зник і ваше командування дозволило йому залишитися у своєму ранзі.

Пошрамлене обличчя Цзоро було нерухомим. Шрами були некрасивими, але не більше, ніж обличчя: Цзоро відповідала за цілий вулик, який називався командування Кел.

— Ми не практикуємо позбавлення мертвих рангу, Пса, — сказала вона. — Він служив як прийнято. У нас не було підстав вважати, що він зможе пережити каріонну бомбу.

Пса вигукнув.

— Але він це зробив.

— Джедао був списаний, але можна лише здогадуватися щодо того, чи зміг хтось з Кел в цьому рою отримати бюлетень, який ми передавали. Ми схильні сумніватися в цьому.

— Чого я не розумію — це як він утік з "Неписаного Закону", — сказала Нірай Фаян. До цієї термінової наради вона з фальшивого гекзарха встигла стати справжнім, після того як кожен з них переконався, що Нірай Куджен фактично зник, але вона мала проблеми з тим, щоб змушуватити інших давати їй належну повагу завдяки її посаді. Вона була тихою жінкою з хвилястим волоссям нижче плечей, яке обрамляло обличчя кольору слонової кістки, звичайно м'яке. Але зараз на ньому не було ніякої м'якості. — На жаль, він переконав Черіс впустити його і оволодів нею. Треба було додатково зруйнувати сіндерморт інваріантною вибухівкою, щоб позбутися обох разом.

— Це правда, — зізналася Андан Шандал Єн. Вона крутила своїми сапфіровими кільцями, які точно відповідали насиченому відтінку синього атласного плаття з вшитими перлинами та задимленими діамантами. — За винятком того, що у нас не так багато сіндермотів, а Кел продовжують скаржитися, що вони не можуть дозволити собі побудувати ще шість — не в останню чергу через певні анданські монополії — Обличчя Цзоро залишилося незворушним. — Я взагалі здивована тим, що Куджен брехав нам, ніби хоче отримати покоджений сіндермот для досліджень або математичного перерозподілу чи чогось подібного, що він робив.

Фаян не була зацікавлена у обговоренні позапланової діяльності Куджена.

— Всі ботомоти та транспорти на Неписаному законі були на місці, так?

— Я перевіряв списки, — сказав Микодез. — Можливо, хтось збився з рахунку? Схоже, складно було все оглянути, з урахуванням завданих пошкоджень.

— З цим розбіжності серед моїх аналітиків, — сказала Фаян. — Тим не менше, Черіс чи Джедао вдалося відремонтувати мот і полетіти до Лебединого рою, або зустрітися зі змовником. Ніхто з них не був інженером. Занадто багато не складається.

— Ми можемо вияснити це пізніше, — сказала Шандал Єн. — Реальність така, що у нас жадаючий помсти божевільний, який має у своєму розпорядженні рій Кел.

— Джедао не сприйме це як замах на нього особисто, — сказав Микодез. — У нього було екстравагантне бажання померти і все таке. Він лише зі смаком процідить, що ми знищили його солдатів.

По суті, близько 8000 осіб. Нірай Куджен хотів бути впевненим, що дістане Джедао одним з небагатьох видів зброї, здатних його вбити, і наполягав на знищенні рою як на додатковій мірі. Микодез не надто заперечував, тому що до того часу він зрозумів, що перемога Джедао біля фортеці Розкиданих Голок матиме небезпечні наслідки. Усі будуть захоплюватися Джедао, навіть поклонятися йому. Дозволять оновлення до ще більшого рою, наприклад.

Пса нахмурився. Як і багато хто серед Відони, він був одержимий правилами і був таким гнучким, як скляна панель. Більшість людей в гекзархаті побоювалися людей Відони, які служили поліцейською силою проти низькорівневої єресі, але Микодез виявив, що ним скучно легко маніпулювати.

— Мені шкода, Микодез, — сказав Пса, — але ти пам'ятаєш фортецю Хелспін?

Микодез придушив зітхання. Принаймні тут не було Куджена, який теж міг робити зауваження. Насправді Микодез не заперечував проти зауважень. Реагувати на всі було би просто поганою звичкою.

— Не будемо згадувати давню історію, — сказала Шандал Єн. — Нам ще потрібно вирішити, що робити з Джедао і його підпорядкованим роєм Кел. — Вона була розлючена. Незалежно від того, наскільки вона не любила Цзоро, вона була, як правило, більш тактовною, ніж сьогодні. Хіба що можливо, це не була Шандал Єн. Микодез уважніше глянув на її обличчя.

— Треба визнати, що він добре налякав головні сили Хафн, — сухо сказала Цзоро.

— Якби ваш агент не втрутилася, Микодез, — сказала Іруджа, — у нас було би на одну загрозу менше, з числа тих, які можуть знищити гекзархат.

— Я стою за рішення Мазерет, — сказав Микодез. — Вона мала свій вибір пріоритетів, і вона знає, як і всі ми, наскільки небезпечний Джедао. Заради любові до лисиць та собак, він мав деструктори на орбіті навколо фортеці, нової модифікації. Нам пощастило, що не було повторення Хелспін.

— Нам потрібно обговорити, чому ви відчували потребу посадити шпигуна в нашій фортеці, — сказала Цзоро крижаним голосом. — Як коменданта. Чого ви хотіли цим добитися, Шуос?

Микодез повернув їй таку ж холодну усмішку.

— Так, і це, — сказав він. — Поговоримо про екстрадицію.

— Чи потрібно нагадувати вам, що ми маємо справу з божевільним, який має неприємну звичку вигравати всі свої битви? — сказала Шандал Єн. — Навряд чи зараз час…

— Саме час, — сказав Микодез. — Не в моїх правилах дозволяти лояльним агентам гнити під вартою. Давайте поговоримо про це, Цзоро.

— Ми можемо розібратися з цим згодом, — сказала Цзоро.

— Ми зараз вирішимо це. Як ви збираєтеся переслідувати Джедао та Хафн, коли ваші фортеці стануть глухими і сліпими?

— Шуос…

— Я розумію, що індивідуальність Кел повна протилежність запальності, і ви можете використовувати інстинкт формування, щоб погнати їх у будь-якому напрямку, який вимагає ваша стратегія, але я не маю такого вибору. Якби я керував таким чином, ніхто не захотів би працювати на мене. Мазерет належить мені, Цзоро. Сварка зі мною, а не з агентом. Віддайте її.

Іруджа виглядала слабо роздратованою торгівлею.

— Чи варто впадати в істерику через одного агента, Микодез? Ви ж не плануєте провести масове вбивство Хафн самостійно.

— О, я не маю наміру спробувати щось подібне, — шанобливо сказав Микодез. — Але я можу позбутися величезної кількості прослуховуючих повідомленя Кел до нашого спільного задоволення, а агент важливий для мене.

— Цзоро, — зауважила Іруджа через якусь хвильку, — я розумію, що, як і кожен з нас в цей момент, ви фантазуєте, ніби кидаєте в Микодеза бамбуковий спис як задоволення свого останнього капризу. Але дозвольте йому мати агента як знак прихильності до мене. Рахал спокійно розберуться з цим пізніше.

— Як скажете, Рахал, — сказав Цзоро, нахиливши голову.

Микодез вирішив, що краще не усміхатися до Цзоро переможною посмішкою. Чому Кел не вибрали своїм гекзархом когось з почуттям гумору?

— Попереднє зауваження Цзоро відкриває цікаву можливість, — сказав він. — Якщо Джедао настільки налаштований обмінюватися кулями з Хафн, то чому б не дозволити йому продовжувати діяти таким чином?

— Яка інтригуюча пропозиція від когось, хто нещодавно погодився на вбивство цього чоловіка, — сказав Пса.

— Я надто швидко адаптуюся? — запитав Микодез.

— Нам могло би пощастити, — сказала Шандал Єн. — Можливо, Хафн вб'ють його за нас.

Цзоро кашлянула. Коли Шандал Єн підняла брову, Цзоро сказала:

— Нам залишиться спробувати перемогти генерала, який переможе Джедао. Це навряд чи буде стратегічно виваженим рішенням.

— Якщо буде неможливо повернути рій, — сказала Іруджа, — ми можемо застрягнути в ситуації.

— Це цікава частина, — сказала Фаян. — Якщо вірити висланому штабному офіцеру генерала Хорт, кел на командному моті помітили одну річ, важливу для автентифікації цього божевільного. Всі якорі Джедао успадковували його модель руху і, нарешті, його акцент, завдяки м'язовій пам'яті. Зазвичай Кел вміють читати мову тіла один одного. — Як частину формаційного інстинкту, курсантам прививали певну мову тіла. — Однак це нічого не доводить. Досить хороший актор або шпигун міг її підробити. Також тут може бути очевидне успадкування навичок Джедао, що турбує найбільше.

— Ніхто ніколи не наводив ніяких доказів того, що капітан Черіс мала найменший відбиток його здібностей, — сказав Цзоро. — Ми провели розмови з її колишніми інструкторами та однокласниками. Вона навіть не могла змінити свій низький мовний акцент, поки не стала другокурсником.

— Я б хотіла знати, чи можуть кел капітулювати перед Джедао настільки, щоб відмовитися від власного існування, — сказала Фаян.

Цзоро знизала плечима.

— Ніхто інший не міг почути те, що він їй сказав, тому ми ніколи точно не дізнаємося. Той факт, що її переконали аргументи Джедао, дивний, але перш за все вона налаштована бути хорошим Кел. Вона вибрала Кел, незважаючи на сімейний опір.

— Тоді ніяких зв'язків не залишилося, — сказав Пса, з вдумливим виразом.

— Не зовсім так, — сказала Цзоро. — Вона регулярно пише своїм батькам і обмінюється випадковими листівками з деякими зі своїх колишніх однокурсників.

— Ну, тоді — сказав Пса, — ми могли б застосувати тиск з цього напрямку. Батьки Черіс під наглядом, як запобіжний захід. Ми могли б затримати їх і дозволити Джедао-Черіс взнати про це, побачимо, яку ми отримаємо реакцію.

— Це погана ідея, — сказала Фаян, наморщивши чоло. — Якщо будь-яка частина Черіс ще жива там, вона буде віддалена від психологічної стабільності.

— Фаян, — сказала Іруджа, — це може дати нам необхідний вплив.

— Він може стати ще божевільнішим.

Цзоро думала про щось інше.

— Якщо ми застосуємо тиск, то у будь-якому випадку краще зробити це до кінця. Черіс писала своїм батькам в Мвендал, мовою якою говорять лише люди її матері, мвенінці. Існують невеличкі розкидані громади на другому за величиною континенті Бонапіре, і їх так мало, що вони незабаром асимілюються по будь-яких розумних стандартах. Ми можемо оточити їх і погрожувати знищенням, якщо рій не буде повернений під контроль Кел. Відона раніше чи пізнше знайде для них примінення, чи не так? Дуже погано, вони настільки неясні, що різанина не буде корисною як календарна жертва. У будь-якому випадку, якщо Черіс ще дійсно жива, це може дати їй потрібний стимул щоб протистояти впливу Джедао.

— Я не бачу, що ми щось втрачаємо, — сказала Шандал Єн. — Я все одно почувалася би краще, якби у нас не було шаленого рою, що літає по гекзархатові. — Скільки разів вона вже це казала? Або, точніше, невже її протокольна програма вказувала, що вона повинна вставляти цю фразу у кожен її виступ? Мікодез записував конференцію, щоб переглянути її у вільний час. — І якщо це спрацює, то добре.

Іруджа підвела руку долонею вверх.

— У мене також немає заперечень.

— Я поставлю це пріоритетом, — сказав Пса.

Нірай Фаян виглядала розгубленою, але промовчала. Вона знала, що програла, і вона була найменш потужним гекзархом.

— Ні, — сказав Микодез. — Це абсолютно хибний крок, і ми його не зробимо.

Шандал Єн зняла один з своїх браслетів і кинула ним в Микодеза. Кільце зникло з поля зору.

— Я не очікувала на такий раптовий напад гуманності.

— Це я, пригадуєш? — сказав Микодез. — І я найменше міг би турбуватися про це. Я не заперечую проти звірств з міркувань етики, ми не вивчали цього предмету в Академії шуос. — Шандал закотила очі на старий жарт. — Я заперечую проти звірств, тому що ще погана політика. Це може бути той випадок, коли ніхто не піклується про мвенінців чи як там вони себе називають, але якщо ми щільно затиснемо населення і розрекламуємо це, ми не обійдемося одними бризками від єретиків. Погрожуйте батькам Черіс, добре. Але нерозумно бути невибірковим щодо таких речей. Ми просто створимо нову групу єретиків, хоч і маленьку.

Іруджа склала руки і зітхнула. На мить Микодез згадав її вік: 126 років, достатньо стара, щоб відчувати час по ударах свого серця.

— Ви також збираєтесь сперечатись щодо цього?

Ніби це допоможе. Іруджа втрутилася раніше, тому що вона хотіла, щоб конференція рухалась далі, агент все одно вже був викритий. (Микодез був впевнений, що в найближчі місяці буде проведено багато перестановок серед персоналу). Проте в цьому питанні тільки Фаян погодилася з Микодезом, але вона не була надійним союзником.

— Це не варте сварки, — сказав він.

Вона засміялася без гумору.

— Добре знати. Не те, щоб я була зацікавлена в тому, щоб зробити голосування, але наші зусилля дадуть кращі результати, якщо ми будемо їх координувати.

— Я ціную це, Іруджа.

— Добре. — Іружа повільно видихнула. — Ми збираємося відправити Джедао ультиматум. Важливо відновити контроль над роєм. Не можна допустити, щоб відбувся прецедент. Яка ваша думка, чи вам не здається, що генерал Хорт ще жива?

— Не має значення, — сказала Цзоро. — Хорт вже скомпрометована, навіть якщо вона вижила. Ми не хочемо, щоб вона відповідала за цей рій після того, як Джедао мав шанс передати їй свої думки.

— Я припускаю, що у вас є альтернативний кандидат.

— Ми відізвали генерала Кел Інесер з кордону Високого Скла. Якщо вдасться переконати Джедао здатися, вона більш ніж здатна впоратися з Хафн.

Інесер, старший генерал Кел, була однією з найбільш шанованих. Микодез фиркнув.

— Хіба це не та жінка, яку ви тримали біля себе протягом останніх двох десятиліть? — Він кілька разів зустрічався з нею на офіційних зустрічах: жінка, яка весь час турбувалась з приводу вигляду її волосся і з переконливою люб'язністю говорила про свої захоплення. Це не врятувало його від усвідомлення, що вона маніпулює розмовою, прикидаючись типовою тупою Кел. — Я дивився на її оцінки. І здивований, що ви ще не асимілювали її.

Цзоро глянула на нього.

— Інесер можливо один з кращих стратегів, яких ми бачили протягом двохсот років, і вона відмінний логістик, але ми вважали би за краще, щоб вона не закінчила, як ще один Джедао. — Вона не послалася на розмову, яку вони з Микодезом мали щодо Інесер у минулому. Підручник Кел, де описувалися битви Джедао, натякав, що успіхи Джедао на полі бою пов'язані з тим, що він ніколи не заглядав далеко у майбутнє, оскільки завжди вважав, що краще пробувати вийти з будь-якої ситуації, замість того, щоб запитати, чи варто боротися за першість. Микодез віддавав перевагу набагато більш стислим словам інструктора Кел, який записав слідуюче: — Блискучий тактик, слабенький стратег. — Мабуть, командування Кел мало свою думку щодо цього.

— Я розумію, що ви обтяжені майже чотирма століттями гуляючих забобонів, — сказав Микодез, — але чи не вважаєте ви, що пора зупинити дозволяти Джедао диктувати вам, що робити? Ви перетворите Інесер на ворога абсолютно іншого виду з такою швидкістю.

— Шуос, — сказав Цзоро, — коли ви відчуваєте потребу у трюках, таких як вбивство власних курсантів, ми не надсилаємо вам записок про те, як керувати вашою фракцією.

Микодез погладив один з листків своєї зеленої цибулі.

— Відмінно, — сказав він, — але я ніколи не скажу, що не давав вам гарної поради.

— Якщо ви двоє закінчили… — сказала Іруджа, не піднімаючи голосу. — Микодез, мені потрібно, щоб ви стежили за ситуацією. Не втручайтесь до тих пір, поки Джедао не почне гри проти нас, і особливо залишіть його в спокої, якщо він буде боротися з Хафн.

— У мене є кілька мотів-тіней, які зараз рухаються на свої позиції, — сказав Микодез. — Повірте мені, їхні командири так само мало зацікавлені в тому, щоб почати перестрілку з Джедао, як і я.

Пса спохмурнів.

— Я бачив вас у стрільбі, Микодез. Я дам вам рівні шанси.

— Дуже приємно, — обережно сказав Микодез, — але поки що Джедао продемонстрував, що його рішення бути людиною з пістолетом у руці — різновид ідіотького трюка. Я розповідаю своїм оперативникам, що моє рішення — не заходити в чортову кімнату, де потрібно стріляти.

Андан Шандал Єн посміхнулася.

— Я рада, що у нас є курс дій, справді.

Микодез витримав вираз свого обличчя незмінним. Він кілька разів блимнув очима на Кел Цзоро. Вона і Шандал Єн безумовно грали на одній стороні. Обидві використовували кінетичні та протокольні програми для згладжування таких речей, але Микодез вивчав їх століття тому. Їм двом було краще діяти по-старому окремо, але він не збирався інформувати їх про це.

— І останнє, — сказала Іруджа. — Фаян, як прогресує процес отримання технології безсмертя?

— Нотатки Куджена — це безлад, — сказала Фаян. Вона мала на увазі ті, які вона викрала у нього, на тій підставі, що вона, швидше за все, не хоче випадково відтворити щось схоже на чорну колиску, яка колись була кліткою для Джедао. Справа була не в тому, що Куджен був неорганізований — зовсім навпаки. Куджен був ретельний у всьому. Звіти, які він відправив іншим гекзархам (перед тим як зникнути), були бездоганно організовані та коректні, моделі чіткі. Але його приватні замітки на проектах, якими він не хотів ділитися з іншими, потребували довгого декодування, тому що він записував їх в особистих скороченнях, а його геній ускладнював (так Фаян пояснили один раз) слідування за випадковими нерівними стрибками інтуїції.

Фаян почала подолання технічних труднощів, звертаючись в основному до Іруджі, які мала вагому підставу їй допомагати. Микодез просто записував деталі, які пізніше виконували його співробітники. Дивитися на тих, хто в'язав себе у вузли для перспективи продовження існування, мало свою розважальну цінність, але йому було байдуже, чи посунуться вони вперед.

Після цього конференція швидко завершилася. Незабаром Микодез залишився один на один зі своєю зеленою цибулею. Зрозуміло, що інші гекзархи збиралися зробити свої спроби контролювати Джедао. Микодез вважав, що після фортеці Хелспін усі перестали думати, але давно померлим гептархам Кел та Шуос було за що відповідати. У якому всесвіті служба неживого генерала у якості атакуючої собаки вважалася би гарною ідеєю?

З іншого боку, суперечки гексархів вже давно втомили його. Той факт, що Джедао зірвався з повідка, кинув Микодезу свіжий виклик. Поки він слухав перепалку між Цзоро і Шандал Єн, він згадав про набір файлів, які він скопіював у Нірай Куджена, колись давно. Він перегляне їх найближчими днями.

Розділ 8

Брезан вирвався зі сну, як головоломка, яка склалася з безладної купи. "Що..?" — сказав він, і відчув кислий, металевий присмак у роті. Поступово повернувся зір. Стіни тепло-сірого кольору, з єдиним абстрактним живописом, який він міг бачити, не піднімаючи голову. Після цього він виявив, що лежить на ліжку, підключеному до стандартної медичної стійки. Павукоподібні затискачі тримали його у нерухомості.

Гаразд, це було покращенням порівняно з чортовим спальним блоком, у який його засунув Джедао.

— Тут є хтось? — вигукнув Брезан. Але з горла вирвалося якесь квакання. Він спробував знову, з тим самим результатом.

Приблизно в цей час він виявив, що хтось зреагував на його пробудження, що означало дуже хорошу мережу або сервітора чи двох. Погані новини, в будь-якому випадку. Він припустив, що існує локальна мережа, але навіть якщо вони не заговорять з ним, було б непогано отримати доступ до хронометра та базової діагностики. Як довго він був тут? І де він, чорт забирай?

Брезан трохи почекав. Незважаючи на постійний біль при диханні, він не міг витримати свербіж лівого коліна. До якого він не міг дотягнутися, або хоча б побачити.

Тоді, коли він вирішив піти війною на павучий обмежувач в будь-якому випадку, з'явилася дуже бліда усміхнена жінка з витонченим блискучим татуюванням на правій щоці. Вона мала пурпурову накидку на лавандовому костюмі, вільно прикрашеному аквамариновими гронами, і срібні ювелірні вироби на шиї та зап'ястях. Прорізані щілини на її шиї припускали, що у неї були зябра. Єдиним корисним натяком на її особистість був золотий штифт над лівою груддю: око Шуос.

— Привіт, — сказала вона. — Дайте мені трохи часу, і я звільню вас.

— Мені потрібно поговорити з командуванням Кел, будь-ласка, — сказав Брезан, згадавши про свою місію.

— Спочатку ми повинні допитати вас.

Це була правда і натяк на впертість Шуос, незважаючи на усмішку і запах квітів від неї. Тим не менше, як офіцер штабу, Брезан мав свою частку досвіду, що схилявся до необхідності бюрократичних заходів. Процедури Шуос належним чином документувалися. Краще не опиратися.

Визволивши його від медичного обладнання — процес, який завдав болю більшого, ніж він хотів визнати, жінка запитала:

— Склянку води?

— Краще кілька.

— Хвилинку. Я ще повинна зареєструвати вас. — Вона не робила нічого видимого, але він поклався на те, що має справу з спеціалістом. — Ви можете ходити. — Вона вказала на двері. — Не надто напружуйтеся, може вам допомогти? — Її посмішка стала жвавою. — Хтось дуже хоче поговорити з вами.

Як її дружня поведінка, як і її невизначеність щодо "когось" зробили Брезана підозрілим. На жаль, було не так багато, що він міг зробити, але це почекає. Він підвівся і сів. Біль, так, але не різкий біль, пов'язаний з затискачами, який він відчував роки тому, будучи кадетом, на практичних заняттях.

— Дякую, — сказав Брезан, і зумів не впасти на підлогу.

Після того, як він встав, вражений неміччю своїх ніг, жінка протягнула йому стакан води. Він безмовно взяв його і осушив за декілька жадібних ковтків. Особливо боятися було нічого, якби вони хотіли підсипати наркотики або отруїти, то могли б це зробити в будь-який момент, коли він лежав без свідомості.

— Гаразд, — сказала жінка, коли він закінчив. — Просто покладіть його, а сервітор прибере його пізніше. Готові?

Брезан кивнув.

— Навіть якщо ви яструб, — сказала вона так дрожелюбно, що він не міг образитися, — ви налякані.

Він невпевнено посміхнувся на неї.

Це їй, здається, сподобалося.

— О, добре, — сказала вона, задоволена, що він не сприйняв її слова як образу, — це лише моє враження. Ходімо?

Вона не заперечувала проти його стриманості, що було на краще. Вони піднялися на інший рівень. Брезан все одно не міг сказати, були вони на моті, чи на місяці, чи на астероїді, чи на чомусь іншому. Вони не проходили ніяких очевидних візуальних екранів, і всі двері були якимись невиразними. Дев'ять поверхів вниз ліфтом, прогулянка по коридорах, відсутність інших людей, і, нарешті, офіс з відкритими дверима, в які вони увійшли.

— Я привела яструба, — голосно сказала жінка. Брезан майже підстрибнув. — Ти чимось зайнятий, Сфенні, і мені відвести його назад, чи як?

— Скажи, будь ласка, чи він очищений, — пролунав низький голос людини зсередини.

— Медична попіклувалася про це. Я не думаю, що під час співбесіди він невчасно помре.

— Відмінно, — сказав Сфенні таким тоном, ніби мав на увазі зворотнє.

— Заходь, — сказала жінка і розвернулася на п'ятах, не чекаючи, поки Брезан ввійде у кабінет Сфенні. Брезан припустив, що поруч була прихована команда безпеки, яка ретельно перевіряла кожен його крок, але він не міг не відчути задоволення, що вважався деякою маленькою загрозою, навіть якщо Кел і Шуос номінально були союзниками.

Брезан вирівняв плечі, подумав, чи не повинен він змінити свою уніформу, а потім вирішив, що середній формальний стиль достатньо виважений. Він увійшов.

Перша річ, яку Брезан помітив у офісі, — це полиці з книгами. Не так вже й багато, але вони були витончено виготовлені, хоча він не міг здогадатися, чи це справжнє дерево, всі мерехтливо сірі з тонкими перламутовими завитками, або красивими факсиміле. Полиці були забиті книгами. Не просто книгами. Вони виглядали виготовленими вручну, і запах старого паперу та клею переповнював офіс.

Шуос Сфенні сидів за значно простішим столом, затіненим всіма цими полицями. Він мав напрочуд кругле м'яке обличчя на вершині розтовстілого тіла боксера. Наскільки Брезан зрозумів, він проводив свій час між алфавітними томами і роботою, як товстий і нещасливий від цього ведмідь. Принаймні, на відміну від засмаглої жінки, Сфенні носив належну форму Шуосів.

— Ваше місце, — сказав Сфенні, вказавши на крісло на іншій стороні столу. — Отже. Полковник Брезан, чи не так?

— Так, — сказав Брезан і всівся.

— Я замінюю Шуоса Ояна, який зазвичай допитує Кел, — сказав Сфенні, — так що вам доведеться пробачити мені, якщо я буду трохи повільним. Ми перехопили ваше, ага, прохання поговорити з особистим помічником гекзарха.

— Так, — сказав Брезан, на цей раз обережно. Звичайно він не очікував, що буде легко добратися до захищеного термінала, але йому не сподобалося, як почалася розмова.

Сфенні не посміхнувся йому.

— Дозвольте мені підсумувати те, що ми виловили з цієї купи звітів.

Висока мова не нехтувала числами, але "купа" була досить однозначною характеристикою. Скільки людей приклало руки до цих звітів? Його шлунок стиснувся.

Підсумок Сфенні, на щастя, був точним, наскільки це було можливим. Після того, як він закінчив перегляд звітів, він глянув на Брезана і зітхнув.

— Досить гри, полковник. Скажіть мені, чому ви насправді тут.

Що він має на увазі під "насправді"?

— Я не знаю як вам перевірити мою особу чи ранг, якщо ви не змогли отримати необхідну інформацію від Кел, — сказав Брезан, — але запевняю вас, що моя потреба зв'язатися зі своїми начальниками термінова, і тоді я перестану бути вашим клопотом. Я прошу вибачення за втягування Шуос. За даних обставин мені це здалося найкращим рішенням. — Це було більше схоже на хворобливу маячню, і можливо не треба було цього казати. Але він не знав, наскільки більше можна розкрити, не знаючи рівня допуску Сфенні. З цієї причини, навіть якщо Сфенні дозволить йому отримати доступ до терміналу, ніякої гарантії непрослуховування не було. Тим не менше, по одній проблемі за раз.

Сфенні потягнувся до ящика. Брезан напружився, але Сфенні лише витягнув якусь упаковку і проковтнув одну з яскраво-зелених капсул.

— Гаразд, подивимося, — сказав Сфенні після болючого відкашлювання. — Чи можемо ми говорити як рівні рангом, полковник? Ви знаходитеся на станції Міннер — (Що? Брезан здивувався) — і це найзручніше місце на Марші, де все стало останнім часом дуже захопливим. Справа в тому, що деякі з нас цінують нудьгу.

Брезан зрозумів, до чого йде.

— Отже, підсумовуючи, полковник. Я розумію так, що ви дісталися стелі вашої кар'єри, — Брезан змішався, але Сфенні не зробив паузи — і хочете відправитися до Шуос або у якесь гарне планетарне місто і пограти на розвідці енергетичного ринку або на чомусь подібному. Але Шуос Зехун відома тим, що дуже сердиться, коли даремно витрачає свій час. Тут може стати дуже незручно, а деякі з нас люблять наші зручності.

Якщо Сфенні знов згадає про "деяких з нас" з цим особливо жирним перегином, Брезан збирався його задушити.

— Я не поділяю вашу філософію життя, — сказав він, і погляд Сфенні одразу став докірливим. — А ви вже дісталися до своєї стелі?

— Ну, — сказав Сфенні, — незручності — це незручності, як ви розумієте.

Тоді, до повного роздратування Брезана (записка у його профілі про відсутність контролю над своїм гнівом ще ніколи не підтверджувалася з такою швидкістю, але на цей раз він, безсумнівно, був правий?), Сфенні встав і підійшов до скриньки-бару, другої найкращої речі у кабінеті.

— Яку вам отруту? — запитав він.

Ох, Брезан пожалів про те, що він сказав. Звичайно, він не повинен сп'яніти, але якщо в результаті він переконає цього невдаху допустити його до терміналу, то чому б і ні. Це не могло почекати, бо всередині рота смак був гіршим, ніж зазвичай.

— Персиковий коньяк, — сказав він. Він зневажав персиковий коньяк, але це був найдорожчий напій, який він міг побачити з того місця, де він сидів.

Сфенні витягнув графин, а потім два стаканчики.

— Вибачте, моя колекція коньяків жахлива, — сказав він, ніби Брезана це турбувало, — але поставки на даний момент збідніли. — З метушливою люб'язністю він налив для них обох.

Брезан відпив найменший ковток, який можна було тлумачити як ввічливий і змусив себе посміхнутися. Завищений рівень алкоголю чи ні, він не міг визначити, в будь-якому випадку це було неважливо. Йому потрібен цей зневажливий чоловік. Сфенні прийде до тієї ж думки у свій час.

— Я не непатріотичний громадянин, — сказав Сфенні. Пройшло так багато часу, коли Брезан чув "непатріотичний" без неприязні до нього (чи патріотичний, якщо вже на те пішло), що він майже засміявся, але встиг вчасно зупинитися. — Але адміністрація Міннера вимагає більшого фінансування, ніж ми, як правило, можемо витягнути з регіонального штабу. — Він дозволив цій заяві повиснути у повітрі.

Адміністрація Міннера це ти, осел. Скоріш за все гроші, які Сфенні отримував під час хабаря, йшли на вирощування цього саду книг. Брезан не знав, сміятися йому чи плакати, чи рвонути через стіл. Командування Кел за подібних обставин не буде вважати це порушенням, особливо якщо він повідомить про це, перш ніж вони розкриють все самостійно. І особливо, якщо він матиме хороше виправдання, яке він мав. Брезана не хвилювало все, що стосувалося Шуос. Але він дуже турбувався через необхідність поставити під загрозу свої принципи, навіть коли потреба була настільки великою.

Притримай свої амбіції, сказав собі Брезан. Нікого не турбують твої дрібні, невчасні докори сумління.

Але іноді… іноді він хотів, щоб хтось це зробив.

Тим часом його вищий пріоритет не змінився.

— Оскільки ми зараз говоримо відверто, — сказав Брезан, — у мене є кошти, так. — На відміну від генерала Хорт, він не брав відпусток і не купував антикварні дрібнички за вражаюче завищеними цінами. Грішки Брезана були простішими і менш дорогими: алкоголь (але не персиковий коньяк), обов'язкова пляма дуелі та випадковий кулінарний клас, тому що іноді кращим способом зрозуміти людей було їхнє харчування. (Все це означало, що він досить розумний).

— Тоді яке можливе розміщення? — запитав Сфенні.

— Я знаю, як зробити трансфер, — сказав Брезан — але не знаю, як не допустити відслідкування транзакції. — Що було не зовсім вірно. Він навчився деяких хитрощів у людей, з якими спілкувався. Він просто знав, що ці трюки не обдурять повноцінний аудит.

— Я можу вас проінструктувати, — сказав Сфенні. — Але така чесна людина, як я…

В кінці цієї нереальної інтерлюдії Брезан або збирався стати найкращим актором гекзархату, або міг зіткнутися з необхідністю самоспалення.

— … тому потрібно вживати заходів обережності. — очі Сфенні очі раптово звузилися. — І якщо ви думаєте, що чесний Кел скоріше вживе власних запобіжних заходів, запевняю вас, що все пройде більш гладко, якщо ми прийдемо до нашої згоди мирним шляхом.

— Я не уявляв інакше, — сказав Брезан.

Сфенні передав йому планшет. І назвав свою суму.

Брезан не поспішав приховувати своє презирство.

— Відмінно.

Як і було обіцяно, інструкцій Сфенні було легко дотримуватися. Брезан звернув увагу на фантастичні облікові трюки. Вони були недалекими від того, що він вже знав.

— Відмінно, — сказав Сфенні. — Ми допоможемо вам з житлом, поки все не закінчиться. До нашого взаємного задоволення, як ви розумієте. Хочете, я можу прислати вам ще коньяку, щоб полегшити час очікування?

Було заманливо, щоб Сфенні потратився ще, але…

— Цього не потрібно, — сказав Брезан так дипломатично, як міг. Його батьки могли б ним пишатися.

Сфенні набрав виклик на своєму терміналі. Після деякого очікування з'явилася вже знайома йому жінка з похмурим обличчям.

— Привіт знову, — сказала вона без найменшої радості. — Що ти зараз маєш для мене, Сфенні?

— Влаштуй нашого гостя десь зручніше, — сказав Сфенні. — Переконайся, щоб він був нагодований і гідратований, звичайно. Я абсолютно повинен мати справу з цим клятим посланцем Відони зараз.

— Звичайно, — сказала жінка і посміхнулася Брезану.

Чорт, він сподівався, що вона не заграє з ним. Не тому, що вона не приваблювала його, а тому, що вона це зробила зараз, коли він відчайдушно потребував менше відволікань у своєму житті. На щастя, жінка залишила це на його розсуд.

Вони знову піднялися ліфтом на зовсім інший рівень. Щоб відволіктися від своїх побоювань, він розглядав декор. Той, хто прикрасив цей рівень, любив монохроматичні картини планет, покритих льодом, наповнених запаморочливими фрактальними ефектами. Гарні роботи: Брезан не був художником, але його молодший батько був дитячим ілюстратором з хронічною нездатністю дивитися на твори мистецтва без їх вівісекції.

До того часу, коли вони прибули у приміщення для його проживання, на столі вже знаходився лоток з маленькими тарілками, наповненими лапшою, половинками варених яєць та нарізаних фруктів. У номері було навіть кілька книг, яких Брезан не мав наміру торкатися. Стіни були переважно блакитно-кремові, і заспокоювали настільки, що плечі Брезана розслабилися.

— Це все, — запитала жінка — що я можу зробити, щоб зробити ваше очікування менш обтяжливим? — У неї знову з'явилися ямочки на щоках.

Спокусливо, але…

— Ні, все в порядку, — сказав Брезан. Його дилема була не її виною.

— Гаразд, пізніше. Я прийду по вас пізніше.

Брезан мав достатньо часу, щоб зануритись у приємне зручне крісло і задатись питанням, що було би, якби він вирішив прожити життя настільки безпечно. Тоді, до свого жаху, він заснув. І прокинувся через невизначений час пізніше з жахливим болем у шиї. Залишки персикового коньяку просилися назовні, хоча він ледве торкнувся його. Добре що жінки не було поруч.

Брезан з зусиллям підвівся, підійшов до стіни і почав писати по ній пальцем:

ЛИСИЦІ ЗАВЖДИ ПРАКТИЧНІ

Знову і знову, на зразок дитячого уроку. Чи може рукопис бути саркастичним?

Зал очікування відкривася лише у компактну ванну кімнату. Він знав, що це означало, і задумався, як довго вони планували тримати його тут. Він вимагав розмови з відповідальною особою. Це не спрацювало, але він цього й не очікував.

Змирившись, він з'їв їжу. Чисто військова практичність. Крім того, молочно-моркв'яний пудинг виявився смачним. Йому доведеться спробувати приготувати його, якщо він коли-небудь вийде звідси, що виглядало все менш ймовірно.

Довге очікування. Лотки з приготованою їжею, яку завжди просували крізь щілину, яка виглядала так, ніби вона відсіче гільйотиною його руки, якщо він просуне їх далі на один дюйм. Спання на стільцях, незважаючи на його рішення не робити цього. Його сержантові з академії було би соромно за нього. Наступного разу, коли він побачить генерала Хорт, (присягнувся він собі), він буде вибачатися всю решту життя, що думав про ремонт гаджетів, як про легковажне захоплення і просити її про уроки техніки.

Нарешті, у найбільш невдалий момент, перш ніж він спробував вибити двері плечем — подібний тупий трюк навіть серед Кел вважався би жартом, якщо ви опинилися в будівлі Шуос — з'явилася смаглява жінка.

— Ти, — сказала вона, ніби не симпатизувала йому раніше. — Ходімо!

Вона повела з ним невелику розмову на шляху до офісу Сфенні. Брезан відповідав невдалими репліками. Тим не менше, він заздрив їй здатності не зважати на його страшні манери.

— Сфенні, — сказала жінка, як тільки вони прибули в офіс з запахом книг. — Ось він. Насолоджуйтесь!

Її дражливий голос змусив би Брезана гидко посміхнутися в будь-який інший день, але не сьогодні.

— Були деякі ускладнення, — сказав Сфенні, як тільки за Брезаном закрилися двері.

Серце Брезана опустилося вниз. Сфенні хотів ще один хабар. Він знайшов корову, яку можна було доїти. Це не було питанням само по собі, оскільки з таким життям він помре від роздратування ще до пенсії. Але яку гарантію він мав, що Сфенні не буде тягнути до тих пір, поки Брезан не розориться, і так ніколи і не дасть обіцяного доступу до терміналу?

ЛИСИЦІ ЗАВЖДИ ПРАКТИЧНІ, дійсно.

— Тепер ваша черга слухати, — холодно сказав Брезан, не намагаючись сісти, незалежно від того, наскільки його ноги цінували відпочинок. За звичкою він вживав ввічливі форми дієслів, а також більш-менш ввічливі займенники. — Я впевнений, що ви знаєте до копійок, скільки я маю на основному обліковому записі, а також на обов'язкових рахунках з охорони здоров'я та пенсійному, а також розмір моїх незалежних інвестицій і таке інше. Просто вичистіть все і купіть собі кілька бібліотек або найдіть собі планету буклетів. Мені потрібно передати деяке попередження. Назвіть свою ціну. Справжню на цей раз.

Сфенні навіть не моргнув під час цього спалаху. Але хто знає скільки він може витримати? Але, до полегшення Брезана, Сфенні посунув планшет через стіл.

— Я знаю, що ваші яструби користуються великими, вигадливими терміналами, які виглядали як древні святині, ще коли люди жертвували курчат духам лисиць, — сказав він, — але це модель Шуоса, і вона повністю функціональна.

Шестиспицеве колесо гексархату з емблемами фракцій у поєднанні золото-срібло-бронза на фоні чорного дисплея планшета. Сфенні сказав: — Я залишу кімнату, щоб ви могли зробити свій дзвінок. За вами буде спостереження в тому сенсі, що підніметься тривога, якщо ви спробуєте влаштувати якийсь пожар — я не рекомендую — до речі, попереджаю, що частина цього паперу зроблена з якогось токсичного лайна, щодо всього іншого вас залишать у спокої. Повірте мені, ці гроші не тільки для мене.

— Тоді що ви мали на увазі під "ускладненням"? — запитав Брезан, тому що він не міг дозволити собі невдачі. Що він повинен був зробити, це передати повідомлення, хоча, зрозуміло, він очікував, що це відбудеться. Шуос Сфенні, збирач хабарів, любитель книг. — Що змінилося? Я не розумію.

— Ми отримали повідомлення про те, що Лебединий рій був розсіяний приблизно місяць тому, — сказав Сфенні. — Ви були в польоті кілька тижнів.

Брезан перебував у відчаї.

— Ми знали лише про ваше повідомлення, яке міг написати особистий агент Шуос Зехун, аналітик двічі перевірив звичайний потік повідомлень, щоб виловити нісенітниці, чи знайти щось особливо прикольне, щоб розповісти своїм товаришам по команді. Ваша історія була досить дивною, тому ми розглянули це питання. Ми вирішили, що краще оцінити ваші мотиви, перш ніж віддати вас Кел, бо було зрозуміло, що у вас був якийсь зрив. Давайте не будемо дурити себе, рішення медкомісії Кел для крашів — як правило, тушене м'ясо.

— А..? — сказав Брезан, спохмурнівши.

— Дозвольте мені здогадатися, — сказав Сфенні. — Ви не могли змусити когось повірити крашеві, — Брезан не перервав його, щоб виправити… — отже ви скористалися вашим знайомством з Шуос Зехун ще по академії, сподіваючись передати ваше попередження. Жертвенний Лис, чи не так?

У Брезана потемніло в очах.

— Генерал Джедао, — сказав Брезан. — Джедао зробив свій крок, а я спізнився.

— Не будьте таким убитим, — люб'язно сказав Сфенні. — Будь-яка інформація, яку ви маєте, може бути корисною для того, щоб знищити цього божевільного яструба. Тепер пройдіть вперед і напишіть свій звіт. І не турбуйтеся про зелені таблетки на столі, якщо ви не збираєтеся підпалювати сміття, вони не зроблять вам нічого поганого. Це не справжні сенсори тривоги, і щось підказує мені, що плацебо не дасть вам нічого доброго.

Розділ 9

Наступного дня, після наради гекзархів, Микодез переглянув групу доповідей, вивчаючи дії Джедао на втечу Хафн та обдумуючи здогадки про те, що робити далі. Найкращий звіт прийшов від аналітика, яку Зехун продовжувала намагатися звільнити. Зехун була у своєму праві, але аналітик, про якого йшла мова, видавала найдивніші сценарії. Її останній звіт припускав, що Джедао спонукав армію привидів заволодіти роєм і що наступним буде напад на закони ентропії. Жінка була не на своєму місці. Вона повинна була писати мелодрами, але Микодез був надто егоїстичним, щоб її відпустити.

Жоден зі сценаріїв не пропонував те, що Микодез вважав очевидним наступним кроком. Зехун зауважила, що він все одно зробить так, як йому подобається, тому ніхто особливо не напружувався. Тим часом заблимала лінія 3. Він наказав Зехун та Істрадезу не переривати його без обіцянки першокласної розваги. Зехун мала дуже толерантний вигляд. Істрадез засміявся і пригрозив, що в голові Микодеза все переплутається.

— Гаразд, я готовий, — сказав Микодез їм. — З'єднуйте.

На терміналі з'явилося жіноче обличчя з акуратним бобом. Микодез не обдурив. Схоже, що тіло жінки втратило вагу, з тих пір як тимчасовий генерал Черіс повідомила про своє остаточне призначення, що було не дивно, враховуючи обставини. Він подумав, що можна сказати Джедао, щоб той краще підгодовував вкрадене тіло, хоча Зехун і Істрадез обидва сміялися над тим, що він буквально всіх повчав правильно харчуватися. Уніформа Джедао була повністю формальною, що було неважливо, але зворушливо.

— Веселого дня, Джедао, — сказав Микодез привітання старою мовою. Він сподівався, що вимовляє все правильно. Минуло багато часу.

Джедао моргнув.

— Давно я не чув, щоб розмовляли на Шпарой, Шуос-чжо. — Він говорив на високій мові з тим самим акцентом, який мав, коли вони вперше зустрілися десятиліття назад на об'єкті "Чорна колиска".

Микодез завжди підозрював, що Джедао міг би звільнитися від акценту будь-коли, коли йому потрібно, виходячи з його оцінок по мові в академії, але не було потреби натискати. З цієї причини використання "чжо", архаїчного виразу пошани, зарезервованого для гекзархів (або гептархів, у свій час), було чистою аффектацією, нагадуванням про вік Джедао.

— Я думав, що це буде тільки ввічливим, — сказав Микодез.

— Це уважне ставлення до нас, Шуос-чжо, але я не впевнений, що зможу вільно говорити на Шпарой. Я спробую це зробити, якщо вам це подобається.

— Говоріть, як вам зручніше. Я зрозумію. Я намагаюся зберегти при собі перекладачів, які говорять всіма мовами, які ви вивчали, навіть Тлен-Гва.

— Я повинен визнати, — сказав Джедао, — що не зовсім розумію, чому ви погодилися поговорити зі мною. Ви повинні бути впевнені, що я не віддам рій командуванню Кел. Це єдиний важіль, який у мене залишився.

Все до "Я не віддам рій", було майже дослівним повторенням розмови, яку Микодез мав з Джедао тридцять п'ять років тому. Якщо Нірай Куджен казав правду, Джедао більше не пам'ятав її. Тоді Джедао використав лише інше слово замість "уважне", менш іронічне, ніж теперішній вибір: надзвичайно малий дрейф. Одного разу Микодез був схильний повірити Куджену, який мав нездорову одержимість контролем за вмістом пам'яті мертвої людини. Був шанс, що Куджен наплутав, і Джедао знайшов час, щоб проінформувати Черіс про стару розмову, або що Джедао випадково повторив її, але Микодез сумнівався в цьому.

— Ні, — сказав Микодез, думаючи, що якби його засунули в чорну колиску, і ніхто не говорив з ним (можливо, хіба Куджен) протягом більшої частини чотирьох століть, він також не захотів би повертатися у неї. — Я не очікував на це.

— Ви щасливі, що я не з вами в Цитаделі очей, — відверто сказав Джедао. — Ви хотіли знищити мене, добре. Але не треба було вбивати мій рій, щоб вбити і мене. Солдати, техніки, медики — вони не заслуговували на смерть.

— Ви намагаєтеся змусити мене відчувати себе винуватим? — Недовірливо запитав Микодез. — Це працює тільки на людях з совістю, ми обидва маємо імунітет.

Джедао почав щось говорити. Микодез підняв руку, і Джедао замовк.

— Я розумію, що ви божевільні, — сказав Микодез, — але погляньте на ситуацію тверезо. Немає жодного школяра, який не знає, що ви зробили в фортеці Хелспін. Не кажучи вже про ідеальний запис бійні.

— Не зовсім ідеальний.

— Перестаньте скромничати, дорогенька. Хафн були розгромлені, навіть якщо їх не вдалося знищити. У будь-якому випадку ми мали деяку вказівку, що ви обдурили командування Кел. Думка про те, що ви втечете з роєм і випадково вб'єте ще мільйон людей, тривожила нас більше, ніж ви думаєте. У цьому контексті жертва 8000 чоловік, щоб бути впевненим в знищенні нещадного і ефективного вбивці, була виправдана.

— Тоді чому б не залишити мене гнити в чорній колисці?

— Тому що нам потрібно було повернути фортецю Розкиданих Голок. Можете не розповідати Кел Цзоро про це, вона вже й так мене не любить. — Це була правда, хоч і неприємна. — Тільки один з теперішніх генералів Кел вважався достатньо компетентним для того, щоб зламати інваріантний лід і розрулити ситуацію — Кел Інессер. Але Командування Кел не хотіло віддавати їй цю перемогу, бо вона надто популярна у своїх військах, і вони думають, що вона може стати потенційною загрозою.

Губи Джедао скривилися.

— Не те, щоб ми знаходилися на одній стороні, Шуос-чжо, але невже Командування Кел впродовж чотирьох століть вважає, що краще висувати генералів, яким воно не довіряє?

— Я не солдат, тому не відчуваю себе достатньо кваліфікованим, щоб коментувати, — збрехав Микодез. — Це не було хорошим рішенням, але це було значно краще, ніж передача фортеці Розкиданих Голок під контроль Хафн. Це було також краще, ніж дозволити вам зачарувати всіх після вашої чергової перемоги. Я визнаю, що ми не побачили вашого рішення, навіть якщо всі розуміють, що Кел — це витратний матеріал.

Джедао не потрапив на наживку. Його контроль був помірно хорошим під час попередньої бесіди, і Микодез приготувався до важчих питань.

— Що ви прагнете отримати від цього чату, Шуос-чжо? — запитав Джедао.

— Я не збираюся казати вам, що у мене сердечний інтерес, тому що це незручно, і ніхто не повинен вірити, що Шуос може реагувати на такі зауваження. — Він міг сказати, що Джедао утримався від саркастичного відгуку. — Але факт залишається фактом, що ви Шуос, навіть якщо командування Кел вважає, що вам пасує їхня уніформа. Це означає, що ви один з нас. Кожного разу, коли ви сходите з курсу, відповідати доводиться мені.

— Шуос-чжо, вам не потрібно розжовувати мені такі речі. Ви вивчали мою особову справу за чотири століття, і ви це знаєте.

Микодез підкинув брову.

— Давайте погодимось, що ми обидва розмовляємо як вільні Шуос і тоді підемо далі.

Джедао відхилився назад.

— Ви чекаєте на гарантії? Ви помітили, що я направив свою зброю на Хафн, а не на моти чи на міста. Комендант фортеці повинна була сказати вам, що я розмістив на орбіті всі мої деструктори. Я знаю, що люди, скажімо так, чутливі щодо них. Хоча, можливо, забагато очікувати прямої розмови від того, хто зробив свою кар'єру під глибоким прикриттям. — Він іронічно посміхнувся.

— Ні, вона була відвертою щодо цього, — сказав Микодез. Він дав доручення Зехун знайти Мазерет, яка відправила повідомлення про свій вибір в обмін за її надзвичайну службу. — Але, Джедао, вона не могла уникнути вашого зауваження, що люди, які починають говорити про довіру, як правило не мають вибору в цьому питанні. Ви не можете сподіватися переконати мене у вашій щирості. Я не Кел, і ми обидва параноїки.

— Я знаю, — сказав Джедао дуже спокійно. — Але це не має значення. Я відмовляюся повернутися до колиски. Там немає світла. Якщо мені доведеться покінчити з гекзархією і перетворитися на найманця, я так і зроблю.

— Тоді ви вб'єте набагато більше людей. У вас талант на це.

— Я знаю.

— Ви не запитали моєї оцінки, — сказав Микодез, — але я вам все одно її дам. Хіба ви ніколи не думали, що якби ви були стандартним щасливим соціопатом, подібним до решти лисиць, а не віртуальним з коронованими очима, то набагато більше людей залишилися би живими і набагато менше зла було би народжено?

Емблемою Джедао був дев'ятиокий коронований лис. Протягом свого життя він інтерпретувався як символ його блиску. Проте паранойя та божевілля з часом взяли верх, і всі знали, як ця історія закінчилася.

— Якби ви були "стандартним щасливим соціопатом" — відповів Джедао, — ви б не турбувалися про врятовані чи загублені життя. — Його погляд змістився вбік. — Лисиця та собака, Шуош-чжо, ви вирощуєте цибулю на столі? У Цитаделі дефіцит їжі? Я б порекомендував щось, що пропонує трохи більше задоволення, особисто.

Прозора зміна теми, на яку очікував Микодез. Крім того, було приємно бачити, що Джедао цікавиться тим, що не було боєприпасом.

— Можливо, переслати до рою трохи розсади? Ось що сказала мій помічник. Кожного разу я зриваю кілька пагонів, щоб покришити у суп. До речі, як вам їжа Кел? Смачна? Чи це надто відрізняється від того, що ви звикли їсти?

— Не розумію, як вони роблять мариновані огірки, — сухо сказав Джедао, — і боюся поцікавитися про рибу. Якщо це взагалі риба. То скільки гекзархів обслуговує ваш помічник?

Принаймні, Джедао ще визнавав владну структуру Шуос. Шуос, які вступали у гру за місце гекзарха, майже завжди були лисицями. Одні прагнули лише слави, інші були нахабно амбіційні, а треті були нудні, і їх турбували лише справи. (Микодез думав про себе як про представника третьої категорії). Ні: якщо ви хотіли бути впливовим, то пропускали драматизм, ставали бюрократом і робили себе незамінною фігурою.

— Я у Зехун третій гекзарх, — сказав Микодез, відповідаючи на питання. — На жаль, мій попередник протримався лише три роки, перш ніж я замінив його.

— Куля? Отрута? Звичайна в'язальна спиця?

У Джедао ніколи не було уяви, навіть для піхоти Шуос. — У неї стався нервовий зрив, — сказав Микодез. — Вона хотіла жити спокійно, змінити обличчя і… і завести кокетів. Я відвідав її один раз після того, щоб переконатися, що у неї все добре. Прекрасні пташки, кокети. Я часто думаю, що вона отримала кращий кінець угоди, особливо коли мені доводиться мати справу з бюджетними асигнуваннями, а мої агенти скаржаться, що не можуть отримати останні іграшки. У будь-якому разі, моя помічниця повинна була відговорити мене, щоб я не завів собі домашніх птиць. Зехун іноді буває набридливою.

Джедао виглядав здивованим.

— Я розумію, що мені не варто питати, Шуош-чжо, але чому ви вирішили стати гекзархом? Замість того, щоб займатися ландшафтною архітектурою або приручати тигрів поряд з анестезіологією?

Микодез посміхнувся.

— Тому що я добрий у цьому, і це весело. Не обов'язково в такому порядку. Чесно кажучи, навіть деякі Кел розуміють, що служба може бути веселою. У вас є якийсь особливий вузол у вашій психіці, який говорить, що страждання необхідні. Але, вважаючи, що ви практично наполовину Кел, не дивно, що ви реагуєте, як яструб.

Джедао відреагував цікаво — він підняв ліву руку і глянув на свою напіврукавичку.

— Це просто форма, Шуош-чжо. У вас є мої оцінки з Академії Шуос, чи не так?

— Так, і я навіть знаю, як важко ви працювали, щоб не провалити математичний курс. Але я не жартую. У якийсь момент ви отримали формаційний інстинкт. — Микодез уважно вивчав обличчя Джедао. Через тридцять п'ять років вони повернулися до тієї частини бесіди, яку Нірай Куджен також стер. Згодом вони посварилися через це, а потім Зехун накричала на Микодеза, бо він вступив у бій з гекзархом Нірай на його території. Однак це було варто бійки.

Джедао знущався.

— Це дурниця. Я би знав, чи перетворили мене на фальшивого Кел. Навіть перезапис не може придушити пам'ять, хіба якщо… — Він замовк, його очі потемніли, як від несподіваного удару.

Він не пам'ятав тієї розмови.

— Не підробка, — сказав Микодез. — Ви були прототипом. Як ви думаєте, від кого вони отримали цю ідею?

Джедао зустрів погляд Микодеза. Його обличчя було очищене від будь-якого виразу, очевидно він не знав, що сказати. Він довго мовчав.

— Ви не брешете мені.

— Моя дорогенька, — сказав Микодез, — мені не потрібно нагадувати вам, що іноді істина служить краще, ніж брехня.

Знову довга тиша.

— Навіщо їм позбавляти мене формаційного інстинкту, якщо їм вдалося привити його? Я б навпаки припустив, що вони захочуть прив'язати мене якомога щільніше. — Коротка пауза. — Принаймні, тепер я розумію, чому вони не вбили мене. Бо вони думали, що зможуть це зробити. І якщо вони це зробили… — Джедао почав важко дихати, ніби пробував перегрупуватися.

— Я не знаю, які преперати вони вам вводили, — сказав Микодез. Це теж була правда, хоча Джедао навряд чи повірив йому. — Але для вас повинно бути очевидним, хто має цю інформацію, і ви можете спробувати знайти його.

Був шанс, що процес переходу у нову особистість, який ніколи не був цілком надійним, з часом стане неможливим. Однак вони обидва — Микодез і Джедао — знали, що Нірай Куджен повністю відновлювався після зміни тіла. Заохочення Джедао до пошуків Куджена було довгим ударом, але Микодезу не було чого втрачати.

— Подумайте, — сказав Микодез, — вони відмовилися від нього, тому що результати були ненадійними. Ви були паршивою вівцею серед командування Кел, тому спробували на вас. Навіть за сучасних прийомів стандартна ін'єкція може не подіяти. Хто знає, як довго вони вмовляли хірурга-психіатра, тобто Куджена, виконати потрібні процедури.

— Вам не потрібно додавати мені більше причин, щоб уникати командування Кел, — сказав Джедао.

— Я сказав це не для цього. — В основному це була правда.

— А для чого тоді?

— Тому що ви заслуговуєте це знати.

Очі Джедао розширилися. Тоді він засміявся.

— Ви один з нас, — сказав Микодез. — Я зневажаю тих, хто несправедливо поводиться з моїми людьми, але до недавнього часу ви були під юрисдикцією Кел, тому я не міг багато зробити.

— Так-так, — сказав Джедао, продовжуючи розмову. — Я пам'ятаю, як вони сказали мені, що Хіаз-чжо підписала передачу мене у арсенал Кел. Пам'ятаю, що це було шоком. Але я заслужив на це. — Він замовк.

— Що б не було у вашій голові, ви можете про це запитати.

— Це правда, що ви вбили курсантів Шуос?

Цікаво. Джедао намагався оцінити його моральні якості. Командування Кел було би здивоване. Або, можливо, пішло би на колективну випивку. (Чи вони коли-небудь це робили? Розвідка не була однозначною з цього приводу.)

— Моя дорогенька, — сказав Микодез, — я можу розповісти вам про бруд, але ви недостатньо хороші, щоб визначити, брешу я чи ні.

— Спробуйте в будь-якому випадку, — сказав Джедао.

— Відповідь — так. Я спеціально орієнтувався на двох курсантів, яких мої агенти успішно порішили. Не було сторонніх жертв. Курсанти були частиною єретичної змови, щоб підірвати бомбою третій курс Академії Шуос. Подробиці брудні. У мене не було багато часу. Оскільки я не мав на думці організацію паніки, у мене були агенти, які постріляли їх, коли вони грали у якусь гру. Змова була набагато ближча до успіху, ніж я хотів би визнати.

— Чому б не оголосити правду після того, як справа була зроблена? Комендант вашої академії повинен був утримати курсантів від паніки.

— Ви не запитали, коли трапився інцидент. — скривився Микодез. — мені було двадцять сім років. Йшов другий рік мого гекзархування, і я не мав великої довіри. Я відчував, що потрібно бути активнішим, щоб люди боялись того, що я можу зробити.

Джедао криво посміхнувся.

— Не можу сказати, що заздрю вашій посаді, Шуос-чжо. У мене ніколи не було спокуси спробувати.

Микодез повірив йому, і подумав, що за даних обставин це обнадіювало. Перспектива мати гекзарха з психологічними проблемами Джедао, відповідального за Шуос, жахала його. Рішенням Джедао для людей, які не погоджувалися з ним, було би знищити їх. Хоча навіть Джедао не міг розстріляти всіх в гекзархаті, його діяльність до сьогоднішнього дня припускала, що він видасть фантастичну кількість шкоди на виході.

Джедао мав рій, — занепокоєння Шандал Єн не було цілком необгрунтованим, — але Микодез сподівався, що Хафн будуть тримати його зайнятим чимось знайомим і заспокійливим, поки він стабілізується. У будь-якому випадку тепер була черга Микодеза.

— Розкажіть мені щось, щоб я міг вирішити кілька питань стосовно Цитаделі, — сказав він, склавши руки. — Яка Хорт у ліжку?

Джедао пішов плямами білого кольору.

Чорт. Це означало, що він думав про це. Табу було не таким сильним за життя Джедао. Проте, після введення формаційного інстинкту, через потенційну можливість зловживань, кел, які мали секс з іншими кел, виганяли. Навіть командування Кел визнало проблеми моралі, які могли погіршити результат. Джедао, який провів практично всю свою кар'єру, за виключенням кількох років, на службі Кел, думав про себе як про яструба.

— Ви не повинні винуватити себе за тяжіння до яструбів після того, як Хіаз попрацювала над вами, — сказав Микодез. (Її записи про всіх її жертв були в його архівах. Гептарх Хіяз була дуже добре організованим хижаком.) У справі Джедао вона зробила додатковий крок, щоб дозволити йому звільнитися з її офісу, коли він був ще молодою людиною, і тому він думав, що уник її переслідування. Вона ж чекала, поки він не просунувся до бригадного генерала.

— Шуос-чжо, — сказав Джедао голосом, який так приємно був отруйним, — не секрет, що я один з найбільших монстрів гекзархату, але я підводжу риску на згвалтуванні.

— Це доволі весело, враховуючи, чиє тіло ви маєте, — зауважив Микодез.

Лице Джедао відновило свій колір.

— Кел Черіс померла, — сказав він. — Я не бачив жодної шкоди, забираючи її тіло для подальшого використання. Мертві не валяються навколо у потрібний момент.

— Ви один із нас, все правильно.

— Я радий, що маю ваше схвалення, Шуош-чжо, але посоромтеся свого припущення.

Сексуальні потреби Джедао не викликали занепокоєння, коли він був зброєю в арсеналі Кел, але зараз він мав реальне тіло, що мало значення.

— Ніколи не заперечуйте Хорт, — сказав Микодез. — У якийсь момент, коли ви покінчите з Хафн, ви повинні будете зайняти свій час і спробувати секс з тими, хто не Кел. Я чув, що деякі люди вважають це виконанням обов'язку. — Істрадез завжди сміявся кожного разу, коли чув що Микодез дає таку конкретну пораду. Але зневажливий вираз обличчя Джедао зробив тему цікавою. — Чи у вас не виникає архаїчної проблеми з задоволенням жінки?

— Шуос-чжо, — терпляче сказав Джедао, — у мене не було члена протягом чотирьохсот років. Я швидко з цим впораюсь, обіцяю.

— Мене засмучує те, що я не можу надіслати вам ліцензованого звідника, хоча я не впевнений, що не можу собі дозволити собі одного, достатнього для роботи з вашими конкретними проблемами.

— Ви кажете це так, ніби я маю час для позаштабної діяльності. Цей чортовий рій не керується сам, як ви розумієте.

— Скажіть мені, — розгнівався Микодез, — до чого б ви прагнули, якби не було війни?

Джедао замовк. На мить його очі стали дуже молодими.

— Я не знаю, — сказав він. — Я не вмію робити щось інше.

Що означало (хоча не було ніякого способу це перевірити), що Джедао готовий визнати, що він розпочав війну лише щоб мати якесь заняття.

— Я стримував себе досить довго, — сказав Микодез, — але останнє… — (Найважливіше.) — Чи означає щось для вас термін "Мвен-денерра"?

Будинки Мвеніна. Розкидані по планеті маленькі спільноти, пов'язані кров'ю та традиціями.

Джедао підняв голову.

— Я навіть не можу сказати вам, на якій це мові, Шуош-чжо. Інопланетній? Гекзархату?

— Гексархи хочуть його знищити, — сказав Микодез.

Він думав, що на цей раз може бути реакція, але не було ніякої.

— Це зброя? — запитав Джедао. — Скульптура? Якась справді страшна закуска?

— Нічого такого, — сказав Микодез. — Я просто подумав, що ви можете сказати мені щось про це.

— Я провалив тест, чи не так — сміливо сказав Джедао. — На свій захист можу сказати, що важко читати текст, коли немає світла.

— Це по суті не важливо, — сказав Микодез. Схоже, що Черіс була мертвою або недоступною, чи що там відбувалося з заякореними людьми. Крім того, це не означало, ніби Джедао або Черіс могли захотіти зробити що-небудь проти запланованого геноциду. Сам Микодез, звичайно, не потребував дозволу Джедао зробити так, щоб бути задоволеним ситуацією. — Намагайтеся не вбивати більше людей, ніж потрібно.

— Я це пам'ятатиму, — сказав Джедао. — До побачення, Шуос-чжо. — Його зображення змінилося на Двійку Шестерень, золото на полі яскраво-червоного кольору. Тоді емблема зникла.

— Могло бути краще, — буркнув Микодез зеленій цибулі. Але він і не сподівався виправити чотири століття неправильного впливу однією розмовою. Це було для початку.

Розділ 10

Хорт вже звикла до того, що Джедао був, як і всі хороші командири, сумлінним щодо подробиць. Вона не могла уявити, що хтось з рекордною кількістю перемог у битвах, як Джедао, добився би такого результату, не звертаючи уваги на постачання і логістику. А логістика обіцяла стати проблемою, оскільки вони були ренегатами. До цього часу вони трималися на запасах, але хто знав, як довго планувалася кампанія "Джедао"?

Джедао також був сумлінним щодо ознайомлення зі своїм персоналом — до окремих осіб, проведення регулярних конференцій з лідерами тактичних груп та розвідників, і навіть прогулянок по рівнях "Ієрархії свят" та спілкування з командою. Ніхто ніколи не забував того, ким був Джедао або що він зробив, і ніхто ніколи не відчував себе спокійно біля нього, незважаючи на його намагання бути приємним. Хоч це була дуже стара гра для Джедао.

Через шістнадцять днів після порозуміння з фортецею Розкручених Монет, коли рій продовжував пошуки Хафн, Джедао та Хорт поверталися з однієї такої прогулянки, яка закінчилися в апартаментах Хорт, що було дивним. Сама прогулянка не була нічим незвичайним. По правді, генералові рою не було незвично оглядати командний сіндермот з старшими офіцерами на борту. Хорт згадала про такі перевірки, які влаштовував бригадний генерал разом з генерал-лейтенантом Міогою, яка, незважаючи на те що відмінно тренувала великі рої, мала до нещастя м'який голос, який протистояв спробам кожної людини розшифрувати звуки, коли вона неминуче стишувала їх в кінці кожного речення. Це не мало значення, коли ви тренувалися і всі команди передавалися по субвокалу, але ставало незручним, коли ви намагалися зрозуміти те, що вона щойно сказала, у шумному машинному відділенні. Принаймні Джедао говорив досить голосно, щоб бути почутим, і його непривабливість, хоч і незвична, була парадоксально зрозуміла.

Тактика "розділяй та підкорюй" від Джедао, яка включала розмову з людьми, а не з групами, коли це мало сенс, була прозорою. Але ніхто нічого не міг з цим вдіяти. Кожного разу, коли вона прокидалася, Хорт нагадувала собі про те, що рій був викрадений у неї не через її власну гордість (хоча, якщо бути чесною з собою, це теж було елементом). Це не змінювало ситуації. Джедао міг бути маніпулятором, але він був маніпулятором, якому Хорт повинна була служити.

Тож не було жодного особливого сюрпризу, коли, опинившись з Хорт наодинці, Джедао задав їй особисте питання. Неважливо, що власне помешкання Хорт за домовленістю було нейтральною територією. З тих пір, як Джедао розкритикував її спробу вбивства, Хорт завжди визнавала домінування Джедао — кожного разу, коли вони зустрічатимуться тут.

Хорт перетасовувала колоду карт дзен-цзай, не тому, що вони збиралися грати (вона розуміла, що Джедао був неприродно хорошим у цій грі), а тому, що її рукам потрібно було чимось зайнятися. Один сервітор, прибиральник-ящірка, робив звичну приречену спробу очистити сміття з-під столу Хорт. Інший, дельтаформа, супроводжував їх під час прогулянки і зайшов у вітальню. Можливо, він думав, що Джедао може попросити закуски.

Джедао не дивився прямо на Хорт, коли запитав:

— Генерал, що ви думаєте про дітей?

Будь-яке питання від Джедао було з підтекстом, в ньому були приховані зуби, але це питання здивувало Хорт.

— Я не маю ніякої думки щодо них, якщо це те, що ви маєте на увазі, — сказала вона, поклавши карти і акуратно розкладаючи. Як Джедао міг вгадувати їх?

— Дозвольте мені перефразувати питання, — сказав Джедао. — Ви не маєте дітей у тьєневіді, вибачте мені, в юридичному, повному сенсі. Але чи були ви колись матір'ю?

Деякий час пішов на з'ясування терміну, яким оперував Джедао. Джедао був шпарой, з культури, якої вже не існувало в гекзархаті. Хорт звикла до людей, які вступають у шлюбні контракти на взаємно прийнятні періоди часу, щоб утворити спільну сім'ю або, якщо будуть діти, династію. Вказані контракти як правило визначали, чи будуть ці діти народжені натурально або народяться у яслях. (Застаріла термінологія: більшість дітей тепер народжувалися у яслях, і проводили там деякий час. Мова не відображала сучасну практику).

Джедао запитував про те, чи не була вона чиєюсь матір'ю, але не опікуном, парадокс високої мови. Діти могли бути прийняті, або могли бути сформовані з певної комбінації генетичного матеріалу від батьків або від донора або донорів, якщо це було бажано. Але шлюбний договір чітко окреслював, хто мав право на опіку над дитиною, і тільки така особа чи особи були батьками. Очевидно, Джедао питав чи можна було стати генетичним донором і бути батьком, навіть якщо донор не був частиною контрактної сім'ї.

— Сер, — сказала Хорт, бажаючи, щоб вона не змогла розшифрувати справжнє запитання Джедао, — ви не були генетично дорослою..? — жахлива обставина. Висока мовна термінологія, яку вона використовувала, вживала слово "твариною". Було образливим використовувати це слово для позначення людей. Але за відсутності адекватного слова, їй довелося одразу зрозуміти цю ідею. Хорт говорила на двох низьких мовах, але обидві вони прийшли з тієї ж мовної сім'ї, що й висока мова, і мали той самий недолік у лексиці.

До її полегшення, Джедадо фиркнув:

— Ні, цього не було, — сказав він. — Я був нормальним з медичної точки зору, і спав з різними видами жінок. Але я завжди задавався питанням, чи хтось інший… — він використав слово, яке Хорт не знала, "сибілянт" з незвичною вимовою шпарой, мабуть. — Чи були у мене інші брати і сестри. Які вижили.

Руки Джедао стиснули спинку крісла. Він дивився кудись вдалечінь, перетворену в міф та таємницю, і бачив зноски, які ніхто більше не читав, крім істориків з високим рівнем допуску від безпеки.

— Одного разу, коли командування Кел вивело мене з моєї маринованої банки, я попросив одного з моїх якорів і він взнав про мою матів, мою сестру, мого брата і його сім'ю — вбили усіх; вбивство відбулося на ювілей Хелспін. Але ніхто нічого не знав про інших братів і сестер.

— У мене був батько, у сенсі шпарой, — Джедао заговорив знову після тривалої паузи, — але не в гекзархаті. Він помер напередодні Хелспін, в аварії фліттера. Ми зустрічалися лише два рази. Він був скрипалем, дуже відомим. Моя мати завжди скаржилася на те, що їй довелося зіткнутися з особливою привабливістю, але я не мав достатньої удачі, щоб успадкувати його музичність чи його зовнішність. — Нотка любові, коли Джедао згадав про свою матір, звучала тривожно щиро. — У всякому разі, я так і не запитав його, чи він народжував інших дітей за такими схемами, як та, яку він мав з моєю матір'ю. І не досліджував цього. Це було б надзвичайно нетактовним. Тепер він вже чотири століття як мертвий, і я так і не знаю, чи хтось з його нащадків вижив.

— Чи почувалися би ви краще, якби це знали? — запитала Хорт.

— Сумніваюся, але цікаво все одно.

— У мені ніколи не було бажання домовлятися про дітей, — сказала Хорт. — Я не відчуваю потреби у цьому. Вони крикливі та незрозумілі. — Вона ніколи не забуде виразу обличчя її матері Екестри, коли Хорт зламала одну з її кондитерських машин — "але якщо вони не схожі, то з ними станеться щось не так".

Вона також згадала бабусю Аллу, яка колись скаржилася на щось Екестрі, дуже тихо, і відповідь Еекстри, що, принаймні, вона не потрапила в неприємності.

— Найважче було виконати наказ командування Кел розстріляти дітей. — голос Джедао був м'яким.

Хорт не знала про це, але її інтерес до історичних генералів був обмежений їх стратегіями і тактикою, а не біографіями.

— Вторинні втрати завжди важкі, — сказала вона нейтрально.

— Я не лінгвіст, але ви коли-небудь думали, що щось не так з тим, що ми робимо, і що ми не маємо для цього відповідних слів?

Отже, Джедао вів розмову до цього.

— Сер, у них тоді ще не було формаційного інстинкту, — сказала Хорт, натякаючи на командування Кел, — Джедао стиснув губи, ніби це привело його до якоїсь думки, але, якщо так, він зберіг її при собі. — І ви Шуос. Чому ви нічого не зробили?

— Знаєте що? — сказав Джедао. — Кел називали мене генералом лисиць, хоча там був бригадний генерал Шуос, який перекривав мій ранг і мав незрозумілі повноваження. Але цей Шуос називав мене яструбом.

Хорт чекала розповіді, або якогось морального, подальшого одкровення. Замість цього Джедао викликав дайджест звітів новин та регіональну карту, з випадаючими вікнами-аннотаціями.

— Іноді мене вражає, наскільки великим простором ми володіємо, — сказав Джедао і посміхнувся з хижацькою доброзичливістю. — Скажіть, що ви знаєте про цю систему? — Він поборовся з картою, перш ніж змусив планшет зосередитися на Вераро-5.

— Це одна з тисяч неблагополучних систем, — скривилася Хорт. Вона приділяла їй більше уваги, ніж іншим, не тому, що система було примітна само по собі — спорадичні зміни у ВК та демонстрації студентів на субтропічному архіпелазі, так, але багато планет зазнавали подібних інцидентів, — а тому, що вона двічі відвідувала її. Якщо ви уникали гарячих точок архіпелагу, це міг бути ідеально розумний відпочинок. Вона ненавиділа теплу погоду, яка нагадувала їй про дім, і замість цього поїхала на екскурсію до міста Міфау, яке славилось, якщо ви слідкували за такого роду речами, своїм оркестром. Кожного разу, коли система Вераро з'являлася у дайджестах, вона сканувала замітки на будь-які згадки про те, що оркестр Міфау не розбомбили. Було дурницею турбуватися про це, особливо коли скрізь гинуло багато людей. Проте фрактальний характер боротьби гекзархату з єрессю не давав повної впевненості у тому, що оркестр вціліє.

Хорт сумнівалася в тому, що Джедао особливо турбувався про Вераро-5, (однак він міг зануритися у власний інтерес Хорт, теоретично це було можливо), напевне він просто почув кілька новин про неприємний розвиток подій у цій системі. Але Вераро не була стратегічною системою та була на деякій відстані від вторгнення Хафн. Тому Хорт сказала лише:

— Сер, буде більш корисним, якщо ми отримаємо певні вказівки щодо наступної мети.

Поки що рій маневрував біля Фортеці Розкручених Монет і шукав Хафн, не даючи їм вести активних дій, а Джедао розвідував систему, про яку він ще не казав Хорт, або залякував Командування Кел здалеку. Хорт не очікувала, що Джедао буде радитися з нею з приводу своєї стратегії. У той же час Джедао не міг очікувати, що хтось сприйме його мотиви за чисту монету.

— Одного полювання за Хафн для вас недостатньо? — запитав Джедао.

Хорт придушила тремтіння. Вона навчилася приховувати свої реакції за тривалий час дорослішання у сім'ї з матір'ю, яка лякала її. Однак питання було лише питанням.

— Якщо все, що вас турбувало, це поразка Хафн, — сказала Хорт, — ви могли б залишити це на Кел після фортеці Розкиданих Голок. Політ через гекзархат з ренегатом-роєм просто рекламує нашу слабкість ворогу, особливо через те, що ми вже притягнули їхню увагу.

— Гаразд, — сказав Джедао, — як ви думаєте, що мене повинно турбувати? І чому ви підняли це питання зараз, а не раніше?

— Чи кожен гравець у карти ставить все у першій же грі? — сказала Хорт. Брезан, наприклад, мав абсолютну нездатність до блефування. Не випадково він остерігався високих ставок у дзен-цзай.

Посмішка Джедао мерехтіла до неї, як полум'я свічки. Хорт спіймала себе на тому, що бажає, щоб це тривало довше. Тим не менше, хоч аргумент був достатньо прозорим, щоб зачепити гравця, Джедао не поспішав розкритися.

— Досить справедливо, — сказав Джедао. Він замовк, і Хорт згадала, що Джедао не відповів і на перше запитання.

Хорт, вже немолода, не збиралася змінюватися. Але вона мала готове запитання.

— Чому — сказала вона — ви повні рішучості навчити мене мислити автономно? Що це вам дасть, чому недостатньо простого послуху?

Джедао відхилився назад, і спробуав покласти ноги на стіл між ними, але спіймав себе на цьому. Вся послідовність виглядала доволі природно. Але Хорт не бажала бути обдуреною.

— Простої слухняності не вистачить для того, чого я хочу досягти, — сказав Джедао. — Не майте на увазі даний момент. Скажіть мені, чого я хочу, на вашу думку, оскільки я, очевидно, втратив здатність блефувати.

Дуже малоймовірно. Але підведена аркою брова Джедао пропонувала не сприймати це зауваження всерйоз. У всякому разі, Хорт опинилася у ролі учня. Правду кажучи, вона не хотіла оспорювати досвід Джедао у будь-якому випадку.

— Я можу лише припустити, що ви вступаєте в війну з гекзархами, — сказала Хорт, — і що Хафн корисні тільки тому, що ви можете використовувати їх проти гекзархів або мати вплив на маси і громадян. — До такого висновку міг прийти будь-хто. Але Хорт мала незрозумілу впевненість, що вона не повинна була схвалювати цю мету, враховуючи, як довго вона служила у Кел і була лояльною до командування.

— Великий недолік армії Кел, — з несподіваною гіркотою сказав Джедао, — полягає у тому, що мені ніхто не каже, коли я помиляюся.

— Ви не можете сподіватися на перемогу.

Від посмішки Джедао залишився лише блиск зубів.

— Цікаво, що те саме сказав командувач Чау, входячи в Свічкову дугу.

Єдина причина, через яку Джедао ще пам'ятали, була Свічкова дуга — космічна битва, в якій співвідношення сил перевищувало вісім до одного і де він розбив противника. Це була різанина.

— Ви самі сказали, що гекзархат великий, — сказала Хорт. — Восьмикратна перевага є нічим в порівнянні з тим, з чим ви зіткнетеся зараз. Числа не здатні описати це.

— Так кажуть усі. І цим гекзархи тримають громадян у покорі.

Суміш тривоги і відчайдушності, яка охопили Хорт, була смішною. Як Джедао може сподіватися координувати повстання по всьому гекзархату? Як єретики доводили знову і знову, підняти повстання було легко. Інша справа — коалесценція життєздатного правонаступника. І все ж вона хотіла зігрітись такою надією: доказ того, що вона була самогубчим яструбом.

Джедао піднявся весь одразу, не витончено, але ефективно, і став перед Хорт. Не дивно, що він був легендарним дуелістом у своєму першому житті, з бездоганно збалансованими рухами. Він подивився на Хорт зверху вниз, з умислом.

— Скажіть мені, що ви хочете, щоб я зробив, — сказав він, ніби не мав всіх переваг на своєму боці вести розмову.

Серце Хорт застукало.

— Сер, — сказала вона рівно, як ніколи раніше, — я не припускала…

— Не говоріть мені, що ви ніколи не втомлювалися в нескінченному колесі невдач єресей. — Його слова говорили одне. Але очі, солодкі і нещадні, кольору попелу, говорили про інше. Він витягнув руку, зупинивши палець перед лицем Хорт.

Хорт зрозуміла, до чого він веде. Її розчарування в Джедао було майже таким, як і її бажання. Навіть сформульоване таким чином, питання Джедао було досить неоднозначним, щоб його можна було тлумачити як просте зауваження. І тому вона тримала оборону, як курсант-початківець. Вона мовчки дивилася на Джедао і чекала, щоб він освітив проблему.

За своє життя Хорт не зуміла влаштувати свого сімейного гнізда. Вона не зустрічалася ні з ким до тридцяти років; о потім мала лише один короткочасний, похмурий шлюб. Або, можливо, це почалося раніше, через пісню солодкувато-приторного змісту, яку вона придумала, коли їй було чотирнадцять років, лише для того, щоб думати про те, що коли-небудь зіграє її для всіх. (Вона ще пам'ятала кожну ноту.)

До її нещастя, шлюб був катастрофою з самого початку. Їй було тридцять сім років, коли вона розійшлася з красивою, елегантною співачкою, Досвейсен Моріс, та її вмінням придумувати подвійні назви на інженерному жаргоні, не кажучи вже про її сліпучу посмішку, коли Хорт дарувала їй свої подарунки. Улюбленою річчю Моріс була музична шкатулка, відновлена руками Хорт, з красивим орнаментом зовні, і, коли її відкривали, безкінечним рухом фігурок у танці.

Моріс та Хорт підписали контракт на рік після декількох місяців флірту. Рік — жалюгідний час для шлюбного договору. Відносини охолоджувалися п'ять місяців. Хорт була переконана, що вони створювали щось раціональне і тривале. Хто б міг припустити, що консервативний підхід до романтики закінчиться так погано? Але той факт, що вони рідко обговорювали довгострокові плани, навіть після того, як ближче пізнали один одного, повинен був попередити її, що вони будуть суперницями в основних моментах.

Найцікавіше було те, що через кілька років Хорт вже не могла згадати тему сварки, яка, нарешті, призвела до розриву стосунків, почасти тому, що ця тема була ближче для емоційних оцінок. Моріс завжди говорила спокійним тоном, але в кінці сварки її обличчя огорнуло розчарування, — ("навіть коли ти смієшся, ти не посміхаєшся по-справжньому") — і вона, нарешті, вибухнула.

"Я не знаю, про що ти говориш", відповіла Хорт, так само спокійно. Брехня між ними зчепила її. Моріс вийшла з квартири після крижаної паузи, навіть не подивившись на неї. Хорт дивилася на раптово безглузді гаджети з фігурок і ювелірних виробів, розкидані по квартирі, цілу ніч. Моріс так і не повернулася. Потім вони спілкувалися лише один раз, щоб розірвати контракт (за решту її життя), щоб обговорити якийсь юридичний момент взаємного фінансування, про що ніхто з них не турбувався. Навіть тоді вони не зустрілися особисто.

Хорт не розповіла жодній з її матерів про цілковиту катастрофу, якої зазнала. Вони були б нестерпні своїм розумінням або, що ще гірше, схильні винувати Моріс. Фактично єдиний гріх Моріс полягав у тому, що вона сказала правду.

Після цього Хорт вибрала свідоме саботування всіх своїх партнерів у відносинах на тій підставі, що це робилося несвідомо. Хорт дуже соромилася того періоду, коли вона вибрала чоловіка, який був біженцем, і який весь час просив її залишити Кел і робити щось безпечне. Хорт ніколи не думала про відмову від своєї кар'єри, найменше — задля коханця, який трахнув її з самого початку. Це не було нічим іншим, як постійним нагадуванням, що Хорт займалася влаштуванням біженців, коли не створювала дітей-сиріт і трупів.

Вона вважала, що тримає своє серце під контролем, під цим розумілося те, що вона використовувала звичні траєкторії встановлення стосунків і мала добре обдумані протоколи для вирішення взаємних сумнівів і звинувачень. Це давало їй право протистояти людині, яка могла вимагати від неї чогось більшого за звичайний секс, чоловіка, який мав темну історію з Кел і не мав підстави боятися страти, яка звичайно очікувала на солдата, який спав з солдатом; і який міг допускати навіть холодне факсиміле у спілкуванні.

Рука Джедао помітно дрижала.

— Це було би доволі просто, — сказав він. Його великий палець торкнувся підборіддя Хорт. Вона завмерла. Це відчувалося так, ніби її серце всередині кристалізувалося.

Потім Джедао зітхнув, відступив назад, і знову опустився у крісло.

— Є речі, які я буду робити, і речі, які я робити не буду, — просто сказав він. — Але я не звинувачую вас у тому, що ви вірите в гірше. — Однак він не виглядав переконаним у власних словах.

Хорт знала, що краще не прикидатися, що вона думала про щось інше.

— Це не має значення так чи інакше.

— Але для мене, — відповів Джедао, одночасно гаряче і гостро холодно — це саме те, що має значення. Різниця між тим, що повинно і не повинно бути зроблено. Якщо йдеться про боротьбу.

— Коли-небудь я зрозумію вас, сер, — сказала Хорт.

— Сподіваюся, — сказав Джедао. На цей раз його посмішка тривала довше.

Розділ 11

Кожного ранку Микодез з'їдав сніданок з раціону Кел. За словами самих Кел, його добровільне споживання пропонувало цікаві речі про ваше психічне здоров'я. Микодез їв його у сподіванні, що це імунізує його від будь-яких отрут, і тому, як йому здавалося, зробить лікування більш ефективним. Він знав, що отрути не працюють таким чином, і що останній ефект був ілюзорним, але це була приємна думка. Крім того, він повинен був зробити щось, щоб виводити з організму цукерки, які він любив.

Він вирішив податися до залу засідань на сорок вісім хвилин раніше і з'їсти сніданок там, на тій підставі, що йому набрид декор в його офісах. У всіх його кабінетах. Він мав кілька причин, які були не цілком зрозумілими. Архітектори, які розробили Цитадель очей, вивчали смаки Шуоса, і його висловлювання. Його улюблений кабінет не був спочатку офісом, але був перетворений при тестуванні змінного макетування, що Микодез вважав дуже сміливим рішенням для того давно зниклого гептарха. (Гептарх Саїд незабаром після того померла, але не через зміну компонування чи недостатню безпеку Цитаделі, вона полетіла на якусь зустріч на далекій планеті і спіймала те, що могло бути або не було біоінженерним захворюванням.)

— У вас найгірші харчові звички за будь-кого у всій Цитаделі, — сказав Істрадез. — Якби це робив хтось інший, він би завалив всі медичні тести. — Він вже закінчив власний сніданок, який складався з супу з морських водоростей, рису, посипаного блискучою цибулею і соління Кел.

— Як твоя остання подружка? — Микодез хмурився над терміналом, пробуючи встановити його під зручним кутом у тримачі, щоб не напружувати шию, дивлячись на нього. — Я сподіваюся, що тобі з нею вже не нудно. Я не можу видавати безпечні пропуски так швидко.

— Ви хочете все до деталей?

— Ніби ні.

Істрадез криво посміхнувся.

— Ви хочете, щоб я розказав вам, для того щоб ви могли зустрітися?

Старші співробітники Микодеза знали про його двійників, в тому числі про Істрадеза, і навіть у жителів гекзархату було певне уявлення, що він час від часу користувався ними. Не всі радники Микодеза схвалювали використання не-шуос для цієї ролі, але він вказав, що ніхто більше не знав його так добре, як молодший брат, з яким він виріс. Істрадез був лише на рік молодший, ніж він. Їхні батьки жартували, що вони повинні були бути близнюками, за винятком того, що вони вважали, що двійня була б надмірністю.

— Ні, я не претендую на твоє місце, — сказав Микодез. Вони робили це раніше, і він був впевнений, що підрозділи розвідки та обліку фінансів можуть розрізняти їх, але було добре тримати їх у напрузі. — Запиши зустріч. Я послухаю. Крім того, у мене є інші речі, більш важливі, я не можу повністю зосередитись на тобі.

— Навіщо взагалі з'являтися тут? — поцікавився Істрадез.

— Тому що, якщо ми обидва тут, то вони зрозуміють, що один із нас напевне реальний. — У Микодеза були ще два двійники, один з яких досі перебував у фізичній терапії після того як пережив спробу вбивства під час його останньої поїздки. Чоловік поки що відмовлявся піти у відставку, але Микодез вважав, що це лише питання часу. Інший відвідував конференцію.

— Ви могли би піти у спальню і випити сливового вина, перш ніж іти на прийом… — повіки Істрадеза звузилися. — Коли ти останнього разу спав, Микодез? Я впевнений, що ти пропустив розмову з нашим племінником теж. Якби я знав, я б пішов побачити Ніафа сам, щоб він не відчував себе самотнім.

Микодезу довелося пригадувати, як давно це було.

— Більше двох днів тому.

Істрадез застогнав і охопив свою головою руками.

— Я найгірший молодший брат. Іди лягай спати.

— Після засідання.

— Ти божевільний, Мікі? Ти ж знаєш, що Шеннер (генерал розвідки), завжди проводить зустрічі мінімум годину. Якщо не більше.

Проблема з головами розвідки полягала в тому, що вони, з деяких причин, думали, що займають вищу ступінь у ієрархії. Деякі керівники розвідки шуос сприймали це як ліцензію на вичерпну деталізацію, навіть якщо теоретично час був обмежений двадцятьма хвилинами.

— Так, — сказав Микодез, задумано дивлячись на печиво, яке він не повинен був їсти, тому що повинен був залишити його для Істрадеза, щоб той міг грати свою роль. — Мої натяки на Шеннер стають все менше і менше витончені, але для того, хто, як правило, настільки навчений вловлювати будь-які сигнали, вона виявилася надзвичайно нечутливою.

— Моя дупа не варта її уваги. Шеннер любить звук власного голосу. Потрібна пряма догана, щоб змусити її опам'ятатися. Ти повинен дозволити мені піти на зустріч, якщо ти бридливий. Але не схоже на те, що ти бридишся її.

— Ну, її голос замінює легку колискову. Ніхто не буде здивований, побачивши, що ти спиш у куті після останньої нічної оргії.

— Вона не була такою надмірною.

— Крім того, — сказав Микодез, — Шеннер має дуже гостре его. Це ускладнює припущення, що вона отримає додаткову терапію. Проблема в тому, що вона нав'язлива, параноїдальна і лояльна, і все це робить її чудовою на своїй роботі — і все це означає, що мені доводиться дуже тонко поводитися з нею. Краще залишити речі такими, як вони є.

— Як скажеш, — сказав Істрадез, трохи непереконливо. Він вказав великим пальцем у напрямку кутового сидіння. Микодез пересів у нього, а Істрадез опустився на звичайний шезлонг поряд.

— Можна запитати, над чим ти працюєш?

— Найкраще, якщо ти цього не знатимеш.

— Я боявся, що ти це скажеш.

— Тоді чому ти запитав?

Істрадез виглядав задуманим.

— Тому що хтось повинен. — Тоді, з зусиллям, він випрямився і подивився на печиво. — Чи не міг би ти їм сказати, щоб вони зменшили розмір цих пряників? Мені стає все важче і важче проштовхувати весь цей матеріал і не товстіти.

— Ваш метаболізм навіть кращий, ніж мій, — без співчуття сказав Микодез, — просто треба вкладати менше мусору у вашу травну систему.

— І чия це вина?

— О, майже час зустрічі, — сказав Микодез, чим лише роздратував Істрадеза, до рандеву залишалося хороші чотирнадцять хвилин, і ніхто не прибував раніше ніж на шість хвилин до початку.

— Якщо ви не обрубаєте частину неминучої декламації Шеннер про неадекватність нашої обробки даних, і не перейдете ближче до справ, — сказав Істрадез, — я зіпсую вашу репутацію з боку бухгалтерського обліку. — Бухгалтерією керував одружений індивід, який був модом, тобто видозмінював своє тіло кожні три місяці, як по годиннику, відповідно до того, що було в моді Андан. Деякі моди були надзвичайно відволікаючими (на щастя на короткий період), коли високопосадовці влаштовували спортивні змагання. Решту часу бухгалтерський облік був стабільним та консервативним, і цілком скромним щодо того, що відбувалося в спальні. — Тримаю парі, я міг би змусити їх попотіти.

Микодез різко зівнув і ворухнувся в своєму кріслі, зручніше підклавши руку під голову.

Через вісім хвилин двері відкрилися, але це був лише сервітор, який приїхав забрати лоток Микодеза. Микодез з'їдав лише половину раціону Кел, але деколи доїдав іншу половину, тому сервітори знали, що потрібно почекати виносити тарілку. Що стосується інших продуктів, то на столі вже стояли дві щедрих вази з печивом і тістечками (в основному для Микодеза, який ніколи ще не зустрічав солодкого, яке б йому не сподобалося), приправлене рідкісне м'ясо, нарізане скибками і обкладене абсурдно декоративним золотом — рулети, скибочки хрустких фруктів. Микодез вважав, що на порожній шлунок ніхто добре не думав, тому, хоча люди безумовно їли, перш ніж іти на збори, він переконався, що вони часто пробують солодощі.

Через хвилину голови відділів розвідки почали заходити один за одним. Очі Микодеза були закриті, але він слухав обмін привітаннями. Істрадез посміхався кожній людині окремо, тому що саме так робив Микодез.

Ще деякий час Микодез стежив за нитками взаємодії своїх людей. Голос Шеннер був більш пронизливим, ніж зазвичай. Вона зневажала Хафн не тому, що через них втратила сім'ю, а тому, що колись зустріла аристократа Хафн, і той зневажливо прокоментував її акцент, коли вона заговорила до нього його мовою. Шеннер розлютило зауваження про її мовні навички. На щастя "бухгалтерський облік" перервав те, що могло стати довгою обвинувачувальною промовою. У перші дні Микодез розмовляв з Істрадезом після зустрічей, вказуючи на те, що він зробив би інакше. У ці дні це рідко було необхідним.

Хоча він анітрохи не відчував сонливості, розум Микодеза дрімав. Ліки ще не подіяли. Медичний відділ не любив кількості наркотиків, якими він зловживав. Він міг сказати це, тому що замість того, щоб про це говорити (безрезультатно), кожен з тих, кого він бачив, був ретельно та послідовно ввічливим, коли він потребував штучної допомоги для виконання своєї роботи (що також було безрезультатно, але, принаймні, він витягував з них всі аргументи). Хоча секс Микодеза не цікавив, він твердо вірив, що всі його люди повинні регулярно спілкуватися з навчаючими медиками-терапевтами. Він не виключав себе з цієї вимоги.

Знічев'я Микодез завантажив головоломку-пазл на свій планшет і почав грати. Це не було ніяким прикриттям. Якийсь курсант розробив цю гру під час конкурсу ігор в академії декілька років тому, і вона була однією з кращих у своїй категорії. Микодезові гра сподобалася не за свою оригінальність, а за здатність тормозити мозок. Вона включала у себе пазли, музику (що звучала через його слухові імпланти, хоча це одночасно ускладнювало стеження за перебігом засідання), і була достатньо хаотичною, щоб її пройти. Зараз Микодез не міг набрати очок, щоб врятувати своє життя, що підтвердило правильність його рішення віддати зустріч Істрадезу. Він не питав медиків, чи була гра тестовою перевіркою його впізнавальної функції мозку, йому це не було потрібно знати.

Частково через пристрасну промову Пропаганди про те, як Андан нокаутували засоби масової інформації, дозволяючи транслювати драми про Джедао, зображаючи його в сприятливому світлі, наркотик подіяв на Микодеза збуджуюче. Здавалося, усі вогні в кімнаті виблискували яскравіше. Істрадез кинув на нього швидкий погляд. Він знав. Замість того, щоб звернути увагу на Микодеза, Істрадез зауважив, що їм доведеться запропонувати Андан стимули для кроку назад. На жаль, Анданам прибутки подобалися так само, як і будь-кому іншому. Драми приносили їм дуже багато грошей саме зараз.

Микодез зупинив гру, задавшись побіжно питанням про те, як курсант її розробив, а потім відкрив один з файлів про Джедао. Потім ще один про Куджена. Чотири століття в одному випадку, дев'ять в іншому. Обидва вони містили розчаровуючі пробіли. Вірніше, профіль Джедао був виписаний настільки детально, наскільки можна було очікувати, за винятком звичайної повільної гнилі історії. Ніхто не очікував, що він виявиться бомбою сповільненої дії. З іншого боку, Куджен так довго заплутував свій профіль, що Микодез не довіряв ніяким файлам про нього. Але він повинен був з чогось почати.

Джедао відповів на другу спробу Микодеза зв'язатися з ним не за допомогою прямого спілкування, а простим повідомленням: "Дотримуйтесь угоди, Шуос-чжо. Тримайтеся від мене подалі і я буду триматися подалі від вас. Ми можемо визначити решту після того, як Хафн заберуться звідси."

Непогана пропозиція, як на текучий стан справ. Навіть якщо у Микодеза та його співробітників були вагомі підстави вважати, що першочерговим завданням Джедао буде забезпечення виживання Хафн. Врешті-решт, Джедао не міг стверджувати, що захищає гекзархат, якщо не буде вторгнення. Навіть якщо вони позбудуться вторгнення Хафн, це не дуже допоможе, оскільки у гекзархату було багато інших ворогів, але Джедао міг спіткнутися. Микодез нічого не сказав у відповідь на це повідомлення. У будь-якому разі Джедао не очікував ніяких гарантій.

Його увага перекинулася на Куджена, чиє зникнення залишило таку дивну дірку в житті Микодеза. Вони не були друзями. Куджен розумів дружбу як абстракцію, і дружив з іншою людиною, як акула з рибою.

Проте вони були колегами, і багато разів консультувалися з одним із тих пір, як Микодез зайняв своє місце гекзарха. Микодез сильно любив його, навіть якщо він цього не розумів до цих пір. Але йому подобалися виклики, і не було ніяких заперечень, щоб відносини з Кудженом, сердечні на вигляд, ніколи не були безпечними.

Микодез відвідав головну станцію Куджена два рази. Куджен вважав за краще дозволити своїм фальшивим гекархам керувати фракцією, або так він сказав, хоча Микодез мав достатньо доказів того, що він уважно стежив за тим, що робиться від його імені. Фаян піднялася до фальшивого гекзарха через дванадцять років після того, як Микодез зайняв своє місце, за обставин, які рішуче заперечували, що Куджен особисто знищив попередника Фаян, який розтринькав частину бюджету. Чоловік, про якого йшлося, пізніше з'явився в якості техніка в складі особистого персоналу Куджена.

— Не має сенсу витрачати талант, — сказав Куджен. Він став набагато приємнішим і набагато покірнішим після того, як Куджен попрацював з ним.

Тяга Куджена до прекрасного не обмежувалася людьми (рідко жінкою або альтом). Він оточував себе розкішшю від щедрості світів гекзархату. Навіть якби Микодез не знав, що Хаджорет Куджен провів своє дитинство біженцем у світі, чия назва змінилася двічі за останні дев'ять століть, він би здогадався про нього через особливу одержимість Куджена до килимів ручної роботи та видувних скляних квітів для шаф, інкрустованих перлинами і кусочками місячного каменю. Він збирав ці об'єкти, але не помічав їх, як тільки вони ставали його власністю. Микодез давно відмовився підкупити його такими речами. Коли йому дійсно була потрібна прихильність, він замість цього пропонував древні секстанти і дрібно виготовлені орерії, артефакти, які цікавили вченого в Куджені.

Фаян перестала вагатися, і її люди взяли під контроль базу Куджена. Микодез очікував, що вона шукатиме там якісь зачіпки все наступне десятиліття, але без особливого успіху. Він міг запропонувати допомогу, але навряд чи вона прихильно прийме пропозицію, що їй це потрібно. Вона йому не довіряла. Досить справедливо. Оскільки він весь час займався культивуванням такої своєї репутації, він змушений був не звинувачувати людей за те, що вони приймають це близько до серця.

— …Мікі.

Використання його дитячого псевдоніму змусило Микодеза здригнутися. Істрадез не використовував би його, якби будь-хто з голів розвідки залишався би у кімнаті.

— Так? — сказав він і протер очі. Його шлунок бурчав. Коли він останній раз їв?

— Добре печиво, — сказав Істрадез. Він стояв над Микодезом з руками на стегнах. — Якщо я не зможу змусити тебе з'їсти щось краще. І тоді ти йдеш спати.

— Не будь абсурдним, — сказав Микодез. — Ти ще не ознайомив мене з тим, про що, чорт візьми, ви говорили на зустрічі.

Істрадез з недовір'ям поглянув на нього.

— Ти жартуєш? Ти спав весь цей час? З відкритими очима, і не бачив, що відбувалося? Зазвичай ти краще контролюєш себе.

— Я не міг спати… — Микодез перевірив час. Так, він спав, це було очевидно.

Голос Істрадеза пом'якшився.

— Ну, не все так погано. Ти пропустив вражаючий матч між Піратом та Пропагандою. Я проінформую тебе пізніше, обіцяю. Можеш поспати у моїй кімнаті, а я прикрию тебе, поки ти наберешся сил для роботи.

— Добре, — сказав Микодез, оскільки він явно програв цей раунд. — Відмінно.

— Я відведу тебе, — сказав Істрадез.

— Ні, цього не потрібно.

Істрадез помітно заколивався, але потім кивнув. Він повернувся до столу, взяв холодну весняну ролу, а потім вклав в руку Микодеза. — Мені все одно, якщо ти будеш схожий на малюка, що вкрав це з лотка. Їж. — Він стояв над Микодезом, по суті змусивши його їсти. Потім він повинен був випити півсклянки води, бо рола була сухою. Він зробив собі замітку, щоб сказати про це кухні.

Микодез долав довгий шлях до квартири Істрадеза, вважаючи, що у нього немає причин поспішати. Він розважався, зображаючи сутулість і цинічну посмішку, які його брат був змушений копіювати. Істрадез був хорошим актором, оскільки його засоби до існування залежали від Микодеза, але Микодез любив тримати його у напрузі.

Він тягнув рукою вздовж зелених стін, час від часу оживляючи картини полювання лисиць, або, для різноманітності, випадкові пейзажі з місяцями. Іноді він думав про відпустку. Смутний факт полягав у тому, що він рідко залишав Цитадель, лише коли найвищі церемонії вимагали його присутності. Всю решту часу він був тут, зі штатом співробітників Шуос, які ніколи не спали всі одночасно.

Увійшовши в квартиру Істрадеза, він ледь не покликав безпеку. У кімнаті вже хтось був. Але потім вона піднялася з дивана разом з шепотом млявих шовків, бронзовими перлинами, що гриміли навколо шиї, зап'ястя та щиколоток, і він розслабився.

— Шпірель, — сказав Микодез, тому що двері за ним закрилися.

Вона попливла до нього в тумані ароматів і обняла, не зовсім з платонічним наміром. Шпірель, Микодез та Істрадез спали один раз разом, тому що Шпірель висловила зацікавленість, Істрадез був напідпитку і думав, що ідея була дуже смішною, а Микодез не піклувався про це — чому б і ні. Цікавість була нібито задоволена, вона знову не просила, але Микодез іноді дивувався.

— Це ти, чи не так? — сказала вона своїм якимось особливо манірним тоном.

— Ненавиджу, що ти завжди можеш так сказати, — сказав Микодез їй на вухо.

Шпірель відхилилася так само акуратно, як пілот робить крутий віраж, і посміхнулася.

— Ось чому мені так багато платять, так? — В академії вона числилася не як куртизанка, а як піхота Шуос. З досвіду він знав, що краще не стикатися з нею в рукопашному бою. Технічно він був сильнішим, але вона ніколи не грала за правилами. (Він не мав жодної ідеї, чому він вперше очікував, що хтось із Шуос гратиме за правилами, навіть якщо ця хтось була давньою коханкою його брата).

Тоді вона прийняла критичний вигляд, який був дуже схожим на вигляд Істрадеза в залі засідань, Микодез зітхнув і підкорився, слухняно направившись до дивана. Він почав влаштовуватися спати. Шпірель кашлянула. Він поволі зняв черевики. Шпірель мала дуже чутливі думки про наявність взуття на дивані. Це могла бути квартира Істрадеза, але Микодез був упевнений, що навіть в кімнаті безпеки диван був включений до спеціального списку володінь Шпірель.

— Я втомився, — сказав Микодез, не маючи на увазі нічого іншого крім того, що сказав, і був вражений тим, наскільки невиразний його голос. Йому краще відвідати Медичний знову. Вони завжди махали коктейлем, який він повинен був випити, але медики не мали таких симптомів в той час.

— Тоді спи, — сказала Шпірель з нахабною практичністю, яку він любив у неї. — Посунься.

Він зробив це, хоча було потрібно більше зусиль, щоб м'язи послухалися. Шпірель лягла поруч з ним і натягнула ковдру на них обох. Тепло випромінювалося від неї, як життєдайна сила, і вона пахла м'ятою та цитрусовими і незвичайним екстрактом лаванди. Вона почекала, поки він не переклав голову з подушки на її плече. Відмінно, — остання думка, перш ніж він заснув, була — я прокинусь без циркуляції крові в одній руці.

Коли він прокинувся, його рука зовсім не оніміла. Шпірель вже встала і відкрила вікно, яке виходило на один з садів Цитаделі. Їй подобалося малювати бабок. У цьому саду їх було багато.

— Добрий день, — сказав Микодез. — Де Істра?

— Прямо тут, — Істрадез, вийшов з ванної кімнати, ще витираючись рушником. Він поморщився на уніформу гексарха, яку Шпірель поклала для нього, а потім похитав головою і посунув до шафи. — Ні-ні-ні — хм. Я давно не одягав її.

— Ти маєш на увазі, що ніколи не носив її, — сказала Шпірель, яка мала майже непогрішні навички спостереження, коли мова йшла про одяг та прикраси.

— Звідки ти знаєш? — запитав Істрадез.

— Тому що я купила її для тебе два тижні тому, пам'ятаєш?

Микодез переклав це на чотирнадцять днів. Шпірель наполягала на використанні семиденного тижня, хоча це було якщо не технічно незаконним, вважалося б невдалим для більшої частини гекзархату. Це тягнулося ще з її народних традицій. Вона одного разу зауважила, що не знає, як виглядає решта старого календаря, перш ніж її люди проголосували і вирішили приєднатися до гекзархату, щоб зникнути як єретики. Микодез запитав її, чому вона хотіла зберегти цей конкретний пункт календаря, на що вона лише знизувала плечима.

Істрадез ще раз змінив свою думку і вибрав набір одягу в рожевому та жовтому кольорах, навмисне ослаблену варіацію кольорів Шуос. Він лаявся, коли намагався надіти підібрані до одягу ювелірні вироби, рожевий кварц і геліотроп, у комбінації з аквамарином з дивовижними, контрастно поблискучим спалахами на блискучих гранях. Шпірель витягнула обличчя до Микодеза за спиною Істрадеза і фактично прийшла на допомогу Істрадезу з застібками.

— Дякую, — сказав Істрадез.

— Я міг би присягнути, що заплатив тобі достатньо, щоб дозволити собі справжні дорогоцінні камені, а не синтетики, — сказав Микодез. Він знав усе, що зберігав Істрадез у своїй колекції, всі грайливі пасма з рожевого золота, музичні шкатулки, коштовні шпильки для заколок у волосся. Микодез і Істрадез обидва носили волосся, вкорочене на рівні спини, незважаючи на довгий передній начіс, а Шпірель завжди губила їхні шпильки.

Істрадез знизав плечима.

— Не те щоб я носив це там, де кожен хоче потурбуватись про те, щоб всі це знали.

Микодез піднявся з дивана і перейшов через кімнату, щоб взяти Істрадеза за плечі і змусити його подивитися на нього.

— Ти наймарнославніша людина, яку я знаю, — сказав він, витягнувши гребінь і мусс з ближнього комода і починаюч приводити в порядок і фіксувати волосся Істрадеза. — Чесно кажучи, в один з наступих днів ці деталі будуть важливими.

— Вибач, — сказала Шпірель. — Ти кажеш, що він більш марнославний, ніж я, через кілька блискіток? Я явно не намагаюся досягти переваги у цьому. — Вона продемонструвала своє плаття. Її руки та рукави були чорними і без прикрас.

Зіниці Істрадеза розширилися, проковтнувши яскраво-коричневі іриси.

— Я люблю блискучі речі, все в порядку? Це не злочин, любити блискучі речі. Принаймні я не вбиваю ними дітей.

Шпірель продемонструвала різкий рух удару.

— Гаразд, — сказав Микодез, згадуючи те, що він зауважив у примітках до власних процедур, що стосувалися працівників, які зазнали погіршення самопочуття, які не стосувалися Істрадеза та сім'ї. "Деескалація" — Що я зробив не так цього разу?

— Нічого, — сказав Істрадез.

— Ніхто ніколи не каже "нічого" не маючи чогось на увазі. — Микодез відвів гребінець, який Істрадез намагався перехопити, щоб той не застряг в його оці. Істрадез завжди мав характер. — Ти збираєшся розказати мені про цю чортову зустріч?

Істрадез низько загарчав, горловим звуком, а потім нахилився вперед і поцілував його, захопивши нижню губу.

Натис — це було не зовсім підходяще слово для цього. Істрадез натискав своїм тілом на Микодеза. Ми не близнюки, іронічно подумав Микодез, відкидаючи одяг убік. Істардезів півень був важким, але зараз лише наполовину, з причин, які не мали нічого спільного з сексом.

— Брат-солодкий, — сказав Микодез, безстрашно, — ти знаєш, що завжди можеш запитати.

— Це те, що я намагаюся розповісти йому, — відзначила Шпірель з чіткою відсутністю симпатії. Вона пішла у ванну, щоб змити бруд з пальців — справа, яка ніколи не йшла добре. Вона часто носила рукавички, щоб приховати пил під її нігтями.

Істрадез підняв руку, щоб ляснути брата. Микодез спіймав його і приніс до рота, поцілував суглоби над дешевими кільцями. Дихання шукало вихід з горла Істрадеза.

— Це легко для вас, — сказав він. — Добре, погано, правильно, неправильно, вам все одно. Йдеться лише про ефективність.

— Я роблю свою роботу, — сказав Микодез, — тому що після всіх неприємностей, на я пішов, щоб отримати її, було б безвідповідально… — Він продовжував цілуватися, коли вів Істрадеза до дивана і штовхнув його на нього. Істрадез ліг.

Микодез опустився навколішки до дивана і поклав руку на внутрішність стегна Істрадеза. Так: він отримав реакцію. — Я завжди буду виконувати свою роботу. Я воля Шуоса. Але ніколи ніколи не сумнівайся, що я люблю тебе.

Шпірель вийшла з ванної кімнати, і він кивнув до неї. Вона посміхнулася йому трохи сумно, перш ніж взяти його руку і допомагати йому, щоб він міг впоратися з Істрадезом. Вона сіла на підлогу, згорблена і зручна, як кицька, і цілувала бік шиї Істрадеза. Іншоюю рукою вона охопила спину Микодеза, що було непотрібно, але ласкаво просимо. Він запитав, чи відмила вона весь бруд. Очі Істрадеза були широкими і заскленими, і він сказав щось напівзахоплено, напівстогнучи.

— Шш-ш, — сказав Микодез. — Лежи. — І поставив собі завдання догодити Істрадезу, зігнувши спину, щоб перевірити останні стогони Істрадеза.

Розділ 12

Брезан не мав причин очікувати чогось, коли почув кроки за дверима до передпокою камери. Голод був звичним гострим болем, і його рот завжди був сухим. Минулі тижні, яким він втратив рахунок, після того як викрадачі відключили його від спілкування з зовнішнім світом, були передбачуваними. Погано, що за таких обставин було мало приємного говорити собі: "Я казав собі, що так буде".

Все, що він згадував про його передачу від Шуоса до Кел, — це розмиті обличчя мовчазних людей в гарячій червоно-золотій формі фракції. Що сталося з двома дратівливими медиками, він ніколи не дізнається, що було так само добре. Що стосується Сфенні та його помічниці, він уявив, що у них все добре.

Кел не втрачали часу, щоб підтвердити його ідентичність. А потім посадили в цю камеру. Після двох безперервних днів, протягом яких він чинив опір бажанню кричати до стін, з'явилася полковник.

— Кел Брезан, — сказала вона, — ви звільнені від несення служби, з огляду на ваш стан. Ви розумієте мене?

Він все одно хотів привітати її. Вона похитала головою. Він спробував напівофіційний салют, який йому ледь вдався.

— Кел Брезан, — повідомила вона, — поки не будуть зрозумілі обставини, що призвели до вашого звільнення та висилання персоналу з Лебединого рою, необхідно, щоб ваша посада була призупинена.

Стандартна процедура. Він знав це по тому, як до нього звернулися. Далі з ним будуть говорити слідчі Кел. Формаційний інстинкт дасть кращі результати, якщо його ранг їм не заважатиме.

— Зрозуміло, мем, — похнюпився він.

— Скажи щось, солдат. Чому ти чекав порятунку від Шуос?

Він знав, що це стане сумнівним пунктом і не додасть йому друзів, але він погодився з цим, коли складав порядок своїх дій. Він виклав свої міркування.

— Іншими словами, — сказала полковник, — генерал Джедао вивантажив персонал, якого він не зміг контролювати через відсутність формаційного інстинкту, і ви були серед них.

— Так, мем, — сказав Брезан. Слова різали його горло, як скло. — Я був єдиним серед Кел, кого схопили, щоб вислати. — Він нічого не чув про офіцера Доктрини. Можливо, що вона померла від медичних ускладнень.

Очі полковника були крижаними.

— Ви просто стали проблемою, солдат. Насолоджуйтесь відпочинком, який отримуєте зараз. Ви не отримаєте набагато більше.

— Мем, — відповів Брезан. Він знав, що роблять Кел, зіткнувшись з крашем. У кращому випадку вони відправлять його на комісію і перезапишуть. У найгіршому випадку його стратять. Але він не бачив іншого способу виконати свій обов'язок.

Після цього Безан провів досить багато часу у медитації та спогадах, коли нарешті мертва система оголошень згадала про нього. Ймовірно, вони відправляли його до Рахал або Відони, оскільки слідчі Кел ненавиділи допит крашів, наче вони були заразними. Сервітор приносив йому їжу через певні інтервали часу, ніколи щось краще, ніж трохи холодного рису і води. Він почав жаліти, що не скористався гостинністю Шуоса Сфенні краще, поки мав такий шанс. Брезан грав у гру, намагаючись розрізнити сервіторів. Але кожного разу це був інший сервітор, або вони змінювали свій вигляд.

Якби він міг вибирати, Брезан вибрав би Відону. Він не любив Відону, як будь-яка розумна людина, але міг перенести пряме застосування болю. Еретики-терористи захопили транспорт, коли він був капітаном. Вони не брали полонених, і Кел незабаром звільнили їх, але Брезан назавжди запам'ятав гарячі нитки болю в ногах і на обличчі, а після цього — відновлення. Їм довелося вирощуватити одне око. Відона могла лише катувати його. Рахал могли оцінити, включаючи реакцію на конкретні питання. Не так прямо, як виявлення брехні, або напрямок вашого мислення (хоча ходили чутки), але кваліфікований практик міг би обманом витягнути з вас правду.

Через п'ятнадцять днів після того, як його взяли під варту, прибули шість інспекторів Рахал, і він зрозумів, що до його попередження поставилися серйозно. Він почав дивуватися. На той час він ледь ходив, якщо можна було так назвати повільний рух ногами через його затяжне спання та обмеження павучими захватами навіть у спокійній обстановці. Минув деякий час, поки він зареєстрував присутність рахал. Прості халати, сірі з бронзовими подолами, не дозволяли помилитися, еквівалент цілком формальної одежі вовків. Рахал звичайно носили більш прикрашений одяг у більшості випадків.

Головним інквізитором була жінка з кучерявим волоссям і непроникним виразом обличчя. Всі шість вовків покрасили повіки у бронзовий колір, вказуючи, що вони активували плач. Вони пробурмотіли привітання архаїчною формою високої мови.

Брезан боровся з напливом страху, який погрожував його задушити, і повернув їм формальний поклон, максимально дозволений обмежувачем. Вийшло не дуже. Рахал мали репутацію порушників протоколу, але вони також пишалися раціональністю. Вони не будуть звинувачувати його за те, що не було під його контролем.

Головна інквізиторша визнала поклон кивком, що означало, що вона вирішила не ображатись.

— Кел, — сказала вона, — я інквізитор Рахал Хван. Ми тут, щоб визначити правдивість ваших претензій. — Вона говорила дуже чистою високою мовою.

— Я зроблю все можливе, щоб не перешкоджати вам, інквізитор, — сказав Брезан, наче він міг витримати повний допит шістьох вовків.

— Ви можете сісти, — сказала Хван. — Це займе деякий час.

Брезан підійшов до лавки і сів. Ноги не тримали його, але, прокляття, він не збирався це показувати. Він підняв очі, вирішивши задовольнити погляд Хван, навіть якщо це не було суто необхідним, і впав у транс.

Частина його сиділа на лавці. Решта його свідомості знаходилася в домі його батьків на станції Ірисса, у сновидінні, ініційованому першим запитанням Хван. Він здивувався, але його увагу привернули стіни. Вони виглядали так, ніби були зроблені в компонентів гармати, і просочені чимось, що в'язко блистіло. Чому його троє батьків зробили це?

Найстаршої сестри Керізан не було на її улюбленому місці, де вона любила читати під лампою з розписом коників. Не було також її двох дітей. Керійзан була єдиною з його сестер, з якою він дружив і любив готувати страви для її дітей.

Він обернувся — інші дві сестри, близнюки Міузан і Ганазан, сиділи, граючи у гру з камінцями з наймолодшим батьком. Ганазан, волосся якої завжди щільно прилягало до голови, вмовила Міузан дати їй фору у кидок у три камені. Міузан категорично ненавиділа надання людям різних пільг. Брезан ніколи не міг вмовити її на щось подібне, незважаючи на те, що вона була на шість років старша.

Двоє близнят були в уніформі. Ганазан служила на ботомоті, який, на її думку, літав швидше бойових мотів. Логістики завжди зверталися до неї. Міузан була полковником у штабі генерала Інессер, і її не можна було дражнити цим.

Брезан відкрив рот і сказав щось, він не знав що. Це не мало значення. Обидві сестри не подали жодної ознаки того, що вони його почули. Він глянув на свої руки. Чорних рукавичок не було. Також не було уніформи, просто тверезий коричневий цивільний одяг.

Ще одна зміна у свідомості, і він знову поплив. Він і Міузан стояли в дуельному залі, який тягнувся так далеко, щоб обидва боки зникали вдалині. Календарний меч Міузан був яскравим в її руці, лезо світилося червоним з білими іскорками. Вона завжди була доброю в дуелях. У дитинстві Брезан любив дивитися, як вона тренується, захоплюючись лютістю її дисципліни.

Брезан активізував власний меч, щоб привітати її. Лезо не було його звичайного похмурого синього кольору, а червоне з переходом у жовте. Лисячий хвіст, подумав він відсторонено. Було спокусливо обдурити Шуос Зехун. Справедливості ради, Зехун не повісила його. Навпаки кинула йому гарну довгу мотузку.

— Ти програєш, брате, — сказала Міузан зі своєю звичною побажливістю. — Але ти стаєш кращим, і я дам тобі урок.

Брезан часто фантазував про те, щоб закрити Міузан в ботомоті та відправити її до Анданів, щоб там її навчили бути більш поблажливою або, принаймні, менш очевидною. Чорт, вона, схоже, не знала про те, що була як зубний біль. Він давно відмовився від бажання заслужити у неї схвалення; але тепер йому хотілося змусити її заткнутися.

— У мене швидший формаційний інстинкт, ніж у тебе, — сказав Брезан, хоча було помилкою давати будь-яку відповідь взагалі.

Вона критично глянула на нього.

— Так, це стане в нагоді, якщо ти хочеш застрягти у піхоті на все своє життя.

На рахунок чотири Міузан кинулася вперед. Брезан зреагував надто пізно. У будь-якому випадку це нічого не змінило би. Меч Міузан спалахнув, і полум'я стало темно-яскравим. Лезо видозмінилося на голову яструба на звивистій шиї.

Брезан теж кинувся вперед. Яструб з його жорстоким дзьобом пройшов через його тіло. Навколо нього вирувало полум'я, яке не нагрівало, незважаючи на сморід смаженого м'яса.

Міузан горіла червоним і золотим. Її викладені коси зірвалися з місця, заметлявши навколо голови. Потемнілі клапті шкіри вже відшаровувалися від обличчя з сухим шумом. До кістки білого кольору на її черепі та вусі.

— Ох, Брезан, — сказала вона, її голос був цілком нормальним, незважаючи на це, — ти ще ніколи не змінював формацію з такою швидкістю.

— Кого трахає приєднання до Кел з наміром отримати формаційний інстинкт? — закричав Брезан. Міузан могла бути розгубленою, але вона все ще була його старшою сестрою. Вона навчила його грі з каменями і з мечем, як розібрати і зібрати кожну рушницю у сім'ї, не кажучи вже про те, як пекти дивовижне медово-імбирне печиво. Він не хотів, щоб вона померла шляхом самогубства або від кулі ворога, або, якщо на те пішло, випадково впавши зі сходів. Він просто хотів, щоб вона перестала трактувати його восьмирічним хлопчиком, який продовжував стежити за нею і Ганазан, сподіваючись, що вони зіграють з ним форт.

Міузан щось відповіла, але Брезан не міг почути її через рев вогню. Він розвинув божевільне уявлення, що, якщо спалить себе теж, то зможе послідувати за нею і витрясти деякі відповіді. Він спробував, але полум'я не помічало його. Він знову носив свої чорні рукавички — було незрозуміло, коли це сталося. Все це вже не мало значення…

Плач тривав досить довго. Повернувшись на лавку, Брезан відчув, що його тіло затерпло, і відчував голод. Рахал можна було використовувати для посту, і він був злий, що вони не поклали його на щось м'якіше. Сервітор приніс йому води. Він випив її. Смак був як у попелу.

Рахал відпрацювали свій час в основному на темі Джедао. На допиті Джедао не з'явився у тілі жінки, як сам Брезан, а виглядав, як у архівних відеороликах, худим невисоким чоловіком. Його форма була в повній формі з старовинною червоно-золотою стрічкою відрядженого до Кел офіцера Шуос, яка давала Брезану відчуття невловимості. Тим не менш, у Джедао була та ж крива усмішка. Він грав з Брезаном у шаблон-камені. У закутку свого розуму Брезан вирішив ніколи не грати в іншу настільну гру, якщо хтось не накаже йому. Камені змінювали положення кожного разу, коли Брезан моргав. Позаду нього, хоча він і не насмілювався глянути через плече, чулися далекі вигуки і ридання.

У лівій руці Джедао був револьвер. Він не носив ніяких рукавичок без пальців чи чогось подібного, що Брезан сприйняв за ознаку того, що він грає на все. Кожен раз, коли Брезану випадав чорний камінь — природно, він був слабшим гравцем — Джедао відстрілював Брезанові один палець. Кулі не завдавали ніякої шкоди дошці або масиву каменів, акуратний трюк, хоча Брезан здригався від рикошетів.

Незважаючи на те, що це було у сні, а не насправді, біль був сильним. У реалі, можливо, було би легше. Тоді він мав би шанс втратити свідомість.

Брезан намагався дихати рівно. Уяви, що це спогад, сказав він собі. Хіба єретики колись грали по правилах? Йому доведеться перемогти дев'ятиокого генерала, але у нього залишилося лише чотири пальці. Випав чорний камінь. Джедао вистрілив, майже не дивлячись. Його влучність була бездоганною.

Залишилося три пальці. Тоді два. Тоді один, яким Брезан притискав камінь до долоні. Нарешті у Брезана не залишилося ніяких пальців взагалі, просто набір кровоточачих пеньків.

Джедао підняв на нього брову.

— Що тепер? — запитав він.

— Я збираюся зупинити вас, навіть якщо це мене вб'є, — сказав Брезан, бажаючи, щоб він мав кращий подарунок, ніж марні останні слова, тим більше, що він мав аудиторію Рахал.

Він нахилився, щоб підібрати один останній камінь зубами…

Все, що було після цього, було ще гірше, ніж він вважав неможливим. Врешті-решт Рахал облишили його. Ще деякий час він цього не усвідомлював. Він примушував себе ковтати воду, коли вони її пропонували. Пекучий біль у ямі його шлунку не зникав, але відчувалося, ніби це відбувається з кимось іншим. Бути кимось іншим, звучало як відмінне закінчення його кар'єри прямо зараз.

— Я Кел, — прошепотів Брезан до стіни у своїй кімнаті, коли був упевнений, що нікого не було поруч. Він не почув власного голосу. Слова застрягали у сирому горлі.

Минув якийсь час. Смак попелу відступив. Він безперервно тремтів. Але йому довелося терпіти. Кел могли потребувати від нього більше інформації. Йому потрібно було перебувати в свідомому стані. Якщо повезе, буде ще не пізно зупинити Джедао.

Брезан подумав про Кел, які перебували у командному центрі, коли Джедао вистрілив, випробовуючи на ньому зброю. Він згадав генерала Хорт, і як вони вперше зустрілися. Брезан був здивований своїм переведенням до штабу Хорт, коли у його попередника знайшли рідкісне захворювання, і не був впевнений, що йому сподобалося те, з чим це могло бути пов'язаним насправді. Генерал мала нестандартне мислення, не кажучи вже про те, що могла посперечатися з командуванням Кел, добре це було чи погано.

Під час першої зустрічі генерал запитала його, як він влаштувався, на що Брезан дав єдино можливу тактичну відповідь. (Він час від часу знаходив можливість бути тактичним.) Тоді Хорт несподівано сказала: "Я сподіваюсь, ви допоможете мені ніколи не забувати, що це люди, яких ми посилаємо на смерть". Вона переглядала список потерпілих від недавнього бою. Це була не така довіра, яку можна було очікувати від новачка, але він побачив похмурість в очах генерала і вирішив зробити все, що міг.

Розсудливій людині можна пробачити те, що вона не відчуває великої любові до командування Кел, але доля Хорт та її рою може залежати від інформації Брезана. У будь-якому випадку командування Кел не було причиною того, що Брезан став яструбом. Навіть навпаки, командування Кел було чудовим аргументом уникати Кел. Сім'я теж не була причиною, незважаючи на те, що Брезан сказав це Шуос Зехун в академії, хоча звичайно вплинула на його вибір. Ні: головною причиною було те, що гекзархат став поганим місцем для життя, але було би ще гірше, якби ніхто з людей з совістю не погоджувався служити.

Не можна було узяти гекзархат і обміняти його на щось краще. Це підтверджував той факт, що єретики завжди зазнавали поразки. Отже, єдине, що залишалося робити: служити — і сподіватися, що ситуація поступово зміниться на краще.

Коли двері в його камеру розсунулися, Брезан підвівся на хитких ногах і приготувався вклонитися. За дверима стояв чоловік, який в очах Брезана ніби гойдався на тряскій хвилі.

— Сер, — сказав Брезан замість привітання.

Капрал відкрив двері камери ширше і вимкнув обмежувачі.

— Іди за мною, солдат, — сказав він.

Брезан хотів запитати, що відбувається, але він також міг насолоджуватися блаженним невіглаством, поки воно тривало, не кажучи вже про дивну легкість вільного пересування. Це було незначне диво, що він міг іти досить швидко, щоб не відставати від капрала.

Дорога не була довгою. Капрал привів його до негабаритного залу для засідань із захищеним терміналом у стилі Кел, який мав вузький проріз у стіні. — Я буду поруч, солдат, — сказав капрал. — Вийдеш, коли розмова закінчиться.

Увімкнутий термінал означав, що хтось хоче поговорити, і на екрані світилося його ім'я. Він не міг набрати більш презентабельного вигляду, тому просто підійшов до терміналу. Він побачив себе темним, туманним привидом у золотій рамці.

— Кел Брезан прибув згідно наказу, — сказав він замість привітання. Йому здалося, що він запізнився, щоб поцікавитися, чи повинен він змінити форму на повну формальну.

Термінал прояснився.

— Кел Брезан, — сказав жіночий голос, виміряний, точний. Широке незграбне обличчя на головному дисплеї належало гекзарху Кел Цзоро.

Брезан не знав, що потрібно від нього гекзарху. Він сумнівався, що вона збирається особисто замовити йому гарячу їжу та спокійний сон у ліжку.

— Гекзарх, — сказав він.

— Вільно, — сказала Цзоро. — Ваша інформація про Шуоса Джедао підтверджена. Ми маємо для вас нове призначення.

Брезан промовчав. Відповідно до його розрахунків, минуло сімдесят сім днів з того дня, коли Джедао відправив його з Лебединого рою. Наскільки бюрократія перешкоджала йому передати повідомлення, і скільки шкоди зробив жертвенний лис за цей час?

Призначення також означало, що його не звільняють з служби у Кел. З іншого боку, список жорстоких завдань охоплював цілі планети. Він затиснув спалах іскри надії.

— Ви, здається, збиваєтеся і плутаєтеся в певному пункті, — додала Цзоро сухим тоном, — отже, давайте пояснимо це вам, бо це важливо. Ви краш, Кел Брезан.

Він зітхнув.

— Мем…

— Результати тестів це підтверджують. Ваш формаційний інстинкт впав навіть нижче того низького рівня, який був у вас під час навчання в академії. Це рідкість, але не нечувана. Але насправді, ви повинні були зрозуміти це під час конфронтації з Джедао.

— Я хочу служити, мем, — хрипко сказав Брезан. — Це все, що я вмію.

— На щастя, існують прецеденти, які дозволяють бракованим залишатися серед Кел, — сказала Цзоро. — Але ви розумієте, що вам буде складніше. Ваші дії будуть перевіряти. Вам доведеться знову і знову підтверджувати свою лояльність. У вас не залишилося формаційного інстинкту Кел, щоб керуватися ним, особливо коли наші накази затримаються і дадуть вам паузу, а звичка до послуху досить тонка. Ми пропонуємо вам цю можливість, тому що ви ризикували багато чим, щоб принести нам своє попередження, і тому ми схвалюємо вашу поведінку.

— Дозвольте мені залишитися Кел, мем, — сказав Брезан, його серце стукало надто швидко.

— Про це потім. Це буде спільна операція "Кел-Андан". Ви будете призначені до агента Андан Цеї — на шовковий мот "Під Орхідеєю".

Андан? І з цього приводу — шовковий мот? Це були непомітні, швидкісні судна-кур'єри. Він чув, що можна було побудувати половину сіндермота по ціні однієї з таких штучок.

— Наша ціль, мем? — запитав Брезан. Він не знав, чи Кел тепер були у дружніх відносинах з Андан, але був надто зайнятий вторгненням Хафн, а потім Джедао, щоб звертати увагу на політику фракцій.

— Агент Цея повинна убити Джедао на його командному сіндермоті, — сказала Цзоро і посміхнулася. — Ви допоможете їй у цьому.

Вбивство Джедао як єдиної мішені, на відміну від знищення цілого рою, була тактикою Андан, або Шуос, тому це мало більше сенсу. Тим не менше, Брезан відчув огиду. Кел мали формаційний інстинкт, Рахал мали "плач", а Андан міг піднести вас, якщо ви знаходилися на службі у них, припускаючи, що вони добре вас знали. Неодмінно буде багато запитів про структуру особистості Джедао, щоб допомогти Цеї з цим. Він не думав, що Джедао довго затримається на цьому світі, як тільки Цея зробить його своїм об'єктом зацікавлення.

— Ваша робота, Кел Брезан, — сказала Цзоро, — полягає в тому, щоб відновити наш контроль над роєм після того, як агент виконає свою частину роботи.

З цим сценарієм виникла проблема.

— Мем, — сказав Брезан, — чи не буде краще повернути рій генералу Хорт чи будь-кому з ще живих старших офіцерів? — Він сподівався, що Хорт вижила, чого не дозволяв собі раніше. Що стосується його особисто, скільки б він не бажав, він не був стратегом. Рій потребував керівництва досвідченого офіцера у випадку, коли Хафн вдарять у незручний час.

— Якщо у Джедао є якийсь фокус у запасі і він втече від агента, — сказала Цзоро, — нам потрібен хтось, хто зламає його владу над Кел. Хорт не буде цього робити. Вона вже під впливом Джедао. Ми відкликали ранг Джедао, але Джедао мав багато часу, щоб поговорити з Хорт, і дев'ятиокий лис вміє бути надзвичайно переконливим. Ні, вона нам не підходить. Нам потрібно відправити високопоставленого генерала.

Брезану знадобилося трохи часу, щоб зібрати все докупи.

— Я думаю, що ви створили абсолютно новий жарт для Кел, мем, — вигукнув він, будучи надто злий, щоб дбати про те, з ким він розмовляє. — Це доволі несмішно.

Цзоро тонко посміхнулася.

— Це не абсурд, — сказала вона. — Кел ніколи не жартують з цим. Ви будете здивовані тим, наскільки важко придумати щось нове, крім іншого.

Протягом кількох заплутаних секунд Брезан намагався з'ясувати, чи є якийсь не підпорядкований спосіб показати, що він скоріше вб'є себе дерев'яною ложкою, ніж приєднається до кельського генералітету. Він завжди був впевнений у тому, що йому ніколи не доведеться керувати. Ясно, що Всесвіт карав його за прийняття розумних припущень щодо своєї кар'єри.

Цзоро вловила його вагання.

— Не хвилюйтеся, — сказала вона, — навряд чи у нас буде час інтегрувати вас, і вам доведеться бути на місці для виконання місії. У будь-якому випадку, з історичної точки зору, не всі високопоставлені генерали були частиною Командування Кел, хоча Командування Кел завжди складалася з високопоставлених генералів. — Зміни в практиці відбулися після утворення роїв.

— Тимчасовий ранг, — запропонував Брезан.

— Ми вважаємо за краще обмежувати використання такої можливості, тому що не всі Кел підходять для цього.

Вони це вже обговорювали.

— Ви ще можете відмовитися від місії.

Він відновив дихання.

— Я приймаю завдання, мем.

— Добре, — сказала Цзоро. — Подумайте про себе, генерал Брезан. Ми прискоримо оформлення документів. Там вже було досить затримок. Не обдуріть нас, і не забудьте налаштувати свої відзнаки. Ваша перша зупинка у медичному відділенні. Після цього ми можемо запропонувати вам своїм першим наказом замовити справжню їжу.

Брезан відкрив рота, щоб видати здивований вигук. На щастя, гекзарх врятувала його від того, щоб він зробив дупу з самого себе, розірвавши зв'язок.

Схоже, що Всесвіт дав йому ще один шанс проти Джедао. Все, що він повинен був зробити, це не втратити його.

Розділ 13

Хорт вела енергійний обмін думками з полковником Кел Наджадом в одному з залів для засідань, коли прибув ультиматум. З тих пір як Наджад приєднався до персоналу Хорт, вони обговорювали варіанти однієї ідеї. На цьому етапі Хорт відчувала дезорієнтацію, ніби вони обговорювали логістику, підколюючи один одного з використанням абсолютно непотрібних моментів музикознавства.

— …те саме що концерт для флейти Ері Чейо, — додав Наджад, розглядаючи карту. Інтерфейс не міг зрозуміти, що Наджад хотів зробити з позначками. Додати точку маршруту? Призначити точку маршруту як тактичну? Змінити колір маркерів? Створити вставку, орієнтовану на місце удару?

— Полковник, — сказала Хорт, — чи не могли б ви припинити це? Я навіть визнаю, що семигодинна сюїта є дійсною формою на тій підставі, що без цього ранні пост-ліозькі композитори не можуть бути поставлені в належний історичний контекст. Просто перестаньте робити те, що ви зараз робите.

Наджад посміхнувся.

— Я покажу вам один трюк, якщо хочете, мем. — Він мав особливий талант до порушення роботи інтерфейсів аж до зависання мережі. Іноді Хорт думала, що вона повинна оплатити послуги якогось Шуос наступного разу, коли їй буде потрібна карта. — Це все так заплутано…

Хорт подивилася на останню карту Наджада і здригнулася.

— Я не хочу знати, як дублювати такий подвиг. Я просто хочу не отримувати головний біль кожного разу, коли намагаюся з'ясувати, хто в цьому радіусі ще розмовляє з нами і має обладнання, щоб зробити ремонт достатньо великого числа мотів.

— Якби тут був хтось з нірай, — сказав Наджад, — я міг би вдатися до тортур над ним через неадекватність елементів керування інтерфейсом. Але наш улюблений генерал надіслав їм привіт, тому боюся, що ми застряли.

— Я неодмінно запишу це в список скарг, які я маю до нього, — сказала Хорт, — і представлю наступного разу, коли відчуватиму схильність до самогубства.

Наджад перестав мучити термінал, щоб не дратувати її.

— Принаймні він ще не навтикав у нас ножів. Я насправді досить…

Мережа подала голос,

— Повідомлення для генерала Хорт від Зв'язку.

Хорт перевірила свою почту і приховала здивування. Вона побачила, що Зв'язок намагається передати їй щось, що стосується лише старшого офіцера. Такий порядок дій означав щось несподіване. І як правило не мав приємних наслідків.

— Зникніть, полковник, — сказала вона. — Ми повернемось до розмови, коли я матиму час.

Наджад віддав салют, стукнув по інтерфейсу останній раз, змусивши Хорт здригнутися, і вийшов з кімнати.

— Заекрануйте кімнату, — наказала Хорт Мережі. — Зв'язок, давайте повідомлення.

Зв'язок переправила Хорт не одне, а два повідомлення від командування Кел. Вона відразу побачила, чому Зв'язок не хотіла звертатися безпосередньо до Джедао. Було ясно, яке повідомлення було більш важливим, але Хорт підчинилася порядку, в якому вона повинна була розглянути їх.

Вона зажадала додаткової інформації і отримала посилання на повідомлення.

— Переконайтеся, що командувач Яная отримала ці повідомлення, — сказала вона. Яная в даний момент відпочивала, але вона знала, що Яная була легка на підйом. — генерал Хорт до всіх підрозділів. Я знаю, що ви, можливо, отримали повідомлення від командування Кел. Всі підрозділи повинні дотримуватися формування. Розриви в формаціях будуть кваліфікуватися зі звичайними наслідками.

— Виконано, мем, — прийшло повідомлення після декількох хвилин метушні.

— Добре, — сказала Хорт. Це не купить багато часу, але якщо вдасться, вона встигне прийняти міри, перш ніж рій почне панікувати.

Вона запитала мережу, де можна знайти Джедао і позначила запит терміновим. Після незвичного заїкання Мережа відповіла, що Хорт може зустрітися з Джедао у його апартаментах. Строго кажучи, Джедао міг вибрати такий рівень конфіденційності, який його задовільняв. Могла бути якась інша причина для цього. Тим не менше, це не могло бути нічим іншим, як виявом рівня його довіри. Генерал був готовий поговорити з нею.

Хорт вийшла у конференц-зал і відправилася прямо до Джедао. Двері пропустили її. Джедао стояв, заклавши руки за спину, і розглядав кілька великих панорам, спроектованих з різних точок на дальній стіні. Здебільшого він намагався з'ясувати, як кольори гармонізовані один з одним і де накладаються — це була одна з його улюблених розваг.

— Ви чули новини, сер? — запитала Хорт, коли зайшла всередину.

— Які новини?

Зв'язок не хотіла бути посланником. Хорт не могла її звинувачувати, бо після повідомлення могло початися пекло, і Джедао міг зникнути у ньому.

— Два повідомлення, — сказала Хорт. Час ризикнути самій. — Ми отримали ультиматум від гекзархів.

— Повинна бути якась причина, що повідомлення прийшли спочатку до вас, — сказав Джедао, зафіксувавши її зацікавленим поглядом. Він вимкнув картини помахом руки. — Можете просвітити мене?

— Можна? — По кивку Джедао Хорт відтворила повідомлення на основному терміналі. Старий знайомий озноб пробіг через тіло Хорт, коли вона побачила емблему Відони. Вираз обличчя Джедао був ввічливо цікавим. Безбарвний голос жінки повторив повідомлення високою мовою, голосно і чітко.

— Шуос Джедао. Ви повинні відвести Лебединий рій до найближчої фортеці Кел до двадцять сьомого числа місяця Пірса і повернути його під владу гекзархату. Мвенін знаходиться під вартою у Відони. Якщо ви не виконаєте наказу, ми знищимо їх. У випадку необхідності нагадування…

Її голос продовжив, пояснивши, хто такі мвенінці, їхню кількість, і де вони живуть. Їх, згідно оцінки, було 58 000, в основному зосереджені у системі Бонапір. Єдина причина, чому Хорт чула про них раніше, полягала в тому, що підполковник Брезан якось притягнув до неї цю частину профілю Черіс. Гекзархат був домом для вражаючої кількості етнічних груп, але Мвенін була незвичною, там уникали вибору якоїсь однієї фракції і практикували переважно природне народження, серед інших культурних примх. Вона і Брезан дивувалися, що змусило Черіс піти до Кел. Профіль Черіс вказував необхідність вписатись у ширшу культуру гекзархату. Оцінка була позитивною, але Хорт була впевнена, що Черіс мала свою думку.

— Я не впевнений у тому, чого вони хочуть досягти, — сказав Джедао, його голос не виказував великого занепокоєння. — Потрібно було два з половиною місяці, щоб придумати цю операцію? Цікаво, скільки документів довелося оформити в першу чергу. Але я ніколи не мав високої думки про процедурні принципи Відони.

Хорт порахувала до шести. Гра почалася погано. Коли вона могла довіряти своєму голосу, щоб той не тремтів, вона сказала:

— Сер, ви не турбуєтеся взагалі? Вони збираються знищити купу людей через тіло, яке ви носите. — Невже вона зрештою помилково оцінила Джедао? — Повинно бути щось, що ви можете…

Вона пригадала свою матір Екестру, яка поклала руки на плечі Ктеро, який зморщився до листа паперу, і складених лебедів. Лебединий рій.

— Я можу що, генерал? — промовив Джедао холодно. — Давайте подивимося, де знаходиться Бонапір. — Він зробив запит. Появилася об'ємна карта гекзархату. Місце рою було виділено золотою крапкою. Місцерозташування Бонапіра було позначене синім кольором. — Розуміється, ви вивчали логістику? Як ви бачите, Бонапір знаходиться у марші Ауссер, на іншій стороні траханого гекзархату. Це пекельно далеко: і ми не знаємо — тому що Кел досить розумно не розмовляють зі мною про їхні операції — чи є поруч пристойний рій, щоб утримати Сестринський марш за нашої відсутності. Ви кажете, що я повинен розв'язати окупантам руки через 60 тисяч людей, яким я не маю можливості допомогти?

— Я сподівалася, що ви захочете розробити якийсь план, — запротестувала Хорт. — Одна з моїх матерів — Відона. Ви знаєте, як вони проводять зачистки? Я знаю. Вона приходила додому і просто говорила про це, тому що це була її робота. Кожна дрібниця була розділена на підзадачі, як шматочки головоломки. Скасувати робочі місця цільової аудиторії. Видати їм особливу ідентифікацію. Запросити на перевтілення. Переконатися, що було достатньо куль або ножів або отруйних каністр для будь-якого аромату місяця. Вислати додаткові патрулі для боротьби з тими, хто намагається перейти до терористів або підняти решту населення. Якщо ви орієнтувалися на маленькі завдання, у вас ніколи не вистачало часу помітити, що вся головоломка створена для смерті людей, які вимирають.

— Я знаю вашу сімейну історію, генерал, — сказав Джедао. — Думаю, що смерть вашого батька повинна була сильно вплинути на вас. Але ви повинні припинити реагувати і почати думати. Я не маю надприродних сил, і ніхто з нас не має ніякого впливу на владу Бонапіра, і навіть якщо хтось у цьому рої має, вже занадто пізно для корисного втручання. І куди ми евакуюємо 60 000 людей? Наш рій не має можливості утримувати стільки народу.

— Мені дуже подобається, як ви вишукуєте причини не намагатися, — сказала Хорт. Якщо чесно, вона була вражена втратою свого самовладання. Що з нею відбувалося? І, що було більш важливо, чому вона очікувала чогось кращого від масового вбивці?

— Щодо реагування, — сказав Джедао. — Вам не здається, що Відона може брехати? Хоча 60 000 людей занадто багато, щоб зручно виїхати до якогось уявного притулку, за стандартами гекзархату це тривіальне число для знищення. І я розумію, що ви можете розказати мені все про те, як Відона пишається своєю ретельністю. Всі ми знаємо, ці люди вже мертві.

Хорт дивилася на нього з розчаруванням. Вона служила комусь, хто мав тіло Кел. Вона була би зацікавлена у відверненні загрози для цих людей.

— Це непогано, що ви такі галасливі, — тихо сказав Джедао. — Це дає мені надію на Кел. — Хорт була вражена. — Але, генерал, ви можете зробити щось краще, ніж це. Подумайте. Припустимо, що зрештою можливе якесь чудо. Ми телепортуємося через гекзархат, приготувавши рій до проживання такої кількості людей і забираємо мвенінців. Що далі?

Хорт почала ходити, бо не могла думати про щось інше через надлишок нервової енергії. Джедао залишив відкритими двері в першу внутрішню кімнату, як робив це зазвичай. Коли Хорт глянула у двері, вона помітила відполірований камінь з гравюрою якоїсь птиці, який був залишений на столі. Як дивно, подумала вона, усвідомлювати, що Джедао до чогось прив'язаний. За винятком повсякденних карт Дзен-Цзай та металевої чаші, для Хорт це було першим свідченням, що Джедао мав особисті речі.

Дійшовши до стіни, Хорт обернулася на п'ятах і зупинилася, шокована. Вона хотіла щось сказати, але це вилетіло їй з голови, коли вона побачила, що Джедао тримав зброю. Він дивився кудись у далечінь, абстрагований від усього, і піднімав зброю до щелепи. Серце Хорт завмерло.

— Сер, — невпевнено сказала Хорт, — чи потрібен вам курс підвищення кваліфікації в галузі безпечного поводження з вогнепальною зброєю?

Джедао нахмурився на пістолет.

— Що? Ох, вибачте. Погана звичка.

Хорт утрималася від нотації про те, що вона зробила би з будь-яким з її солдатів з такою "поганою звичкою". Щоб заспокоїти її, Джедао поклав пістолет на стіл поруч із колодою Дзен-цзай. Він нахилився, а потім оперся тремтячими руками на стіл, руки тремтіли з нестабільним ритмом.

Він не так шокований, як хоче, щоб я йому повірила, зрозуміла Хорт. Вона рідко спостерігала, як Джедао нервується, обличчя Джедао здебільшого показувало лише роздратування ситуацією. Це змусило Хорт почуватися краще, як не парадоксально.

— Так чи інакше, — сказав Джедао, почавши ходити по кімнаті з колодою Дзен-цзай, і розкладаючи карти на кожну доступну поверхню, як сузір'я якоїсь авантюрної гри, — думаю, що це незабаром закінчиться. Чудово. Ми врятуємо мвенінців з допомогою магії. Скажіть мені, яким буде наступний крок гекзархів.

Хорт взяла одну карту. Ланцюгова вежа. Вона не могла зупинитись і почала шукати "Двійку шестерень", але не побачила її. Однак Джедао залишив Туз шестерень у руці, чергова карта у колоді.

— Двоє моїх батьків були з громади Хайгар на Денозін 4, — повільно сказала Хорт. — Є ще хайгари, розкидані по всій системі. Командор Яная теж звідти. Вона — напівкровка, але завжди ототожнювала себе з мойонами через її улюблену бабусю. Муріс теж має далеких предків з мойонів. Четверо батьків полковника Ріозу були у хвилі імміграції з Анксао до Енд-Нанг під час громадянського повстання. Я могла би продовжувати — Брезан більше знав про це, в силу своєї посади, але згадувати про нього Джедао було гнилою ідеєю. — Рій має дуже багато людей, і представляє багато народів.

Джедао підтиснув губи. Він чекав, коли Хорт пройде логічний ланцюжок.

— Відона зможе отримати профілі персоналу від командування Кел, — сказала Хорт, — якщо вони вже не мають їх. Вони можуть легко вибирати найбільш витратні народи та використати цю обставину для тиску на екіпаж рою. — Вона не пишалася тим, наскільки стійким був її голос, коли сказала "витратні". — Це спричинить масові повстання, але гекзархи можуть бути настільки відчайдушні, щоб спробувати це в будь-якому випадку.

— На жаль, — сказав Джедао, — навіть якщо ми не покажемо жодних ознак того, що знаємо про людей, таких незрозумілих, як мвенінці, то немає ніякої гарантії, що вони не спробують зробити те, що ви описали. Я сподіваюся, що Кел будуть заперечувати, але не можу сказати, що маю велику віру в командування Кел.

— Сер, — сказав Хорт, — я знову запитую: які ваші наміри щодо рою? Ви мали певну довгострокову мету.

І повинні були знати, що щось подібне станеться в кінці кінців.

— У мене немає причин любити те, що називається гекзархатом, — сказав Джедао. — Але люди не будуть боротися з власним урядом, якщо не матимуть надії, що у них є можливість виграти. Ми збираємося надати їм цю можливість.

— Моя матір Відона приходила додому з бюлетенями про єретиків, які думали, що зможуть перебити Кел і Шуос якоюсь новою таємною зброєю, — сказала Хорт. — Ніхто з них ніколи не досяг успіху.

— У цьому корінь проблеми, — сказав Джедао. — Ви думаєте, я не поклав свою частку єретиків за наказами командування Кел? Вони завжди думають, що мова йде про трахнуті технології. Це не так. Мова йде про людей.

Хорт вивчала обличчя Джедао.

— Екзотичні технології торкаються системи вірувань, тож вам слід поклатися на щось інше. — Вони обговорювали зраду.

Вона відслужила довгу кар'єру, виконуючи волю Командування Кел, бо вирішила стати Кел. Зрештою вона стала Кел, пройшовши дуже суворий відбір. Тим не менш, вона замислювалася, чи не повинна була раніше розглядати можливість зради. Вона ніколи б не зробила цього, якби не зустріла Джедао. У цьому вона була переконана.

Джедао зробив рубаючий жест.

— Генерал, — сказав він, — ви, можливо, помітили, що математика не мій найсильніший предмет, тому будь-який мій план не покладався на неї. Я користуюся Мережею, коли ми перебуваємо в бою.

— Я припускала, що у вас є якийсь спосіб компенсації, — сказала Хорт, не приховуючи своєї цікавості. Хтось з математичними труднощами, у яких вона підозрювала Джедао, ніколи не був би прийнятий як кандидат у офіцери Кел. Проте Джедао прийшов збоку, через Шуос, і було важко сперечатися з його мистецтвом ведення бою.

— У мене вроджена дисклалькулія, — сказав Джедао. Він подивився їй в очі. — Вони навіть не виловили її, поки я не пройшов весь шлях через Академію Шуос, тому що просто працював важче. Але це означало, що коли мої однокласники робили свої розрахунки, я займався роздумами про те, як їх обдурити, щоб їхні розрахунки не вступили в гру. У будь-якому випадку я вважав, що матиму кар'єру, яка не вимагатиме від мене швидкої роботи з числами, тому на той час це було неважливо.

— Але розмова про єретиків. Вони, як правило, фіксуються на цифрах, незалежно від того, маніпулюють вони атмосферними явищами чи ефектами ВК і датами, щоб їхній новий різновид гармати працював, коли прилетять Кел. Люди одержимі гарматами — його губи короткочасно стиснулися — але вони випускають з виду одну обставину. Мова йде про те, щоб протистояти гекзархам, не ведучи військових дій. Це можливо. Я вчився пропаганді у майстрів цього "мистецтва". — Його голос виділив останнє слово. — Ви побачите.

Хорт подумала про це.

— Чи був Шестигранник недосконалим вже у ваші дні?

— Деякі речі були погані, — сказав Джедао. — Деякі серед поганих навіть жахливі. Але не було такого страху перед майбутнім. — Блиск в його очах був нестерпним. — Дещо з того, що погіршилося, стало гіршим через мене. Я повинен встановити це правильно.

Тактовного способу запитати, коли Джедао це зрозумів, не було. Історики Кел обходили це питання, але не потрібно було вміти читати між рядків, щоб зрозуміти, що половина проблем, що стояли перед командуванням Кел, можна було пояснити страхом перед генієм Джедао. Цей страх не зменшився з часом. Неживий генерал та штаб Кел крутилися один проти одного, як танцюристи, протягом чотирьох століть; вони могли продовжувати крутитися ще стільки ж.

— Я закінчив служіння гекзархам, — сказав Джедао. — Думайте що хочете, але я більше не можу терпіти чорну колиску, і не можу продовжувати вбивати людей для задоволення командування Кел. Можливо, мені вже надто пізно говорити про совість. Тим не менше було би неправильним не продовжити останній раунд гри у карти, якщо я можу це зробити. — Його посмішка була важкою. — Ви не мали вибору, будь-хто з вас. Я не кращий, ніж вони. Але мені потрібен рій, і ми тут.

— Ваш план?

— Ні. Я не можу розповісти вам деталі, тому що не можу розповідати про це нікому. Я прошу вашої довіри. Хоч нічого не зробив, щоб заробити її.

— Ви вигравали свої битви. Війна не обходила вас стороною.

— Якби існував спосіб зберегти Мвенін, ми робили би це прямо зараз, — сказав Джедао. — Ви можете сумніватися у всьому іншому, якщо хочете, але в даному випадку це правда.

Хорт кинула на нього довгий погляд, пригадавши те, що казав Джедао про вбивство дітей, а потім кивнула.

— Є ще одне повідомлення, яке ви повинні почути, сер.

— Думаю що можу здогадатися. — Джедао порухав бровами і оперся на стіну.

Принаймні у нього ще залишилося почуття гумору. Хорт запустила відтворення другого повідомлення. Воно почалося з емблеми попелястого яструба з мечем від командування Кел. Після неї з'явилася гекзарх Кел Цзоро у повному формальному одязі.

— Бюлетень для всіх співробітників Кел, — сказала Цзоро рівним голосом. — Внаслідок виниклих обставин ранг Шуос Джедао у Кел терміново відкликаний. Про його переміщення необхідно повідомляти владі гекзархату. Командування Кел.

У бюлетені було щось незрозуміле, здавалося наче повідомлення повинно було спалахнути в кінці.

— Так, маємо ще це, — сказав Джедао. Він обернув крісло, сів, поставив лікті на спинку крісла і охопив підборіддя руками. — Ви вільні.

Це не було тією реакцією, на яку сподівалася Хорт.

Джедао посміхнувся майже теплою посмішкою.

— Ви спочатку показали мені друге повідомлення, щоб мати можливість оцінити мою реакцію, чи не так? Я мушу дати вам більше шансів щодо вміння хитрувати. Знаєте, командування Кел, схоже, думає, що я можу заворожити людей і змусити їх робити все, що захочу, як якийсь суперандан. Вони повинні більше довіряти своїм власним людям.

— Я утримаю рій для вас, сер, — сказала Хорт, не знаючи, чи Джедао цілком розуміє тяжкість ситуації, — проте незабаром вони захочуть отримати певне розуміння вашої позиції.

— Ви вибираєте мою сторону замість того, щоб реабілітувати себе в очах командування Кел. Звичайно, вам не буде важко доставити їм моє продірявлене тіло.

Хорт скривилася.

— Я не такий вмілий стрілець, як ви.

— Відсутній паритет. Бажаючих вбити мене набагато більше. Звичайно, якщо ви не вважаєте, що я буду намагатися вбити всіх, хто буде стояти у мене на шляху.

— Це означало б зрадити вас, сер.

— Ви забули, хто я, генерал? — посмішка Джедао збільшилася. Він взяв пістолет, акуратно витягнув боєзапас, кинув його в дальний кут. Хорт здригнулася, думаючи, чи вивчають шуоси курс вогнепальної зброї взагалі. — Це легко для вас, — сказав Джедао. — Ніякого опору.

Так, подумала Хорт, ми любимо стріляти по нерухомих мішенях. Не варто було забувати, що чотиристарічний Шуос не був зовсім безпомічним.

— Чому ви такі впевнені, що я це зроблю?

— Ви важка для розуміння жінка, — сказав Джедао, маючи на увазі зворотне. — Це все. Ви, очевидно, не надієтеся отримати подяку від командування Кел. Вони будуть дуже раді почути, що ви залишилися зі мною.

Хорт подивилася на нього.

Голос Джедао пом'якшився.

— Ви могли б повернути собі кар'єру. Це не проблема, чи не так? У той момент, коли вони намірилися вас похвалити, ви подали заявку, щоб стати інструктором. Замітка у вашому профілі говорить про те, що у вас була тимчасова нервова криза, але я не бачу, що у цьому було тимчасового.

Хорт подумала: "Чи не хоче він звинуватити мене в боягузтві?".

Вона вирішила не сперечатися, бо хотіла, крім усього іншого, відповідати тому типу генерала, якого він очікував від неї.

Джедао продовжував:

— Неможливо, щоб ви ненавиділи думку про роботу частиною композитної свідомості. Моє теперішнє тіло не підключено до цієї сітки, і такої можливості не існувало взагалі, коли я ще був живим, тому я не маю уявлення про те, що ви відчуваєте, але ви пробували це багато разів, і робили це добре. Ви навіть можете використовувати композитів проти Хафн, незважаючи на локальні зміни у ВК, хоч я заборонив вам це робити. Ні, ви перейшли на мій бік, тому що ненавидите думку про приєднання до командування Кел, чи не так? Або, якщо сказати точніше, ви боїтеся їх.

— До цього моменту, — сказала Хорт, — для вас не повинно бути сюрпризом, що я не відчуваю великої любові до мого начальства. Але я не унікальна серед Кел в цьому відношенні, незадоволення існує навіть серед високопоставлених офіцерів.

— Я отримую ту частину, в якій ви вирішили знищити свою кар'єру, коли союзник, хоч і небезпечний, приходить, щоб діяти разом. Чого я не розумію, це чому ви стали яструбом з самого початку.

— Я сподівалася померти на службі ще молодою, — сказала Хорт. — Гекзархат тоді переживав значні потрясіння, як зараз. Я чула, що ви можете знати дещо про смерть — і бажаєте її для себе.

— Через чотириста років, — сказав Джедао, — я дізнався, що деякі люди роблять смерть схожою на прогулянку. Я вже казав вам, що хочу вашого життя, а не смерті. Це залишається в силі. Але мені потрібно знати, як ви для себе заперечуєте наказ безпосередньо від командування Кел.

— Ви знаходитеся тут, — сказала Хорт, задаючись питанням, як Джедао не може цього зрозуміти, — а Командування Кел знаходиться далеко в якійсь захищеній фортеці.

— Раціональне пояснення, але воно не працює. Якщо ви страждали від формаційного інстинкту настільки, що намагалися вбити мене, ви повинні мати певну реакцію на перспективу зради командуванню Кел і переходу до того, кого просто вигнали зі служби.

— Хто каже, що я не реагую? — запитала Хорт. Її коліна стали водянисті. Вона вибрала стілець і сіла.

— Ви виглядаєте жахливо, втім, — сказав Джедао. — Що це, вплив формаційного інстинкту?

— Я не пам'ятаю, як мені робили прививку, — сказала Хорт. Вона хотіла закрити очі і почекати на неминучу кулю. До теперішнього часу вона була досить старою, щоб зрозуміти, що не всі кулі були з металу і вилітали з рушниць. — Сер, я повинна вас попередити. Я сказала, що буду тримати рій для вас, і я хочу цього, але я буду корисною для вас тільки на певний час. — Сказати це виявилося надзвичайно важко. — Таймер вже почав відлік.

— Таймер? — різко сказав Джедао.

Він не знав нічого, в кінці кінців. Це було справді смішно.

— Генерал, якщо є щось, що мені потрібно знати, то краще вам бути тим, хто мені про це скаже. Зараз.

— Сер, — сказала Хорт, — ви знаєте історію Вірай Тали?

— Ніколи не чув про щось таке за мого життя.

— Тоді ви також не знаєте про генерал-лейтенанта Вірай Талу.

— Я припускаю, що ви наближаєтеся до суті.

Хорт спробувала посміхнутися. Її серце билося повільно, або можливо це була лише її уява.

— Генерал була призначена 281 рік тому на кампанію "Пожежа у траві". Через збій в комунікаціях їй залишили в силі наказ на повну фронтальну атаку на сильно захищену ворожу фортецю, з неминучим підльотом підкріплення до противника, і жодної підтримки від своїх через логістичні проблеми. Можете подивитися офіційний запис. Історики Кел надзвичайно докладні.

— Що ж, Вірай Тала зазнала невдачі перед лицем таких жахливих шансів? Це не нова історія в історії ведення війн.

— Вірай Тала була хорошим генералом. Я подивилася запис. Вона доклала всіх зусиль для виконання наказу. Справжньою проблемою було те, що командування Кел мовчало, хоч вони мали поточну інформацію про те, що відбувається.

Губи Джедао стиснулися.

— Під "таймером" ви маєте на увазі те, що я думаю?

— Це стосується лише старших посадових осіб, — сказала Хорт, — і ми не обговорюємо це, але так. Якщо я думаю, що накази поставили мене в безвихідну ситуацію, я можу призупинити формаційний інстинкт, щоб зробити роботу. Звичайно, за певну ціну. Вони не можуть відмовитися від контролю, бо це дозволило би легко зловживати цією можливістю, тому призупинення незмінно фатальне. У мене є сто днів. У нас є вислів: кожен генерал — годинник. Це все.

— Трахана ідіотка, — сказав Джедао. — Чому ви не повідомили…

— Командування Кел неминуче дізналося би, що ви ще живі, — сказала Хорт, знизавши плечима. — На той момент вони, очевидно, збиралися розмолоти вас на маленькі пікселі. Але вони не збиралися позбавляти рій діючих офіцерів, тому що це було би смішно, особливо якщо вони хочуть, щоб рій залишився функціональним хоча б на короткий термін. Вони повинні послати сюди кого-небудь, щоб він взяв командування на себе, але поки ця особа не потрапить сюди, я не звільнена, і можу наказувати, навіть від вашого імені. Вам доведеться з'ясувати, що робити, коли я впаду мертва. Але ви лис. Думаю, що ви щось придумаєте.

Цього разу Джедао був безмовним.

— Ви просили про моє життя, сер, — сказала Хорт. — Це найкраще, що я можу дати вам.

— Це залишає питання про те, чому ви не зробили цього раніше. Тоді ваша спроба скоєння нападу на мене могла бути кращою.

Хорт зустріла його погляд.

— Я не хотіла здійснити самогубство заради командування Кел, — сказала вона. — Чи для того, щоб зупинити вас.

— Я не хотів би такого виходу для вас, — сказав Джедао, помовчавши кілька секунд.

— Я знаю, — сказала Хорт. — Ось чому я це зробила.

Вони довго мовчали. Тоді Джедао відпустив Хорт, виглядаючи стурбованим. Хорт вийшла. Вона зауважила, що Джедао взяв у руки таємничий відполірований камінь, але згадала про цей момент значно пізніше.

Розділ 14

Брезан не знав, чого він очікував від шовкомота, але непомітним він не був, навіть якщо Андан зналися на такого роду речах. В даний час він перебував на шатлі, який наближався до шовкомота "Під Орхідеєю". Командування Кел запропонувало йому почесну варту. Спочатку він подумав, що вони жартують. Тоді почав лаятися. Композит, з яким він розмовляв, здавався збитим з толку його позицією, але прокляття, він не збирається оголошувати про своє пересування, яке вони приготували для проведення одноразової спеціальної місії, на його голову.

— Ми майже на місці, сер, — повідомив пілот через динамік у салоні. — Я дам вам зовнішній вид на шовкомот.

— Дякую, — сказав Брезан автоматично.

Його здивувало, що шовкомот не мав клиноподібного профілю, загального для військових мотів Кел, але він також не був схожий на інші анданські моти, яких він бачив, з їх покрученими пілонами та витравленими на корпусі квітковими мотивами, з великими декоративними деталями без будь-якого практичного використання. Навпаки, "Під орхідеєю" виглядав як зірка з сріблясто-блакитного мережива, підвішеного в порожнечі. Йому довелося напружити зір, щоб переконати себе, що крізь мереживо не було видно космосу з його зірками.

— Ми причалили і можемо переправити вас, сер, — сказав пілот через деякий час. Брезан був настільки зайнятий спогляданням шовкомота, що перестав стежити за часом. — Дотримуйтесь золотих маркерів, і ви опинитеся прямо там.

Брезан розфіксував себе, а потім свою сумку.

— Я ціную зручності, — сказав він.

Шаттл перестав гудіти. Він очікував поштовху чи зміни гравітації, щоб почувати себе на іншому судні, і посміявся над собою. Ще одна несподіванка чекала на нього зовні шаттла. Коли люк відкрився, у нього було нездоланне враження, що він бачить сад, якщо бувають сади з вогниками плаваючих квітів та падаючих пелюсток, чи це був мініатюрний водоспад? Раніше він бачив пару анданських мотів, але жоден з них не був таким екстравагантним. Він повинен був нагадати собі, що Андан часто приймали гостей, іноді з-за меж гекзархату. Зовнішнішій вигляд, що презентував владу та розкіш, у таких випадках був важливим.

Андан Цея стояла на вершині штучного пагорба, з трьома сервіторами-птахоформами позаду. Довірся Анданам, якщо хочеш дістатися мети. Це був один з тих тактичних принципів, коли можна було розраховувати навіть на невійськових Андан.

Цея була високою жінкою, майже такою ж високою, як і він. Довге чорне волосся тягнулося до її талії. Шкіра була порцеляново-блідою, і вона мала таке обличчя, яке могло зупинити серце, якщо ви забули, що вона існує, чого Брезан не мав наміру робити. Її очі в даний час були коричневі — він придивився — хоча одразу відвів погляд, на всякий випадок.

Її блакитна шовкова блузка була пошита дуже точно. На комусь менш амбітному вона би виглядала жорстко і незручно. Її штани були трохи темнішими, а черевики були непримітно чорні. Блакитний камінчик поблискував на ланцюжку на горлі. Він припустив, що це сапфір.

Брезан глибоко вклонився їй, згадавши про клас етикету.

— Агент, — сказав він, користуючись дуже ввічливим голосом для особливих випадків. Анданська ієрархія була заплутана, але ви не могли помилитися, вдаючись до лестощів. — Я до ваших послуг за наказом командування Кел.

— Я чесно не думала, що вони надішлють мені особистого високопоставленого генерала, — сказала Цея. У неї був теплий картавий голос, альт, який налаштовував довіряти їй. — Я Андан Цея, як ви вже знаєте. І я повинна бути відвертою, генерал. Наші люди не були настільки дружні останніми роками, щоб діяти разом. Чи буде ця місія для вас проблемою?

Що вона читала в його мові тіла? Генерал Хорт одного разу сказала йому, з забавним блиском в очах, що він завжди намагався виглядати блискучим.

— Зауважте, — сказав Брезан, — Кел можуть бути сильними, лояльними та дурними, але жодне з цих понять не є синонімом "фанатизму".

— Або "тактовності", — сказала Цея, і її посмішка виглянула раптово і весело. — Я можу сказати, що ви не схвалюєте декор, то чому б нам не допомогти налаштувати його? Сервітор може взяти вашу сумку.

Брезан вважав за краще тримати сумку при собі, але він не мав ввічливого способу заперечити. Він віддав сумку. Сервітор сказав:

— Наша честь служити. — Брезан ледь не підстрибнув, забувши про те, що інколи сервітори Адан говорили.

Проходи у шовкомоті не були прямими або навіть викривленими розумним чином. Швидше за все вони зміїлися. Брезан був переконаний, що Цея обрала наймальовничіший шлях. Виникла думка, що навіть такий маленький мот може мати змінну версію конфігурації, якщо він володіє найсучаснішим джерелом живлення, але чому б не зробити інтер'єр всередині більш функціональним?

— Ми об'єднуємо сади під час польоту, щоб витрачати менше енергії, — сказала Цея, підтверджуючи його підозру. — І вони стають схожі на каліграфічні завитки, чи не так? — Вона зупинилася поруч з мостиком, який був майстерно прикрашений нижньою гілкою дерева. Брезан боявся, що він впаде, хоч і не було вітру.

Якби це була офіційна зустріч для перевірки деяких функцій корабля, він міг би порозважати її, намагаючись щось придумати, але оскільки він був під її командуванням…

— Це хороша каліграфія, — сказав Брезан. — Кожливо ви очікуєте, що я зможу визначити стиль, проте ви дивитеся на неправильного Кел.

— Принаймні ви знаєте, що існують різні стилі, — сказала Цея, посміхаючись. — Можу лише додати, що багато моїх людей не зможуть відрізнити кинджал від зубочистки.

— Це не про мене, — сказав Брезан, зображаючи непритомність. — Я достатньо впевнений, що ніколи не чув про зубочистки.

— Я думаю, що ми спрацюємось разом, генерал.

Вони пройшли вигин, який, крім усього іншого, містив чистенький світлий басейн з найбільшими коропами, яких він коли-небудь бачив. Він сподівався, що коропи були ілюзією, тому що що вони їли? Що робити, якщо вони голодуватимуть? Чи не почнуть вони вистрибувати з водойми і атакувати прохожих?

Через ставок був перекинутий крихітний арочний місток, оздоблений емблемами фракцій на перилах. Цея ступила на місток без будь-яких ознак, що коропи її турбували. Через деякий час Брезан пішов за нею, кинувши на коропів доволі нервовий погляд.

Цея помітила, що він не робив ніяких зусиль, щоб приховати свою реакцію.

— Ви вважаєте, що це щось надто екстравагантне, чи не так? Особисто я вважаю, що медитації для спогадів набагато приємніші, коли я можу робити їх у прекрасному оточенні. — Персонал мотів звільнявся від медитацій на час польоту, але дехто наполягав на їх необхідності.

Брезан пам'ятав це.

— Я гадаю, що зможу змусити мережу показати мені щось вражаюче, — сказав він, — але я не зміг би зрозуміти, чому б я цього захотів. Це було б надто відволікаюче.

— А хіба порожні стіни не відволікають?

Чи часто це місце чує такі мудровані думки?

— Я звик до них, — сказав Брезан. Він виховувався на станції, яка не вірила в можливість прикидатися мініатюрою планети. Станція мала парки, але жоден з них не був такий щедрий, як цей сад.

— Як до одягу.

На щастя, вони незабаром прийшли до його житла. Мініатюрні горщикові дерева стояли по обох сторонах дверей. Брезан очікував депонування в якусь маленьку, заспокійливу, невпорядковану каюту. Він не врахував анданські поняття "малий" або "невпорядкований".

Апартаменти мали кілька кімнат, подібно до того, які мала Хорт на "Ієрархії свят", і з яких негідник Джедао її виселив. Брезан сподівався, що цей люкс не був більшим, але був пекельно впевнений, що це так. Для високих гостей, припустив він. Задумавши декор, Цея прикрасила вітальню малюнком попелястого яструба чорнилом, з стрілами-кігтями. Генерал Андан Чжон Наво, який служив з такою емблемою серед Кел, був непоганим лучником, серед всього іншого. Не тонке нагадування, але це не зачепило його.

Сервітор непомітно вніс його сумку, а потім вийшов. Цея не звернула уваги. — Я дам вам годину, щоб оселитися, — сказала Цея, ніби прогулянка була втомливою. — Приєднайтеся до мене за вечерею, коли будете готові. Один з сервіторів буде на виклику у випадку потреби. В іншому випадку ви можете прийти, слідуючи за жовтими квітами.

— Я запам'ятав, — сказав він. Він помітив квіти та різні кольори, але не зрозумів, що вони як декоративні, так і функціональні. Гарна альтернатива висячим знакам, якщо у вас немає однієї з тих рідкісних невиліковних алергій.

— О, і ми маємо чай на будь-який смак, якщо ви хочете розслабитись. Саме це я маю на увазі. Мережа підкаже вам. Однак дозвольте мені вибрати алкоголь, якщо це те, чого ви потребуєте. Один з моїх двоюрідних братів розводить орхідеї, і його смак у винах трохи абстрактний.

— Це я теж запам'ятаю, — сказав Брезан, хоча його відношення до алкоголю було таким, що п'ють, щоб напитися, і це навряд чи можна було б назвати "абстрактним".

Цея з сумнівом поглянула на нього, потім попросила пробачення і вийшла. Коли двері закрилися, Брезан зітхнув з полегшенням і протягом шести секунд відходив від напруження. Потім озирнувся навколо, вивчаючи стіни вітальні з прекрасно виконаним живописом. Мазки не були ні надто вільними, ні надто керованими, що, як він знав з уроків каліграфії, давалося важче, ніж виглядало. Він заспокоювався кілька панічних хвилин, уявляючи, що зараз прийде справжній генерал і вижене його.

"Затихни", скомандував Брезан своїй уяві. Командування Кел було непередбачуване, але вони не почали цей трюк для сміху. Крім того, він не міг дозволити собі втрачати голову. Йому наказано врятувати генерала Хорт та рій від Джедао.

Він витратив близько дванадцяти хвилин на розпакування і влаштування своїх речей. Чим він повинен був заповнити весь цей простір? Деякі офіцери тягали з собою багато особистих речей. Колекція гаджетів генерала Хорт. Фігурки восьминогів командора Янаї. (Вона відмовилася пояснити, чому восьминоги.) Флейти майора-аналітика Шуос Іградни, більшість з яких не були співзвучні між собою, або, можливо, були несправні. Зі свого боку, Брезан залишив більшу частину своїх речей у батьків. Він не був упевнений, чому він хотів поділити своє життя надвоє. Розділ здавався дуже важливим, коли він був молодим, а пізніше це увійшло у звичку.

З сумом Брезан подивився на один предмет, який він поставив на найбільший стіл, марно намагаючись змусити його виглядати менш порожнім. Його сестри-близнючки Міузан і Ганазан подарували йому цю річ, коли він закінчив Академію Кел: мініатюрну оррері. Чудова модель, він повинен був це визнати, золоті сережки-кола і блискучі спиці з нанизаними на них дорогоцінними камінцями-планетами. Коли він надто довго дивився на модель, він майже міг почути її спів. На всіх місяцях з'являлася тінь, ніби це був нескінченний потік яструбів. Оррері не відповідала жодній відомій системі, наскільки він міг судити. Двійнючки сповідували незнання цього питання; він, як правило, вірив їм. У більш похмурі моменти Брезан вважав, що оррері являє собою деяку тиху прецесію світів і місяців, не завойованих гнітючою гекзархією, за винятком того, що на них впала тінь нескінченного затемнення, дотик можливого завоювання попелястим ястубом.

Він потягнувся до оррері, але потім вирішив залишити її на місці. Тим часом, якщо він збирається показати себе тут, то може зайняти себе, розглядаючи варіанти одягу. Він пройшов протокольний курс в академії, як і всі інші, але вже забув більшість правил. Перепідготовка була більш заплутаною, ніж щось інше.

Брезан декілька разів сортував свій цивільний одяг, потім затрусив головою. Подумавши, він вибрав уніформу. Це був якщо не обов'язково найкращий варіант, то принаймні не невірний. А що, коли вона подумає, що це нудно? Якби вона захотіла обговорити його уніформу, він міг би задовольнитися тим, що не він розробив цю прокляту річ. Однак, послухавшись внутрішнього імпульсу, він надів два кільця, щоб не відчувати себе скуто і надто офіційно.

Він сидів і нервово стукав по підлозі, бажаючи не відчувати себе настільки непотрібним. Робота з іншим офіцером Кел була би куди кращим варіантом. Там він би знав, що робити. А тут? Цея керувала операцією, і вона не вважатиме його надійним, якщо його злякає виставка (наприклад) унікальних столових приладів.

Будь справедливішим, сказав він собі. До цих пір Цея була абсолютно цивільною. Поки вони будуть працювати разом, він зобов'язаний їй тим самим.

Брезан запитав мережу, як довго йому доведеться йти до місця вечері. Він додав вісімнадцять хвилин до відповіді на всякий випадок. Потім він крутився у кріслі, поки не прийшов час іти. Йому було цікаво, чи важко тут заблукати. Було надто погано, що він нічого не мав, щоб намалювати карту, хоч карта на кораблі зі змінною компоновкою була навіть потенційно небезпечною…

— "Припини це".

Як з'ясувалося, жовті квіти додатково нахилялися на своїх гнучких стеблах, і вказували йому дорогу, коли він наближався. Брезан вважав, що деяка лабораторія Нірай отримала великі гроші, щоб вони могли це робити. Він побачив ще кілька довгошерстих птахів, як правило білих, деякі були з вигадливими кольоровими гребенями. Вони здавалися безтурботними у його присутності. Він міг тільки припустити, що ніхто не сказав їм, наскільки Кел насолоджувалися полюванням. Брезан цього разу не спробував, головним чином через пихатість. Можливо, птахи відчували, що від нього не виходить ніякої небезпеки і боятися нічого.

Я таки розлінився, подумав Брезан і поспішив, ігноруючи раптовий неспокій. Він навіть встиг трохи роздивитися коропів. Він був майже, але не повністю впевнений, що це був той самий ставок, через який Цея вела його раніше.

Незвичайна дорога повела його по саду серед розумних жовтих квітів і привела до нормальнішого коридору, в кінці якого була відкрита арка, завішена шторами.

— Заходьте, — покликала Цея.

На одинадцять хвилин раніше, не так вже й погано. Брезан не втримався від погляду на останню жовту квітку, і побачив, що тепер вона вказувала інший напрямок. Розвівши штори, він увійшов у кімнату. На його подив, декор був стриманий. Він зауважив, що в куті, на половину його висоти, була така сама ваза, як і в його кімнатах. Їжа чекала на низькому столі. Цея вже сиділа на підлозі. Напроти була синя подушка для нього. І, цікавий момент, в центрі столу був контейнер, повний зубочисток. Анданський гумор.

— Судячи з вашого вигляду, ви напевне думаєте, що їжа підроблена, — зауважила Цея. — На жаль, я посередній кухар, що було великим розчаруванням для моїх інструкторів. Сідайте, немає ніякого сенсу розмовляти на голодний шлунок.

— Звичайно, Агент.

— Ви не повинні бути настільки формальним. У мене є ім'я. — І вона посміхнулася одними очима.

Він обдивився навкруги і сів.

— Я припускаю, що вас попередили не грати в дзен-цзай.

Він не захотів приховувати свою слабкість у цій грі, про що вона не знала.

— Я уникаю її, власне, — сказав Брезан. — Одного разу я приєднався до генерала Хорт та деяких інших штабних офіцерів, щоб зіграти. Вона очистила нас усіх, незважаючи на уважне слідкування за її руками.

Кей спочатку налила чаю для нього, потім собі. Вона не робила з цього церемонію. У відповідь на його здивування, вона зробила гримаску.

— Вам ніколи не здавалося, генерал…

Його черга.

— Просто Брезан, будь ласка.

— …Брезан, добре. Вам ніколи не здавалося, що не всі Адани однаково захоплюються правилами етикету? Іноді я просто хочу випити чашку чаю.

Якщо це була вистава для здобуття співчуття, вона працювала чудово.

— Боюся, що єдині значні контакти, які я мав з вашими людьми, відбувалися під час виконання службових функцій, — сказав Брезан.

— І я впевнена, що ви знайшли ці випадки чарівними, — продовжила Цея. Вона підняла шматок чогось у темному соусі паличками, прожувала, проковтнула. — Чи повинна я спробувати все, щоб довести відсутність отрути?

— Цього не потрібно, — сказав Брезан, крім того це нічого не підтвердило би в будь-якому випадку. Він почав їсти. Темний соус був м'яко солодким, з натяком на лимони і, можливо, був рибним. Що стосується м'яса, він не міг його ідентифікувати. Але було досить смачно. Йому доведеться попросити рецепт пізніше.

— Ви жахливо тихі, — сказала Цея через деякий час. Брезан вже з'їв більшу частину рису, а вона лише четвертину. — Я не можу собі уявити, що вам було легко відірватися від своїх товаришів і опинитися тут.

Пояснювати їй, що він думав про рішення Командування Кел зробити Джедао безсмертним, було спокусливою, але поганою ідеєю.

— Я повинен бути вдячним долі, — сказав він, нічого не відчуваючи. Сидячи тут з Андан, він міг лише згадувати, як сидів за офіцерським столом. — Принаймні мені дали зрозуміти, що Джедао не розігнав рій. — Він мав деякий час, щоб передивитися звіти по дорозі сюди.

— Він Шуос, — сказав Цей, — а це означає, що він, майже Андан, хіба що з досвідом зв'язків з громадськістю.

Брезан майже задихнувся, пережовуючи якись овоч. Старий жарт, крім контексту.

— Якщо він не зруйнував рій, це пов'язано з тим, що він має певну користь від цього. І, на жаль, існує лише одне застосування рою. — зітхнула вона. — Якби він нападав на наші станції, я б менше турбувалася. Але він відбивається від вторгнення. Це не може бути нічим іншим, як принадою для отримання співчуття від населення.

— Він масовий вбивця, — запротестував Брезан.

— Ви Кел, — сказала Цея, — так що ви бачите це з точки зору Кел. У Шуосів теж така точка зору, як не дивно. Для усіх інших, особливо для населення, яке не має приналежності до фракції та зайняте намаганням уникнути того, щоб їх помітили люди, подібні до нас, він більше схожий на персонаж історії, ніж на загрозу. Фортеця Хелспін була знищена багато поколінь тому. Багато людей просто не думають про це, або їм все одно. Я маю на увазі, наприклад, що можна думати про бомбардування, під час якого 373 року тому було вбито гекзарха Нірай Гавреказ. Навіть якби ви про це знали, — Брезан заперечливо похитав головою, — що б це змінило?

Брезан подумав про це.

— Я був щасливішим перед тим як ви дали свій коментар, — сказав він нарешті, — але ви маєте рацію. — Це робило їх місію лише більш важливою. Вони повинні були зупинити Джедао а потім боротися з Хафн, бо інакше Джедао, якщо йому вдасться зупинити Хафн, стане героєм.

Запало мовчання. Брезан змусив себе їсти повільніше. Він не звик їсти на дозвіллі. Його найстарший батько, колишній Кел, не поважав повільного споживання їжі. До того часу, коли Брезан став досить старий, щоб мати свої спогади, батько відійшов від активної служби, але звички Кел відмирали важко.

— Я знаю, чому командування Кел направило вас, — сказала Цея, коли сервітор приніс до столу маленькі торти. Шматочки були викладені дольками фруктів, блідо-зеленими, апельсиновими та соковитими червоними, розташованими у вигляді квітів. — Здається, ви у невигідному становищі. Я не вірю, що ви нічого про мене не знаєте. Хоча, звичайно, у гекзархаті дуже багато людей.

Брезан спробував оцінити торт. Солодкість була врівноважена терпкістю фруктів. Він сподівався, що він не захопиться, бо рано чи пізно йому доведеться повернутися до здорової їжі. Можливо, він міг би попросити також цей рецепт, цілком розумно вважаючи, що це не секрет фракції.

— Якщо ви стурбовані моєю здатністю виконувати накази…

— Те, що я намагаюся сказати, полягає в тому, що ми будемо працювати краще, якщо ви будете знати, яка моя ставка, і чому вони вибрали мене замість когось іншого. — Низький тон її голосу був не зовсім гіркий, але близько.

— Цея, — сказав Брезан, задавшись питанням до чого вона веде, — ви нічого не зобов'язані мені пояснювати.

Вона зрозуміла, про що він думав, і посміхнулася. Це була безособова посмішка, не пристрасна і без намагання справити враження, і це змусило його насторожитися. Він не міг відвернутися. Але він вже знав, що анданське захоплення свідомості працювало саме так. Він просто не очікував, що вона застосує своє вміння, ефективність якого знижувалася при неодноразовому використанні проти конкретної людини, так скоро. Наївний. Її очі були ще коричневими, а не темно-синіми, чи рожево-синіми. Як тільки вони зміняться, він буде знати, що вона спробує захоплення свідомості.

Але Цея опустила очі. Брезан видихнув. Він сховав руки під стіл, щоб спробувати зупинити їх тремтіння. Вона може знати, але у всякому разі не побачить. Це повинно зберегти йому залишки самоповаги.

— Можливо, вас не задовольнить пояснення, — сказала Цея, — але нам доведеться покладатися один на одного. Ви повинні знати, що я не буду змушувати вас робити щось, що суперечить вашому обов'язку. Мені потрібно знати, що краш буде виконувати накази. Я думаю що це просто, відверто кажучи. Командування Кел тут в стороні, я думаю, ви справді лояльні до гексархату.

Брезан не був упевнений, що йому подобається таке акуратне підсумовування. Зараз, коли тремтіння пройшло, він почав сердитися.

— Це була порожня погроза. — Рука Цеї накрила чашку з чаєм і затрималася на ній.

— Говоріть, — сказав Брезан.

— Я не можу захопити вас.

Її губи зімкнулися у пряму лінію. Їй не хотілося признаватися у цьому. Але чому вони послали дефектну Андан? Він знав, що вони існували, як існували браковані яструби. І чув, що вони жили приблизно однаковий час.

— Це не те, про що ви думаєте, — сказала Цея. — Питання не в моїй функціональності. З цим усе нормально. Але моє ім'я Андан Неже. Справа полягає в тому, що я в опалі, а ви — ні.

Брезану не знадобилося багато часу, щоб зрозуміти, що вона мала на увазі, навіть якщо це ім'я йому нічого не говорило.

— Ніколи не чув про вас.

Її очі заіскрилися від можливості деякої приватної цинічної розваги.

— Ну, це освіжає. Вам доведеться повірити в те, що я зробила кількох потужних ворогів Анданів.

— Отже, Джедао не буде для вас проблемою.

— Це вірно.

Формаційний інстинкт спрацьовує на ранг. Забороняється задіювати соціальний статус. Або як пояснив йому середній батько, коли він був маленьким, — так вони стримують молодь Андана від втечі, змушуючи їхніх соціальних начальників передавати критичні інвестиції. — Андан міг лише вилаяти когось, хто мав нижче положення.

Рот Цеї знову зробив гримаску.

— Я хочу, щоб ви подумали про це. Джедао більше не має рангу, навіть якщо він контролює цей рій. Він тримається на чистому авторитеті і популярності. Уявіть, скільки неприємностей він буде отримувати на обідах. Ви могли би загнати моїх людей у кошмар, поставивши завдання побудувати відповідний графік.

Брезану було незручно.

— Отже, ви тут тому, що ви також витратний матеріал.

— Я тут, бо я особливо мотивована, щоб реабілітувати себе в очах моїх начальників, — повернулася вона до теми. — Я мала деякі жорсткі розбіжності з ними щодо питань політики. Вони не сприйняли мої думки добре.

— Я вважаю, що не можу судити про це, — сказав Брезан. Він закінчив їсти шматочок торта в мовчанці, і все одно не міг вирішити, сподобався він йому чи ні.

Розділ 15

Хорт ніколи не очікувала, що її інтимне, якщо не ексцентричне, знайомство з магазинами гаджетів стане в нагоді для рою. Зокрема, вона знала більше про мистецтво торгуватися, ніж вона думала. Вона пропустила офіцерську вечерю, коли станція Танкут Прімарі відповіла на її пропозицію, і погодилася провести переговори щодо ремонту та постачання, і зараз вона знаходилася в командному центрі, розглядаючи їхню останню пропозицію.

Полковник Наджад, який відповідав за логістику, згорав від нетерпіння. Наджад, мабуть, сподівався отримати якусь сировину, щоб вони могли виготовляти свої власні компоненти на місці, а не покладатися на станцію, яка могла зробити це для них за непомірними ставками. Активи Хорт та звичайні активи екіпажу були заморожені Анданами, але вони все ще могли продавати бойові пристої Хафн на чорному ринку, або незалежним компаніям та колекціонерам. Однак до цього обміну потрібно було підштовхнути коменданта станції, яка не була Кел. Насправді ж той факт, що комендант станції не належала до жодної фракції, а також репутація Танкута щодо операцій на чорному ринку були тією обставиною, яка стала вирішальною у їхньому виборі.

Комендант станції, жінка з помітними різцями та усмішкою, яку вона використовувала з точністю до міліметра, чекала на відповідь Хорт. Хорт зробила кілька коригувань у списку і відправила його назад.

— Заключна пропозиція, — сказала вона. — Інакше ми спробуємо скористатися шансом продати хафнівські трофеї безпосередньо приватним колекціонерам. — Це була не зовсім пуста погроза. Вона справді цікавилась, хто може придбати деякі компоненти двигунів Хафн. Хтось згадав про чорні скрині-труни, але вона скасувала продаж цього товару з моменту, коли її увагу звернули на таку можливість.

— З вами приємно займатися бізнесом, — сказала комендант, доволі щиро. — Я відправила вам місцеві правила. Переконайтеся, що ваші люди будуть дотримуватися їх, поки ми попрацюємо над замовленням.

Відповідні служби пройшлися по документу і знайшли лише кілька уточнень, де відхилялися від звичайної практики, жодне з яких не пропонувало, що Хорт отримає неприємності. Джедао погодився з нею, щоб контакт з місцевими жителями був обмежений до мінімуму, необхідного для забезпечення додаткового постачання.

— Ми задоволені, — сухо сказала Хорт. — Я буду пам'ятати про це місце, якщо коли-небудь вирішу, що моє справжнє покликання — бути контрабандистом.

Комендант станції посміхнулася перед тим, як підписати угоду.

— Що, — сказала Хорт у відповідь на саркастичний вираз обличчя Наджада, — ви ніколи не фантазували про втечу і не хотіли стати піратом? Це весело.

— У драмах вони ніколи не відчувають нестачі потрібних матеріалів для принтерів матерії, як ми, — пробурмотів Наджад. — Але я гадаю, що для неї така допомога нічого не варта.

Хорт зупинилася на середині складання звіту для Джедао.

— Подивіться на це з точки зору станції. Вони ризикують відключенням від комунікацій, маючи справу з нами.

— Я сумніваюся, що вони такі альтруїсти. Більше схоже, що місцева влада діє під командуванням Шуос. Або хочуть скористатись тим, що ми найближче, і тепер будемо схильні захищати їх від Хафн. Або, можливо, планують продати нас іноземцям.

— Що більше моєї зарплати, — навмисне сказала Хорт.

Наджад застиг. Це був тонкий натяк на положення самої Хорт. До цього моменту кожен старший офіцер рою знав, що вона стала Вірай Тала. Вона не була би здивована, якби з'явилися ставки щодо того, що станеться після її ста днів. Наджад теж був у курсі, але він явно не схвалював її рішення.

Вони обмінялися ще кількома словами щодо логістики, врегулювавши питання, які їм потрібно було вирішии внаслідок відсутності персоналу Нірай та Шуос. Тоді Джедао перервав їх, викликавши Хорт, нетипово лаконічно:

— Прийдіть зараз.

Хорт поглянула на командора Янаю, яка провела останню годину, зустрічаючись з нею випадковими поглядами.

— Дайте мені знати, якщо канцтовари видуть на пропозицію клейких сувенірів, — сказала Хорт.

— Природно, мем, — сказала Яная, досить формально.

Хорт зітхнула про себе. Вона не могла звинувачувати Янаю. Хорт зробила рій проклятим. Якщо припустити, що вони переживуть цілковито заплутану ситуацію, навіть якщо Яная не мала жодного відношення до рішення Хорт, командування Кел навряд чи зважатиме на її відданість. Втіхою Хорт було те, що Яная бездоганно виконувала кожен наказ, навіть якщо знаходила лазівку. Вона була справжньою Кел.

Коли Хорт зайшла, Джедао грав у незнайому їй настільну гру з трьома сервіторами. Хорт була здивована тим, наскільки ожили апартаменти Джедао від присутності сервіторів, кімнати не були тісними по будь-яких розумних стандартах, і мали свою частку обслуговуючого персоналу, зайнятого більш звичайними справами. Окрім сервіторів — жукоформи та двох птахоформ — термінал був оточений документами, що стосувалися підготовки рою, акуратно оформлених документів з мережі, і світився слабим блідим світлом, яке відбивалося від стін та стелі. Цікаво, що математична стаття була відкладена окремо.

Хорт чекала, поки Джедао розмірковував над ігровим полем, де було щось на зразок трьох пелюсток.

— Це легко, — сказав Джедао, не дивлячись на неї. — Прокляття, — промовив він до жукоформи, — ви не жартували щодо цього гамбіту. Навчіть мене тримати рот на замку біля людей, які кращі в математиці, ніж я.

Служитель відповів грайливим шквалом рожево-жовтих вогників.

— Так чи інакше, — сказав Джедао, — вам доведеться помилувати мене, — по терміналу Джедао промайнув код, який Хорт не розпізнала. — Ще одну? Ні, я краще поміркую над цією. — Хорт кивнула підборіддям на двері, подумавши, чи не повинна вона вийти, але Джедао сказав: — Ні, подивіться сюди.

Послання почалося з незрозумілого статичного снігопаду і поступово згустилося у лице жінки з довгим волоссям і звичкою гризти кінець стилуса. Врешті-решт вони почули, що вона була дослідником Нірай Махоларіон з станції Аннер 56-5. Що було більш цікаво, запис не був офіційним звітом, а компіляцією записів, який вона зробила, вагаючись, чи рекомендувати своїм начальникам, щоб її повідомлення переслали Кел, навіть якщо Кел мали важливіші справи.

У Джедао були збільшені фрагменти зображень, тому Хорт могла добре роздивитися їх.

— У нас було кілька таких повідомлень, які прийшли з різних станцій, — сказав він. — Я можу відтворити початкове сканування, але це не схоже на будь-які форманти, які я бачив за 400 років. Ви щось отримували?

Дані сканування не були безпосередньою проблемою Хорт. Вона відволіклася на останню частину відео, де Маголаріон віддавала пакет даних сервітору. Вона мимохідь подумала, що сервітор був застарілого твердотільного типу, але, можливо, нірай їх використовували з причин зворотної сумісності.

— Наскільки надійними є ваші джерела, сер? — запитала Хорт. Вона могла послатися на те, що в командному центрі Зв'язок не мала ніяких повідомлень про ці нотатки, або про інші повідомлення, на які натякнув Джедао. Як він спонукав цих людей почати пошук?

— Вони досить надійні, щоб задовольнити мене, — сказав Джедао.

Вона зрозуміла натяк. Хорт переглянула результати сканування, а потім супровідний аналіз.

— Мене вразило, що вони взагалі виявили це, навіть з найсучаснішими методами боротьби з шумом. — Вона підкреслила відповідну частину документа.

Джедао виглядав ввічливо тупим.

— Я не можу прочитати більшість цих позначень. — Він показав рядок для прикладу.

Хорт боялася цього.

— Це пояснюється в тому трактаті, який ви дивилися, — сказала вона. — Бачите? — Вона підкреслила потрібне золотом. Фактично трактат виглядав складнішим на порядок.

Джедао скривився.

— Це не моє. Сервітори мали суперечливі думки про деяку теорему. Я думав, що це означає, що вони надто захопляться суперечкою, щоб звернути увагу на засідку, яку я так розумно влаштував у грі, тому я дозволив собі ризикнути. Але удача відвернулася від мене, добре.

Жукоформа моргнула синім і пурпуровим на цей раз, з підозрілим проблиском червоного.

— Це може бути якимсь бродячим новим астрономічним явищем, — зазначила Хорт, — але дослідник здалася питанням, що це може бути побічним ефектом розриву Хафн нашого простору.

— Я сподівався, що це глюк сканування, — сказав Джедао, — але кілька звітів від незалежних спостерігачів? Мені знову не пощастило. У всякому разі я збираюся передати це сканування до Доктрини і подивитися, що вони скажуть. Проте це не та тема, про яку я хотів поговорити з вами. Скажіть мені, генерал, що ви знаєте про Девенай Рагата?

Девенай? Хорт різко напружилася.

— Ви маєте на увазі полковника Кел Рагата? — запитала вона. — Я чула, що він був під вашим командуванням біля фортеці Розкиданих Голок.

— Це так, — сказав Джедао, — але я не питав вас про те, що я знаю. Я сподівався, що ви зможете сказати мені, що ви знаєте про нього.

— Він має освіту історика і дуже хороші відгуки, — сказала Хорт, — хоча я ніколи не мала честі працювати з ним безпосередньо.

— Хм-м, — сказав Джедао. — Ну тоді послухайте це.

Здавалося, це був день для прослуховування інформаторів. У відповідь на жест Джедао, відео зарябіло, розсипавши резюме жертв у "Тактичній групі чотири". Чоловік у відеоролику, безумовно, був Рагатом, з довгою щелепою, вузькими очима та цинічною косою рискою рота, але він був не в уніформі. Навпаки, він мав темно-коричневий жакет над тайповою сорочкою. У Хорт це викликало тривогу.

— Це повідомлення адресоване генералу Черіс, — сказав Рагат, — думаю цей канал зв'язку вона знайде задовільним.

Хорт вражено почала вивчати лице Джедао знову. Це тіло ніколи не належало Джедао, для початку. Воно належало жінці Кел, яка, мабуть, ніколи не думала, що в кінцевому підсумку носитиме примару-зрадника.

Повідомлення продовжувалося. Джедао холоднокровно глянув на Хорт. Хорт змусила себе не змінити вираз обличчя і перевела увагу на повідомлення.

— Якщо генерал-лис навчив вас чому-небудь, — сказав Рагат, — вам буде цікаво, як я вижив і де була пастка. З жалем мушу сказати, що я вижив завдяки парі випадковостей. Я мав бути на "Смугастому Бобрі", коли в рій потрапила бомба, але через бунт у фортеці запізнився до свого шаттла.

Хорт призупинила відтворення без дозволу Джедао. Брови Джедао піднялися.

— Сер, — сказала Хорт, — він повинен бути дезертиром. — Вона не сказала "крашем". — Я не розумію, як…

— Продовжуйте слухати, — сказав Джедао і відновив відтворення.

— Я вилетів з фортеці якомога швидше, — продовжив Рагат. — Так трапляється, що командування Кел часто нехтує видавати накази мертвим, що, як я думаю, ми обидва знайшли корисним. На даний момент вам цікаво, що я хочу вам запропонувати. Я не був впевнений у цьому сам, як тільки дізнався, що ви вижили. Але якщо ви робите те, що я думаю, деяка інформація допоможе вам. Я спробую знов повідомити, якщо знайду щось ще, що ви повинні знати, але не очікую, що проживу довго. Девенай Рагат.

— Він додав вичерпний стратегічний огляд місцевих маршів та їх оточення, — сказав Джедао. Можливо, це було повідомлення з таємної розвідувальної мережі Джедао. — Однак мені здається, що ваш розум зайнятий чимось іншим.

Хорт вирішила, що це було запрошення висловити свою думку.

— Сер, у Рагата, мабуть, склалося враження, що ви тимчасовий генерал Черіс. — Чому Рагат зламав свій формаційний інстинкт? Через вірність до мертвої жінки?

— Це його помилка, — сказав Джедао, — але я планую використати його. Якщо ви знаєте що-небудь про Кел Черіс — коли він сказав її ім'я, його тон був холодним, — то ви знаєте, що вона була капітаном піхоти. Я шкодував, коли бомба вбила її, але це дало мені можливість уникнути чорної колиски. Я був у колисці дуже довго, генерал. І не хочу туди більше.

— Вона не могла бути такою пересічною кел, як всі інші, якщо заслужила довіру полковника, — сказала Хорт. — Я бачила список нагород Рагата. Він не зробив би цього без причини.

— Через його довіру чи презумпцію загальної образи на командування Кел? Можете не відповідати.

— Що власне Рагат думає про вашу мету?

Джедао відкинувся на одну з подушок на дивані і махнув Хорт рукою, запрошуючи сісти теж, що вона і зробила. Кожного разу, коли вона приходила сюди, її вражало, що ці кімнати, які вона мала нещодавно, невловимо змінилися, підлаштувавшись під Джедао. Сервітори майже закінчили гру. Джедао схопив шестикутний жетон і підкинув його в повітря, акуратно спіймавши.

— Я уявляю, що Рагат вважає, що я збираюся перемогти галактику і перетворити її на місце, де ваші начальники не будуть бомбити цілий рій, щоб домогтися смерті однієї людини, — сказав Джедао. Він постукав жетоном по краю столу. — Я хотів би думати, що нижче опускатися нікуди. Проте історія нашого режиму вказує на інше. З огляду на його основу, Рагат повинен це розуміти.

Він покрутив жетон для гри у руках, а потім поклав його на стіл. — Ми збираємося запропонувати людям певний вибір. — У його посмішці проглядалася певна зверхність. — Наше місцеположення ні для кого не секрет, почасти тому, що важко прикидатися, що корови — це кури, але частково тому, що я хочу, щоб нас бачили.

Хорт на це не відреагувала. Шуос любили інтриги, але жоден польовий командир Кел не робив чогось подібного без необхідності. Кел ненавиділи подібну тактику.

— Незабаром ми збираємось надіслати нешифроване звернення по всіх напрямках, — продовжив Джедао. — Я не планую летіти далі. Нерви у людей вже на межі, і я думаю, що концентрація їхньої уваги ніколи не буде кращою. Я бачу, що ви сумніваєтесь в тому, що я здатний до стислості, але я можу впоратися, коли подумаю над текстом.

Хорт не знала, що відповісти.

Джедао побарабанив пальцями по валику дивана, а потім поглянув на свою рукавичку.

— Я планую розіслати звіт про наші дії до сьогоднішнього дня, особливо виділяючи те, що сталося біля фортеці Розкручених Монет. Ми могли розбити Хафн, генерал. Лише завдяки втручанню гекзархату ми не перетворили рій Хафн на маленькі сяючі уламки. Навіть зараз ми розглядаємося так, ніби це ми спровокували Хафн до активних дій. — Його очі затверділи. — Я хочу, щоб всім було зрозуміло, що ми могли впоратися з вторгненням набагато ефективніше, якби не було втручання гекзархату.

— Сер, — сказала Хорт, — Хафн не дурні. Якщо ви надішлете таке повідомлення, ви зробите для них очевидним, що гекзархат — це купа м'яса. Ваш намір полягає у цьому?

Джедао посміхнувся їй.

— Почніть спочатку.

Вона боялася цього. Навіщо було Джедао підкоряти населення, відкриваючи вогонь, коли він міг почекати, щоб загарбники зробили це замість нього?

— Їм буде незручно летіти додому після того, як їм розбили носа, — сказав Джедао. — Вони потребують стимулу залишатися в грі. Я дам їм такий стимул. Більше того, якщо Хафн продовжать шукати неприємностей на свою задницю, громадяни гекзархату матимуть хороший привід подумати про те, який захист пропонує нинішній режим, і яка може бути альтернатива.

Хорт не обдурив переконливий тон Джедао. Він виграв багато азартних ігор таким чином.

— Тепер моя черга бути прагматичною, — сказала вона. — У вас є тільки один рій. Люди Відони живуть у кожному поселенні гекзархату. Яким чудом ви зможете змусити фракцію Відони зникнути?

— Відона не найбільша наша проблема. Коли дійде до прямого протистояння… У Відони є багато іграшок — голос Джедао став сардонічним — але вони навряд чи впораються з масою громадян. Досить мотивовані групи повстанців можуть маневрувати навколо них, я впевнений, що ви розумієте як. Найбільша проблема в тому, що всі бояться спробувати.

У роті Хорт стало сухо. Вона не відкинула закид Джедао про боягузтво населення, бо це було правдою.

Крива посмішка Джедао напирала на неї: він чекав відповіді.

Після декількох секунд паузи Хорт сказала:

— Загине багато людей, якщо це спрацює. Але я думаю, що ви це враховуєте.

Вона не мала на увазі труднощів з математичного боку. Але Джедао повернув руку долонею вверх, щоб визнати удар.

Командування Кел висунуло звинувачення проти Хорт за організацію партизанської війни під час кампанії "Плетений кінець". Їм не сподобалася можливість того, що громадяни, навчившись методам війни проти закоренілих еретиків, можуть використати їх проти своїх законних володарів. Звичайно, в якийсь момент вам довелося запитувати себе, наскільки легітимний уряд, який боїться заворушень серед свого населення більше, ніж вторгнення ззовні, але якщо у вас було бажання спокійного життя, ви зберігали ці думки у своєму черепі, де Відона не могла їх "побачити".

— Хоча я зазвичай скаржусь на одержимість людей цифрами, — сказав Джедао, — в даному випадку ви праві. Але що краще, дозволити людям помирати випадковим чином, тому що ми передбачили жертви, чи йти в бій, знаючи, скільки людей ми покладемо?

— Я цього не заперечую, — сказала Хорт. — Хоча я не можу зрозуміти ваш план.

Джедао раптом посміявся.

— Той факт, що генерал Кел сподівається, що у мене є розумний план, є причиною для оптимізму, у своєму роді.

— Я помиляюсь, сер?

— План нерозумний, — сказав Джедао, трішки каверзно. — Але він має хороші шанси. Як сказав Девенай, історія прощає переможцям багато чого.

Хорт добре подумала, перш ніж поставити наступне питання.

— Ви очікуєте на прощення?

Біля стіни жукоформа та одна з птахоформ, які розмовляли одна з одною спалахами світла, зупинилися. Хорт цього не зауважила.

На очі Джедао набігла тінь.

— Ні, — сказав він. — Я брешу собі про багато речей, але це не одна з них. Я давно пройшов цю точку.

Розділ 16

Морош Нії було гаряче під її пальто та трикотажем. Пальто злегка тиснуло в плечах. Зазвичай вона віддавала перевагу більш яскравим відтінкам рози, але у неї не було стільки часу. Зараз вона застряла в магазині, повному шалей, бо не могла підібрати таку, яку вона хотіла, хоча блідо-зелена з китичками добре пасувала до пальто.

Нія провела все своє життя в світі Бонапіра, і навіть тоді вона ніколи не покидала Міста Порожнистих Печер, де вона народилася, крім кількох шкільних поїздок. Страшна іронія: вона повинна була сісти на човник з планети — пригода, якої вона прагнула протягом всього свого життя — а замість цього втікала додому. Якби її хтось упізнав, то Нію не відправили би у школу, де її однокласники сиділи за екзаменом з дискретної математики, на оволодіння якою вона не претендувала, або до її батьків, які напевне були мертвими. Вони відправили би її прямо до Відони, як робили це з усіма мвенінцями.

Вона занурилася в магазин, коли згадала, що настав час медитації "Голкових язиків". Вона не знала, як вона забула про це, коли все її життя старші підкреслювали важливість дотримання ритуалів Високого Календаря. Ще краще, в магазині знаходився Відона, чоловік з незрозумілою схожістю на її люб'язного учителя історії. Він не носив повної форми фракції, але зелено-бронзовий пояс сказав все, що потрібно було сказати.

В основному Нія чула дихання людей навколо і стукіт її власного серця. Здавалося неможливим, щоб відона не міг його почути, незважаючи на те, що чоловік був на іншому боці залу, і ліниво розглядав щось. Їй здавалося, що так само неможливо зосередитись на офіційній літанії, що читалася в спокої і тиші. Замість цього Нія вирішила складати психологічну характеристику для шалей. Та, що була перед нею, була марною витратою матеріалу, вона ніколи не бачила такого стилю мережива, але шаль за нею була багатообіцяючою. Вона була би не проти того, щоб одягти щось подібне, з такими переливами блиску, на побачення. Не те, що вона коли-небудь хотіла чогось такого помітного, щоб ходити у ній.

Нарешті час медитації закінчився. Нія затрималася в магазині ще трохи, а потім вийшла на вулицю з змішаним запахом спецій, сирої землі та дорогих парфумів. Дерева були посаджені з точними інтервалами. Сервітори були зайняті очищенням пішохідних доріжок від листя та гілок. Повітря було вологим, небо похмурим, але вона не думала, що дощ прилетить так скоро. Тим не менше, вона повинна була взяти парасольку. Вона стиснула зуби, пригадавши абсурдно великогабаритну парасольку її діда з синіми смужками. Відона, мабуть, викинула її у переробку разом з усім іншим.

Нія повернулася до неприємного теперішнього часу, коли зауважила коричневошкіру жінку, яка слідувала за нею, одягнуту у костюм кремового кольору з завеликою кількістю перлів. Вона ще не вирішила, що робити, коли жінка зробила свої кроки довшими і порівнялася з нею.

— Вибачте, — Жінка тримала у витягнутій руці носову хусточку, — це не ваша?

Заперечення Нії померло в горлі, коли вона подивилася на хустинку — елегантну річ з кремового шовку. На секунду червоним кольором на ній з'явилися слова. На мвендалі, її рідній мові: "Ходімо зі мною". Під словами світилося око Шуос жовтого кольору.

Вона майже звернула за ріг, але вже було пізно. Хоча вулиця не була людною, на ній було достатньо людей, які попивали чай на відкритому повітрі або прогулювалися, хтось обов'язково помітить її втечу і попередить владу, припустивши, що на неї не звернули належної уваги раніше. Крім того, якщо ця жінка була справжньою Шуос, вона могла б залишити Нію без свідомості одним ударом пальця.

— Дякую, — сказала Нія, взявши носову хусточку з вимушеною посмішкою.

— Я Тренте Унара, — сказала жінка. Вона пішла поруч з Нією. — Ти знаєш поблизу якесь хороше місце, де можна купити квіти?

Невже вона не виглядала так, як звичайні люди? Тим не менш, Нія вже сьогодні пройшла екстравагантний магазин квітів. Вона намагалася не дивуватись з того, що Шуос потрібні квіти.

— Я покажу вам найближчий, який я знаю, — сказала вона, відчуваючи безнадію і відчай.

Унара посміхнулася.

— Мені б це сподобалося.

Нія хотіла мати пояснення. Що за загадки? Чому просто не заарештувати її? Агент Шуос не потребувала приводу для її затримання. Нія не належала до жодної фракції і не мала високопоставлених друзів, які могли би її захистити.

Вона втратила здатність помічати кого-небудь, крім Унари, вони йшли, ніби обгороджені стінами. Навіть вид екстравагантного магазину лише посилив її тривогу. Можливо, деякі з букетів використовувались для вбивства людей або наркотизації.

Кутик губ Унари передбачав, що вона підозрює хвилювання Нії, але вона мовчала. Замість цього вона змусила Нію стояти поруч з гострим головним болем, коли вона підбирала букет просто фантастичних розмірів. Якби не головний біль, Нії сподобалася би дивитись, як продавець складав його. Деякі з квітів, з різко виділеними формами і кольорами, не повинні були гармонізуватися, проте продавець зумів це зробити. Улюбленцем Нії був мереживний спрей похилих небесних дзвіночків.

Фліттер вже чекав на них, коли Унара оголосила, що задоволена букетом. Водій попереду був схований за затіненою перегородкою. Нія слухняно піднялася у машину. Вона відмовилася від спроб зрозуміти ситуацію. Унара сіла напроти неї. Букет, схоплений стабілізаторами, зайняв вражаючу частину салону. Змішані аромати, сильніші в замкнутому просторі, лише загострили головний біль Нії.

Коли фліттер злетів, Унара сказала, вже не м'яко:

— Я агент Шуос Феяд. Знаєш, якби це залежало від мене, я б залюбки завербувала тебе. Я примусила трьох моїх людей писати звіт, тому що ти вислизнула у нас з-під носа.

— Мені шкода, — збрехала Нія, хоча вона і не пам'ятала, як використовувати відповідну форму звернення тепер, коли вони не прикидаються, що зустрілися як двоє незнайомих людей.

— Я не кажу, що Шуос непогрішні, — сказала Феяд, — бо ми чітко не знаємо цього, але, як одна з них, я повинна запитати. Де ти вивчила цей трюк, зникнути в натовпі? Твої шкільні замітки виглядали зовсім стандартно. Ідеальне відвідування, пристойна поведінка і таке інше.

Нія відвернулася і подивилася у вікно. Внизу місто з його вулицями виглядало спокійним і упорядкованим, з поблискуючими поверхнями зі срібла чи золота, над якими літали інші фліттери. Не було жодних ознак того, що виселяли цілий народ. Парки були хмарами зеленого кольору. Сонце виблискувало відбитими променями від звивистої річки.

— Я крала у магазинах, — пробурмотіла Нія.

— Що?

— Я сказала, що крала у магазинах, — повторила Нія, почервонівши. У магазині її не ловили головним чином тому, що вона була надто розумною, щоб полювати за дорогими предметами, і, як і будь-яка кількість її однокласників, вона знала трюки, за допомогою яких можна було обдурити найбільш загальні системи безпеки. Вона припинила це робити, коли її бабуся захворіла, відчуваючи ірраціональну вину, ніби вкрадені дрібнички привабили до тіла бабусі хвороби.

Замішання Нії тільки зросло, коли Феяд почала видавати звуки здавленого хрипу.

— О, це безцінно, — сказала Феяд, коли закінчила хрипіти. — Як моя тітка завжди говорила мені, ніколи не варто недооцінювати підлітків.

Нія, не дивлячись на неї, розсміялася.

— Ви дуже дурні — тому що надто розумні, — сказала Феяд без будь-якого співчуття. — Ви вирішили летіти прямо до свого рідного міста, де вас одразу затримають, а не до якогось спокійного міста, де ніхто не знає вас в обличчя. Ви хочете опинитися в таборі для полонених? Єдина причина, чому ваші люди ще не вимерли, полягає в тому, що Відона сповільнюється бюрократичними документами майже так само, як Рахал.

— Я дивилася новини, — сказала Нія, намагаючись приховати страх, який повернувся. В основному вона фантазувала про те, як проникає на командний мот Шуоса Джедао і викидає його голого у вакуум за те, що він зробив з її народом. — Я… я спостерігала за деякими стратами.

— Ну, це добре, що я підхопила вас, — сказала Феяд. — Як я вже казала, жаль, що я не можу найняти вас. Викиньте дурні ідеї з вашої голови, і ви можете бути корисною для чогось, хоч буде важко все організувати за такий короткий термін. Ми прямуємо до приємного, нудного, далекого кемпінгу, де вас посадять на шатл, який відвезе вас до гарного, сяючого мота, щоб вилетіти з системи.

Нія схрестила руки, трохи заспокоївшись. На Феяд це не вплинуло. Нарешті Нія вибухнула:

— Ти лисиця, навіщо це вам? Що ви маєте з цього? — Тим більше, що прийняті міри повинні були покарати Джедао або здійснити тиск на нього з усією своєю кривавою неефективністю. Існувала гра Шуос, але вона не могла собі уявити, яка у них мета.

У неї промайнула доросла думка, що Шуос не мала наміру рятувати випадково вибрану мвенінку. На жаль, вона не зможе цим скористатися. Що вона могла зробити — розказати про Феяд Відоні? Однак те, що вони не віддали її Відоні, передбачало, що Феяд не вибрала її для якоїсь надзвичайно жахливої форми страти.

Відповідь Феяд не заспокоїла Нію.

— Ми навіть робили ставки, задаючи собі те ж питання, — сказала вона. — Не те, щоб ваша доля когось цікавила. Але наш гекзарх, ну, він примхливий. Він тримає свої плани у своїй голові, а ми виконуємо його накази.

Нія могла би обійтися без нагадування про вбивць курсантів Шуоса.

— Так чи інакше, — сказала Феяд, її очі стали холодні, — чи хочете ви зареєструвати скаргу?

Нія зрозуміла, що вона зробила надто формальну заяву. Тому вирішила говорити обережніше.

— Відона забрала сім'ю Богера Роні, — сказала вона. — Я ходила до школи з його сином. — Хлопчик Богера мав неприємний характер і дбав лише про свою колекцію кольорових чорнил, але це не було достатньою підставою для того, щоб бачити його мертвим. — Чому я, а не він?

Там були також інші, багато інших, але початкова евакуація, від якої вона вивернулася, була негласна, поспішна і повна чуток. Коли вона подумала про це, то повернулася у вир грубих агентів Шуоса, ретельно регульованих доріг для транспортних засобів. Чисто випадково вона почула про сім'ю Богера від двох дорослих, які шепотілися між собою, перед тим як їх розділили. Більшість мвенінців була переконана, що Шуос везуть їх до місця страти. Загальна думка полягала у тому, що кулі шуос були кращі за катування Відони в будь-який день.

— Хочеш знати правду, Нія? — Феяд посміхнулася. — Я не можу говорити про мого гекзарха, але я не дбаю про ваших людей так чи інакше. Це просто наказ, примхлива забаганка — її посмішка зблиснула зубами — щось таке як мода. Якби я справді хотіла рятувати людей, я б стала пожежником.

Відверта черствість Шуос заспокоїла Нію. Їй не довелося вдавати, що вона відчула полегшення.

— З точки зору логістики мої начальники підбирали людей, найлегших для затримання, а потім провели лотерею, тому що ми не могли затримати багато кандидатів, не привертаючи уваги.

— Ви не повинні турбуватися, — заговорила Нія, занадто засмучена, щоб бути обережнішою і не висловлюватися надто різко знову. — Мвен-денерра — вона зупинилася, перебудувавши фразу. — Нам не вижити. Наші традиції помруть. Тому що ми повинні стати охайними кучками попелу, які не зможуть передати свої знання комусь іншому.

Нія вважала себе індиферентою до політики, як кожна мвенінка. Вона запам'ятала список святих Мвенінського календаря не через велику віру, а просто тому, що її батьки завжди виглядали дуже щасливими, коли вона виказувала інтерес до старих заборонених історій. Вона молилася з ними до ворон-пророків і чапель-оракулів, до цариці птахів у лісі-без-кордонів. Звичайно їй подобалася традиційна їжа, особливо баранина з соусом і йогуртом, але цього було замало.

Вона була впевнена, що Шуос буде байдужою до цього питання. Але Феяд сказала:

— Ви повинні бути обережними, це правда. Однак я не думаю, що це неможливо. Питання в тому, наскільки ви готові до компромісу? Я не маю на увазі, ніби хтось у гекзархаті знає або піклується про ваші звичаї. Вони не знають їх, і це працюватиме на вашу користь. Ви могли б брехати і ховатися протягом десяти років — це вічність у вашому віці, — а потім поступово відновити свої звичаї. Ви приймаєте людей до Мвеніна, чи не так?

Нія подивилася на неї. Вона не очікувала, що Феяд знає про цей пункт практики Мвеніна. Це було єдиною причиною, чому громада Мвенін не вимерла, на думку її діда, який тепер був мертвий.

Фейяд тихо посміхнулася.

— Я була прийнята в общину, тому стежила за цим. Крім того, у мене був прихований мотив. Ви додали би клопоту Шуос, якби приклали свій розум до їхніх інтриг. Боротьба зсередини і все таке.

Чисто інстинктивно Нія стрималася, щоб не сказати чогось, за що її батько докоряв би їй. Зрештою, знищення Мвеніна відбулося тому, що в першу чергу сука Черіс була достатньою дурною, щоб втекти до гекзархату і поступити там на службу. Але Черіс вже заплатила за свою помилку, а слова Феяд мали достатньо сенсу.

— Я подумаю про це, — сказала Нія.

Феяд відкинулася на спинку сидіння і посміхнулася.

Аджевен Дзера бажала, щоб вона втратила відчуття того, як довго вона сиділа в камері з павутиною стеження, яка болісно била по її нервах, коли вона рухалася надто швидко. Стіни були білими і достатньо брудними, щоб мати гнітючий вигляд. Двері, лише за чотири кроки, були так далеко, що з тим же успіхом могли бути на іншій планеті. Кожного разу, коли вона підходила до них, її шкіру починало пекти і потім тепло проникало глибше всередину. Несподівано камера пахла стійким, приємним ароматом, з нотами бузку і зірколистника. Один зі слідчих Відони любив парфуми.

На стіні був годинник. Дзера ненавиділа дивитись на нього, але неможливо було постійно відводити від нього очі. Через два дні відбудеться ще одне згадування. Вона уявила, що Відона стратить її раніше. Тим часом незаконні молитви, які заспокоювали її раніше протягом всього життя, застрягали в горлі, як гаряче каміння.

Вони забрали її двадцятидев'ятирічного партнера з самого початку, розлучивши їх посередині ночі. Суворі яскраві вогні зовні, силовики Відони бродять у зелено-бронзовій формі по маленькому саду, де її маленька Черіс любила дивитись на птахів. Дерув не був мвенінцем, він одружився і прийняв їхні традиції, але для Відони ця відмінність не мала значення.

Ще одна хвилина… Дзера піймала себе на тому, що дивиться на годинник, і тоді повільно і ретельно відвернула обличчя. Чілка впала їй на очі. Повільно і обережно вона відкинула волосся. Якби вона знала, що це станеться, то вибрала би іншу стрижку. Перукар прийшла одного разу, щоб її підстригти. Вона молилася, щоб впасти мертвою, але вони не стратили її пізніше.

Дзера часто думала про Черіс, яка покинула місто Бенкетуючих Ворон задля Кел. Черіс залишила їх задовго до того, якщо по правді. Однак Дзера не хотіла визнавати цього, аж до того дня, коли до них прийшла Черіс, бліда, але з гордо поставленими плечима, щоб повідомити їм, що вона була прийнята в Першу Академію Кел.

Було ще так багато старих історій, про які вона не розказала доньці, хоча вона робила зусилля, щоб передати їй мову, молитви, поезію. Історія одноокої святої, яка тримала шкатулку без замка, і що ставало з її коханцями, які наважувалися її відкрити. Чи розповідь про кота з половиною хвоста, який жив в найстарішій в світі бібліотеці. Чи історію про генерала-ворона, який пожертвував тисячами своїх солдатів, щоб напасти на небеса…

Іноді Дзера думала, що якби вона знайшла потрібні історії і розповіла їх Черіс, тій ніколи не захотілося би втекти від своїх власних людей. Але як Дзера не намагалася, вона не могла з'ясувати, які історії потрібно було розказувати.

Без попередження на тій стіні, на яку вона дивилася, з'явилося відео. Вона здригнулася, хоча вже знала, що побачить, а потім втиснулася спиною в обмежувачі навколо неї. Незалежно від того, як часто це траплялося, вона не могла звикнути до цього відео.

Вона сфокусувала очі лише через кілька секунд, через укус болю. Вона не хотіла цього бачити. Чоловік в арештанському одязі, що нагадував її власний, був привязаний до стільця у такій же камері. Біля стільця стояв стіл з бронзовим лотком. Лоток все пояснював. Він був з темно-зеленого матеріалу, глянсовий, з бронзовим обідком.

Потім відео показало офіцера Відони, що ввійшла. Її форма була трохи світлішою, зеленою, бронзові застібки та накладки були яскравіші. У руці вона тримала інструмент, який нагадував ложку, якщо в ложці зробити заточений гострий край.

Джера знала, що буде далі, але не могла не дивитись. Система слідкувала за її очима. Було неможливо закрити свої очі. Ложка наблизилася до ока чоловіка. Той закричав. Його око опинилося у ложці разом з куском червоного м'яса, що чіплявся за нього. З нього стікала кров і рідина, а тягучі в'язкі лінії опускалися по обличчю людини. Відона кинула око на лоток. Потім інше. Лоток наблизився. Дзера могла припустити, що це теж щось означало.

Навряд чи Відона робила це з кожим мвенінцем під вартою. Занадто неефективно. Але Дзера не могла чекати простої смерті, бо вона була матір'ю Черіс.

Я не можу цього зробити, подумала вона.

Вона повернула голову вбік, намагаючись уникнути відео, хоча знала, що це безнадійно. Наступне відео почалося там, куди був направлений її погляд. Цього разу показали молоду жінку, яка, можливо, була віку Черіс, хоча Черіс ніколи не носила такого довгого волосся. Дзера любила думати, що Черіс ніколи не була би така перелякана.

Коли ложка знову зробила свою чорну справу, Дзера відчула раптовий укол у її праве вухо. Вона напружилась, задихавши частіше.

— Не реагуйте, — сказав у вусі тихий механічний голос, коли почався крик молодої жінки. Голос говорив бездоганною Мвендал. Час був вибраний точно, однак Дзера все таки здригнулася. — Це буде безболісно. Ми намагалися знайти спосіб звільнити вас, але це все, що ми можемо зробити.

Відчуття уколу посилилося, а потім прийшов тонкий спалах тепла. Сто запитань переповнили її мозок, а потім зникли. Останнє, про що вона подумала, отримавши від благодійника дозу наркотику, що не буде нікого, хто відновить сад.

Розділ 17

Брезан хотів, щоб він міг стверджувати, що не пам'ятає, як він і Цея почали спати разом, але він добре знав, як це сталося. Ніщо в кодексі Кел не забороняло цього, і їхнє переслідування Джедао зайняло достатньо часу, щоб вони зайнялися сексом. Він не мав ніяких ілюзій, що хтось з них бачив у цьому щось більше.

Цея сиділа біля ліжка, розпустивши волосся. Вона мала дивовижну колекцію різноманітного одягу. Сьогодні вона була вбрана у блакитно-сіру сукню під жилетом, що здавався більше мереживом, ніж тканиною, і був темнішим. Її голі ноги здавалися йому дивно незвичними. Вона не носила носків, коли не мала взуття.

— Я повинна змусити тебе допомогти мені з цим, — сказала Цея, розважаючись, коли спіймала Брезана на тому, що він милувався її волоссям. Він цінував естетику, коли це була чужа проблема. — Є дні, коли воно заплітається, якщо я багато рухаюся.

Брезан розсунув кілька прикрас з перлинами на комоді, знайшов гребінець і сумнівно зважив його у руці. Він не міг сказати, з чого той був зроблений, можливо з деревини. Хіба він не зламається, якщо він спробує ним скористатися? Що робити, якщо це реліквія?

Цея посміхнулася.

— Я купила цю дешеву річ в якомусь магазині сувенірів, у місті, назву якого вже не пам'ятаю, — сказала вона. — Мама завжди казала, що я маю жахливий смак. У будь-якому випадку, він вас не поранить, і я не буду плакати, якщо ви його зламаєте.

Він прилаштувався за нею і почав розчісувати волосся, обережно працюючи над вузликами, не смикаючи їх, майстерність, про яку він дізнався у своїх сестер ще дитиною. Парфуми Цеї огорнули його: солодкі цитрусові, не троянди. Він противився прагненню вдихати глибше.

Вона здригнулася від задоволення.

— Ти напевне думаєш, що Андан страшенно вразливі.

— Ні, тільки ти, — сказав він. Він мав деякий час, щоб пристосуватися до життя на шовкомоті. Здавалося, що він повинен проводити більше часу в командному відсіку, або вивчати документи. Але Цея відзначила, що мот, призначений для одного пілота, повинен бути незалежним в управлінні. "Орхідея" спиралася на автоматизацію набагато більше, ніж Брезан звик.

Цея потягнула руку і погладила внутрішню сторону його стегна. Брезан видав деякий шум, його рука здригнулася. Він продовжував розчісувати її волосся.

— Ви коли-небудь думали, що з перуками менше мороки? — запитав він. — Ви могли б міняти їх за своїми примхами, або програмувати їх, щоб змінювати кольори, щоб гармонізувати з вашим одягом.

Вона фиркнула.

— Просто пропозиція.

Через деякий час вона сказала:

— Я не настільки примхлива.

Брезан зупинився.

— Ти навіть не стоїш перед мною. Як ти можеш таке казати?

— Люди розмовляють своїми руками так само, як вони це роблять своїми язиками, Брезан. — Вона ніколи не використовувала ласки, коли вони трахалися, що йому подобалося. — Не хочеш переконатися?

— Я повинен закінчити з твоїм волоссям, — він любив рухати своїми руками через глянцево-темну масу.

Цея крутнулася і поцілувала його у щоку, а потім підборіддя. — Я могла би дозволити йому заплутатися, як у сучки і ходити як привид.

— Чому привиди в оповіданнях завжди мають довге, заплутане волосся?

Вона штовхнула його рукою на ліжко, і розглядала, повільно народжуючи посмішку.

— Невже всі Кел хочуть легких зв'язків, чи лише браковані?

Його майже не зачепило, коли вона сказала це, особливо враховуючи те, що вона робила руками. Він підвів на неї на очі і сказав:

— Ти наказуєш мені відповісти?

— Ти не віддаси таку інформацію безплатно?

— Кел ніколи безплатно не допомагають. Я думав, ти чула про це.

Її волосся залоскотало його обличчя. Це було приємно, але якщо він посміхнеться, воно попаде в рот, що Цея знайшла веселою розвагою. Він підвів голову, а вона опустила свою, щоб вони могли поцілуватися.

Він прокинувся один. Цеї не було, але гарячий чай чекав його на бічному столику. Інша річ, яку вона любила робити, це залишати свій одяг кинутим на стільці. Брезан не міг не задатися питанням, чи це відноситься до курсу "Введення до спокушування", який вона вивчала в Анданській Академії, чи це була її особиста примха. Кел багато спекулювали про те, що було в навчальному плані цього курсу. Його майже здолала спокуса запитати її. Брезан одягнувся і швидко випив чай, Цеї не було і можна було не церемонитися.

Він вийшов і пішов у командний центр шовкомота. Наразі він майже навчився ігнорувати акваріум у командному центрі, який мав форму рифленої колони. Він був наповнений морськими кониками і смугастими барвистими рибками з комічними очима і равликами та темно-зеленими водоростями. З першого разу він подумав, що Андан були легковажними. Тепер він підозрював розгорнуту психологічну війну. Цея відмовилася сказати, яку.

Цея вже була там. З самого початку було очевидно, що вона мала чудову спеціальну підготовку, особливо для роботи зі сканерами, деякі з функцій були більш просунуті, ніж ті, які вони мали на "Ієрархії свят". Цея видала гримасу, коли він запитав, і підтвердила те, що він чув про шовкомоти:

— Доводиться йти на компроміс. Ми можемо крастись, швидко летіти або бачити речі далеким скануванням, але як правило ми маємо гарний результат у двох можливостях з трьох. Зараз ми підкрадаємося, щоб наздогнати Джедао і не попастися, так що сканування багато.

— Щось цікаве? — сказав Брезан, зайнявши своє місце.

Цея кивнула на термінал перед ним.

— Подивіться на повідомлення, — сказала вона.

Брезан почав перебирати повідомлення, які відсортував сам шовкомот по своїх критеріях. Попередження промайнуло червоним, коли він перейшов на другий дайджест. Він застогнав.

— Знову Джедао?

— Якась пропаганда, я думаю, — сказала Цея, нахилившись вперед. — Я хочу побачити, що він має для нас цього разу. — Вона розвернула повідомлення.

Вибраний фрагмент відкрився "Двійкою шестерень", (Брезан не заперечував би, якби вони згоряли, плавилися, стікали і танули), а потім перейшов у двомірну анімацію, сформувавши елегантні невимушено плаваючі чорно-білі криві. Вони перетворилися у рій мотів, стилізованих у вигляді паперових літачків, які літали, крутилися і воювали на тлі…

Це були не зірки, хоча це стало очевидним лише тоді, коли камера збільшила один мот, який полетів на світло. Це був ліхтар. Битва закінчилася перетворенням мота на попіл. Попіл став чорнилом і згустився в єдину колонку з каліграфічними символами: покаяння. І це було лише введенням, яке зайняло кілька секунд.

— Якесь лайно, — сказав Брезан, коли ролик закінчився, ніби Джедао стояв у командному центрі за ними з усмішкою на обличчі.

— Я визнаю, що це не той кут зору, який я очікувала від нього, — сказала Цея після перегляду. У попередніх пропагандистських частинах була бездоганно незаперечна документація про те, як комендант фортеці Розкручених Монет перешкодив Джедао знешкодити Хафн. Комендант була звільнена, але ніхто не знав повної історії. Можна було очікувати, що Шуос транслюватиме спростування; але вони не мали такої удачі. Джедао також робив прості повідомлення до конкретних систем, щоб ті не заважали операціям, які здійснював рій, головним чином його прохання були розумними.

— Це неприємно, коли люди передають його трансляції, — сказав Брезан, — але я думаю, що люди залишаться людьми. Що я хочу знати, чому він хоче нагадати своїм нервовим, але геніальним слухачам про фортецю Хелспін? Чим це йому допоможе?

Посмішка Цеї була кислою.

— Він намагається переписати історію. Одна справа — художньо оброблені архіви, бо від жодної драми ніхто не очікує історично точного відтворення, а інша — почути про це від того, хто був там.

Брезан проковтнув те, що хотів сказати, і зайнявся картою з зображенням руху Джедао протягом останніх двох тижнів червоними лініями. Переміщення Хафн були показані розмитими стрічками сірого кольору. Останні пройшли повз фортецю Розкиданих Голкок в Розтягнутому Марші і направилися у сусідній Розірваний Марш. З тих пір як відбулася сутичка біля фортеці Розкручених монет, Джедао та Хафн маневрували без зближення. Два рої зараз наближалися до системи Мінганг, де була розташована фортеця вовків. Фортеця діяла як головний маяк, полегшуючи навігацію, і містила один з випромінювачів, якими гекзархат здійснював зміни у ВК.

Цея переглянула список повідомлень.

— Ось ще одне, — сказала вона. Цього разу це стосувалося знищення Відоною Мвеніна. Там теж було дуже мало тексту.

— Тримайся, — сказав Брезан, коли відео відтворило жахливий крик хлопчика від дотику інструменту з розжареними кривими дротами. Він призупинив відтворення. — Хто, чорт візьми, передав це Джедао? — Швидка перевірка підтвердила, що цей кліп не був оприлюднений офіційними службами новин, але він не був упевнений, що Джедао його підробив. Відеоролик мав печатку "Відони" в кутку. Комп'ютер мота вважав, що печатка була автентичною.

Цея стиснула губи.

— Відмінне запитання, хоча ми не можемо багато з'ясувати. Всі історії показують Джедао геніальним тактиком, але він закінчив Шуос, перш ніж втекти до Кел, щоб зіграти у солдатиків. Я припускаю, що він дещо дізнався про створення мереж розвідки, коли вчився там. Що я хочу знати, чому реакція гекзархів настільки прохолодна?

— Яка реакція? — розійшовся Брезан. — Крім кількох бюлетнів, вони не зробили нічого, щоб запобігти шкоді, яку він наносить суспільній моралі. — Не так вже й багато, для початку.

— Точно, — сказала Цея. Вона розпустила своє волосся і зайнялася його укладанням по новому. — Інформацією і пропагандою займаються Шуос. Микодез спить, чи що?

Брезан відзначив, з різким занепокоєнням, дивну фамільярність, з якою вона згадала Микодеза. Вона не використала його повний титул, лише особисте ім'я, начебто вони були рівними. Наскільки високу позицію вона займала перед своєю опалою?

Цея розгладжувала волосся своєю долонею, дивлячись кудись у далечінь так, ніби могла спіймати Микодеза і змусити його працювати.

— Це просто нерви, — сказала вона. — Зрештою, у нас є гекзарх Шуос, здатний всидіти на посаді довше, ніж триває ікавка, і цей чоловік слідкує за всім зі своєї нори, як тхір. Йому, напевне, набридло вторгнення ще в перший тиждень, і зараз він випікає торти.

З часів Фіолетової Параної Брезан належав до категорії людей, які намагалися думати про Шуоса Микодеза якомога менше, вважаючи, що це дозволить їм не привертати уваги Микодеза до себе. Але Брезан завжди пам'ятав, про що сказала Шуос Зехун про Микодеза. Він не міг не подумати, що Цея не знає цієї частини картини. Курсанти Шуос не відзначалися бажанням співпрацювати один з одним. Той факт, що Микодез переконав своїх однокласників зробити це, разом з його сорокадворічною владою, припускав, що він небезпечно харизматичний, тхір він чи ні.

— Ну, ми не можемо вплинути на гекзарха Микодеза, — сказав Брезан, — якщо тільки ви не плануєте подзвонити йому.

— Абсолютно ні, — сказала Цей.

— Гаразд. Я повинен звернути свою увагу на щось ще серед поточних подій?

Він не був упевнений, яку відповідь сподівається отримати — так, чи ні. Вони знали, що Джедао зупинився біля Танкут Головної тринадцять днів тому, хоча Брезан не міг сподіватися, що місцеві бюрократи захопилися деякою диверсією. Зрештою ідея полягала в тому, щоб позбавитися від Джедао з мінімальним пошкодженням рою. В іншому місці кілька систем в загальних районах зазнали цивільних заворушень. Туди були відправлені лінзомоти, що означало, що Рахал запідозрили повноцінну єресь у себе під боком.

Цея переглянула дайджести.

— Нічого важливого.

Вони провели ще дві години і сімдесят три хвилини, звівши розмову до мінімуму. Відчуваючи себе винним, Брезан почав бажати, щоб хтось підірвався, просто для різноманітності, коли Цея вилаялася.

— Що таке? — запитав він.

— Це добром не закінчиться, — сказала вона і передала чергове повідомлення на його термінал.

— Будь ласка, нехай це не буде сюрпризом.

— Ви не знайдете це дивним, але все одно жаль.

Місто на супутнику і орбітальна станція передали Двійку Шестерень, коли Хафн наблизилися до їхньої системи. Це наповнило уяву Брезана червоним морем крові, яке було навіть кривавішим, ніж колір, яким позначався Джедао. Він розбив кулак до терміналу, а потім вилаявся на біль. Цея нахмурилася на нього.

— Ідіоти, — гірко сказав Брезан. — Вони не повинні були цього робити. Надіятись, що Жертвенний лис врятує їх ради проголошеної ним мети, ніби вони були у справжній небезпеці. — Крім тероризму населення, Брезан не міг побачити жодних підстав для того, щоб Хафн змінили курс. Ні місто, ні станція не мали значної військової цінності. — Тепер їх знищать.

— Подивіться на це з їхньої точки зору, — сказала Цея. — Єдина військова сила Кел, здатна прогнати іноземців, перебуває під контролем Джедао. Вони напевне подумали, що варто спробувати. — Вона закінчила причісувати волосся і зафіксувала свій погляд на Брезанові. — Говорячи про емблеми, чи був у вас коли-небудь шанс зареєструвати її?

— Що зробити? — запитав Брезан, перш ніж зрозумів, що вона мала на увазі. Він почервонів і відвернувся, дивлячись на акваріум, потім на стіну, куди завгодно, але не на її обличчя. — Ви не можете говорити серйозно.

— Ти збираєшся скористатися тимчасовою емблемою? — запитала вона, натякаючи на меч-та-перо.

Брезан змусив себе подивитися на неї.

— Я не розумію, чому це раптом стало важливим — сказав він. Хіба Андан мали якесь відношення до проектування його емблеми? — Джедао не міг убити всіх у рої, бо рій все ще функціонує. Там повинен з'явитися хтось, здатний…

— …взяти на себе відповідальність?

Він не любив насмішливих ноток у її тоні, але, можливо, це йому лише почулося.

— Уяви, — сказав він, — що емблема не має значення.

Цея нахилилася і поклала долоню йому на груди прямо над знаком крила та полум'я.

Він завмер.

— Ти кажеш, що це ілюзія? — запитала вона. — Я думала, що смисл полягає в тому, щоб ти перевищував рангом Джедао так, як він перевищував ранг генерала Хорт.

Брезан відчайдушно забажав, щоб він міг встати і вийти з командного центру, але командування Кел призначило його до Цеї. Прокляття, якщо він збирається вийти геть через кілька слів.

— Це не ілюзія, — сказав він. — Це просто… це просто тимчасово. — Як так раптово розмова стала ворожою?

— Ти не переконаєш своїх власних людей, якщо будеш їх лякати.

Він недовірливо подивився на неї.

— Подумай, ти з сім'ї Кел, так?

Брезану не сподобалося, куди все йде.

Цея чекала. Її рука не рухалася.

— Так, — сказав він жорстко, — хоча я не розумію, чому ти задала мені питання, на яке знаєш відповідь.

— Близнючки Кел. Одна з них у штабі генерала Інесер.

— Продовжуй, — сказав Брезан після підрахунку до шести, — розкажи мені про моє дитинство.

В її усмішці не було зубів. Зуби були би проявом дружнього відношення.

— Ти повинен бути дещо розчарованим, що не можеш сказати їм про свою вражаючу нову промоцію.

Він здригнувся, хоча й не хотів цього.

— Чи існує належний спосіб розповісти своїй родині, що ти бракований?

Думати було явно неможливо. У нього промайнуло кілька спогадів: її жаркий рот, тонка шия, м'яка вершкова шкіра стегна.

— Ти знаєш, що ні, — сказав він. Це, як правило, тягнуло за собою переписування свідомості і пам'яті або страту.

— Приємно бути особливим випадком, — додала вона ще до того, як Брезан зміг придумати відповідну упаковку для репліки. — Співчуваю тобі. Я не можу собі уявити, що вони запланували для тебе, коли місія закінчиться.

Брезан стиснув зуби. Андани мали бути більш дипломатичними.

— Я Кел, — сказав він, хоча здавалося, що йому довелося перетягувати кожне слово через вогонь і терни. — Я роблю те, що мені наказують. Або вибираю варіант дій, якщо це потрібно.

Очі Цеї були ямами тіні.

— Ти ще молодий, — сказала вона, нагадавши йому, що він має лише неясне уявлення про її вік. — І будеш ще довго отримувати накази. І неважливо, як зразково ти будеш їх виконувати, і скільки ще ти їх виконаєш. Вони ніколи не вважатимуть тебе справжнім Кел.

Слова Шуос Зехун повернулися до Брезана з нещадною ясністю "я не була би проти бачити тебе серед Шуос." Не те, щоб він не міг зрозуміти, чому, навіть зважаючи на його нездатність говорити з нею на рівних в тій розмові. Просто тому, що він був невдахою серед Кел, ще не означало, що він буде хорошим серед Шуос. Він подивився на Цею, відмовившись від дотепних реплік, і почекав її наступного випаду.

Цея опустила руку.

Брезан випнув щелепу і намагався не зітхнути з передчасним полегшенням. Він не хотів дивитись на Цею. Але змусив себе до цього.

— Генерал… — спокійно заявила Цея, з ноткою зверхності.

Він не зрозумів.

— Генерал, — знову сказала вона, — Ви розумієте, наскільки важливе це завдання?

— Я не Шуос, — сказав Брезан, — і я неправильний Кел. Чому б вам не пояснити мені все однозначними словами і поняттями, щоб у мене з'явився шанс зрозуміти вас.

Цея ігнорувала його тон, що було полегшенням.

— Ми повинні бути готовими до боротьби з Джедао, — сказала вона. — Якщо нам не пощастить, справа не вирішиться цілеспрямованою кулею або захопленням. Він не просто солдат, Брезан. Він колишній солдат, якщо хочеш. Він найстаріший Шуос, і хоч він божевільний, але не дурний. Просто тому, що ти краш, ще не означає, що він не може змусити тебе зробити те, що він хоче. У звітах говориться, що він дуже добре вміє переконувати, вмовляти людей, поки вони не капітулюють, або не приєднуються до нього. Ти повинен бути готовим до цього.

Брезан не міг оскаржити жодного слова з її пояснення, але не став відчувати себе краще.

— Ти виклала свою точку зору.

— Якщо тобі цікаво, — сказала Цея, — я буду дуже обережною.

Він не хотів знати її вразливих місць.

— Це було давно, — сказала Цзія. Її руки стискались і відкривались. — Моя мати також Андан, але ми багато сперечалися. Мій останній аргумент був не дуже добрий.

— Мені шкода, — сказав Брезан, тому що повинен був щось сказати.

— Як я вже сказала, це було давно. Я в основному не нудьгую за нею. — Вона якось дивно посміхнулася. — Незалежно від того, буде дуже приємно захопити Жертвенного лиса. Тим більше, що моя мати не вірить, що я можу це зробити.

Розділ 18

— Так, що трапилося цього разу? — запитала Зехун, коли Микодез увійшов у її офісний комплекс з веселою мішаниною іграшок для котів, виготовлених і розфарбованих різними онуками та іншими молодими родичами. — Ви запізнилися на чотирнадцять хвилин.

Микодез кинув на Зехун болісний погляд. На шляху до найзручнішого дивана він нагнувся і спробував погладити двох котів Зехун, але погладив лише Фенеза. Інший сховався, як завжди. Фенез все ще мав жахливу подібність до проекту в'язання, який не вдався. Микодез на гіркому досвіді навчився чистити своє пальто.

Віддавши данину поваги котові, Микодез міг влаштуватися і поговорити з Зехун. На столику між ними відпочивав горщик з чаєм, розмальований розами, пробитими через два серця, який він подарував Зехун після того як їх ледь не вбив анданський асасин. Був також лоток печива та цукати у вигляді квітів. Сьогодні Зехун навіть не намагалася припросити його до улюблених солодощів. Вони знали, що розмова з племінником змушувала його нервувати. Ніат, який навчався як контактний спеціаліст в Анданів, був єдиним, хто вижив у прикордонній сутичці. Цей інцидент залишив йому нестійку психіку. Микодез прийняв його як племінника, бо власні батьки Ніата, які не належали до жодної фракції, надто боялися прийняти його; Андан без повного контролю над своїм даром захоплення міг засмажити людські мізки. Як гекзарх, Микодез мав захист від дару Ніата, а Істрадез був досить хорошим, щоб обдурити Ніата, що він готовий взяти на себе ризик. Самотність їх племінника була зламана, сім'я все-таки сім'я, в кінці кінців.

Микодез допоміг собі одною квіткою, отримавши більше хрускоту, ніж аромату, а потім сказав:

— Вибачте за затримку. Ніат такий, як завжди. Але по дорозі сюди мене зв'язали з командиром тіньовика, який дзвонив через нагальну проблему з етикету.

— Нормального етикету чи етикету Шуос? — поцікавилася Зегун, наливаючи йому чаю, який пах цитрусом і шипшиною. — До речі, я повинна попередити вас, що кожен в офісі вважає, що це мигдальне печиво нестерпно солодке. Якщо вам теж не сподобається, я збираюся скинути його на Ніата і подивитися, чи може він "захопити" когось і змусити з'їсти.

— Дуже смішно. — Микодез не любив обговорювати стан свого племінника з ким-небудь, крім Істрадеза та Медичного. Печиво повинно бути дуже несмачним для Зехун, щоб приплести Ніата таким чином. Це, або Зехун була не в настрої. У нинішній ситуації всі були не в настрої. Щоб бути ввічливим, він спробував одне печиво і скривився.

— Просто викиньте. Нічого хорошого.

Зехун кинула погляд на печиво.

— Ну, варто було хоча б спробувати.

— У всякому разі, питання стосувалося етикету Шуос. — Це означало таку річ, як посилення нестабільності та підозру, що у когось була певна ціль. Рахал Іруджа зненавиділа його, коли він це зробив, не подавши документів заздалегідь, що спричинило непорозуміння. — Я виправив це. — Він відпив чаю, трохи посміхнувся від смаку меду і постукав по краю лотка для печива. — Я припускаю, що ваш сценарій це врахував, так що ви також можете йти вперед.

Щоб запобігти однобокій інтерпретації подій, Микодез та Зехун періодично проходили контрфактичні сценарії, включаючи Джедао і Куджена. Він вважав, що цю роботу потрібно продовжувати, хоча предметом обговорення сьогодні був перший, а не останній. Він спочатку хотів пройти через сценарій з іншими членами свого керівного персоналу, але планування виявилося складнішим, ніж зазвичай.

— Гаразд, — сказала Зехун. І показала йому дві карти дзен-цзай. Микодез придушив стогін. Він міг стримуватися у грі, але мав звичку стогнати ще з часу, коли був курсантом і так ніколи не оговтався.

На першій карті було карикатурне зображення "Утопленого генерала". Художник здогадався вигнути льодові шипи і вибрати огидний сріблясто-зелений фон і намалював бліді, жахливі очі, що виглядали з потрісканої плоті. Микодез відзначив, що художник черпав натхнення з якоїсь комп'ютерної гри.

Друге зображення було Двійкою Шестерень і людьми в традиційних кольорах, сріблястий на чорному. Як і кожна інша карта в колоді, це була відновлена карта Нірай, ще до того, як Джедао вибрав її своєю емблемою. Шпірель пояснила йому, що більшість художників Дзен-цзай ледь не збожеволіли, намагаючись зробити щось з картою, щоб компенсувати коннотації, які Джедао прив'язав до неї. Початкове зображення означало "гвинтик в машині", підпорядкування командуванню Кел, хоча Микодез сумнівався, що командування Кел було обдурене ще до Хелспіна. Ця конкретна інтерпретація означала один мільйон жертв, перемелених шестернями.

— Чи не занадто ми старі, щоб турбуватися про такі тонкощі? — запитав Микодез.

— Забудьте про старість. Я надто капризна, щоб сидіти і думати про креативний спосіб подачі сценарію, коли реальна ситуація настільки погана, — сказала Зехун. — Гаразд, ось він. Шуос Джедао переконав ключових чиновників Шуос в Крещендо-марші оголосити про підтримку його рою. — Крещендо-марш перекривали два — Розірваний марш і Скляний Марш, і він знаходився незручно близько до Фортеці Розкручених Монет з одного боку, і Цитаделі Очей з іншого. — Він не зробив спробу зайняти ваше місце, а…

Якщо Зехун мала на увазі притягнути його увагу, вона це зробила. Він знав, до чого вона веде.

— а відійшов від гекзархату, — сказала Зехун. Фенез підстрибнув і опинився на колінах Зехун, а потім голосно нявкнув. Микодез завжди знав, що коти хитріші, ніж його власний народ. Зі свого боку Зехун почала гладити його, продовжуючи. — Інші гекзархи тиснуть на вас, щоб швидко вирішити цю проблему. Кел запропонували їх змістити, головним чином мирно, але ви втратите значний престиж, зайнявшись ним. Що пішло не так, і як Шуос опинилися у такій ситуації?

Фенез широко зівнув. Дві карти Дзен-цзай відбилися у його жовто-зелених очах.

— Одне питання щодо сценарію, — сказав Микодез. — Чи позиціонує Джедао себе як свого роду диктатор? — Думка була майже смішною, він навіть хотів побачити це, звичайно, крім наслідків.

Зехун засміялася.

— Було би цікаво поспостерігати за вашою боротьбою, але я збираюся сказати ні. Він поставив когось іншого, хто керує і крутиться біля нього, як домашній улюбленець і всебічний виконавець.

— Ну, — сказав Микодез, — я думаю, що навіть у мого улюбленого суїцидального месника достатньо почуття самозбереження, щоб розуміти, що краще не бути головною ціллю. Крім того, таким чином він може заперечувати, що хоче влади для себе.

— Припиняй, і починай аналіз, Микодез.

Микодез відчув, що йому дали ляпаса.

— Я вважаю дуже важливим, як ми відповімо на пропагандистську кампанію Джедао. Зазвичай це помилка, привертати увагу до того, що розповсюджує блазень, але так у нас буде більше шансів проконтролювати джерела. Очевидно нам не вдалося відстежити канали розповсюдження. Навіть зараз є непрямі докази того, що він робить там щось незвичайне. Істрадез розповідає, що звіти розвідки дикі, якщо можна так сказати. — Він поглянув на Фенеза, який був явно незадоволеним. — Сценарій в сторону, це ганебно, що аналіз трафіку не дає ніякого проблиску. Якби наш агент на Ієрархії свят виявила щось, вона б передала повідомлення, але це припускаючи, що вона не вбита, не розпилена чи не перетворена на листок паперу.

— Поки що це лише розповсюдження його роликів, — сказала Зехун. — Ви не врахували ефективність пропаганди. Так, ми бачили декілька успіхів на рівні систем зі сторони Джедао, але їх можна віднести до місцевих жителів, які реагують на дихання Хафн в їхню потилицю. Тому повернімося до сценарію. Джедао не зможе утриматися на відеороликах і бюлетнях, які вказують на те, що він може так само чудово брехати як якийсь собака. Що він може зробити?

— Купити обладнання для промиву мізків на чорному ринку? — припустив Микодез, згадавши деякі їдкі зауваження Куджена. У гексархаті не було кращого фахівця по промиванню мізків, ніж Куджен. Дуже погано, що вони все ще не вияснили, куди він зник.

Зехун подарувала йому плоский погляд, який створив їй репутацію, що вона з'їдає повільних кадетів на закуску, ще коли вона була інструктором.

— Гаразд, — сказав Микодез, протверезівши, — я перестану викручуватися.

Зехун пробурмотіла щось, що могло означати "Ніякої небезпеки".

— Джедао не пропагандист, — сказав Микодез, — хоча він отримав основи і поглинув деякі стилістичні викрутаси від Хіаз. Він дуже добре переконує людей словами, але з його якорями він мав перевагу, бо ніхто інший не міг контролювати те, що він говорив, коли вони покинули фортецю Куджена. А з Кел він міг використовувати формаційний інстинкт як милицю. Заякорення більше немає, а Шуос недостатньо конформісти, щоб маніпулювати ними такими ж способами, як для Кел.

— З огляду на це, я пропоную кілька речей. По-перше, він вербує пропагандиста або шістьох. Я сумніваюся, що хтось з потрібною уявою ховається в рої генерала Хорт. Людей підбирали туди для іншої мети. Тим не менше, Джедао завжди може набрати необхідних спеціалістів на будь-якій станції. Подивимося правді в очі, не виключено, що у нього проблеми з його власним его, як у більшості Шуос. Але він не став би бригадним генералом, не навчившись делегувати повноваження.

— А як щодо мотивацій Джедао? — запитала Зехун.

— Інші гексархи вважають, що він вийшов на шлях старомодної помсти і тепер іде по ньому, — сказав Микодез. — Я цьому не вірю. Він веде війну, бо це єдине, що він вміє робити, але він говорить, що ставить якусь ціль у цьому процесі, оскільки йому потрібна причина для вбивств.

— Якщо він успішно розділить гекзархат надвоє — що може бути його головною метою — це також може бути кроком до якоїсь іншої мети, фінт, після якого послідує щось зовсім несподіване. Я припускаю, що ми неспроможні оцінити, що він буде робити далі. Він не видав якогось маніфесту, чи чогось подібного?

— Хороша спроба, — сказала Зехун, — але ні.

— Ви не думали, що буде весело підготувати такий макетний документ у стилі Джедао? — Микодез почав складати з печива будиночок. Зехун, яка звикла до такої поведінки, зітхнула.

— Інша логічна можливість полягає в тому, що Джедао хоче чогось іншого, але зупинився на розділенні гекзархату в якості заохочувального призу. Оскільки ми розглядаємо сценарій стихійного лиха, я повинен припустити, що він не намірений зупинятися на цьому.

— Це був би пекельний заохочувальний приз, так. — Зехун опустила кота на підлогу. Замість того, щоб стояти, Фенез перекинувся на спину і почав вигинатися.

— На даний момент, — сказав Микодез, — Джедао натякнув, що хотів би, щоб від гекзархів була якась користь. Здається всі пам'ятають, що він виглядав нормальним до фортеці Хелспін, тому пару місяців демонстративної доброї поведінки не дуже показові, бо він завжди любив грати на довгі дистанції. У сценарії ми неправильно розуміємо загрозу, яку він представляє. Скажімо, він домовляється і отримує більше деструкторів, що змушує всіх насторожитися. Ми зайняті тим, що переконуємось, що він не розміщає їх де-небудь, щоб знищити ще мільйон людей, тому що з масовим вбивцею ви не можете дозволити собі ігнорувати загрозу. Тим часом він зайнятий переговорами з низкою старших Шуос. — Він замовк.

Зехун сказала:

— Ага, — дуже тихо сказала Зехун і тепер чекала, поклавши руки на коліна.

Усе печиво, крім двох штук, приєдналося до форту.

— Знаєте, — сказав Микодез, — запис Джедао у вбивці завжди мене бентежив, начебто я міг поставити діагноз, що сталося через двадцять років його служби, коли він впав. Він не був ентузіазмом щодо тортур або спокушування, і виконував накази своїх кураторів. І тепер ця його служба у Кел. Помірно-стадний, але не мав близьких друзів або коханців. Протягом довгого часу люди просто думали, що він жив для своєї роботи, як і більшість солдатів, а потім… Дуже боляче, що я не можу вирішити цю головоломку, коли у файлі так багато інформації.

Зехун похитала головою.

— Я знаю, що вам подобається думати, що у нього є якийсь хитромудрий задум, і що ми повинні розгадати його, але, дивлячись правді в очі, ми відбираємо людей, які підтримують дружні стосунки з іншими людьми лише для того, щоб потім бити їх по нирках. Деякі з них навіть пристойні, корисні люди, які просто хочуть врятувати кошенят, що страждають, чи випадкових заручників. З Джедао нам не пощастило. Він не єдиний Шуос, у якого виявили нестабільність, з урахуванням тих рис особистості, які нам потрібні, навіть якщо це стає одним із найбільш руйнівних факторів для групи.

— За неможливості притягнути Джедао сюди і цим налякати деяких асів допитів, — сказав Микодез, — ми не можемо вирішити це питання. Але справа в тому, що ми оцінюємо Джедао як військову загрозу, а не політичну. Це прокляття бути Шуос або Кел у цьому питанні. Все, що ми бачимо, це генерал у коробці, який може мати будь-які ідеї зараз, коли він вільний. — Він підняв зацукровану фіалку і розкришив її над фортецею з печива. — Те, що я ненавиджу у своїй власній логіці, полягає в тому, що ми амортизовані зараз, хочемо ми цього чи ні.

— Звідки він знає, з якими Шуос варто мати справу? — запитала Зехун. — Я не довіряю всьому, що каже Куджен, але схильна вірити йому, коли він каже, що людина стає сліпою та глухою до помсти, коли побуває у чорній колисці. Одак те, що в деяких випадках це справді було так, від чого він здавався надто задоволеним, ще не означає, що це правило не має винятків. У всякому разі, це те, що ви повинні пояснити. Я визнаю, що деякі підприємці могли зв'язатися з Джедао самостійно, але це не означає повноцінного вербування.

Було погано, що Микодез не міг використати жахливе печиво, щоб підкупити кого потрібно. Він любив використовувати мізки інших людей, не кажучи вже про чуже печиво. Чому Зехун подумала, що пересолоджене печиво підходить для бесіди двох людей? Чи вона хотіла, щоб коти розвинули свій смак?

— Микодез, — сказала Зехун, — ти не слухаєш.

Він широко посміхнувся до Зехун, знаючи, що провинився.

— Свобода вибору, — сказав він. — У Джедао ніколи не було вибору після заякорення. Але вербувати Шуос? Гекзархат великий. Він просто повинен продовжувати намагатися, поки не натрапить на достатнє число людей, які вважатимуть його пропозицію привабливою, і переконає їх не повідомляти про контакт вищій владі. Що б ми не робили, корупція ніколи не помре. Йому не вистачає мережі агентів, але коли він розмовляє з станцією або системою будь-якого розміру, він може викачати з місцевих жителів потрібну йому інформацію. Оскільки він має базовий тренінг аналітика, то знає, що шукати, і…

— І..? — сказала Зехун, коли він замовк.

— Проблема успадкування влади загальна, чи не так? — зауважив Микодез. — Я міг би запропонувати альтернативні шляхи для кінцевого сценарію. Мене дратує, що він завжди звертається до того факту, що всі фракції тримаються разом тонкою і зношеною ниткою. У той момент, коли вона порветься, все повернеться до звичайного хаосу, як ви розумієте. Отже, проблема полягає в тому, що я не можу досягти достатньої згуртованості фракцій, щоб зупинити людей, які знаходяться на верхньому рівні харчового ланцюжка, оскільки пропозиція Джедао буде більш привабливою. Оскільки ви згадували про те, що Джедао збирається залишатись виконавцем, я гадаю, що він поставить когось з достаніми амбіціями та зарозумілістю, щоб усі навколо думали, що вони зможуть його контролювати. Там багато чого буде відбуватися… Що ви думаєте про мої зусилля в цьому напрямку?

— Нічого. — Зехун знизала плечима. — Я навіть не згодна з вашими спробами далекосяжної терапії Джедао. Це приречено на невдачу, але не більш приречене, ніж все, що ми вже пробували.

— Він не відповідає на мої спроби зв'язатися, — сказав Микодез. — Знаєте, дозвольте уточнити те, що я сказав. Тепер, коли я подумав про це, мені стало зрозуміло, що Джедао не орієнтований на людей, які прагнуть до влади. Це було б надто очевидним, і вони в кінцевому підсумку пересварилися би зверху донизу. Він не хоче стріляти при перших перешкодах у чиїсь голови.

Микодез зустрів безжалісні очі Зехун і почав глибоко дихати.

— Він іде за ідеалістами. Тими, хто мріє про встановлення іншого уряду. Кілька таких завжди пробиваються через академію, хоча небезпечними є ті, хто розвиває таке бажання під час своєї кар'єри. Як бонус, він знаходить тих, хто думає, що досить великий пістолет допоможе позбутися всіх перешкод, і навіть допоможе реформувати гекзархат. На цьому етапі все, що Джедао повинен робити, це грати на їхніх фантазіях.

— Гаразд, — сказала Зехун, — цього досить для наших першочергових цілей.

— Джедао не намагався підкотитися до вас останнім часом?

— Щоби, коли він скаже мені щось корисне, я могла передати вам? Ви повинні виглядати щасливим. — Зехун взяла печиво з вершини форту і надкусила його, а потім поклала на місце. — У будь-якому разі, на підставі цього обговорення, що ми повинні робити по іншому?

— Жаль, що ми не можемо знайти кілька творчих способів отримати більше грошей від проклятих Андан. Ми так розоримося. — Микодез вдарив долонею по коліні. — Не зашкодить провести додаткові перевірки у регіонах, через які Джедао проходив. Хоча я не можу собі уявити, що у нього знайдеться стільки часу, щоб переглянути тонни документів, які командування Кел оформило, щоб його змістити. Говорячи про це, мене спокушає можливість всунути туди свою руку.

— Не будьте смішним, — сказала Зехун. Її погляд на мить став колючим. Це привернуло його увагу, оскільки Зехун, як правило, була більш стриманою. — Микодез, ви дивитеся на довгострокове вирішення проблеми успадкування влади надто прямо.

— Ми зараз цього не обговорюємо, — дуже приязно сказав він.

Лице Зехун затремтіло, але зрештою заспокоїлося.

Микодез не очікував, що вона зачепить цю тему зараз. Замість цього він запитав:

— Я знаю, що у нас були подібні фіаско, але скільки їх було і чим вони закінчилися?

— Три великих. Перше — це повстання Андан-Рахал під час правління гептарха Ліоз Хенезда, яке Ліоз придушили досить швидко. Потім був один генерал Кел, ім'я якої я ніколи не могла запам'ятати. Вона пов'язувала свої надії з деякими іноземними силами, які ми пізніше поглинули по частинах. Останній був ще один генерал Кел. — Зехун цинічно посміхнулася. — Люди забувають, що формаційного інстинкту раніше не було.

— Ви думаєте, що мета Джедао — розділення гекзархату?

— Сумніваюсь, — сказала Зехун. — Він один з нас, Микодез. І вбивці, і солдати люблять діяти з засідки. Що б він не робив, він наполегливо працюватиме, щоб переконатись, що його зусилля засліплять нас. Ми маємо якось випередити його.

— Я б сказав, що козирі на його стороні, — сказав Микодез, — крім фортеці Хелспін. На жаль, важче опертися на Кел навряд чи дасть результат, крім як зробить їх капризнішими. Тим не менш, нам потрібен хтось, щоб розгромити Хафн, щоб тіньові моти могли нанести свій удар, не залишаючи нас відкритими для неприємних іноземців. Тим часом ми збираємося дивитися одним оком на політичну обстановку і подивитися, до чого це нас змусить.

Зехун потерла очі, і лише тоді зрозуміла, наскільки вона втомлена.

— Я все ще відчуваю, що він водить нас за ніс, — сказала Зехун.

— Так, це вірно, — сумно сказав Микодез. — Але тепер я знаю, що відчувають інші.

— Не лести собі, — сказала Зехун, але вони посміхнулися разом.

Розділ 19

Хорт отримала прохання Янаї про зустріч після того як Хафн третій раз відмовилися від бою. Їм залишалося летіти вісім днів до системи Мінанг з її Вовчою вежею. Хорт болісно усвідомлювала, що вона отримує яскравіші зображення термінала, ніж будь-хто в командному центрі. Все навколо неї виглядало так, наче хтось малював його у тіні.

Дратувало те, що Джедао знову грав у дзен-цзай проти мережі. Хорт, яка могла бачити рахунок, хотіла, щоб він програв хоч один раз. Джедао, здавалося, був поглинутий спогляданням своїх рук.

Яная перевірила термінал у дванадцятий раз протягом останніх хвилин, а потім пробурмотіла щось нерозбірливе. Вона була не єдиною, хто був розчарований тривалою погонею за Хафн. Кел хотіли бою.

— Їм краще напасти, сер, — сказала Янайя, її роздратування ситуацією подолало її бажання якнайменше говорити з Джедао і Хорт. — Як ви вважаєте, головний випромінювач у вежі буде досить привабливою ціллю?

— Вони, безумовно, стрілятимуть прямо по ній, — сказав Джедао. — Крім Рахал, які виставлять нам рахунки за будь-який збиток, і дестабілізації ВК, якщо Хафн зруйнують вежу, нам нічого не світить. Навіть якщо їх мета знаходиться в іншому місці, вони можуть розбомбити вежу мимохідь.

Хорт уважно глянула на карту. Не потрібно було великого військового досвіду, щоб визначити щось неправильне, але вона не змогла звинуватити Джедао перед командою. Після того як рій Хафн відігнали від фортеці Розкручених Монет, всі думали, що вони полетять до кордону. Замість цього Хафн наполегливо зигзагували далі в просторі гекзархату.

Хорт змогла придумати лише дві переконливі причини такої поведінки. Цей рій був лише прикриттям для основного вторгнення, і в цьому випадку Джедао залишив фортецю відкритою для другої атаки. Правда, здатність Хафн використовувати фантомну місцевість проти сил гексархату вже не була секретом, але це не означало, що вони не мали у запасі інших хитрощів. Інше пояснення, до якого вона продовжувала повертатися, хоча вона хотіла мати змогу викинути цю думку з голови, полягало в тому, що Джедао не просто так ганявся за Хафн, він з ним змовився. Хафн рухалися занадто зручно, враховуючи план, який Джедао їм виклав.

Коли Хафн підлетіли до військового форпосту Кел "Терцелі 81-7178", Хорт напружено чекала якихось ознак, що вони сповільняться або атакують форпост. Нічого.

Потім Хорт пішла розгрібати свої гаджети на полицях. Вона взяла годинник, яким Джедао захоплювався, намагаючись не думати про зростаюче відчуття всередині, ніби її кістки стукають одна до одної. Коли вона була серед людей, то могла відвести це відчуття в сторону, але тут воно знущалося над нею. Вона увімкнула музику, жалібну елегію. Це також не допомогло.

Коли командор Яная попросила про зустріч, Хорт була вдячна їй за відволікання, навіть якщо це будуть погані новини. Формулювання її запиту було як правильним, так і неясним. Хорт поставила розбитий годинник на полицю, а потім сказала, що прийме Янаю за дванадцять хвилин.

Янайя прийшла майже точно, що було незвично для неї. Це наповнило Хорт передчуттям. Хорт скомандувала дверям, щоб ті пропустили Янаю.

— Вільно, — сказала Хорт, вставши, щоб привітати її.

В очах Янаї були слабкі світлі лінії.

— Дозвіл вільно говорити, мем, — сказала вона.

— Прийнято, — сказав Хорт. — Можете сісти, якщо хочете. — Вона кивнула на крісло.

Після уважного погляду на стілець Яная сіла.

— Я здивована, що лис дозволяє вам тримати свої гаджети.

— Можливо, — сказала Хорт, — він думає, що це буде нагадуванням про мою невдачу.

— Отже, це все-таки було.

Музична скринька. Кел Лю і Кел Мерікі, нерухомі і мертві. Хорт по суті була винною у їхній смерті. Вона написала сім'ям повідомлення, яке їй ніколи не дозволять відправити. Одного разу, коли вона підняла це питання, Джедао скасував цю ідею на тій підставі, що це дозволило б владі гекзархату скористатися бідою цих сімей. Хорт знала це, але вона не могла зупинити бажання інакше.

— Я не думала, що для тебе це секрет, — сказала вона.

— Що було, те було, — сказала Яная, несентиментальним тоном. — Але це не та річ, про яку я прийшла з тобою поговорити. Зараз двадцять п'ятий день, мем.

Двадцять п'ятий день з тих пір, як Хорт оголосила Врай Тала.

— Це доведеться вирішувати вам з Джедао, — сказала Хорт.

— Ти добра в дзен-цзай, — сказала Яная, — але я відчуваю блеф, коли бачу гравця. Я могла би піти прямо до нього. Але я подумала, що краще спочатку дізнатись, що твориться у твоїй голові.

— Чому б тобі не вийти і не сказати це командувачу. — Всередині її рукавичок руки стали липкими.

— Джедао не мав ніякого поняття про можливість Врай Тала, чи не так? — сказала Яная. — Спочатку я думала, що він вас примусив. Але на останньому офіцерському столі на вашому місці не було чверті свічки. Я не можу бути другом лиса, але він дотримується стилю Кел. Він завжди передає чашу за високим столом, носить горезвісні рукавички, я думаю, що він знає наші правила краще ніж ми. За винятком тих, що з'явилися після того, як ви зробили спробу вбити його.

— Це було рішення командувача, — з гумором промовила Хорт, — і ти трохи спізнилася. Ви хочете подати офіційну скаргу? — Кому Яная збиралася їздити по вухах?

Яная сховала руки за кріслом.

— Мем, я служила з вами протягом чотирнадцяти років, — сказала вона абсолютно рівним голосом. — Я Кел, ви Кел, я піду за вами навіть в щелепи лисиці. Але я буду служити вам краще, якщо ви допоможете мені зрозуміти, що ми робимо. — Смішно, але Хорт спробувала такий самий аргумент у розмові з Джедао. — Що настільки важливе, що ви вбиваєте себе за це?

Хорт сіла прямо.

— Якщо ви збираєтеся звести своє самогубство до жарту, не треба, мем.

— Джедао вважає, що він може взяти на себе боротьбу з гекзархатом і виграти, — сказала Хорт.

— Ну, так, — нетерпляче сказала Яная, — таке бажання — перше, яке прийшло у його свідомість в чорній колисці. Але треба мати на увазі, що він божевільний. Яке ваше виправдання?

Хорт зсунула праву рукавичку, достатньо для того, щоб показати шкіру її зап'ястя, тому Яная зрозуміє серйозність її наміру. Кел годилися лише для самогубних місій і кохання, так казали. Хорт сподівалася, що план Джедао не був самогубством, але в певному сенсі це вже не мало значення. Вона була призначена стати жертвою.

Рот Янаї стиснувся.

Задоволена, що Яная її зрозуміла, Хорт повернула рукавичку на місце.

— Командор, — сказала вона, — я думаю, що ти пам'ятаєш Кошик Раггара.

Командування Кел призначило Хорт для боротьби з єрессю в Кошику Раггара. Наказ змінився на шляху туди. Рахал вносили зміни у ВК, і хотіли швидко вирішити це питання. У відповідь на тиск Рахал Командування Кел дозволило використання грибкових каністр.

Хорт шукала кращого шляху, але час був проти неї. Оскільки вона не могла запропонувати жодної життєздатної альтернативи, то наказала запустити каністри. У результаті грибне цвітіння знищило людську присутність у системі. Було підраховано, що дезактивація займе більше століття. Хорт яскраво пам'ятала перші спори, які розліталися з чогось схожого на фрукти і зустрічалися з місцевим видом морських змій. Грибок проростав губчастими вусиками з-під луски, поки та не тріскала. Фіолетово-червоний, грибок затьмарив янтарні очі, а потім вилився з агонізуючого рота роздутою масою. Її начальник штабу спіймав її на тому, що вона спостерігала це відео знову і знову, і зупинив перегляд.

— Так, — сказала Яная. — Я пам'ятаю Кошик Раггара. Я також пам'ятаю, що у нас був наказ.

— Я хочу думати, що можна побудувати суспільство, де накази не передбачатимуть знищення власного народу, — сказала Хорт. — Єретики не були єдиними людьми цієї планети.

— Це завжди важко, — сказала Яная. Її обличчя не змінило виразу. — Але я залишаю ці філософські міркування для вас. Моя робота — битися там, де ви наказуєте. Скажіть, як ви думаєте, у Джедао дійсно є шанс, навіть якщо він не збирається назавжди залишити нас після цього? Навіть на Свічковій дузі він мав співвідношення вісім до одного. Тут шанси нескінченно гірші.

— Дозволь мені сказати так, — сказала Хорт. — Протягом чотирьохсот років він переконував командування Кел не вбивати його, незважаючи на мільйон причин. Командування Кел не вважається повільним у своїх діях. І тоді він утік. Він не може перемогти, але я не бачу кращих можливостей. — Хорт зустріла її очі. — Моя зрада командування Кел повинна бути для вас страшним розчаруванням.

Хорт не слід було так прямо казати це Янаї, але та лише знизала плечима.

— Я повинна вказати, — сказала Яная, — що зараз надзвичайно поганий час для повстання.

— Це гекзархат, командор. Тут ніколи не буде підходящого часу.

— Проллється кров, так чи інакше. І вас вже не буде, щоб побачити кінець.

— Хтось повинен кинути кості, — сказала Хорт.

Яная поклонилася на знак поваги.

— Принаймні, скажіть Джедао про свічку, — сказала вона.

Вона піклувалася про найдивніші речі.

— Чому це так важливо для вас?

— Чотирнадцять років. Скажіть йому, нехай він правильно використає нас.

Чотирнадцять років, а Хорт досі було цікаво, чи вона коли-небудь зрозуміє Янаю.

— Я прийму це до розгляду, — сказала вона. — Ви вільні.

Після того як Яная пішла, Хорт повернулася до споглядання годинника. Вона відкрила кришку та подивилася на нерухомий механізм. Їй знову було холодно, але вона могла звикнути до холоду. Зрештою це було лише тимчасово.

Не було такого поняття, як рутинна битва, яке Хорт зустрічала як лейтенант десятиліття тому. Тим не менше, деякі ритуали робили хаос керованішим. Точніше, вони давали заспокійливу ілюзію того, що план матиме якісь стосунки з реальністю, коли ця реальність просто лізе в очі.

Хорт потурбувалася про те, щоб бути у командному центрі, коли рій наблизився до заселених світів системи Мінанг. Рій розділився на два оборонні формування, на випадок, якщо Хафн виявляться здатними до кращої маневренності, ніж у минулому. Рій Хафн йшов досить швидко, тому Кел довелося йти з максимальною швидкістю, щоб не відставати, що не могло бути випадковістю. Але відмова від погоні не була хорошим варіантом.

Здебільшого Хорт займалася читанням все більш незрозумілих звітів сканування та перечитуванням аналізу рухів Хафн. Як сказав начальник штабу Цян у приватному порядку, вони склали би кращі варіанти "трахнули би їх, якби знали, що вони задумали". Було ще надто далеко, щоб визначитися, чи будуть Хафн стійко стояти в Мінгані, атакують Вовчу вежу при проходженні, продовжать політ по Концерт-марші або видадуть щось зовсім нове. Серед іншого, вони не залишали більше "гусей", що літали навколо. Можливо, вони закінчилися.

Що хвилювало Хорт більше, ніж Хафн, був той факт, що Джедао не з'являвся у центрі. Вона не могла сказати Джедао, що робити, але очевидний брак інтересу Джедао робив екіпаж нервовим. Яная двічі дивилася в бік порожнього місця Джедао, перш ніж спіймала себе на цій думці.

Хорт не мала приводу послати Джедао повідомлення, з запитанням, що він робить, хоча вона все ж таки вислала стриманий звіт. Джедао був не проти пограти у карти, чи полірувати свою зброю або дрімати, коли вони не були в бою. У будь-якому випадку залишаючи відкритим питання щодо того, чи мали значення для колишнього офіцера правила Кел у бунтарському рої. Він ніби показував своєю поведінкою, що краще буде, якщо Хорт діятиме так, ніби нічого незвичайного не відбувається, хоч незвичайного було чимало в ці дні.

— Мем, — сказала Яная, коли їм залишалося летіти до башти чотири години. Її виконавчий офіцер подивився на неї, а потім відвернувся, засмучений. Навіть Моріс страждав від ситуації.

— Так, командор? — сказала Хорт.

— Як ви думаєте, де зараз гуси?

Це було явно не те, що вона хотіла запитати.

— Твоя здогадка буде так само добра, як і моя, — сказала вона.

— Я б почувала себе краще, якби Хафн дотримувалися стандартних рутиних дій.

— Наступного разу, коли вони порадяться зі мною про план бою, я вас проінформую.

Твій генерал міг би щось знати про це, сказав їй погляд Янаї.

Хорт тонко посміхнулася їй, а потім відвернулася, щоб перевірити показники сканування.

— Три години і п'ять хвилин до підльоту, — повідомила Зв'язок, — Запит від Вовчої Башти, щоб поговорити з генералом Джедао, мем.

— Передайте запит генералу, — сказала Хорт. Вона перевірила заголовки і зацікавилась тим, що Вовча Вежа зверталася до Джедао за рангом, якого він більше не мав. Навіть якщо Джедао не хоче бути в командному центрі, він може захотіти впоратися з цим дзвінком.

Пройшло шість хвилин. Зв'язок мовчав, вираз обличчя офіцера був чітко нещасним.

— Дозвольте мені здогадатися, — сказала Хорт, — генерал не відповів, і башта повторює свій запит.

— Справедливо, мем.

Хоча навряд чи у Джедао не було можливостей отримати секретний канал, щоб він міг розмовляти з людьми без запису про це на кристали сіндермота, Хорт сумнівалася в тому, що Вежа погодилась би на такі ігри з ними.

— Передайте новий запит, — сумно сказала Хорт, додавши записку, яка вимагала керівництва Джедао. Вона почала складати чергові накази для формування рою, на всякий випадок.

Яная видала абсолютно спокійну посмішку, що означало, що вона мала збройні застереження щодо свого виживання.

Ми обидві однакові, подумала Хорт. Стратегічна команда видала три окремі плани, не кажучи вже про різновиди непередбачених ситуацій, для захисту системи Мінанг під час переслідування. Джедао не схвалив жодного з них. Хорт вважала, що другий можна виконати на крайній випадок.

Через двадцять три хвилини трансляція з Вовчої Башти припинилися, розбиваючи надії Хорт, що Джедао недбало поводився з цією справою. Це сталося незабаром після того, як Скан повідомила, що Хафн змінили курс. Якщо Хафн летітиме більш-менш в цьому напрямку, вони пройдуть повз систему Кобвеб, яка мала два заселені світи. І вони були не єдиними на цьому напрямку. Можливості Хафн зростатимуть кожної години, якщо їх не зупинити.

— У нас є якісь сили Кел — вона ледь не сказала "законні" — в цьому районі? — Командування Кел повинно було працювати над проблемою, хоча вона мала певне уявлення про матеріально-технічні труднощі. Врешті-решт у цьому районі був розпорошений рій Кел після вбивства генерала Чренко, і захист був тонким.

— Я не можу достатньо точно визначити форманти рою, — сказала Скан.

Зв'язок додала:

— Місцеві захисні сили були розбиті, судячи з системного трафіку, але я не маю ніяких ознак наявності рою.

— Передайте це Джедао, — наказала Хорт.

Відповідь Джедао повернулася майже негайно, лише текст: "Зробіть їх. — Тоді слідував набір координат — підготуйте привітну вечірку для ворога тут".

Скористатися деструкторами, від яких Джедао розумно відмовляється? Примітно, що Джедао дав місце, але не час. Факт присутності рою Кел не був таємницею, а зависання для запуску ракет з деструкторами могли помітити. Вони мали деякий запас мін для таких ситуацій, коли могли змусити ворога пройти через певне місце, але Хафн весело ігнорували календарні градієнти ВК весь цей час, так що це відпадало.

— Зв'язок, — сказала вона. — генерал Хорт командорам ботомотів. Я хочу знати, скільки бомб ми можемо розмістити для дистанційної детонації в наступному місці. — Вона дала координати і провела деякі розрахунки, проконсультувавшись з картою системи. — Направте їх у це місце. — знову набори координат для вибраних точок маршруту. Потім: — генерал Хорт повідомлення закінчила. — Вона звернулася до Зв'язку: — Гаразд. Поки командори справляються з завданням, давайте послухаємо останнє повідомлення з Вежі.

Повідомлення починалося колесом гекзархату, а потім змінилося емблемою сірого вовка Рахал з бронзовими очима. Жінка на відео виглядала як звичайний суддя Рахал, від бездоганно обрізаного волосся до стильної сорочки з бронзовою брошкою. Вигнутий стилус у лівій руці не був, однак, стандартним, як і ще два на столі перед нею. На краю стола серед волосся було видно руків'я ножа.

— Я Верховний магістр Рахал Занін з Вовчої Башти, — сказала жінка. Вона мала мелодійний акцент, доволі приємний. Не дивно, що Хорт не могла його визначити. — У мене ціла купа формулярних матеріалів для звернення до зрадників, які я пам'ятаю ще з того часу, як вчилася в академії, але чому б нам не забути про них, щоб я могла дійти до кінця.

Занін зламала стилус, якусь мить дивилася на нього, а потім відкинула його вбік.

— Я припускаю, що звертаюся до генерала Шуоса Джедао та його рою. Я можу тільки здогадуватися про ваші мотивації, які, ймовірно, складаються з головоломки, де потрібно об'єднати п'ять частин, використовуючи Кел як ударні мішки. Було б корисно, якби ви погодились розмовляти, поки є час, але оскільки ви не відповідаєте, то отримаєте сольний виступ.

— Одна з речей, якої вони навчили мене, перш ніж вислати в цей зарослий мохом годинник, було вміння читати сканери формант. Усе досить однозначно. Хафн ідуть туди — вона вдарила пальцем, і відео на короткий термін замінила карта, що показувала систему Кобвеб — а ви, очевидно, вирішили бути тут. — Ще один удар, на цей раз карта показала Вовчу вежу, представлену стандартним значком вовка і дзвону.

— Башту та пов'язані з нею станції населяють приблизно 86 000 людей. Кобвеб-4 — це повністю заселена планета, де проживає близько чотирьох мільярдів людей. Кобвеб-3 більше схожа на прославлений Місяць, але я все таки не уявляю, що Хафн залишать його у спокої. — Вона додала більш детальну статистику.

— Як я вже сказала, — відновила вона, — я не знаю, що ви хочете робити у цій ситуації. Але якщо ви намагаєтеся зберегти Вовчу башту з причини небажаних змін у ВК — голос Занін був майже рівним — просто запитайте свїх Кел. Деякі з них повинні мати можливість підтримати мене. Випромінювачі коштують дорого, їх потрібно виготовити і відкалібрувати, і справа з десинхронізацією у ВК не буде веселою пригодою, як ви розумієте. Але ви можете змінити свій вибір. Наше знищення не допоможе Хафн, навіть якщо вони будуть стрибати тут на руїнах. Ці люди на Кобвеб — немає іншого способу їх зберегти. Ознайомтеся з цифрами, Джедао. Будь ласка.

Хорт подумала, що це кінець послання, але через хвильку часу Верховний магістр продовжила.

— Неважко здогадатися, що у вас є неприємні плани щодо людей, які ховали вас у темній баночці протягом чотирьох століть, — сказала Занін. — Виходячи з вашої пропаганди, ви вважаєте, що вся система згнила, або ви прямуєте до своєї мети, прикидаючись, що хочете завести нових друзів. Я сподіваюся на перший варіант.

Вона взяла ніж і з силою вдарила по столу.

— Тільки знаєте що? Наш гекзархат лайно. Ми маємо цілу фракцію, присвячену катуванням людей, тому що тоді ми можемо прикидатися, що не беремо у цьому участі. Надто погано, що всяка інша система управління буде ще гіршою. Я знаю, що на Свічковій дузі ви не давали Доктрині дозволу стирати пам'ять про Ланітерів. Звичайно, через чотириста років та одну велику різанину мені доведеться замислюватися, чи пам'ятаєте ви про це самі.

Її очі стрельнули вбік, і вона нахмурилася.

— Хафн все ще прямують до Кобвеб. Хто знає, може, вони змінять свої плани. Але ви — єдина військова сила між загарбниками та багатьма людьми, які не мали нічого спільного з усім тим, що трапилося з вами під час вашого неприємного неживого життя.

Мене арештують після мого повідомлення. Тим часом, якщо у вас є якась робоча альтернатива для світу, якому загрожує знищення, будь-яким способом не залишіть його за собою у трупах. Верховний магістр Занін.

У неспокійній тиші Зв'язок повідомила:

— Вовча башта передає нам підслухані переговори у регіоні, мем.

Чотири мільярди людей під загрозою знищення.

Тепер Хорт дуже легко знайшла інформацію, яку шукала. Рій "Зенітних Сфер" під командуванням генерал-майора Кел Джуї летів від маршу "Розетта". Командування Кел відкликало генерала Інесер з Скляного маршу; вони знаходилися у відчайдушному положенні. Скляний марш був одним з найнебезпечніших кордонів, і Інесер не тільки була старшим генералом гекзархату, вона також вважалася однією з найбільш дієвих. Хто б не зайняв її місце на Скляному марші, йому потрібно мати великий досвід.

Хорт викликала Стратегію.

— Полковник Ріозу, — сказала вона, — подвійно перевірте мене на цьому.

Через кілька хвилин лейтенант-полковник відправив назад анотовану карту, яка співпала з картою Хорт. Не було можливості для Зенітних Сфер врятувати Кобвеб. Вони просто були занадто далеко.

Хорт відстукала повідомлення Джедао. "Запит на роз'яснення наказу, сер".

Відповідь Джедао цього разу зайняла більше часу. "Ви хочете перемогти? Не перебивайте мене. Я буду там, коли зможу."

Так, подумала Хорт, але що це буде за перемога? Неважливо. Вона вела рій, перш ніж зустріла Джедао. І може зробити це ще раз.

— Тридцять вісім хвилин до позначеної точки, — сказала навігація безбарвним голосом.

Зв'язок підбила боєзапас військових командирів і передала дані на термінал Хорт. Хорт мала ще одну коротку дискусію з Ріозу.

— Генерал Хорт до тіньових мотів, — сказала вона, і наказала їм залишити жахливе число своїх мін у місці, яке раніше позначив Джедао, і підірвати їх після команди.

— Всі моти беруть участь у великому формуванні "Ножі — наші стіни". Командор, відмовляємося від первинного стержня формації, поки не побачимо, що у нас виходить.

Яная різко видихнула — вона б вважала за краще залишитись в послідовності модуляції щита з двома або трьома формаціями, але почала віддавати необхідні накази.

— Вовча Башта знову, мем, — повідомила Зв'язок. — Вони пересилають оновлені звіти сканування.

— Я вражена, що вони все ще говорять з нами, — зауважила Хорт.

— Говорити їм більше подобається, — сказала Янайя.

Зброя повідомила, що міни були розгорнуті. Тим часом дані сканування були однозначними. Хафн звернули до системи Мінанг і Вовчої Башти.

Гаразд. Хафн спробували відвести Кел від Мінанга, і попали у засідку, яку приготував Джедао. Чи було це пов'язано з аномаліями сканування, про які Джедао отримував регулярні звіти? І якщо так, то чому Джедао відчуває потребу бути настільки обережним?

— Вони збираються летіти через замінований район, — сказала Янайя. — І спробують атакувати нас, якщо справа дійде до цього.

Хорт посміхнулася їй.

— Ніхто їх про це не просить. — Вона запитала Навігацію про прогнозований час прибуття Хафн. Навігація відповіла. Залишалося лише чекати. Вовча Башта продовжувала відправляти оновлені сканування.

— Хафн прискорилися, — повідомило Сканування і дало новий прогнозований час прибуття.

За сорок дев'ять хвилин до того, як Хафн повинні були опинитися у діапазоні далекобійних гармат, почалася какафонія. Скан плакала, — другий ворог, що підходить!

Якщо "підходить" було правильним словом. Форманти з'явилися з нізвідки, гострі, як блискавка, понад вісімдесят. Пророцтво Джедао було не настільки точним, але досить близьким…

Хорт дала наказ активувати міни і переорієнтувати рій на захоплення. Вибухи з'явилися як квітковий ланцюг блідих сфер на тактичному показі. Нарешті вони мали битву, якої прагнули.

А Джедао, який якось знав, що так буде, все не з'являвся.

Розділ 20

Якір Нірай Кужена, Нірай Махар, спав, коли прийшов дзвінок. Сам Куджен ніколи не спав, один із навмисних ефектів відродження. Джедао ненавидів це, хоча Куджен не дуже цим переймався. Коли він був живим, Куджен думав про довгострокові наслідки. Виявилося, що бути незграбним голосом, і з єдиним якорем, як з розмовним партнером, чудесним чином тренувало терпіння.

Зазвичай Куджен проігнорував би цей дзвінок, поки Магар не прокинеться сам і щось поїсть, але лише деякі з призначених агентів Куджена мали змогу дзвонити на цю підпільну базу. Звичайно, цього не могла зробити більшість гекзархів. Але дескриптор дзвінка вказував, що дзвонить гекзарх Андан Шандал Янг. Він не міг собі уявити, що вона могла йому сказати. Вона ніколи йому не подобалася, особливо після того, як Магар спокусив її сина, а зараз — дочку, і він знайшов її нудною.

Куджен подивився на нинішній об'єкт його уваги, Есфарель 12. Особу, яка стежила за екологічним контролем. Есфарель 12 не знала, хто був оригінальна Нірай Ісфарель, і не мала ніякої пам'яті про модифікації, які Куджен здійснив до її появи. Дванадцята мала оригінальне злегка неслухняне волосся, усміхнений рот і довгі руки, але не мову тіла оригіналу. Куджен не турбувався про це після Есфарель-5. Занадто багато роботи. Крім того, різноманітність відповідей розважала його в тих випадках, коли він був у настрої для сексу.

Індикатор дзвінка не вщухав. Куджен зітхнув. Час будити Магара. Він глянув на сніданок якоря. Для того, хто завжди добре їв, Магар був напрочуд одержимий їжею. Цього разу він замовив ніжні бамбукові пагони і смужки м'яса в солодкому соусі, чашки з фруктовими скибочками, прикрашені їстівними пелюстками, ароматний рис, жасминовий чай, все. Зі свого боку Куджен пам'ятав смак такої їжі. Однією з великих переваг заякорення було те, що йому не потрібно було їсти, щоб функціонувати, хоча Магарові потрібно було нагадувати, щоб він щось поїв, тому що Куджен хотів мати функціонуючу маріонетку.

Куджен встановив зображення пісочного годинника на обідній стіл. На цей раз текчий пісок був зелено-блакитний. Він змінював колір кожного разу. Він міг керувати снами Магара до деталей, якби йому захотілося, але зараз у цьому не було потреби. Не було важко переконати командування Кел, що надання Джедао такої модифікації буде жахливою ідеєю. Джедао вже тоді було важко контролювати.

Куджен почекав, поки Магар проснеться. Не те щоб він поспішав. Крім того, подратувати Шандал Янг завжди було весело.

Магар сів і позіхнув. Простирадло заплуталося у ногах. Він почав звільняти їх.

— Надзвичайна ситуація? — мовчки запитав він.

— Просто зробіть себе презентабельним, — сказав Куджен. — Це або Анданський гекзарх, або її останній консорт.

— Шандал Янг не вважає консортів соціальними суперниками, якщо знає їх особисто, — сказав Магар.

— Тобі всього шістдесят чотири, — сказав Куджен, коли Махар одягнувся у шовк і оксамит, все чорне і сіре, з застібками-блискавками зі срібла та агатовими сережками у кожному вусі. — Чи ти не замолодий, щоб бути цинічним?

— Ваші шкідливі звички заразні.

Куджен щиро засміявся.

Уявлення його "якоря" про "презентабельність" було надзвичайно розмитим. Куджен цього не схвалював. Він наполягав на прекрасних, математично підготовлених чоловіках для якорів, наскільки це було можливо. Якщо він буде жити завжди, він також хоче насолоджуватися думкою і скористатися гідною бесідою. Його якорі слідкували за змінами моди. Одному подобалися оборки і шарфи, навіть якщо попит на них не був новим напрямком. Куджен виріс, приділяючи велику увагу моді, завдяки своїй першій професії. Він бачив, що багато ідей приходять і зникають. На даний момент він підтримував все, що заплутувало Шандал Янг, і він також був за те, щоб дозволити Магару періодично насолоджуватися мастурбацією час від часу. Це забезпечувало більш плавні робочі відносини.

Куджен не відчував нетерпіння до постійного блимання індикатора дзвінка, один раз на секунду відповідно до локального календаря, який він створив. Але не було ніякої двозначності у виразі обличчя Шандал Янг, коли Магар активував лінію. Вона не посміхалася, що було несподіванкою. Янг була набагато менш роздратованою, коли не посміхалася.

— Я не зрозумів, ці високі коміри знову стали модними, — сказав Магар, — чи я помилився кравцем.

Більшість людей спотикалися і думали про Магара, як про Куджена, і вони двоє наполегливо працювали, щоб підтримувати цю ілюзію. Куджен міг входити і використовувати Магара як маріонетку, але це вимагало великої концентрації. У більшості випадків Магар відмінно робив свою справу. (Цю чергову модифікацію чорної колиски Джедао не було дозволено під час його роботи для командування Кел, природно, що Куджен змінив правила в деяких приватних випадках, він не був стурбований його здатністю перехитрувати простого Шуоса). Придатні довгострокові кандидати для якоря були рідкістю, і вимагали великої хірургії та тренування. Куджен постійно тримав біля себе запасних.

Анданська гекзарх дивилася на Магара затіненими очима.

— Ви зробили хорошу роботу, сховавшись, — сказала вона, — і я рада, що ваше самовіддане вигнання не нашкодило вашому інтересу до віянь моди. Але я не маю настрою, щоб обговорювати це прямо зараз. — Це повинно було йти першим. Андан пишалися своїм вмінням розуміти людей. — Я чула, що у вас є свій власний пристрій безсмертя. Не чорна колиска, абсолютно новий.

Тільки Магарові Куджен роздратовано сказав:

"Ми ще раз повинні перевірити, чи немає витоку інформації", — і звернувся до Шандал Янг через Магара:

— Перш ніж розвивати далі цю думку, я б хотів знати, що сталося з Фаян? Я залишив вам непоганого спеціаліста. Вона досить розумна, щоб дотримуватися інструкцій і технології, яку я залишив для вас.

Цікаво: вона затрясла головою.

— Кожен, кого я опитала, щоб скласти оцінку, сказав, що вона відмінний працівник. Ви вибрали правильно. Але я відчуваю, що це питання до тих, хто її навчав.

"Чудова бізнес-пропозиція", — сказав Магар мовчки, так що тільки Куджен міг його почути.

— Не знаю, — сказав Куджен. — Відчай може освіжити погляд на неї.

Шандал Янг випрямилася.

— Я можу вважати, що ви знайомі з моєю дитиною Андан Неже?

Куджен нарешті зрозумів, до чого все йде.

— Та, з ким я переспав? — відносини Неже з матір'ю завжди були бурхливими. Шандал Янг не схвалювала її другого кохання до суперника-гекзарха, тому Неже зробила це. Також вона не схвалювала наполягання Неже на підготовці до спеціальних операцій, замість того, щоб проводити своє життя у лестощах слухняних коханців.

— Я хочу поділитися з нею безсмертям. Це може бути мій останній шанс повернути її назад.

Отже, Неже тепер повинна бути жінкою. Магар затримав на Шандал Янг свій погляд.

— Дозвольте мені здогадатися, — сказав він. — Фаян обдурила вас.

Не дивно. Фаян завжди дотримувалася своїх принципів.

— Послухайте, — сказав Куджен, — останнього разу, коли я перевіряв, у вас було шестеро офіційно живих дітей.

— Я думаю, що ви могли би оцінити мою стриманість, — зітхнула Шандал Янг. — І чого це мені коштувало…

— Я не турбуюся про шість мільйонів способів, якими люди руйнують своє життя, — сказав Куджен, — але я думаю, що вічність дуже довгий час. Я збираюся зробити вам послугу і дати корисну пораду, а ви збираєтеся її вислухати. Перш за все, не можна купувати любов людей. — Він був достатньо впевненим у тому, що Неже хотіла любові своєї матері, а не розкоші і багатства. Навіть ціною безсмертя. — По-друге, візьміть собі безсмертя і забудьте про своїх дітей, згідно з початковим планом — так, я слухаю розмови, коли нудьгую — або запропонуйте безсмертя їм усім. Якщо ви налаштовані бути оточеними вашою ікрою, Микодез скаже "так", бо він має м'яке серце для дітей, навіть дорослих дітей, плюс він отримає передні сидіння до наступного хаосу, а у Цзоро завжди були старомодні погляди на сім'ю. Що стосується решти, то ви Андан. І можете бути переконливою.

Якщо зробити так, як ви пропонуєте — тільки одна дитина — вона виросте і зненавидить вас. Якщо її брати і сестри були відкинуті, вона завжди буде дивуватися, чому ви відмовилися від них. Врешті-решт вона спробує вбити вас, а якщо вам пощастить, то просто поїде кудись.

Шандал Янг звузила очі.

— Чого вартий аналіз від того, хто ніколи не сидів за обіднім столом з усіма своїми дітьми, які сперечаються про гроші.

Куджен кілька століть тому годував пару дітей, але не мав уявлення про те, чи хтось із них був живий, не кажучи вже про їх нащадків. Він особливо не цікавився.

— Знаєте, — сказав він, — Андан не єдині, хто вивчає людську природу.

— Може й так, — сказала вона, — але Неже я хочу бачити поруч з собою. Вона мені потрібна, Куджен. Незважаючи на всі неприємності, яких вона завдала мені, Неже найяскравіша з моїх дітей. Думаю мені не треба пояснювати вам, на що схоже майбутнє без сім'ї.

Кількість людей, які на протязі багатьох років існування Куджена пробували скористатися цим аргументом, була вражаючою, навіть якщо ніхто в цьому періоді часу не знав, що він несе відповідальність за смерть своєї матері та сестри.

— Не звертайтеся до моєї кращої сторони, — сказав він. — Я провів останні кілька століть промиваючи мізки людям, щоб згаяти час. На цьому фронті я нічого не можу запропонувати.

— Дуже цікаво, — сказала Шандал Янг, — тільки що ви пропонували мені дружню пораду. Для математика ваше розуміння логіки жахливе.

— Ніколи не приписуйте комусь ірраціональну доброзичливість, щоб пояснити егоїзм, — весело сказав Куджен. — Пам'ятайте, що ви просите мене споглядати вічність разом з вами та вашим списком гостей. Мене цікавить, щоб у вас був хороший настрій, тому я не слухатиму нерозумних пропозицій. Довірте це мені. Незалежно від того, чи ваші діти ненавидять вас, чи один одного, знайдіть можливість зробити все правильно. Якщо ви хочете, щоб всі вони були з вами в довгостроковій перспективі, ви можете отримати підтримку інших гекзархів. — Удачі з Фаян, впертою Фаян… але це не його проблема.

— А якщо я наполягатиму, що хочу тільки Неже?

— Тоді я не бачу, як я можу вам допомогти.

— Гаразд, Куджен, — сказала вона. — Я розумію, що ви не потребуєте такої дрібної речі, як товариство.

"Не думаю, що завжди приємно мати аудиторію", — сказав Куджен тільки до Магара.

"Ша, — відповів Магар теж мовчки. — Я хочу почути, чи запропонує вона нам щось цікаве".

— Але я маю на увазі те, що казала про платіж. Хіба ти не втомлюєшся бути залежним від доброї волі Кел? Схоже, деякі ваші активи все ще пов'язані з їхніми.

Отже аналітики Шандал Янг були не такими хорошими у фінансових операціях, якими вони мали бути. Хороші новини.

— Якби я хотів дізнатись, то впевнений, що зміг би визначити, скільки ви коштуєте, — сказав Магар. — Можливо, ви могли би запропонувати мені кілька музеїв, повних картин? — Махар більше дбав про образотворче мистецтво, ніж Куджен, тому що він мав справу з оформленням інтер'єру.

— Якщо ви вкажете, що вас цікавить в цьому випадку, — сказала Шандал Янг, — я буду щасливою привести вас до творів, гідних вашого інтересу.

— Дуже жаль, — сказав Куджен, зігравши в бік неправдивої інформації про те, що він був залежний від Кел у фінансових питаннях, і які би дали багато більше, щоб взнати, де він знаходився. — Мене більше цікавить велика зброя. Я не знаю, чи вона привертала вашу увагу, але коли справа доходить до того, щоб робити в речах дірки, ви не можете обійтися без Кел.

— Гроші набагато кращий захист, ніж насильство.

— Коли грошей не стане, — сказав Куджен, — тільки насильство буде мати цінність. — Він ніколи не був добрим у цьому сам, це була область діяльності, де годилися такі люди, як Джедао.

— Ви ж не хочете, щоб я була вашим ворогом, Куджен, — сказала вона.

Куджен знав, що це приведе до погроз.

— Якщо ви хочете знайти мене, і тим самим позбавити себе безсмертя, — сказав він, — будь ласка, продовжуйте. Не затримуйте Фаян знову. Вона вольова жінка, одна з тих речей, які я люблю у ній. Я надішлю вам кілька підручників, якщо ви захочете написати математичне рівняння для себе. І не дзвоніть мені більше. Ви не знайдете мене тут або де-інде. Тим часом у мене намічаються жахливо неетичні забави, щоб взяти в них участь.

Лице Шандал Янг потемніло. Потім вона обірвала зв'язок.

— Я думаю, що вона хотіла, щоб ми блефували з вічністю, — сказав Куджен.

Магар позіхнув, потім знайшов шарф і закрутив його навколо зап'ястя.

— Ви повинні були сказати так, — сказав він. — Купити її на кілька століть.

— Вона зненавиділа би мене, якби я сказав так. З деякими людьми ви не можете перемогти. — Куджен помовчав. — Ти хочеш безсмертя? Реального, а не того, що ми маємо зараз? — Він робив цю пропозицію час від часу, очікуючи, що відповідь зміниться.

Магар насміхався.

— На відміну від деяких людей, я розумію математику. Краще не бути кандидатом для чортового прототипу, без образ. Я продовжую вивчати технічні характеристики проекту, Куджен, і вони здаються правильними, але мене не покидає відчуття, що ми щось випускаємо з уваги. Крім того, я знаю про Есфарель та Джедао, пам'ятаєш? Один функціонуючий безсмертний з трьох — це сумнівний успіх.

— Есфарель була слабою, — безтурботно сказав Куджен, — хоча вражаючою у ліжку. Джедао був божевільним, коли прибув. Тому твоя оцінка несправедлива. До того ж це була чорна колиска, а не новий варіант.

— Як скажеш. — Магар розмотав шарф і відклав його, коли сервітор приніс сніданок. Сніданок був типовим для Кел: рис, соління, листя кунжуту та мариноване смажене м'ясо. Він з'їв кілька ложок, зморгнув, потім подивився на їжу. — Це не те, що я замовляв. Ви все ще думаєте про Джедао, чи не так?

Пам'ять, як кров, просочилася у свідомість.

— Він був хорошим проектом, — сказав Куджен. — Там завжди було щось до виправлення. Або видалення, на ваш розсуд.

— Ох, ради любові до зірок. Тепер, коли він вільно бігає по гекзархату, надішліть йому кур'єра з блискучим прототипом пістолета або гарною пляшкою віскі і своїми вибаченнями. Це змусить вас обох почуватися краще. Він можливо навіть пробачить вам чорну колиску. Ви двоє зможете об'єднатися і підкорити галактику.

Магар розумівся на математиці, але не на зброї, до того ж спеціалізованій. Як і гекзархів, його глибоко турбували наслідки проекту "Джедао".

— Коли-небудь я займу тебе цим, — сказав Куджен. — Але не зараз.

Куджен згадував, як Кел вперше доставили генерала Шуоса Джедао до об'єкта "Чорна колиска" 397 років тому. Було багато суворих солдатів Кел у чорних і золотих кольорах. Сам Джедао займав просту металеву труну з прозорою панеллю.

— Зберігається у стані коми, Нірай-чжо, — сказав капрал Кел, наче це не було очевидним. — ризик самогубства.

— Я слухаю. — Якір Куджена у той час, Лієнг, підвівся лави і подивився на показники статуса. Куджен вже перевірив їх. Джедао був живим, навіть якщо він вибрав пекельно небезпечний маневр для своєї заявки на безсмертя.

— Нірай-чжо, — сказав інший голос. Він належав генералу Кел Аньєн, тонкій, сивій жінці. Вона тасувала колоду карт, щоб зайняти руки. — Командування надіслало мене дати відповіді на будь-які питання, які ви можете мати.

— Добре, — коротко сказав Куджен, оскільки він мав зіграти цю роль. — Я не бачив в отриманому хаосі звітів нічого про те, що інквізитори Рахал робили з генералом Джедао. Кого я повинен вівісектувати, щоб отримати потрібні дані?

Аньєн перевернула карту, скривилася, і сховала її назад у колоду. А потім подивилася на Лієнга.

— Ви повинні були бути свідками допиту, Нірай-чжо, — сказала вона. — Якби там не було такого безладу, це було б весело. Рахал-чжо, які допитували його, не могли нічого з нього витягнути. Вони почали суперечку з Шуош-чжо про доцільність навчання Шуос певних методів для обдурювання, сліз чи симуляції божевілля, і чому їх слід виключити з навчального плану Академії Шуос. Спостерігати, як вовки лаються, прекрасне проведення часу, коли ви хочете відновитись після перегляду цієї катастрофи.

Куджен завжди підозрював, що Аньєн швидко набридало пояснювати. Він міг це зрозуміти.

— Нічого? — перепитав він, тому що йому потрібно було бути впевненим, що Джедао не натякав на їх союз. Він вже спостерігав вирізки з регулярного допиту, який вони вирішили надіслати йому. Будь ласка, застреліть мене, просив Джедао знову і знову. — Він не міг бути абсолютно божевільним, якщо міг скласти пропозицію у відповідь на подразники. Навіть дуже різні подразники.

— Джедао має особливість реакції на сльози. — сказала Аньєн, протверезівши. — І вказує на одне і те саме зображення незалежно від того, яке питання.

— Дозвольте мені здогадатися, — сказав Куджен. — На Жертвенного лиса. — Очевидний вибір, зважаючи на обставини, якщо ви мали можливість маскувати свою реакцію і блокувати сльози.

— Ви вгадали.

Куджен пожалів солдатів Кел, які чекали, що робити, і сказав про це Лієнгу.

— Слідуйте за Техніком 24, — сказав Лієнг, і додав — вона покаже вам, де залишити генерала. — Аньєн підтвердила наказ кивком. Солдати Кел вийшли.

— Вони залишили дещо поза файлами допитів, які вам відправило командування, — сказала Аньєн, коли вони залишилися одні. — Ми намагалися не дати цьому поширитися.

— Говоріть, — сказав Куджен.

— У мене немає відео, щоб показати вам, — сказала Аньєн, — і якщо ви згадаєте про це, мені доведеться заперечувати, що я коли-небудь казала щось подібне, Нірай-чжо. Але Джедао спочатку не просив про розстріл. Здається, він не розумів, що сталося. Він… — він постійно запитував, що сталося з його штабом. Запитував, чи все було в порядку. Лише після того, як він зрозумів, що накоїв, він почав просити про кулю.

Цього разу вона тасувала карти без зупинки.

— Ви турбуєтеся про нього, — сказав Куджен. Цікава зміна порівняно з більшістю контингенту Кел, які хотіли, щоб Джедао був нарізаний маленькими кусочками і теоретиків змови, які думали, що Ланітери розробили якийсь промиваючий мізки промінь. Куджен виявив, що коли мова йшла про промивання мізків, то позитивних ярликів не було.

— Ігноруйте винуватих, Нірай-чжо, — сказала Аньєн. — Ми просунули Джедао вверх надто швидко і штовхнули його надто сильно, і він впав і тріснув. — Її рот смикнувся. — Він був чудовим самогубчим яструбом. Не відрізниш від реального.

Вона відволіклася. Він повинен був переконати її зробити те, що він хотів.

— Щодо чорної колиски, — сказав Куджен. — Ви впевнені? Я не можу гарантувати, що зможу відремонтувати когось, хто так зламався.

Аньєн кинула на Лієнга уважний вигляд.

— Наскільки ви добрі в тактиці, Нірай-чжо?

— Реально добрий, а не в теорії, де ігри з абсолютно раціональними суб'єктами? Посередній, — сказав Куджен. Джедао завжди був кращим, хоч Куджен знав про його математичні труднощі. — Я вирішую рівняння, а не стріляю зі зброї.

— Він винятково хороший тактик, щоб експеримент варто було провести, — сказала вона рівно. — Хто знає? Можливо він може знову стати корисною зброєю.

— Я говорив з ним ще перед фортецею Хелспін один чи два рази, — збрехав Куджен. — Яким він був, перш ніж втратити розум?

— За винятком його надмірної любові шуоса до ігор та його незвичної яструбиної поваги до гармат? Шумний. Хоробрий. Іноді смішний. Солдати любили його. І згадували.

Вона припинила тасувати колоду, а потім показала йому верхню карту. Двійку шестерень.

— Дурний фокус, — сказала вона. Куджен утримався від згадки про те, що бачив більшість фокусів з репертуару Джедао. — Він показав мені, як його робити, декілька років тому. Чесно кажучи, Нірай-чжо, я не знаю, що вам порадити. Ніхто не сподівався на таке. Я спочатку підозрювала би себе в зраді, а вже потім його.

Куджен почув, що вона не сказала.

— Я зроблю все можливе для нього, Аньєн.

Він міг позбутися її, якби вона стала перешкодою, але вибраний шлях був простішим, і він з нетерпінням чекав можливості поборотися за розум Джедао.

Куджен повинен був передбачити, що його життя буде наповнене незручностями після того, як Верховним генералом стане Кел Шінга. Верховний генерал Аньєн померла від рідкісного виду раку, залишивши йому свою колекцію ігрових карт. Дивно було запропонувати такий подарунок тому, хто технічно не мав рук.

Шінга була високою, каштановою жінкою з широким тазом. Сила її рухів змусила його здивуватись, чи не збирається об'єкт перетворювати все навколо неї у сміття. Теперішній якір Куджена, більш короткий варіант, якого звали Уво, знаходив це лякаючим. Куджен не міг його звинувачувати, але це трохи відволікало.

Уво привів Шінгу до лабораторії, де знаходився Джедао. Стіни були однотонними, за винятком однієї, присвяченої одномоментному циклу буйно барвистих фотографій квітів. Форсайти, космос, мохові троянди, азалії, всі. Квіти були нешкідливим способом надання Джедао доступу до кольору, коли вони включали портал, який протягом коротких періодів дав йому обмежене вікно у світ.

— Він тут, Нірай-чжо? — запитала Шінга, глянувши на термінали зі своїми графіками та показами. Один з них все ще показував карткову гру.

— Не зовсім, — сказав Куджен, — але це єдина точка доступу, яку ми йому дозволили. Я не вважаю мудрим рішенням дати йому власного якоря без схвалення командування Кел.

— Я уповноважена визначити це.

— Звичайно, — пробурмотів Куджен. — Ви хочете поговорити з ним?

Шінга подивилася на нього.

— Я читала ваші звіти, але чи він стабільний?

Що Джедао може зробити без тіла, видряпати їй очі?

— Настільки стабільний, як будь хто інший, — сказав Куджен. — Ви прийшли сюди, хоча з таким же успіхом могли би побачити його у себе вдома на терміналі. Я повинен попередити вас, що вікна часу залежать від календарних змін у ВК — рівняння в Додатку-5 — так що у вас буде двадцять три хвилини для сесії, якщо ми почнемо зараз.

— Тоді давайте зробимо це.

Уво повернув вимикач. Пролунав дзвін. У кімнаті з'явився темний привид. Дев'ять світлих жовтих очей подивилися на них через тріщини з чорного срібла. Тоді тінь зів'яла, а очі разом з ними.

— Джедао? — Сказала Шінга, не вражена цим явищем.

— Я прошу вибачення за те, що не привітався, мем, — сказав Джедао, тим же легким баритоном з протяжною вимовою. Голос звучав так, ніби він стояв у кімнаті перед ними, хіба що був невидимим. — Що ви вимагаєте від мене?

— Я тут, щоб оцінити ступінь вашого відновлення, — сказала вона. — Нірай-чжо говорить, що ви не пояснили свою поведінку в фортеці Хелспін.

— У мене немає пояснення, мем.

— Ви пам'ятаєте, що сталося? — Вона нахмурилася до Уво, начебто якір Куджена повинен була відповісти їй.

Джедао вагався.

— Я пам'ятаю уривками, мем. Не по порядку. Вони показали мені деякі відеоролики, в тому числі… — Його голос змінився. — У тому числі коли я вистрілив у полковника Гізед. Я не розумію, чому я вирішив це зробити. Я не можу повірити, що вона померла.

— Може, Рахал зможуть витягнути щось з нього? — запитала Шінга Куджена.

— На жаль це неможливо, — сказав Куджен. Фактично це був один з конструктивних параметрів чорної колиски. Але Шінга не дізнається цього від нього. — Ми не спимо. Рахал не матимуть доступу до мозку.

Шінга прочистила ніс, а потім сказала:

— Як ви думаєте, чому я тут, Джедао?

— Я думаю, що ви тут, щоб винести рішення, мем. Я не впевнений, чому я зберігаюсь як арештований. Мабуть, був військовий суд, але я не знаю про нього. Я усвідомлюю, що вбив багатьох людей, включаючи своїх офіцерів. Я готовий до покарання.

— Ми тримали вас в живих, — ніздрі Шінги почервоніли, — оскільки командуванню Кел потрібні тактики вашого калібру, тому що ви ще можете служити в цілях експерименту, і тому що гептархат продовжує стикатися з багатьма загрозами.

Уво кашлянув.

— Проте є дещо… — Було би краще, якби Шінга прочитала звіти, як вона стверджувала.

Шінга приголомшила Уво.

— У вас є що сказати, Нірай-чжо?

Куджен вирішив, що йому потрібно повернутися до вибору фізично більш міцного якоря. Хоч цей був відмінним у всіх інших відношеннях. Вони мали чудові розмови про гомологічні припущення за сніданками, але навіть погрозливий тон кидав Уво в обійми жаху.

— Мем, — сказав Джедао, — я б рекомендував не використовувати мене з цією метою. У мене будуть труднощі з тактичним моделюванням зараз. Я не маю підстави вважати, що знаю про всі новинки у цій галузі.

— Це повинно бути приниженим для вас, зважаючи на вашу колишню ступінь, — сказала Шінга.

Джедао був здивований.

— Я хочу служити, мем, але важливо, щоб у вас була точна оцінка моїх можливостей.

— А якщо я вирішу, що Кел найкраще послужить ваша постійна смерть?

— Тоді я помру, мем.

— Ви хочете померти, Джедао?

— Я хочу служити, мем, — знову сказав він. — Мені не потрібно сумніватися в ваших наказах.

— Ви щасливі тут?

— Я чекаю на службу, мем. Це все, що важливо.

Шінга повернула перемикач, вимкнувши Джедао. Куджен ненавидів, коли незнайомці торкалися його обладнання. Уво хотів щось сказати, але Куджен змусив його помовчати. Він не хотів сваритися через дрібничку, коли мали місце важливіші питання.

Шінга нахмурилася.

— Він шанобливий, слухняний, сміливий, і не виглядає як крихітний негідник, який мав за щастя, що зміг провести свою армію через битву у Спіральному потоці з принаймні десятьма відсотками жертв, і хто живе тут сім років, — сказала вона. — Вітаю, Нірай-чжо, ви перетворили його на овечку. Від того генерала нічого не залишилося.

Куджен би посміхнувся. Він цілеспрямовано проводив цю роботу.

— Ви хотіли ідеального солдата, що слухається наказів, — сказав він. — Я дав вам одного. Я не можу зробити його кращим. Він стабільний, і він буде служити вам незалежно від того, наскільки погано ви будете ставитись до нього.

— Але ваш тест визнав, що його тактичні здібності складають тридцять сім процентів від колишніх на всіх чотирьох симуляторах, які ми надавали. Білка з чашечкою з мармуру могла би впоратися краще. Коли кажуть, що він ніколи не був розбитий, ви розумієте, що це означає? Ми не відправляли його на безліч легких битв верхи на жайворонкові. Більшість його завдань повинні були вбити його. Офіцери з шуос завжди будуть більш витратними, ніж з кел. Так вийшло, що його вибором була блискуча перемога або смерть. Він навчився не помирати. Командування Кел очікувало, що його буде знищено на Свічковій Дузі, де співвідношення сил перевищувало вісім до одного, і він не просто виграв, він розбив ворога. Цей експеримент можна рахувати невдалим, якщо він буде непридатний для використання.

— Це був необхідний компроміс, — сказав Куджен. Це була та частина, яку він збирався продати. — Люди — це не шматки глини. Ви повинні працювати з тим, що вже є. З Джедао ви можете мати ідеальну слухняність або можете отримати маленьку коробку в його голові, яка чарівним чином розповідатиме йому, що його противник збирається зробити, щоб він міг зв'язати все докупи, але ви не можете мати обидва одночасно. Будь ласка, не питайте мене, як поставити маленьку коробку назад, поки він такий. Я не можу. Вам потрібен психіатр-хірург, який також повинен бути тактиком. — Ця частина була правдою. — Якщо ви знаєте такого, надішліть йому пропозицію. Я з задоволенням поговорю з ним. Що саме ви очікуєте від мене, Високий генерал?

У Куджена з'явилося побоювання щодо усмішки Шінги. У нього теж була така, коли він був живим.

— Він здавався спокійним, — сказала Шінга. — У мене була племінниця, яка служила під його командуванням при Хелспіні, ви це знали? Я спрощу ваше завдання. Якщо ви не можете зробити його кращим, зробіть його гіршим. Розбийте його. Покалічте. Він, до біса, зрадник, Нірай-чжо. Він не заслуговує на те, щоб йому повернули його життя, навіть таке, як це. Йому потрібно страждати.

Куджен недовірливо розсміявся.

— Мій персик — Кел не любили зверхнього відношення до себе, як і будь-хто інший, — ви розумієте, що ваші експлуатаційні параметри суперечливі самі по собі? Ви хочете мати іграшку для жування чи корисного командира?

— Ви таки геній, Нірай-чжо, — відповіла Шінга. — Всі наші Нірай кажуть мені про це, але я думала, що ви запрограмували їх говорити так. Чому б вам не довести це усім іншим? Знайдіть вихід. Зробіть Джедао тактиком знову. Примусьте його під страхом смерті знову служити Кел.

— Вам пощастило, що я зневажаю вас, Високий генерал, — сказав Куджен, — і не можу дочекатися, коли ви зникнете з моєї лабораторії. Все, що я можу зробити для Джедао, я можу зробити і для вас. По правді кажучи, Джедао набагато складніший за вас.

— Те, що ви злий, це добре, — сказала Шінга. — Спробуйте що-небудь, і невідомі ботомоти перетворять ваше дорогоцінне обладнання в радіоактивний пил. Ви знаєте Кел, ми чудово розпилюємо всяке лайно. У всякому разі, я вважаю, що виклала вимоги командування Кел, Нірай-чжо, — чи мені потрібно їх повторити?

— Ні, ви абсолютно зрозумілі, — сказав Куджен. Він отримав те, що хотів.

— Нірай-чжо, — сказав Джедао після восьмого раунду дзен-цзай, — що вас турбує?

Потрібен був смішний набір обладнання і кімната, щоб дозволити Джедао грати в ігри без якоря, але Куджен знав, наскільки Джедао це подобалося. Не дивно, що маленький ящик Джедао вплинув на його майстерність у сфері азартних ігор. Зараз він був страшенно неуважний. Куджен був хорошим гравцем у джен-цай, але він не повинен був так легко перемагати. Між ходами його якір вирішував якусь логічну загадку, адже гравці могли говорити один з одним безпосередньо.

— Як ти почуваєшся, Джедао? — запитав Куджен.

Безлика пауза.

— Виправте мене, якщо я помиляюся, Нірай-чжоу, але хіба не ви сидите на верхівці купи інструментів, що розповідають вам більше про те, що я відчуваю, ніж я знаю сам? Я міг би нагадати вам, як вони називаються, але я не пам'ятаю цього.

— Не мучте себе, — сказав Куджен. — Я знаю, наскільки пошкоджена ваша пам'ять. — І скільки частин він вимкнув у якості запобіжного заходу. Це не дозволяло Джедао сповзти до спогадів про Хелспін, поки він був ще вразливий. — У минулому ви знали, як називається кожен з них.

— І десь блукає математика, — весело сказав Джедао.

Це було правдою. У той час як Джедао мав відмінну геометричну та просторову інтуїцію, він ніколи не посувався далі простих заміток на алгебраїчних рівняннях календарної механіки. Куджен деколи думав вилікувати дискалькулію Джедао, але було зручніше цього не робити.

Куджен поглянув на основний дисплей. Він мав певні інструменти, про які Рахал не знали. На центральному дисплеї зверху була емблема Дев'ятиокого лиса, яка ніколи не змінювалася. Він припустив, що Джедао був хитрішим, ніж він думав, і вже пробував маніпулювати цією ситуацією. Хоча Куджен ще не ловив його на цьому.

Виважена мережа вторинних признаків займала більшу частину дисплея. Куджен багато зробив, щоб замінити проблематичну мотивацію Жертвенного Лиса на більш розвинуту інтуїцію, яка отримує те, що отримує.

— Джедао, — сказав Куджен, — я повинен вас перемонтувати. Буде боляче.

Куджен знав, як дати Верховному генералу Кел половину того, чого вона хотіла. Як зробити Джедао здоровим і функціональним, віддати йому назад можливості, які він мав у житті. Куджену доведеться починати з останнього, тому що він не вивчав механізм мотивації до деталей, але це може бути зроблено. Він міг перетворити всепоглинаюче відчуття провини у бажання згладити свою вину. Залишена частина провини дасть Джедао певне відчуття міри. Чоловік буде мати нову орієнтацію ментальності.

Звичайно, це була лише половина того, що вимагала Шінга. Якщо Куджен хотів, щоб Кел думали, що він згоден лежати з ними в ліжку в обіймах, йому доведеться прикинутися заручником їхніх бажань.

— Нірай-чжо, — сказав Джедао, — мене хочуть взяти на службу. Якщо необхідна зміна, і я повинен пройти через неї, то не має значення, наскільки це буде боляче.

Сумним побічним ефектом після переведення Джедао у нематеріальну форму було те, що він вже не був розважальним співрозмовником. Дякувати Богу, що це було лише тимчасово.

— Я б хотів, щоб ви не торкалися теми служби, — сказав Куджен.

Легка пауза.

— Про що ви хочете поговорити?

— Ви навіть не запитуєте мене, чому я мушу вас перемонтувати?

— Це неважливо, Нірай-чжо. Можливо ви не хочете казати мені про це. Я сподіваюсь, у вас є вагомі підстави для такого рішення.

Якщо Куджен не помилявся, Джедао намагався його втішити.

— Є дещо, що я можу зробити для вас, — сказав Куджен, тому що було легше працювати з спокійним пацієнтом, і після певного моменту Джедао не зрозуміє, що він був обманутий. — Я не кажу, що ви зараз щось набагато більше, ніж лялька, хай там скільки вона коштує, і ви не знаєте, про що я говорю, але ви також не повинні сходити з розуму через бажання самогубства. Я можу забрати вашу пам'ять про цей час. Ви будете перемонтовані, але не будете пам'ятати того часу. Однак це може зашкодити вам певним чином.

— Якщо це зробить вас щасливим, Нірай-чжо…

Джедао розумів, що це дуже ризикована справа.

— Я питаю те, чого б ви воліли.

— Я хочу пам'ятати, — сказав Джедао, його голос став раптово твердим.

Отже, Джедао не зовсім втратив розуміння болю, гордості чи ризикованих угод. Добре знати.

— Добре, — сказав Куджен. — Ми почнемо негайно.

Він перекинув перемикач, залишивши Джедао в пастці сенсорної депривації чорної колиски.

Наступного тижня Куджен змінив налаштування, щоб він міг чути Джедао, але щоб Джедао не чув його. Джедао виявився стійким до розмов з самим собою, на відміну від Есфарель. Якби це не було підслуховування, Куджен хотів би поцікавитися, чи не помер Джедао там всередині.

Він почав демонтаж обмежувачів — роботу, яку він зробив, щоб стабілізувати Джедао і перебороти його бажання власної смерті.

Після семи місяців і трьох днів у повній ізоляції, Джедао розбив тишу.

— Нірай-жо? Ви там? Будь ласка … — Його голос ламався.

Куджен не відповів. Замість цього він почав ювелірну роботу, спрямовану на те, щоб видалити критичні спогади Джедао, які привели його до божевілля. Якщо Куджен збирається провести вічність з кимось, він хотів мати гарантію, що це буде приємна компанія. Есфарель зійшла з розуму в чорній колисці, але Куджен вдосконалив технологію з того часу. Джедао був більш стійким, щоб почати потрібну роботу, якщо він тримався так довго.

Через шістнадцять днів після того, як Джедао заговорив, Куджен зауважив, що Джедао замикається у собі. Інструменти не показували цього, але як людина, він міг відчути це. Есфарель теж робила так, коли знаходилася у колисці і намагалася з'ясувати, як себе знищити.

Через вісімдесят три дні після того, як Куджен вирішив перейти до наступного етапу, Джедао знову заговорив, на цей раз дуже спокійно.

— Куджен, будь ласка. Я сумую за тобою. Тут так темно. Ви… ти там?

Це не був страх.

Це була самотність.

Куджен завдяки досвіду знав, що навіть монстри шукають спілкування. Або аудиторії, у крайньому разі.

— Заткнись, — сказав він, раптом роздратувавшись. Єдина причина, через яку вони перебували в цій ситуації з самого початку — це була смішна здатність Джедао до блискучих стратегічних передбачень. — Закрийся, заткнися, замовкни!

Джедао ще не міг його почути. Чи почути хоч що-небудь.

Куджен повернувся до роботи.

Куджен вивчав Магара поглядом. Він узяв блискучого молодого студента і повністю зруйнував його життя, зробив йому пропозицію, яку ніхто інший не міг зробити, пообіцяв йому розкіш і силу та життя його брата в обмін на використання його тіла. Якір вів стриманий спосіб життя, враховуючи останню обставину, але це була не його справа.

Куджен чітко виклав умови. Він працював краще, коли був ведучим; він зрозумів це рано. У справедливому всесвіті він був би самотньою купою лайна, що лежить під скелею, і не намагався би паразитувати на інших людях, але він ніколи не дбав про справедливість.

Давним-давно один з його наставників вказав йому на користь, яку він міг би отримувати з його дивовижної універсальності у технічних науках. Відновна психохімія для біженців та ветеранів. Кращі двигуни для мотів. Випадковий трактат з алгебраїчної топології. Він міг це зробити, і в кінцевому рахунку зробив, однак жодне з цих досягнень не змінювало того факту, що він коли-небудь помре.

Як з'ясувалося, потрібно було змінити ВК, щоб обдурити смерть. Навіть Рахал не знали механіки ВК так, як знав Куджен. Звичайно, це сталося не без його участі. Зміни у ВК разом з новим календарем зробили помилки ще більш поширеними, ніж вони були за дитинства Куджена.

Безсмертя не перетворило його у монстра. Воно просто показало йому, яким монстром він вже був. Він міг би попередити своїх співгромадян, але було веселіше спостерігати, коли вони відкриють для себе цю обставину.

Розділ 21

Хорт опиралася бажанню поглядати на двері командного центру. Тривала відсутність Джедао під час заручин була проблемою, але заморожування Хорт було ще гіршим. Крім того, інструкції Джедао для Хорт, які вимагали довіри, були однозначними.

Х1 (так тактичний дисплей тепер позначав Хафн), летів на них від Кобвеб. Вони ухилялися до Мінганга і вежі. Х2 все ще був у безладі після того, як міни знищили частину лівого флангу (відносно орієнтації рою та осі руху), але вона не могла розраховувати на те, що такий стан триватиме довго.

Зі свого боку Мінанг мав стандартну оборону для Вовчої вежі. Хороша новина полягала в тому, що вони перебували на території гекзархату, у рідному ВК. Дратуюча здатність Хафн використовувати власну екзотику в гекзархаті не заперечувала здатність Мінанга використовувати свою для захисту. Погана новина полягала в тому, що ці засоби захисту ніколи не були призначені для поширеної активації. Ніхто не очікував, що загарбник проникне так глибоко в гекзархатський простір, навіть на кордоні.

— Що будемо робити, генерал? — запитала Яная.

— Всі підрозділи, банер "Двійка шестерень", — сказала Хорт, зберігаючи голос безглуздо спокійним. — Активуйте основну формацію і захист, але обережно. — Вона вказала параметри. Як і більшість щитових утворень, формація "Ножі наші стіни" пропонувала лише короткочасний захист, але вона була хороша для атаки, дозволяючи атакувати Хафн за бажанням. — Скан, що відбувається?

— Очікувано тридцять мотів Х2 знищені або вийшли з ладу з вісімдесяти двох, — повідомили від Сканування. — Я розрізняю чотири типи мотів, два з них незнайомі. — Знайомі належали до бузку і магнолії. — Можна сказати, що це допоміжні судна, з огляду на їх розміщення позаду.

Зброя, зазвичай мовчазна, різко втрутилася.

— Мем, рух прискорився. Подивіться, як вони перегруповуються, щоб очистити район.

Хорт погодилася. Х2 не збирався в знайому формацію з тарілок та воронок. Швидше його бородавки утворювали півкруглу оболонку навколо кластера пошкоджених суден.

Ієрархія Свят досягла центрального стрижня формування і активізувала ефект щита. Ненормальні візуальні ефекти не впливали на людей — вони наповнювало Хорт тривогою, коли вона була молодшою — накладене сканування показувало, що нічого не було неправильним. Хафн, мабуть, змогли виявити щит. Після першого пуску ракет, які перетворилися у непоказні зірки, вони припинили вогонь.

— Мем! — Сканування хвилювалося. — Ось вони.

Більшість Хафн переходили у звичайний простір біля Х2. Одна група мала нещастя вийти практично на вершину мота, який був пошкоджений раніше. Вони всі зникли в жахливому раптовому спалахові, прихопивши ще два моти поблизу.

В рої Кел було 105 формаційних ножів. Більше 150 бородавок Х1 приєдналися до битви, і це навіть не враховуючи 71 мота з Х2, які плелися позаду і які могли вдарити своєю екзотикою через двадцять чотири хвилини при поточних прискореннях.

Командний центр став розсипом кольорів — червоних, золотих, оранжевих та жовтих. Іноді Хорт вважала, що Кел мали інституціоналізований жах до смерті в темряві без багаття чи хоча б свічки.

Зробіть їх, сказав Джедао. Це означало, що якщо розглядати всю ситуацію як особливо смертоносну підготовку, то він вважав, що Хорт має як знання, так і ресурси, необхідні для перемоги. Зазвичай Хорт не вірила у застосування такого матаналізу в реальному житті, але у Джедао була відома тенденція думати про все з точки зору ігор.

Хорт не мала жодного уявлення, чим зайнятий Джедао. Однак вона знала, що робити з Хафн. Х1 зробив свій маневр, щоб відести Кел від пункту прильоту Х2, і вона не думала, що це був обман. Вони повернули назад, тільки коли стало ясно, що Кел не піддалися на це. Х2 не могли бути простим підкріпленням. Вони містили щось важливе для Хафн. Хорт не мала наміру залишати їх.

Залишилося лише шість хвилин захисту під щитом. Хорт намітила нові вузлові точки та передала їх Янаї та навігації.

— Зв'язок, — сказала вона, — дайте мені командувача Геріона з Тактичної 2.

Геріон відповів негайно.

— Мем, — сказав він, не здатний приховати свого хвилювання.

Я теж не знаю, що задумав лис. Не було сенсу пропонувати пояснення, якого вона не мала; це було не її місце.

— Командор, — сказала вона, — я від'єдную Тактичну-2. Я відзначила, що Х2, схоже, охороняють. Ваше завдання полягає в тому, щоб на них натиснути, в тому числі роздивитися їхні шкурки, якщо ви можете це зробити. Я вважаю, що позначені одиниці є допоміжними, але ваш підхід, безсумнівно, приведе до сильного зустрічного вогню. Прийміть будь-які заходи, які ви вважаєте необхідними, і не торкайтесь решти рою, поки я не згадаю про вас.

Геріон відсалютував.

— Звичайно, мем.

— Йдіть на них, — сказала Хорт, холодно усвідомлюючи, що, якщо б там будуть якісь некрасиві сюрпризи, в першу чергу в них потрапить Тактична-2. Але хтось завжди повинен бути першим.

— Мем, — заявила Зброя, — щити зникнуть за три хвилини. — Дійсно, розпад щитів проявлявся як мереживо срібло-блакитного світла, подібно до переломів в порожнистому еліпсоїді, що містив рій.

Хафн не зволікали. Сканування повідомило про шторм вхідної кінетики, яка поблискувала на щитах у точках удару. Слизні з мертвого металу перетворювалися в гарячі згустки, рикошетуючи. Конфігурація Х2 була дивно сплюснута. Хорт не була впевнена, що це означало, і аналітики не мали нічого для неї.

Хорт сказала:

— Всім тактичним групам — Геріон буде знати, що його виключено — формація "Гори не шепочуть". Час модуляції, щоб дозволити Тактичній-2 вийти.

Тактична-2 розірвала стрій формування. Решта мотів Кел зманеврували, щоб компенсувати його відхід. Судячи з ведучого елемента піраміди, Хорт здогадалася, що Геріон збирається використати "Зимові очі", щоб пробити шлях до ворога.

— Наша черга, — сказала Хорт.

— Зверху чи знизу, мем? — запитала Яная.

Пастка закривалася обома способами, але вона не могла піти у лоб. Вона провела розрахунки. Атака на розрив Хафн приведе до великих втрат, якщо вони це зроблять.

— Під, — сказала Хорт. Більше точок для маневру. Яная запропонувала скорегувати. Вона прийняла зміни.

Х2 швидко відреагувала, коли там побачили, що сіндермот відхилився по відношенню до площини власного руху. Моти Хафн виконали красивий маневр, розбившись по діагоналі на дві групи, кожна з яких утворювала виступаючий шип. Якщо намалювати промені від двох шипів, вони перетиналися в точці безпосередньо перед Ієрархією Свят.

— Скасувати! — сказала Хорт. — Формація Колесо — Вона не встигала видати точні координати. Замість цього вона намалювала криву на тактичному. Яная переклала це на необхідний ухильний маневр. На пульті заблимали світлові сигнали командиров мотів. — Доктрина, — додала вона, — поспішайте і поріжте деякі рівняння, поки вони не розкажуть нам, що вони роблять.

Доктрина мала збуджений вигляд.

— Так, мем, — сказала вона, дивлячись у термінал.

Тактична-2 відлетіла. Хорт хотіла побажати їм удачі, але вона мала більше безпосередніх проблем.

Х1 практично дихала на Вовчу Вежу. Сканування підтвердило, що фортеця підняла щити. Питання полягало не в джерелі енергії для щитів, а в тому факті, що вони швидко розпадаються від будь-якого стійкого заворушення всередині. Невелика примітка від одного з підрозділів Хорт повідомляла їй, що Вовча Вежа продовжує передавати свої дані сканування, хоч вона не мала чого додати до поточної ситуації. Магістр вежі не звала на допомогу, але це відповідало її попередній поведінці. Хорт оцінила те, що вона не відволікає рій в середині битви. Хорт не думала, що Мінанг буде серйозною проблемою. Х1 збирається вдарити по ній навмисне, остання спроба відвернути Кел від Х2, а потім відмовитися і перейти на справжнє протистояння.

Кел утворили колесо, коли Хорт зненацька відчула гуркіт інтуїції, що вона робила саме так, як бажав генерал Хафн. Вона була так само переконана, що вона не хоче залишатися там, куди націлилися шипи. Це було належним способом прив'язати суперника у будь-якому випадку, з однаково страшними варіантами.

Пізніше, коли вона переглянула бойові журнали, то зрозуміла, що вона не знала, що пастка закрилася через дев'ять секунд після цього.

— Формування розірване, — різко повідомило Сканування, а Зв'язок повідомила про те саме від командувачів Тактичної-3 та 5.

Хорт знала, що означає раптовий розпад захисту пласту. Доктрина говорила щось про це. Нестійкі точки.

— Наступні підрозділи не реагують на накази; — Зв'язок додала список. Хорт перевірила номери. Тепер на тактичному дисплеї світилося чотирнадцять баннерів, позначених гліфом "краш". Вона ніколи не бачила так багато одразу, навіть під час тренувань.

Було би зрозуміло, якби Хафн розбили ці моти, а інтерфейс просто відніс їх до втрат. Але ці моти розверталися і тепер летіли прямо до Ієрархії Свят. Більше того, краші побудувалися у те, що нагадувало конфігурацію Хафн, а не формації Кел.

— Всім мотам, — сказала Хорт, повернувши список до Зв'язку. — наступні підрозділи слід розглядати як ворожі. Тактична-5, пріоритет для їх знищення. — Вони були зараз на рівні скелетної формації. Ще трохи більше втрат, і їй доведеться завершити формацію з меншою кількістю ключових точок. — Інші підрозділи допомагають по мірі можливості.

Тактична-5 перемістилася, опинившись між крашами і командним мотом, і відкрила вогонь.

Враховуючи, наскільки погано було, що чотирнадцять командорів Кел пішли проти неї через вигнання (іронію вбік), Хорт відчула страшний спокій. Це було несправедливо. Вона все одно вмирала. Для неї це було несподіванкою, але вона хотіла мати певну реакцію від імені рою.

Увагу Хорт привернула Яная, яка стискала голову руками і хиталася. Хорт не очікувала цього від неї. Звичайно, Янаї було важко.

— Командор, — тихо сказала Хорт, а коли та не відповіла, — Яная!

Янайя не подивилася на Хорт.

— Що робити, якщо вони зроблять це знову, мем? — Крайня паніка в її голосі була безпомилковою.

Хорт ледве стримала лайку крізь зуби. Всі думали про це, і питання, як уникнути ще одного такого удару, було важливим, але це не давало підстав говорити про свій страх уголос. Яная повинна це розуміти краще. Навіть простий солдат повинен це розуміти. За весь цей траханий час служби у командора сіндермота саме зараз трапився нервовий зрив.

— Зберіться, командор, — сказала Хорт. Ніби Яная могла швидко заспокоїтися…

— Мем, — сказала вона, її голос піднявся на октаву вище, — вони вдарять знову, ніхто з нас не врятується.

Не вдалося. Хорт звинуватила себе в тому, що вибрала неправильний підхід: завжди правильна, завжди ідеальна Кел, звичайно, буде найбільш вразливою до зриву.

— Командор Яная, — сказала Хорт, бажаючи, щоб Яная зустріла її очі, хоча їй потрібно було спостерігати за скануванням та тактичним дисплеєм, — ви звільнені від обов'язків. Полковник Муріс, прийміть командування.

На якусь секунду Хорт боялася, що Яная запротестує, і їй доведеться виводити когось з командного центру. Але Яная піднялася, віддала салют, і вийшла сама, її обличчя було біле.

Хорт не могла приділяти їй більше уваги, хоча їй доведеться приділити більне уваги фізичному здоров'ю офіцерів, якщо вони переживуть це. Вони довго служили разом. Вона відчула, наскільки звикла покладатися на Янаю. Поки Муріс займав місце Янаї, Хорт оцінила позицію Тактичної-2.

— Мем, — сказала Сканування, перервавши її спробу з'ясувати, на що саме сподівався Геріон, утворивши "Чорну лінзу" — ви повинні переглянути форманти крашів. Подивіться на порівняння.

Їй не довелося двічі підказувати. Вона навчилася читати сканування під керуванням одного з найвідоміших (і найнудніших) інструкторів Академії Кел, і мала розумне уявлення про загальні форманти, які могли генерувати Кел. Форманти бракованих яструбів змінилися. Вони виглядали так жахливо, як привиди Хафн.

— Тактична-5 має візуальні записи? — спокійно запитала вона.

Тактична-5 підтвердила. Колекція відео прибула за півхвилини. Офіцер сканування лідируючої групи позначив найяскравіші моменти на захопленому баннермоті, відправивши дронів для більш уважного огляду.

Один відеокадр був особливо показовим. Поверхня баннера "Бурхливий потік" повинна була бути чорною, намальованою золотом, від його назви вздовж корпусу до вогняних і птахових мотивів Кел. Але великі ділянки видимих поверхонь корпусу були зеленими, з блиском отруєних перлин. Ще більш тривожним було те, що на зелених ділянках проступали напівпрозорі вени. Відео показало, що вони пульсують. Хорт згадала хлопчика у труні-скрині, розмальованій птахами та квітами і нескінченний хресний хід червоних павуків, що повзали у кристалічних венах, що з'єднували його з скринькою. Вона не могла сказати, чи повзало щось червоне через вени інфікованого мота. Принаймні вона недаремно витратила час на переорієнтацію первинної формації, намагаючись не підпустити могильників-шахраїв до Ієрархії Свят. Вона була впевнена, що формація не захистила би їх.

Хорт наказала рою утворити формацію з вторинного лексикону. Модуляція була настільки грубою, як вона думала, але вона тримала обличчя спокійним. Кел звичайно намагалися уникати того, щоб ворожі підрозділи матеріалізувалися всередині формування.

Оновлення заблимали, вимагаючи її уваги. Найбільше її зацікавила доповідь командира Тактичної-4 Гемета та супровідного списку зруйнованих підрозділів. Бабка. Грім. Три шестерні. Спінінг. Пісня чорних каменів. Кровопивця.

Вона видала додаткові поправки, керуючи геометрією рою більше з допомогою мережі, ніж власних знань. Зазвичай Хорт покладалася на Янаю, щоб заповнити пробіли, але вона не тренувалася з Мурісом у тандемі достатню кількість часу. Вона хотіла залишити собі певну свободу дій на випадок помилки.

— Мем, вам треба це побачити, — сказала Доктрина в один з рідкісних моментів затишшя. Гучність її голосу била, як молот. — Ми вважаємо, що ізолювали конфігурацію Хафн.

Рівняння, анімовані діаграми. Хафн не вираховували свої конфігурації так, як це робили Кел. Але Хорт зараз могла бачити Спис зрадника (як доктрина позначила його), де він був схований в шипі. Вона повинна була припустити, що вони зроблять це знову, якщо зможуть.

Х1 тепер знаходилися в межах досяжності найбільш далекобійних гармат Кел. Як Хорт і думала, вони обстріляли Вовчу Вежу, пролетівши повз неї. Рій Кел відхилився, щоб уникнути положення між двома ворожими роями. Тактича-5 мала певні успіхи проти крашів і вже знищила шість з чотирнадцяти. Хорт задалася питанням, що сталося з екіпажем на цих мотах, і викинула цю думку з голови. Вони могли вияснити це після битви.

Тактична-2 під командуванням Ґеріона втратила два ботомоти, "Стовп нанизаних черепів" і "Бурю". Хорт нахмурилася. Геріон робив те, що вона наказала? Вона витратила дорогоцінні секунди, переглядаючи бойові звіти. Там було пояснення. Жертви, а не втрати.

Вона дозволила Геріону робити те, що він вважав необхідним. Формування, яке використовував Ґеріон, "Стан Кіори", було як гнучким, так і нестабільним. Геріон вже використав чортові гнізда, щоб знищити п'ять монет Хафн, але в процесі спалив два своїх ботомоти. Був певний шанс, що вся формація дестабілізується, і вони випаруються всі разом.

Або Хафн розпізнали Стан Кіори або звернули всю увагу на нього. Вони дуже активно працювали, щоб відвести Тактичну-2 від цілі, яку Хорт позначила для Геріона. Обнадіювало те, вони ще не використали Спис зрадника на Тактичній-2.

Хорт щойно видала накази, щоб рій міг зробити пірует, щоб зустрітися з Х1, коли командний центр замовк. Вона теж поглянула убік і побачила Джедао, за яким закривалися двері. Джедао не посміхався. Ніхто не посміхався.

Хорт піднялася і віддала салют, не надто швидко.

— Сер, — сказала вона більш холодно, ніж мала намір, хоча це не передавало навіть половини того, що вона відчувала. — Ваші накази.

Я не зла, подумала вона. Я не сержуся. Якщо вона повторить цю фразу достатньо разів в її голові, вона навіть може стати вірною.

— Ви зробили все добре, генерал, — сказав Джедао. Він повернув привітання. Лише тоді Хорт помітила, що його очі були червоні. Джедао зайняв своє місце. — Вам не доведеться більше турбуватися про те, що можуть з'явитися нові зрадники, — додав він, не пояснюючи, звідки йому це відомо. — Вони майже напевне готували цю атаку для іншої мети, але ви змусили їх запанікувати, і вони вистрілили по наших ботомотах.

Командор Моріс спокійно обговорював зі Зв'язком розрив: три баннермоти в Тактичній-6 вийшли з строю формації, уникаючи ракет, але порушивши щит. Моріс замовк і подивився на Джедао. Джедао підняв брову на Хорт, яка сказала у продовження:

— Командор Яная не впоралася, сер. — Джедао вказав Мурісу, що він може продовжувати.

— Командор Геріон змусив Х2 оборонятися, — сказала Хорт, — але Тактичну-2, ймовірно, спалять, перш ніж вона досягне поставленої цілі. Без протидії атаці у наш розрив ми не можемо допомогти їм, не ризикуючи значними втратами, і ці втрати навряд чи принесуть нам великі шанси на успіх.

— Є інший спосіб, — сказав Джедао. — Це не критика. Ви не мали можливості дізнатися. Зв'язок, з'єднайте мене з командорами мотів, чи є така можливість? — Зв'язок сигналізував, що лінія була відкрита. — Джедао до всіх бойових одиниць. Я можу точно сказати, чого хоче Х2. Ви бачили, як вони стрибають. Вони безглуздо маневрують, щоб відвести допоміжні судна назад, перш ніж ми знищимо їх. Те, що вони захищають, дуже погана новина для гекзархату. Це дозволить їм створити базу для операцій у межах наших кордонів.

Стрибки Хафн вимагають від них певної конфігурації. Це тригер, якщо хочете. Після цього стрибок займе деякий час, щоб вступити в силу. Вони зараз стрибають навколо нього. Але подивіться на це…

Схема з'явилася на одному з дисплеїв Хорт. Вона була також направлена до Доктрини. Діаграма була чудом чіткості, але супутні рівняння здавалося написані на морських просторах. Хорт ледь змогла згадати, що Хафн оперують окремими ключами, співвідносячи це з тим, що вона пам'ятала з брифінгу, який командування Кел дало їй життя назад. Вона зустрілася з Джедао очима, зацікавившись, де, чорт візьми, він ховав команду домашніх Нірай. Але зараз не було часу, щоб запитати.

Джедао більше не дивився на неї. Він продовжив звернення до рою.

— Можна, з гарним часом, виконати стрибок. Мені потрібні шістнадцять баннермотів для операції, оскільки ботомоти розвідників недостатньо потужні. Коли я говорю "шип", я маю на увазі, що стрибок перетворює моти Хафн на сигнал, який потім проходить через простір, який лише слабо пов'язаний з нашим.

Сканування аномалій. Хорт згадала про них.

— Можна пошкодити сигнал так, що його не можна буде відновити. Ми добре розуміємо межі корекції помилок Хафн. — Майже випадково Джедао нахилив свій термінал, де був відзначений відповідний розділ у статті.

— Мені потрібні шістнадцять банермотів, — голос Джедао охрип, — але я не буду наказувати вам взяти на себе завдання, якщо це не стане неминучим. Я прошу волонтерів. — Тоді він посміхнувся, але очі були похмурі. — Тому що, якщо це спрацює, ніхто ніколи не повернеться назад. Ніхто з шістнадцяти банермотів, і ніхто з Хафн. Ви маєте дванадцять хвилин, щоб вирішити все і якнайшвидше евакуювати екіпажі, залишивши лише необхідний мінімум персоналу. Після цього я попрошу генерала Хорт оголосити лотерею.

Хорт обмінялася повідомленнями з Джедао в приватному порядку, що якби це була тренувальна симуляція, вона прикріпила би заклик. "Ми Кел, сер. Використовуйте нас як Кел."

Джедао відповів так, ніби вони були двома курсантами позаду в класі. "Найперше вони люди. І повинні мати шанс вибирати."

Хорт не знала, яка армія могла би керуватись цим принципом, або чому у цьому питанні найстаріший солдат гекзархату виніс таку незрозумілу ідею.

Пройшло двадцять три секунди. Муріс провів надзвичайно ефективну роботу з виконання маневру роєм. Шипи Хафн з'єдналися один з одним, спаливши ще два ботомоти.

— Ви ніколи не мали причин довіряти мені, — продовжував Джедао так, ніби він не зупинявся. — Ви зараз також не довіряєте мені. Це зрозуміло. Але я обіцяю, що я можу зробити цю роботу, і що я знаю, як виграти битву. Це все, що я можу зробити для гекзархату зараз. І це битва, у якій треба боротися. Тому що Хафн тут не просто для того, щоб претендувати на територію. Вони тут, щоб знищити цілий світ; вони тут, щоб вкрасти наші життя. Ми в змозі утримати їх від того, що вони хочуть. Вибирайте як хочете, але швидко.

Хорт вже вибрала шістнадцять баннерів лотереєю.

Зв'язок вже мала два дзвінки підтвердження для Джедао. Тоді п'ять. Одинадцять на той час, коли пройшло дванадцять хвилин.

Хорт викреслила одинадцятого зі свого списку і передала Джедао весь список.

Джедао вже приготував накази для них. Фактично Хорт не впізнала формування, до якого він змушував рій, і була впевнена, що це не тому, що його не було в її пам'яті. Вона знала, що краще не питати. Джедао спіймав її вираз обличчя і змилосердився. Рівняння над схемою містили ще більш просунуту математику.

Я не маю часу перевірити висновки, роздратовано подумала Хорт. Вона впевнилася, що Доктрина отримала копію, і попросила її швидко перевірити, якщо це можливо.

Хафн завагалися, коли побачили нестандартне формування. Але як би там не було, вирішили закінчити те, що почали. Спалах світла, і навколо допоміжних пристроїв утворилася мережа з льоду та заліза. Тактична-2 почала гальмувати.

Геріон теж чув звернення Джедао. Коли шістнадцять визначених баннермотів вийшли на позицію для стрибка до допоміжних суден Хафн, Тактична-2 вибухнула стовпом вогню, який очистив частину простору, щоб полегшити їх прохід. Це дало несподіваний ефект — мережа перемістилася вбік, коли шістнадцять баннермотів занурилися у неї, після чого все зникло.

— Це найбезглуздіша річ, сер, — доповіла Скан після того, як переглянула дисплеї. — У мене є візуальні зображення всіх баннермотів, вони заморожені, як статуї, але всі форманти зникли. Ніби вони стали примарами.

— Щось на зразок того, що ви спілкуєтеся з примарою, — дуже тихо сказав Джедао, — але так.

Від Тактичної-2 теж не залишилося нічого, окрім розсіяного червоно-бронзового світла, яке швидко згасало.

— Х2 віддаляється від Х1, — сказала Хорт, спостерігаючи за двома роями Хафн. Цікаво: рух Х1 став консервативним, млявим. Х2 перебудовувалися для втечі.

— Так, я бачу це, — сказав Джедао. — Зв'язок, дайте мені командора Дахаріта. Я виділяю Тактичну-6, розберіться з Х1. Не думаю, що вони збираються завдати вам великих неприємностей. Подивіться, чи можете ви отримати щось цінне для аналізу. Всім іншим формація Потік Драконів. Ми збираємося переконатися, що Х2 не втече.

Як з'ясувалося, з Х2 не було ніяких неприємностей. Але аж до моменту, коли основний рій не об'єднався з Тактичною-6, Хорт не мала можливості поговорити з Джедао. Вона не просила про зустріч; їй не довелося цього робити. Джедао викликав її до себе. Колода карт дзен-цзай лежала на столі.

— У вас є повний список того, що потрібно сказати, — сказав Джедао. — Ідіть вперед і скажіть їм.

— Рій заслуговував на вашу повну увагу під час битви, сер, — сказав Хорт.

— Ріг мав мою повну увагу, — сказав Джедао. — Я прибув у середині проекту з наслідками для кампанії в цілому. — Він сів і відкинув кілька карт убік своїм пальцем. Дві з них впали на підлогу. Потім він поклав ноги на стіл.

— Ви піддали рій небезпеці.

— Ви кажете, що не були здатні впоратися самостійно?

— Я кажу, що ви кращий генерал.

Повіки Джедао дрібно затремтіли. Хорт не могла сказати, злий він чи ні.

— Це не ваша вина, — сказав Джедао, — але ви зараз не на полі битви.

Хорт утрималася від стискання рук.

— Я не очікую, що ви розкажете мені все, але моя користь для вас буде суттєво обмеженою. — Коли Джедао продовжив спокійно розглядати її, Хорт додала: — Я не знаю, що ви хочете зробити з командором Янаєю.

— Я переглянув стенограму, — сказав Джедао. — І згоден з вашою оцінкою. Вона зламалася саме тому, що була зразковою Кел. З вами цього не відбулося, бо, вибачте, ви не настільки жорсткі, як Кел.

— Я знаю, — сказала Хорт. Яная твердо вірила у важливість віри та формаційного інстинкту. Її жах від думки про те, що вона може стати краш, був непередаваний. — Але вона все ще на межі зриву, і це проблема.

Джедао постукав по коліну.

— Я порозмовляю з нею, коли ми трохи віддихаємося, але нам доведеться зберегти Муріса як командора на цей час. Янаї бажано з'явитися в Медичний відділ для оцінки та консультування.

Хорт не згадала про те, що Джедао міг би безпосередньо звернутися до Янаї, якби він був тоді в командному центрі.

— Хто надав вам математику? — запитала вона. — Формування та аналіз методів Хафн?

— Я зробив це сам, — сказав Джедао, — але вважав за краще не розкривати вам цього.

Хорт зважила на ухильність відповіді і вирішила цю тему не розвивати.

— Ви запросили добровольців, — сказала вона.

— Так, ми прибули у центр для виконання цієї частини плану.

— Ви спочатку взяли контроль над роєм примусом, — сказала Хорт. — Ми були там для виконання частини плану. Чому зараз важливо мати нашу добру волю?

— Коли ви навчилися бути злою, генерал? — запитав Джедао.

Хорт подивилася на карти на підлозі, потім на непроникне обличчя Джедао.

— Ви не хочете, щоб ми були Кел, сер, чому?

— Ви зараз довіряєте найменш вартому довіри генералу в історії Кел, — сказав Джедао. — Вас не влаштує можливість послідувати за мною трохи довше, щоб побачити, чим все закінчиться?

— Я ваша зброя, сер, — сказала Хорт, і здивувалася, бо очі Джедао стали сумними.

Розділ 22

Брезан харчувався птахами Цеї, за її наполяганням, у той час як "Під орхідеєю" летіла до рою Кел. Цея продовжувала називати його роєм Двійки Шестерень. Формально це було правильно, але Брезан відчував, що іноді реальність потребує удару по зубах, навіть якщо це тільки у вашій голові, і про себе називав його Лебединим роєм. Вони більше не отримували активних оновлень з анданських джерел, оскільки це могло виявити їхню присутність. Проте, власний сканер сказав їм, що Джедао та Хафн танцюють один навколо одного. Брезан і Цея хотіли бути ближче до них, але не дуже близько, у тому випадку, якщо щось вибухне.

Один з трьох птахів видав тривожний кашляючий звук і нахилив голову майже до кінця, щоб поглянути на Брезана, коли йому не вдалося спіймати іншого. Брезан вважав, що шиї, незалежно від того, наскільки вони довгі, стрункі і витончені, не повинні закручуватися таким штопором.

— Серйозно, ми повинні самостійно стежити за ситуацією, — сказав він Цеї. Він намагався не думати, наскільки пташиний дзьоб нагадує спис.

Цея бовтала босими ногами в крихітному струмку, мабуть, не хвилюючись, що її пальці можуть забруднитися. Сьогодні вона заплела волосся в косу, яка виглядала з-під шовкової хустки.

— Вони змусили мене вивчити кілька битв Кел, коли я була в академії, — сказала Цея спокійно. — Деякі з них тривають довше, ніж наші звані вечірки. Два рої ще навіть не проінформували один одного баннерами. Я б сказала, що немає ніякого сенсу втручатися, хоча, наскільки я можу сказати, ти завжди втручаєшся.

Брезан подивився на неї. Птах з нетерпінням дивився на нього, замість того, щоб підібрати для себе більш безпечне заняття, і чітко намірився переслідувати невинного Кел. Він виловив черговий шматок з контейнера і обережно простягнув його. З великою спритністю птах вирвав шматочок з його руки та проковтнув.

— Я думаю, що ти більше боїшся ручного птаха, ніж Джедао, — додала Цея. — Чи не так?

Брезан поглянув на неї знову, але побачив лише чесний допитливий вираз.

— Хочеш взнати свого ворога краще? — запитав він. — Хоча я не знаю, скільки від Академії Кел залишилося у нього.

Під час своєї подорожі Цея старанно вивчала свою ціль. Вони переглянули цілий ряд відеозаписів разом. В Академії Брезан познайомився з горезвісними фактами, такими як фортеця Хелспін та гептарх Шуос Хіаз, яка підписала наказ про передачу Джедао командуванню Кел, повністю знявши з себе відповідальність за нього. Одне відео навіть показало, як його нагороджували якоюсь медаллю, дуже незграбною. Це відбулося за десятиліття перед розправою.

Як довідався Брезан, ці записи становили лише малу частину доступного архівного матеріалу. Наприклад, Цея звідкись вирила кліп з державного званого обіду, де Джедао сидів поруч з ліозьким поетом, який переглядав вірші його сестри. Брезан не мав жодного поняття, що у Джедао колись була сестра, не говорячи вже про поета. Незважаючи на це, він задавався питанням, чи вона колись дратувала Джедао так само, як Міузан дратувала його. Цея також знайшла записку, яку Джедао написав одному з закоханих у нього прихильників, магістру. Лист був коротким і формальним, і стосувався карт. Брезан знайшов би вирази жахливо холодними, якби Цея не пояснила йому, що це очікувалось протоколом. Тим не менше, Брезан ненавидів думати про Джедао як про живу людину, а не мережеву гру. Його дуже турбувала думка, що хтось навмисне пропагандує те, що зробив Джедао.

Цея мала більш споглядальний настрій.

— Існує багато думок про "Жертвенного лиса", — сказала вона, — і я думаю, що більшість з них обґрунтовані. Шкода, що найпотрібніший матеріал відсутній.

Це було питання про те, що викликало безумство Джедао.

— Я сумніваюсь, що він був божевільний, — сказав Брезан, згадавши, як Джедао стояв у тілі, яке він викрав, абсолютно розслаблений.

— Ну, — сказала Цея, — я б хотіла сказати вам, що сподіваюсь це вияснити, але якщо вони за стільки років не змогли витиснути з нього правди, то мої шанси не кращі. — Чортові Шуос.

Брезан згодував птиці ще шматок. Та почала хитати головою, ніби дякувала.

— Хіба ці домашні кури ніколи не наїдаються? — зажадав він пояснення. Птиця не виявляла жодних ознак зниження апетиту.

Цея безтурботно розсміялася.

— Ти безнадійний. Оскільки мій план розслабити тебе зазнав жахливої невдачі, чому б нам не спробувати щось інше? Ми можемо посидіти в командному центрі і пригнічувати себе тим, кому ми протистоїмо, переглянувши деякі старі дуелі Джедао.

— Звичайно, спробуй, — сказав Брезан. Він сказав їй в якийсь момент, що Міузан завжди тягнула його у спорт. З позитивного, перебуваючи в командному центрі, він позбудеться птахів. — Ну, оскільки ти запропонувала…

Цея відкинула останній шматок до двох художньо переплетених горшкових дерев. Птахи побігли туди.

— Ходімо, — сказала вона.

Брезан був занепокоєний тим, що Цея ходила босими ногами. Схоже, зробивши обов'язкову демонстрацію, що вона Андан, вона більше не відчувала, що їй потрібно зберігати свій вигляд. Коли він запитав її про це, вона тільки посміхнулась і сказала:

— Смисл протоколу — так чи інакше створити враження. Можливо, я зможу заколисати вас до хибного відчуття безпеки?

Її слова нагадали Брезану, що, коли люди стурбовані тим, що можуть отримати ніж у спину, вплутавшись в інтригу, або коли обдурені іншим чином, вони підозрюють в основному Шуос. Якби вони мали якийсь розум, то також стежили би за Анданами.

— Я найменш корисний генерал Кел в історії, якщо ви шукаєте пішака подешевше, — сказав Брезан. — І якщо вам нудно, ви мене заколисуєте.

Цея фиркнула, але не відреагувала на підколку.

Вони ввійшли в командний центр з акваріумом. Термінали рясніли яскравими звітами про стан справ. Коли вони сіли, Цея недбало сказала:

— Я впевнена, що ти можеш легко вбити мене, якщо буде потрібно.

Брезан напружився.

— Не треба, — сказав він. — Це не смішно.

Цея відкрила рота, щоб відповісти, побачила його обличчя, і замовкла.

— Якою була твоя сім'я, Брезан? — запитала вона після деякої мовчанки.

— Моя що? — Він переглянув дані про статус, тому що це було щось, на чому він розумівся, і зараз йому це було потрібно. Несподівано для нього, у звітах не виявилося нічого більш цікавого, ніж маневрування роїв. Рій Лебедя, здавалося, не бажав переслідувати Хафн, але хто знав, який план в стилі барокко виконував Джедао. Якщо це означало менше мороки, він був за це.

— Твоя сім'я. — Цея тримала руки на коліні і трохи нахилилася вперед.

Він здивувався, чому це важливо для неї. Я не досить хитрий для цього завдання, подумав Брезан.

— Я впевнений, що мене народили, — сказав він, особливо тому, що вона вже мала доступ до всіх соковитих фактів. — Мій найстарший батько відійшов від активної служби до того моменту, коли я став достатньо старий, щоб бути розумним, хоча двоє моїх молодших батьків досі виконували більшу частину його роботи. Один з них відновлював старовинні гармати, що пояснює його партнерство з Кел. Другий — створював ілюстрації для дитячих книг. Одного разу він накричав на мене за те, що я зламав його найкращі ножиці.

Він розповідав їй про своїх братів і сестер раніше, але вона все ще дивилася на нього очікувально. — Моя старша сестра — Керізан. Я майже не бачив її, і не бачив її дорослішання, що автоматично зробило її більш привабливою, ніж близнючки. Вона має двох дітей. Я думаю, що вона планує третього. Що стосується близнюків, то Міузан ніколи не давала мені відпочити. Я міг би гуляти з Ганазан, вона досить спокійна, але за замовчуванням вона завжди була на стороні Міузан.

Цея продовжувала мовчати. Відчувши якусь похмурість, Брезан сказав:

— Ми боролися з дурних приводів, наприклад, хто мав чистити зброю і хто вибиратиме, які драми дивитися разом. Мій найстарший батько вважав, що ми все повинні дивитись разом, незрозуміло чому. Чесно кажучи, ми дуже звичайні. Лише я ганьба сім'ї. Якби було легко виявити, що я буду бракованим, я б ніколи не поступив до Академії Кел.

Підійшовши до цього моменту, він не сказав, що не мав жодного уявлення про те, чи командування Кел розповіло про це його батькам. Він не наважувався запитати. Якщо йому пощастило, командування не сказало нічого. Ймовірно його сім'я вважала, що він був мертвим або під контролем Джедао. Правда була не набагато привабливішою.

— Ваша сім'я сильно відрізняється від моєї, — сказала Цея. — Будь ласка, не думайте, що всі сім'ї Андан тягнуться до отрут і наркотиків. Деякі так, а деякі — ні.

Брезан замислився, чого вона хоче досягти, і не був впевнений, став він більше стурбований чи розслаблений, здавалося вона облишила свій намір. Можливо, вона теж хотіла відволіктися.

— Ви хотіли подивитися деякі поєдинки? — сказав він, розглядаючи показники сканування. Нічого цікавого.

— Так, давайте подивимося яку-небудь, — сказала Цея, трохи оживши.

Мережа була щаслива вибрати випадкову дуель: Джедао, коли він був командиром тактичної групи, проти деякого вискочки — довговолосого перспективного шуос, який звинувачувався в порушенні етикету — Цея безсумнівно розуміла, про що йдеться, а Брезан був впевнений у причині так само, як в існуванні пекла. Було незвично бачити Джедао у його власному худому тілі з непримітним обличчям, поки він не посміхнувся; Брезан по цій посмішці зрозумів, що Джедао перемістився у Черіс під час знищення його рою каріонною бомбою. Також дивно було бачити Джедао з символікою командира тактичної команди — зірки і полум'я, а не крила генерала. Брезан нагадав собі, що командування Кел, зрештою, винне у тому, що Джедао вільно гуляє у просторі гекзархату.

Джедао та його візаві Шуос Маграх виглядали як брат і сестра.

— Маграх був кіллером, тому вони мали однакову підготовку, — сказала Цея, коли Брезан зауважив це. — Була поширена думка про те, що він намагається пошкодити або вбити Джедао з власних міркувань.

Брезан подумав, у який час це відбувалося.

— Я думав, що це було тоді, коли люди ще любили Джедао.

Цея знизала плечима.

— Це складно. Багато хто з Кел, які служили з ним, любили його, але інші думали, що йому просто пощастило і обурювалися, як швидко він піднімався. Шуос вважали його ексцентричним. Подивіться на це з їхньої точки зору. Він швидко перемістився до приватного офісу гептарха прямо з академії, блискуча недовга кар'єра кілера, робота з малими підрозділами і теж щось блискуче там. Тоді, наскільки хтось може сказати, його приваблює військова кар'єра, і він робить все, щоб перейти до Кел. Незрозуміло чому, гептарх Хіяз відпускає його. Можливо, зрештою вона дійшла до висновку, що він не настільки добрий. Уявіть собі, від скількох неприємностей вона могла б врятувати всіх, якби насіла на нього, поки він не заспокоїться.

Поєдинок виявився цікавим. Брезан міг зрозуміти, що відбувалася, лише у сповільнених повторах. Він вже знав про надзвичайні рефлекси Джедао, але Маграх був такий же швидкий. — Я відчуваю себе неадекватним, хочете вірте, хочете ні, — сказав Брезан.

Цея ляснула себе по гомілці.

— Не думаю, що ви хотіли бути асасином.

— Якби я мав навички вбивці, то, можливо, зміг би усунути Джедао, перш ніж все зайшло надто далеко.

— У житті є дещо важливіше, ніж здатність вирішити свої проблеми мечем, — сказала Цея. — Але цього разу нам просто доведеться це зробити. Для людини, яка настільки добре змагається на дуелях, у Джедао є багато слабких місць. Ні, я більше турбуюсь про те, як потрапити на відстань захоплення, ніж про Джедао як такого.

— Я не впевнений, що таке ставлення сприятиме нашому довготривалому виживанню, — сказав Брезан.

Вона посміхнулася йому куточком рота.

— Один з нас повинен бути оптимістом.

Шовкомот перервав їх з повідомленням: рій Джедао підняв баннер "Двійку шестернь".

— Краще підемо готуватися, — запропонувала Цея.

Брезан призупинив відтворення поєдинку, відзначивши, що рахунок був 2–2, йому було цікаво, — якби параноїком з мисленням Джедао був Кел — яким би був його шлях. Він відвернувся від роздумів. Більше всього він хотів бути частиною битви, прагнув битися.

— Брезан, — зауважила Цея, — Брезан. Ми боремося по своєму.

Безнадійно було пояснювати їй, що бути Кел це не боротися самому, в одиночку, як це було влаштовано під час вправи Фіолет 53. Це була вправа на об'єднання, боротьбу разом з іншими Кел. Звичайно, як краш, він не мав можливості читати Цеї лекцію про доктрину Кел. Замість цього він сказав:

— Я виконаю свій обов'язок. — Тому що це не підлягало сумніву.

Цея мала уніформу Кел для операції. Він не спостерігав за тим, як вона одягала її, не міг витерпіти, але йому довелося визнати, що вона буде виділятись серед Кел, якщо буде носити щось інше, особливо тому, що Джедао викинув з рою весь відряджений персонал. Вони двоє повинні бути непомітними. Брезан знав, що Андан дбають про естетику навіть таких утилітарних предметів, як костюми, але була зовсім інша справа носити уніформу звично. Ну добре, з огляду на те, як проходив цей рік, смаки і вподобання були найменшою з його проблем.

З них двох Цея була кращим пілотом. Брезан тривалий час спостерігав за її вмінням — це було не лише особливе знайомство з характером шовкомота. На щастя, вона була на його боці, або в будь-якому разі більше на його стороні на даний момент.

Він мав бажання перейти на шепіт, коли вони підлітали, ніби хтось з рою Кел міг підслухати їх через вакуум. Цея, маючи намір виконати своє завдання, здавалося, не відчувала такого імпульсу. Її носок черевика гучно стукав по основі терміналу.

Агонія очікування була нітрохи не меншою навіть на борту шовкомота. Брезан дивився на Кел та Хафн на сканувальному терміналі і здивувався, коли інший рій Хафн зник, ніби перестав існувати. Він не мав жодного пояснення для цього, і не думав, що так багато формантів, навіть чужих, можуть не відображатися на скануванні.

— Цея…

— Я бачу, — сказала Цея. Вона не змінювала свого підходу, головним чином тому, що основний корпус рою Джедао був розвернутий, погрожуючи новачкам. Звідки Джедао знав, що вони з'являться, Брезан не мав поняття. Ніхто ніколи не сказав, що Джедао не мав можливість отримати додаткову інформацію з сканування, але було неможливо, щоб він знав деякі коди.

Брезану було важко не дивитися на виділений трикутник на дисплеї, який відзначав Ієрархію Свят. Ми збираємося звільнити вас від Жертвенного Лиса, подумав він, налаштовуючи себе на рішучий лад, намагаючись не ставити під сумнів, чи ще жива генерал Хорт. І тоді я особисто поріжу Джедао на таку кількість шматочків, що ви не можете навіть спалити те, що залишилося.

Один із колишніх любовників Брезана, парфумер, запитував, чи не знаходить він привабливим насильство у своїй професії. Не малося на увазі, що як співробітник він особисто не бачив насильства. Брезану не сподобалося допускати це, але було певне задоволення, коли вдавалося долати перешкоди.

Сконцентруйся, обірвав він себе. Вони ще не були на місці, і Джедао все ще був загрозою. Він подивився на Цею. Досі поглинена пілотуванням. Добре.

Битва розгорталася дуже дивно. Він зрозумів, що Хафн якось підкорили чотирнадцять баннермотів Кел. Джедао зрозумів це раніше за Брезана, і небезпечно розкрив грандіозне формування, щоб випустити тактичну групу для боротьби зі "зрадниками". Брезан був змушений глибоко дихати, щоб побороти нудоту, коли подумав, що якщо Кел змогли перетворити у зрадників, вони повинні були бути хворими…

Ні. Це не так. Він згадав повну відданість в очах генерала Хорт, у командора Янаї. Сам Брезан відчув лише жах, бо не мав достатнього формаційного інстинкту, щоб той запевнив його, що цей світ залишився таким, як передбачалося. Гекзарх Кел попередила його про це, але він не був готовий прислухатися до неї.

— Ця окрема група, вони самогубці?

Брезан зрозумів, що Цея звернувся до нього і подивився на тактичний дисплей.

— Так, — сказав він рівно. Скількох нещасливих командирів Джедао приніс у жертву? Раціонально, кожен командир повинен був направити людей на смерть. Але він не міг передати, як він почувався. — Ця група, схоже, пробує натиснути на підрозділи, які Хафн намагаються захистити.

— Зрозуміло, — сказала Цея. Вона вже направляла їх повз феєрверк з уламків баннермотів.

Вони обговорили подальше наближення, бо битва ускладнила це питання. Якщо знищити Джедао під час битиви, це може зашкодити рою. Джедао продовжував битися з Хафн, і вони могли дозволити йому завершити бій. Брезан служив з генералом Хорт досить довго, щоб повірити в її здатність командувати, але вони не мали жодної гарантії, що Хорт ще жива. Зі свого боку, Брезан не мав відповідної підготовки для керування роєм.

Тому вони вирішили висадитися на борт командного мота і зробити засідку, коли Джедао повернеться до своїх апартаменів, щоб відпочити. Маючи тіло, навіть не своє, негіднику доведеться піти спати через деякий час. І був невеликий шанс, що Джедао відпустить свою охорону, щоб дати їм можливість діяти.

За що Брезан ненавидів космічний бій, незважаючи на те, що літав на мотах Кел половину своєї кар'єри, було ілюзорне відчуття ізоляції. Ви могли майже уявити собі, що широко розгалужена темрява була захисним плащем; ви могли прийняти періодичне мовчання як вказівку, що ворог пройде повз вас. Коли це відбувалося, Всесвіт виявлявся дуже добрим місцем для Кел, які були занадто сміливі. Під час його першого польоту на баннермоті, під час заворушень рейнджерів на Тауразі, вистрілений снаряд пробився через щити, що затухали, пробив мот, і вбив жінку біля нього.

— Так ми пройдемо! — Цея кричала. Брезан здивувався, але вона говорила з мотом. Вони були в зараз в центрі битви. Цея чітко знала формаційну механіку краще, ніж вдавала. Їй доводилося передбачити, що робить Джедао, щоб не збитися зі шляху. Вона вже просочилася крізь щити, експлуатуючи розриви модуляції та потужність шовкомота для можливості різкого прискорення.

Брезан розширив піддискретизацію для оптики. На цій відстані лише золотий колір, який нерегулярно мерехтів в світлі ефектів щита та вхідного вогню, відрізняв кінець невидимого поля від решти простору.

— Скоро я зможу зблизити моти, — сказала Цея. — Готовий? Ти зненавидиш сам процес. Але без нього не обійтися.

Вони вже два рази перевірили своє спорядження, і Брезан кивнув. Він був радий, що щось нарешті відбулося, хоча знав, що за кілька хвилин відчуватиме себе зовсім навпаки.

Цея була правою. Незважаючи на всю її майстерність пілота, маневр спаровування знайшов усі кістки Брезана, і вони почали вібрувати, збираючись вилізти з його тіла. Кільце павутини шовкомота наблизилося до точки дотику і повільно наближалося ближче і ближче до Ієрархії Свят. Потім шовкомот випустив хобот, який торкнувся сіндермота, щоб створити тунель з металевої тканини, і спеціалізований механізм, який повинен був пробитися через ремонтний люк сіндермота.

Механізм згенерував блискавку між собою і пунктом прориву, а потім почав працювати. Вони чекали в тиші. Брезан відчув ірраціональне бажання взнати показники прогресу. Цея не проявляла жодних ознак нетерпіння.

— Все готово, — нарешті сказала вона, і він відчув полегшення. — Давай рухатись.

Після криків збуджених птахів, стривожених риб та тремтячих дерев було майже розчаруванням, що шлюз був строго утилітарним. Цея хихикнула, коли вловила вираз обличчя Брезана, але не сказала нічого. Відстань між Орхідеєю та Ієрархією Свят була невеликою, але все одно це було небезпечно. Оступившись на недбало зав'язаних шнурках, ви могли пробити деякі отвори в металевій тканині з тонким плетивом. Тим не менш, це була небезпека, з якою Брезан стикався раніше, і він швидко завершив переправу, зупинившись перед металевими дверима.

Цея надовго завмерла, і Брезан подумав, що вона сканує своїм надчуттям. Тоді вона руками зобразила хрест. Двері відкрилися, і вони ввійшли у них разом, притиснувшись один до одного через невеликий розмір люка. Двері закрилися, а потім відкрилися слідуючі, щоб впустити їх всередину.

Вони опинилися в коридорі. Брезан різко поглянув по боках, але не побачив нікого. Він очікував на щось більше, ніж відчуття відчуження.

— Я заблокований в мережі, — сказав він низьким голосом. Він не очікував на інше. Але якби Джедао проявив необережність, вони могли хоча б отримати план сіндермота і своє місцеположення.

Єдиний відгук Цеї був ледь помітним кивком. Вона рухалася мляво, і її обличчя було дуже блідим.

— Цея? — запитав він.

— Я в порядку, — сказала вона слабим голосом.

Він повинен був спитати її про будь-які незручні фобії, про те, що вона використає для генерала, за винятком того, що він не був тим, хто вибрав Цею для цієї місії. Плюс йому ніколи не дозволяли побачити її профіль, хоча він тримав парі, що вона бачила його. Зрештою, він підлягав їй, а не навпаки.

— Ми повинні рухатися, — сказала Цея, голосніше. Добре: так, можливо у неї були проблеми з широкими просторами або вакуумом. Вона переборола це, і у них був архізрадник, щоб знищити його.

Вони зняли свої костюми для вакууму, а потім засунули їх у якусь щілину. Якщо хтось виявить їх, перш ніж вони знайдуть Джедао, вони будуть арештовані в будь-якому випадку. Було досі дивно бачити Цею в уніформі Кел. Що стосується його, то здавалося, що ознаки рангу генерала передають свій блиск всьому навкруги.

Його найкраще припущення щодо шляху до апартаментів Джедао означав похід по нервово-крихітних ідентичних проходах. Важко було не бачити певної непримиримості у виразах повсюдно розвішаних попелястих яструбів. Якщо хтось коли-небудь дозволить мені прикрасити мот, подумав Брезан, я зроблю коридори в нудному твердому кольорі. Більш серйозно він скористався би можливістю змінити макет на належний. Заблокований доступ до головної карти нервував його так, як він не хотів собі признаватися.

Кліп-клап зробив їх двох напруженими, але це був лише сервітор, що мав набір інструментів для виконання звичайного технічного обслуговування, яке не вимагало присутності технічного працівника. Сервітор, дельтаформа, не звернув на них більшої уваги, ніж якби Брезан був плиткою підлоги. Цея розглядала сервітора, але він жестом попросив її не відставати, і вона це зробила. За винятком цього моменту з нею все було гаразд. Він міг тільки сподіватися, що так буде і далі.

Вони зустріли перших Кел за межами того, що мало бути дуельним залом; Джедао не потрудився змінити на дверях емблему двох яструбів, що зчепилися мечами. Двоє Кел, солдат і капрал, мали хворий вираз людей, які просто хотіли спати. Вони пройшли майже поряд Брезана і Цеї.

— Я бачу, що дисципліна пішла до пекла, — сказав Брезан. Він впізнав їх: Кел Осара і Капрал Мерез. Жоден з них не завдасть їм проблем, якщо вони не будуть досить дурними, щоб кинути виклик Мерезу в конкурсі на випивку. Він чув, як капрал клявся, що його не вдасться зробити п'яним, не вдаючись до спеціальних добавок.

Двоє кел стали струнко. Осара, схоже, здивувалася, віддала салют, її обличчя було пустим. Типова Кел, і, чесно кажучи, це було найкраще, що вона могла зробити для себе. Вона могла би спробувати розібратися, що було щось серйозно неправильне у тому, що Брезан опинився тут, не кажучи вже про ранг, який він заявляв, але він не вимагав, щоб вона думала, так що вона не збиралася цього робити.

З іншого боку, Мерез намагався зрозуміти ситуацію. Він подивився на знаки крила та полум'я, а потім привітався, значно повільніше.

Перед тим, як Мерез зміг сформулювати питання, Брезан різко запитав:

— Чи генерал Хорт жива?

— Так, сер, — сказав Кел.

Він хотів бути задоволеним відповіддю, але він не мав ніяких гарантій щодо її загального стану.

— Чи з нею все добре?

Вагання.

— Вона жива, сер, — сказав капрал.

Чудово. Він хотів розпитати більше, але вони мали лиса, щоб убити.

— Джедао?

Ніякого хвилювання цього разу:

— Живий, сер.

Чорт.

— Мені потрібні вказівки, де апартаменти Джедао, — сказав Брезан, — і генерала.

Мерез дав пояснення. Брезан дізнався, що апартаменти Джедао і Хорт були поруч. Брезан зненавидів те, що мав на увазі.

— Гаразд, — сказав Брезан обом. — Ідете прямо в казарми і залишаєтеся там. Не розмовляйте з ким-небудь, поки я не повідомлю про відміну наказу. Ідіть.

Два Кел рушили. На мить Осара заплющила очі. Цея пробурмотіла, після того як Кел завернули за ріг, — Будемо сподіватись, що вони не встануть комусь поперек дороги.

— З цим ми нічого не можемо вдіяти, — сказав Брезан.

Вони досягли апартаментів Джедао без подальших інцидентів, що було трохи дивно. Брезан подивився далі, на слідуючі двері, за якими були апартаменти Хорт, ніби генерал могла вийти і привітати їх. Навряд чи. Він кивнув Цеї.

Дуже багато могло піти не так, коли ви знаходилися на повноцінному сіндермоті, особливо коли ним командує Шуос, і якщо ви не робили такого раніше. Але вони повинні були спробувати зараз. Цея мала досвід проникнення. Вона витягнула хакерський пристрій у формі кільця з величезним опаловим кабошоном, оточеним алмазами, який вона раніше описала йому як "ідея моєї матері про модну річ", і підняла голову, слухаючи щось, що чула тільки вона.

Брезан хвилювався, що хтось вийде з обох кінців коридору, коли двері зашипіли, відкриваючись. Цея розслабилася і кивнула йому. Брезан вже тримав у руці свій пістолет. Він перевірив простір перед собою з того місця, де стояв, потім проскочив двері і кинувся ліворуч, знову оглядаючи кімнату. У ній не було нічого цікавого, крім колоди карт дзен-цзай та ігрових жетонів на столі.

— Чисто, — сказав він низьким голосом.

На жаль, їх спроби прихованого спостереження не були досконалими.

— Я прямо тут, — покликав їх жахливо знайомий голос крізь відкриті двері на іншому кінці вітальні. Джедао було частково видно через двері, включаючи половину посмішки.

Брезан не міг стриматися. Він направив дуло револьвера і вистрілив три рази. Кулі дзенькали, пробиваючи двері; щось в іншій кімнаті розбилося. Джедао вже сховався назад у кімнату, дуже швидко.

— Якщо ви серйозно ставитесь до того, щоб мене вбити, — сказав Джедао, — ви даремно наробите отворів у стінах, так само, як командування Кел колись даремно знищило цілий сіндермот. Перестаньте марно витрачати набої та свій час, і давайте поговоримо як цивілізовані люди.

Те, що пропонував Джедао, не могло бути корисним для його мети. Скоріше це була пастка. Але якщо це давало Цеї шанс захопити Джедао…

— Я хочу вашого слова, — сказав Джедао. Тепер він диктував умови. — Я залишу тут свою зброю. Ви відкинете свою, Брезан.

Брезан завагався. Єдине, що не вдавалося йому забути — це пам'ять про постріл у руку при першій зустрічі, що означало, що Джедао був кращим стрільцем. Цея нічого не сказала і, ймовірно, залишилася в коридорі, поки не вирішить, що вона може безпечно ввійти, тому він припустив, що повинен дотримуватися початкового плану.

— Чудово, — грубо сказав він. Він відкинув револьвер. — Виходьте.

Він погодився не стріляти. І нічого не сказав про іншу зброю. Джедао не був настільки дурним, щоб не помітити лазівку, і в будь-якому випадку Шуос очікував, що всі брехатимуть так само, як і він. Вони обидва мали намір зрадити один одного. Питання полягало лише в тому, хто швидше.

Він може не вижити. Але йому було наказано дати Цеї можливість. Він збирався послідувати чортовому наказу на цей раз.

Джедао вийшов з кімнати. Знову ця непристойно нахилена посмішка. Брезан стиснув свою ліву руку, бажаючи, щоб він міг розбити обличчя лиса. Джедао побачив відзнаки Брезана. Його очі розширилися. Тоді він тихо засміявся.

— І люди скаржилися, що я роблю кар'єру занадто швидко, — сказав він. — Ну, вітаю. Як вам подобаються привілеї рангу генерала?

Тоді він зітхнув, і подивився за плече Брезана. Брезан спочатку не наважувався повернутися, але почув кроки Цеї. Вона могла ходити безшумно, коли хотіла. Те, як вона йшла зараз, не вказувало на її впевненість.

Брезан відчув тепло її присутності, і її дихання на своїй шиї, і тепер знав, що вона близько, навіть якщо її увага зосереджена на іншій людині. Незважаючи на свій первісний намір, він поволі повернувся, щоб подивитися на неї, можливо в останній раз. Він хотів запустити свої руки у її волосся, звільнене від ковзаючих срібних шпильок; і здивувався, побачивши її очі, які з рожевих стали блакитними, морськими; він хотів, щоб її увага була зосереджена на ньому, навіть не знаючи, що він тоді зробить.

Потім він повернувся до Джедао, і це було все, що він міг зробити. Джедао стежив за Цеєю крізь примружені повіки. Брезан задався питанням, дуже цинічним, коли Джедао востаннє мав будь-яку форму людського контакту, яка не передбачала вбивства людей. Інтенсивність погляду Джедао хвилювала Брезана, але Цея не подавала жодних ознак занепокоєння.

Джедао повільно підійшов до Цеї і витончено вклонився, не звертаючи уваги на Брезана. Він сказав щось галасливе на мові, якої Брезан не знав. Цея відповіла тією ж мовою. Брезан розслабився, і намагався не рухатися надто різко, незважаючи на те, що знав, що "захоплення" не ламалося так легко.

Брезан зітхнув і закрив очі, а коли відкрив, Джедао перед ним не було. Він обійшов навколо Брезана і вдарив Цею по потилиці. Боротьба закінчилася настільки швидко, що Цея впала на руки Джедао ще до того, як Брезан зміг зреагувати.

Брезан вже тримав зброю в руці, але це не давало йому ніякої переваги. Він подумав, що зараз все закінчиться.

— Не треба, — сказав Джедао, ні в найменшій мірі не "захоплений". — Вона жива, навіть якщо їй потрібна медична допомога. Я не вбиватиму її, якщо мені не доведеться. Особливо не в цій ситуації.

Брезан подивився на Джедао, потім на Цею, потім знову на Джедао. Захоплення повинно було спрацювати, інакше…

Джедао не був Джедао.

Його трахнули. З самого початку, навіть.

Це означало, що він просто вручив їх обох в руки когось ще небезпечнішого за Джедао.

Розділ 23

Черіс безцеремонно поклала Цею на підлогу. Потім вона вирубала Брезана теж. Ударом, який він спостерігав у записах дуелей Джедао лише один раз. Брезан не захищався. Чудово, подумав він, коли світ занурився в чорноту, тепер я буду змушений втікати від піхотинців Кел.

Коли Брезан прийшов у свідомість, він був майстерно оточений павутинним обмежувачем руху. Черіс дала йому стілець, який за інших обставин був би абсолютно розкішним. Хоча це не було крісло генерала Хорт, антикваріат, що виглядав підозріло, зважаючи на хоббі генерала, яка мала звичку бавитися викрутками. Брезан не думав, що він міг би сидіти у кріслі Хорт і не боятись.

Черіс-Джедао розташувалася на іншому стільці, спиною до Брезана.

— Я був стурбований, і тому ви залишитеся тут на ніч, — сказала вона. — Не пробуйте звати на допомогу. Ніхто не почує. Через формаційний інстинкт екіпажу я не хочу ризикувати.

Вона все ще говорила з акцентом Джедао.

— Ми обидва знаємо, хто ви, — сказав Брезан своїм кращим помірним голосом, який тепер нагадував квакання. — Ви можете припинити прикидатися?

— Це складно, — сказала Черіс, — і в будь-якому разі ви плутаєте, хто кого допитує. Чому ви намагалися мене вбити?

Він повинен був закрити свій рот. Це стало проблемою. З іншого боку, питання не було важким.

— Я думаю, це очевидно, — сказав він. — Ви взяли рій мого генерала як Шуос Джедао. Який, у випадку, якщо ви проспали цей конкретний урок, в історії фігурує як вбивця людей. Мені довелося би стати божевільним, щоб бажати бачити вас командувачем.

Черіс посміхнулася йому посмішкою Джедао.

— Я бачу, що тактовність не ваша риса, але ви не дурні. Як ви сказали, ми обидва знаємо, що я не Джедао, інакше спроба вашої аданської помічниці могла закінчитися успіхом.

— Що ви зробили з нею? — запитав Брезан, перш ніж зміг зупинитися.

Черіс підняла на нього брову.

— Джедао вбив би її, але вона не мертва. Це все, що я можу сказати.

Брезан повірив їй, але хто знає, у якому стані Цея зараз.

— Ви приклали багато зусиль, щоб переконати всіх, що ви Джедао, — сказав Брезан, згадавши, як все почалося. Можливо, краще було порозмовляти. Вона може щось упустити з виду.

— Повірите ви чи ні, але це побічний ефект того, що командування Кел зробило зі мною. У всякому разі, спробуємо ще раз. Чому ви намагалися мене вбити?

Як не дивно, вона, здається, не вважала це його особистим бажанням. Вона хотіла докопатися до мотивів. Чому? Чому це важливо? Вона могла вбити його без будь-яких проблем. Якщо по чесному, вона могла це зробити ще при їх першій зустрічі. Йому все менше подобалися наслідки.

Черіс терпляче спостерігала за ним.

— Ви викрали рій мого генерала, — сказав Брезан, — ким би ви не були. Що, до біса, я повинен був робити? Віддати вам рій з усіма мотами?

Черіс постукала по верху стільця.

— І яке було завдання рою?

— Ви знаєте відповідь на це питання. Чому ми навіть говоримо про це?

— Чи всі генерали дають ухильні відповіді на прямі питання? — хмикнувши, сказала Черіс. — Це навіть не складне питання.

— Ми мали наказ боротись з Хафн, — сказав Брезан, придушивши намагання вилаяти Черіс, і розуміючи, чим це може закінчитися. — Який ми могли виконати і без вашого чудового втручання.

— В основному це правда, — сказала Черіс, — але за одним винятком. Цей виняток означав би велику кількість вбитих. Не забувайте про це. Ви, мабуть, слідкували за рухами рою, щоб мати можливість потрапити до командного мота. Я можу лише здогадуватися, про що ви думали, стежачи за його діями. Безперечно ви бачили, як я випадково розстріляв власні моти, або кинув інші у прорив, наповнивши їх отруйним газом.

— Сарказм дуже цінується, — відповів Брезан. — Я знаю, якою ціною ви досягли успіху. — Він не був впевнений, що хоче знати, скільки з цього успіху можна приписати особі, яка ще недавно була капітаном піхоти. — Я також усвідомлюю, що ви боретеся з Хафном так, ніби командування Кел тримають вас на повідку. Але я відмовляюсь вірити, що ви робите це для збереження гекзархату.

— Так, я думаю, що для вас збереження гекзархату дуже важливе, — сказала Черіс досить сухо. Її пальці згиналися і розгиналися.

Брезан думав не про пальці, а про тон її голосу. Яку заразу вона підхопила? Він не хотів, щоб вона з'ясувала, що він розважався небезпечним єретичним ставленням до свого уряду.

— Ви жахливий брехун, — додала вона, хоча він не сказав жодного слова. Його серце здригнулось. — Ви дбаєте про рій; дуже добре. Ви побачите, що я дбаю про кел краще, ніж командування Кел.

— Ось чому ви послали тактичну групу, щоб та зникла у спалахові самогубства, — сказав Брезан, навіть якщо провокувати Черіс було поганою ідеєю.

— Це був командувач Геріон, — сказала Черіс.

Брезан ледь не вилаявся. Він любив Геріона, і не тільки тому, що Геріон оцінив його смаженого фаршированого фазана, коли одного разу Брезан запросив його на вечерю.

— Він служив добре, — сказала Черіс без жодної помітної іронії. — Хтось повинен був це зробити, Брезан. Не було іншого способу пробити коридор. Геріон вирішив виконати свою місію. Формація Кіори була його вибором, і він виконав свій намір. Скажіть мені знову, втім. Чому ви намагалися мене вбити?

Брезан скривився. Надто погано, що вона виглядала спокійною. Вона повинна нервувати.

— Я Кел, — сказав він крізь зуби. Він згадав емблему самовбивчого яструба, попелясті крила, горіння золотих очей. — У мене є наказ.

Черіс беззвучно засміялася.

— Ви краш. Якщо ви виконуєте наказ, це тому, що ви хочете. Тому я знову повертаюся до питання, яке постійно задаю вам, і ви пробуєте ухилитися. Чому ви намагалися мене вбити?

Він навіть не міг стиснути кулак. Але закінчив бездоганною відповіддю.

— Я не знаю, — сказав він, ненавидячи звучання свого голосу. Коли Черіс не відреагувала, він сказав голосніше. — Я не знаю, так зрозуміло? Ви це хотіли почути?

— Я використала командування Кел, як і ви, — сказала Черіс. — Але є кращий спосіб. Я не бачила його, поки Джедао не показав мені. — Коли Брезан витріщився на неї, вона додала, — Джедао тоді був злий, але це не означає, що він автоматично помилявся. — Вона піднялася і почала розблокувати обмеження. — Ось що відбудеться. Я збираюся віддати вам керування роєм, і ви можете поговорити зі своїми товаришами. Я впевнена, що вони стурбовані вашою долею. Розпитайте їх, як рій був запущений і як їх обробляли. Формаційний інстинкт гарантуватиме, що вони відповідатимуть вам чесно. — Останнє з обмежень упало вниз. — Тоді повернетеся і скажете мені в обличчя, чому ви хотіли мене вбити. Оскільки ви будете керувати роєм, я сумніваюся, що я буду представляти для вас будь-яку загрозу.

Брезан ледь не наважився встати, хоча напруження його м'язів таємно підказало йому, що він вільний.

— Вони не знають, хто ви, чи не так?

— Я думала, що ви розумієте чому, — сказала Черіс. — Обговорюйте мене як завгодно. У мене є деякі речі, щоб попрацювати своєю головою над ними. Врешті-решт, якби ви мали намір вбити мене, то вже зробили би це.

Брезан відкрив рота, вважаючи, що він може дозволити собі продовжувати говорити, але згадав про свою нестриманість, і закрив його.

— Дайте мені своє слово, що ви залишитесь в апартаментах, поки я не повернусь, — сказав Брезан.

Командування Кел збиралося насолоджуватися прибиванням його до деякої непокрашеної стіни, як тільки вони зрозуміли, до чого він прагнув. Вони знали, що він може ліберально інтерпретувати їхні накази, але він вже перейшов лінію того, що міг виправдати їх.

— У вас є моє слово, — сказала Черіс. Вона поклала руку на руків'я календарного меча, якого не носила, формальність, яку Кел не використовували вже багато поколінь. — Ви можете почати з вашого генерала. Напевне вона відпочиває.

— Дайте мені доступ до мережі, — сказав Брезан.

— Звичайно, — сказала Черіс. Вона пробурмотіла парольну фразу незнайомою мовою, і він подумав, що вона використовує її тільки для цього.

Брезан моргнув, коли мережа почала говорити з його імплантом. Але можна було лише перевірити план коридорів та переконати термінал видати поточний список робочих місць.

— Якщо це частина деякого гамбіту Шуос, — сказав Брезан, — я відправлю вас командуванню Кел по частинах.

Черіс не виглядала враженою загрозою. Враховуючи те, що вона вже й так була приречена, це було справедливо.

Брезан встав. Його м'язи запротестували, але він не був нерухомим дуже довго. Він подивився на Черіс, яка перебралася на кушетку і вибрала для перегляду… Дуельну драму? З танцюристами? Краще не питати.

Незважаючи на це, коли він вийшов з її помешкання, то майже очікував, що на нього стрибне якийсь єретик Кел. Але коридор ніби знущався з нього своєю порожнечею. Як і вигадливо пофарбований яструб на стіні.

У цей момент Брезан мав два варіанти. Він міг подзвонити генералу Хорт, як запропонувала Черіс, або він міг піти за Цеєю, вважаючи, що мережа не збрехала йому про її місцезнаходження. Цеї не сподобається його спроба поговорити з Черіс, але вона буде знати, як розвивається ситуація. З іншого боку, Брезан не міг не відчувати, що йому потрібно дізнатись, задля власного переконання, чи в запереченнях Черіс була якась правда.

Чорт візьми. Краще поговорити з ким-небудь, поки він мав таку можливість. Він пішов до слідуючих дверей.

— Прохання побачити генерала Хорт, — сказав він.

Довга пауза. Брезан зібрався повторити прохання, коли двері відкрилися. Він увійшов і лише потім зрозумів, що він забув сказати про свій новий ранг.

— Брезан, — сказала Хорт, а потім, коли її погляд сфокусувався на крилах і полум'ї, — Сер. — Вона впорядковувала нескінченну колекцію гаджетів на її полицях. Тепер вона належним чином стала перед Брезаном і віддала честь.

Брезан не помітив ні гаджетів, ні привітання. Біла смуга в волоссі Хорт розширилася, і вона була худа і бліда. Брезану захотілося стиснути зубами неіснуючу вуздечку.

Хорт криво посміхнулася.

— Якщо ти тут, — сказала вона, — тоді командування Кел прислало тебе сюди, а Джедао вбитий. — Вона намагалася дотягнутися до зброї, але її рука стиснулася, і почала трястися.

Вона намагається вбити мене за Джедао? — Недовірливо подумав Брезан.

— Спокійно, генерал-майор, — сказав він. Хорт завмерла. Брезан не наказав їй передати зброю, що майже напевно було помилкою, але він не хотів повністю позбавляти її гідності. — Що з вами трапилося?

— Будь ласка, будьте більш конкретним, сер, — сказала Хорт нетвердим голосом.

Що ж, якщо вона бореться з собою…

— Ви здається отруєні, — сказав Брезан. — Що відбувається?

— Я послалася на пункт Врай Тала, коли командування Кел відкликало ранг і посаду Джедао, — сказала Хорт.

— Він вимагав це зробити? — запитав Брезан. Ось чому Хорт злякана і тремтить. Тому що вона вмирала.

— Ніхто не змушував мене нічого робити, сер, — сказала Хорт. — Я зробила це добровільно. Розстріляйте мене за це, якщо хочете. Це вже не має значення.

Різкий розпач в очах Хорт боляче вдарив Брезана.

— Я неправильно поставив запитання, — сказав він. — Чому ви зробили це добровільно?

Мовчання.

Чудово. Брезан мав вищий ранг за жінку, яка, по всіх правилах, повинна була бути його командуючим.

— Відповідайте на запитання, генерал.

Хорт різко вдихнула, а потім кивнула.

— Тому що йому варто було служити, — сказала вона. — Тому що перше, що я намагалася зробити, — це вбити його імпровізованим пристроєм…

Брезан приховав здивування.

— І я провалила спробу. Я вбила Лю і Мерікі.

— Мені шкода, — сказав Брезан. Це не здавалося реальним. Лю з його невеликою проблемою любові до азартних ігор, Мерікі з натовпом дітей.

Хорт продовжила, ніби Брезан нічого не сказав.

— Генерал Джедао відвідав мене пізніше. Він знав, що я була винуватцем. Він пожурив мене за вбивство ради невірних цілей, попередив, щоб я знову не пробувала і попросив про мою службу. Я дала свою згоду.

— Я знаю, що говорять уроки історії. Я знаю, що він зробив. Але в свій час, відповідаючи за рій, він діяв більш благородно по відношенню до кел, ніж командування Кел. — Хорт відвернулася, але потім повернулася назад. Її опір був недовгим. — Я припускаю, що ви справилися з ним. Інакше навряд чи ви опинилися би тут. Тоді виконуйте свою роботу до кінця, сер. — її голос пом'якшився. — Як би там не було, я рада, що ви живий.

Брезана боляче вдарило, що Хорт хотіла померти. Він мав спокусу запитати, чи це побічний ефект Вірай Тали — ходили такі чутки — але не зміг змусити себе це зробити, підозрюючи, що йому не сподобається відповідь. Замість цього Брезан сказав:

— А якби я сказав вам, що нас обдурили? Зрештою, ви ж не слідкували за Джедао?

Хорт помовчала. А тоді сказала:

— Ви були тим, хто вказав, що колишній капітан Черіс не володіла такими здібностями до стрільби. Можливо їй тоді просто пощастило. Якщо це та лінія аргументів, яку ви хочете вибудувати…

— Я не знаю багато про те, що відбувається, коли Джедао воскресає, або коли командування Кел хоче використати його талант, — сказав Брезан. — А ви?

— Я ніколи не мала доступу до цієї інформації, сер.

Він міг сказати, що Хорт налаштована скептично.

— Я прилетів сюди не один, — сказав він, не очікуючи від Хорт такої реакції. — Я був резервним агентом Aндан. — Тільки тоді її очі оживилися. — Андан не змогла захопити Черіс.

— Хіба Джедао не міг бути просто божевільним, або стати божевільним, заволодівши Черіс?

— Мене послали сюди не для прогулянки, — сказав Брезан, думаючи про те, наскільки щиро говорила Черіс. Йому казали, що деяких своїх оперативників Шуос навчали вмінню протистояти захопленню, але Цея не думала, що це буде перешкодою. — Скажіть мені, особа, якій ви служили… Чи була її поведінка божевільною?

— Ну, — сказала Хорт у своїй сухуватій манері, — в наш час благородна поведінка вважається божевільною. Але я приймаю вашу точку зору, сер. У всякому разі, це не має значення.

Це раптом розізлило Брезана.

— Я не розумію.

Слова Хорт обпікали.

— Вона мертва?

— Ні, — сказав Брезан, і з полегшенням побачив, що світло повернулося в очі Хорт. — Вона мене арештувала і звільнила. Вона у себе за умовчанням. Але вона переконала мене, що так я зможу оцінити її дії по збереженню рою.

— Це цікавий крок, — сказала Хорт, — враховуючи, що я не маю іншого вибору, крім як підкоритися вам. Ви впевнені, що їй можна довіряти?

Це було типово для кел, формаційний інстинкт мав перемикач лояльності. Я не хотів цього для будь-кого з нас, хотів сказати Брезан, але сказав інше.

— Можливо, вона сподівається, що я буду судити про неї так, як ви, — сказав він.

— Ви були звільнені і вас не вбили, сер, два рази підряд — сказала Хорт, наче Брезан потребував нагадування. — Це шаблон поведінки.

— Я ще не оглянув Ієрархію свят, — сказав Брезан. — Я б вважав за краще зробити це у вашій компанії, щоб зменшити ризик.

— Вам потрібно лише віддати наказ, сер.

Брезан нагадав собі не вибирати конфронтацію, з такою його поведінкою Хорт не зможе допомогти.

— Чи давала Черіс будь-яку вказівку щодо її кінцевої мети?

— Я лише знаю, що ми повинні боротися з Хафн, що, як я думаю, зрозуміло, і що це, мабуть, частина більшої гри, — сказала Хорт. — Я ніколи не чула іншої конкретики, крім цієї.

— Навіть якщо у вас немає конкретики, — сказав Брезан, — взагалі нічого, — він не зрозумів, коли почав сподіватися, що у Черіс-лисиці був план. — Вона не могла планувати почати війну з гекзархами з одним роєм, навіть такого розміру.

— Одного разу вона сказала, що не планує битви, — сказала Хорт, — але це могло бути неправильним напрямком.

— Ви думаєте, вона блефує?

— Ні, — без тіні сумніву сказала Хорт. — Я не думаю, що вона блефувала.

Брезан думав якусь мить.

— Почнімо з того, що я хочу побачити співробітників штабу, начальників відділів і командора Янаю.

— Сер, ви повинні знати, що командор була відсторонена від своїх обов'язків. Зараз діючий командор Муріс. Чи повинна я поновити Янаю на посаді?

А він думав, що справляється з ситуацією.

— Що сталося?

— Вона запанікувала, — сказала Хорт, не заглиблюючись у подробиці.

— Мені доведеться переглянути це пізніше, — похмуро сказав Брезан. Статус рою повинен бути відновлений у першу чергу. — Тоді командора Муріса.

— Як скажете, сер. Я повідомлю його.

Хорт без сумніву могла сказати, що Брезан був непідготовленим до такого повороту подій, але не прокоментувала це. Вона не хотіла робити зауваження, тому що це була б непорядна поведінка. Брезан спостерігав у безсилій люті, як Хорт відправила виклик, навіть не впевнений, на кого він розлютився. На себе, можливо.

Домовившись про конференцію, вони відправилися в конференц-зал на тій підставі, що найкраще бути там першими. Брезану довелося керуватися вказівками Хорт, не тому, що він відчував, що щось не так, а тому, що він на це очікував. Хорт прочистила горло, коли Брезан автоматично підійшов до свого старого місця за столом. Брезан почервонів і вирішив залишитися стояти, а Хорт повільно опустилася в крісло поруч з головним кріслом столу.

Першим прибув був командор Муріс. Він навіть не зупинився, віддаючи честь, і зайняв місце, розташоване на деякій відстані від Хорт під носом Брезана. Тоді прийшла більшість штабних офіцерів. Нарешті, прийшов Медик, який дивився на Брезана з відкритим скептицизмом.

Коли всі сіли, Брезан сказав:

— Я визнаю, що це досить химерна ситуація, але те, що мені потрібно від вас, дуже проста річ. Я хочу чесних оцінок того, як поводилися з роєм з моменту, коли його очолив Джедао. — Він не пояснив свою присутність або чому, до біса, він хотів мати цю інформацію. Принаймні присутність генерала Хорт давала йому легітимність. — Ми підемо за годинниковою стрілкою навколо столу, починаючи з командора. Я вже заслухав доповідь генерала Хорт в приватному порядку.

— Сер, — сказав Муріс. Він почав звіт. Його чітка вимова не змінилася, і Брезан навіть захопився його стабільністю. Брезан робив зауваження, навіть незважаючи на те, що зустріч записувалася, тому що інакше він не міг би зосередитися на тому, що говорив Муріс.

Неможливо було уникнути гудіння почуття нещастя, що виходило від зібраних тут офіцерів. Але вони будуть робити, як він накаже, тому що, коли вони входили і бачили його, то втрачали здатність протистояти. Хорт спробувала, але не змогла вистояти навіть у приватному порядку. У середині підбиття підсумків після першої зустрічі з Хафн, у Брезана з'явилася думка про те, що жахливо легко звикнути до людей, які дивляться на вас з такою відданістю, яка повинна була бути чимось конкретним для високих генералів, і, можливо, також для генерала, який мав чотири сотні протиприродних років життя. Він напевне не мав нічого подібного під час своєї кар'єри за життя.

Кел Черіс мала повну владу над роєм, і поступилася йому частиною у риторичному гамбіті. Ким вона дійсно була, і яка була її ціль?

Йому доведеться повернутися до неї, якщо він хоче з'ясувати все до кінця.

Розділ 24

Хорт не могла сконцентруватися під час конференції генерала Брезана, почасти тому, що, як і всі, крім Брезана, вона знала, через що пройшов рій, але частково через повне виснаження. Вона пройшла першу чверть Вірай Тала, а їй було дуже погано. Невже хтось доживав до сотого дня? Вона відчувала себе краще, коли спілкувалася з людьми. З іншого боку, сидячи в залі засідань, було надто легко піддатися ілюзії, що вона поступово стає не більш живою, ніж стіни, повітря, чи пил, що крутився у променях світла.

Вона піднялася, коли Брезан віддав накази щодо Черіс, головним чином типу "якщо побачиш Джедао, який блукає кораблем, негайно стріляй у нього". Цікаво, що Брезан не розказав про особистість Черіс, можливо тому що така історія була би надто неймовірною, щоб хтось повірив. Тоді Брезан звільнив всіх і з нетерпінням подивився на Хорт. Брезан ніколи не вмів приховувати те, про що думав.

— Генерал, — сказав Брезан, — я хотів би оглянути мот, якщо ви вважаєте це можливим на даний момент.

Тактичний спосіб дозволити їй відмовитися, а не наказ, який Хорт повинна була виконати. Все, що вона робила, коли залишалась сама, було занурення у її колекцію гаджетів, котушок і немислимих кривих.

— Я не розумію, навіщо відтягувати, сер, — сказала Хорт. — Ви впевнені, що не хочете належного супроводу?

Брезан здригнувся, як вона і думала, але формальності слід було виконувати.

— Ви думаєте, що я в небезпеці? — запитав він.

— Не від кел, — сказала Хорт. Звичайно, було сумнівно, чи попадала в цю категорію Черіс.

Брезан не відповів, хоча доля агента Андана турбувала його розум.

— Спочатку в командний центр, — сказав він. Він ступив два кроки до дверей, а потім зупинився. Не обертаючись до Хорт, він запитав, — Чому?

Звичайно, Брезан знав, що не отримає відповіді з таким невизначеним запитом. Одна з перших речей, яких навчали офіцерів, полягала в тому, що непокірні прості солдати могли знаходити різні лазівки, якщо були достатньо мотивованими. Але Хорт сказала доволі чесно:

— Я не розумію питання, сер.

Брезан обернувся, його очі звузилися, а ніздрі розширилися. Він шукав ціль. Але оскільки він був Брезаном, то ще не розумів, що кожен у рою міг стати мішенню, якщо він цього захоче.

— І не можете здогадатися? — Сказав він. — Я розумію, що таке формаційний інстинкт. Я не можу зрозуміти, чому ви залишилися пішаком Черіс після того, як звільнилися від нього через Вірай Тала.

— Сер, — сказала Хорт, — для мене це звучить так, ніби ви запитуєте, чому я зараз підкорилась вам. Ви вже знаєте мою історію. Але ви тут, і все, що я знаю, що інший краш захотів зробити так, як йому подобається.

— Якби ви застрелили його, коли командування Кел комісувало Джедао, — сказав Брезан, його голос піднявся, — ми б не були… — Він замовк.

— Що саме, як ви думаєте, станеться зі мною, коли ви поїдете? — втомлено запитала Хорт. — Я людина, сер. Люди ламаються. Іноді це не займає багато часу. Якщо це розчарувало вас, я шкодую. Ви можете прийяти будь-які дисциплінарні заходи, які ви вважаєте за потрібне. Але я вирішила, що найважливіше для мене. — Вона зупинилася, об'єднуючи всі причини, які колись існували; їх було вже важко пам'ятати. — Мені все одно, що Черіс ніколи не матиме шансів проти гекзархів. Я хочу померти, побачивши, що хтось вірить у кращий світ, і бореться за нього.

Брезан дивився на неї, його обличчя було непроникним, а потім сказав:

— Ходімо, генерал.

Хорт прилаштувалася збоку Брезана. У тиші вони йшли по коридорах. Або Брезан виявив зміни у його внутрішньому смаку мистецтвознавця, або щось інше у кольорах картин стурбувало його. Оскільки Хорт не було запропоновано висловитися щодо цієї теми, це не було її справою. Сказати, що йому подобається формаційний інстинкт, бо можна все взнати і з'ясувати, що робити, висувало іншу проблему. Хорт була тільки виконавцем, хоч і піднятим дуже високо.

Командувач Муріс привітав Брезана практично перед відкриттям дверей, підійшовши, щоб їх прийняти. Мережа поінформувала його про їх візит. Муріс уникав дивитись на Хорт. Це було цілком розумно: все, що він знав, що Брезан розглядав поведінку Хорт, перш ніж висунути їй звинувачення у державній зраді. Хорт не мала ніякого правдоподібного захисту, щоб уникнути відповідальності.

Незважаючи на зупинку рою, Брезан зауважив, що Муріс переглядав повідомлення про післябойовий ремонт та жертви, а також випадкові виклики командирів мотів. Доктрина та інженерія були зайняті вивченням залишків мотів Хафн, намагаючись з'ясувати, що ховалося у допоміжних мотах. Офіцери виконували свої обов'язки приглушеними голосами. Брезан протримався тридцять вісім хвилин, тоді вираз його обличчя став відсутнім. Потім він ввічливо кивнув Мурісу, подякував за роботу і вирушив далі.

Вони пройшли через основні відділи. Брезан затримався в Медичному, хоча на Ієрархії Свят було мало жертв. У минулій битві хвороба одного з людей виявилася банальною бактеріальною інфекцією. Тоді Брезан зупинився перед дуельним залом, і Хорт задумалася, чи Брезан не має наміру кинути їй виклик. Брезан виграє, ніяких питань. Хорт була настільки гарною у цьому спорті, наскільки повинна була бути, і не була кращою, навіть коли була здоровою. Брезан був справжнім ентузіастом. Але ні, Брезан здавалося з задоволенням зайняв місце за спинами, далеко від інших глядачів, після того, як відмахнув салюти. Хорт з цікавістю подивилася на нього. Брезан зробив нетерплячий жест, щоб вона сіла поряд з ним. Кілька людей розігрівались, і лише одна пара була спарингова, з більшою кількістю піску, ніж майстерністю.

— Ви переглядали відео дуелей Джедао, генерал? — запитав Брезан.

Хорт була зворушена тим, як часто Брезан звертався до неї за її званням, ніби це могло відновити їхні попередні професійні стосунки.

— Одну чи дві, сер, — сказала Хорт. — Я пам'ятаю, що він був хороший дуеліст, якщо ви про це. Ви збираєтеся провести поєдинок з Джедао? — Вона припустила, що повинна була використовувати ідентифікатор рангу, поки Брезан не зробить зауваження.

— Черіс, носій Джедао, була дуже посередньою дуелісткою, — сказав Брезан, — хоча це не дає достатньої підстави, щоб відмовитися від хоббі. Але з Джедао історія інша.

Хорт відчула, що вона не повинна відповідати на це зауваження, тому вона промовчала. Незалежно від того, що командування Кел зробило з Черіс, вони напевне шкодували про це зараз.

— Я повинен був вас убити, — різко сказав Брезан.

— Після ретельного допиту, так, — сказала Хорт. — Ще не пізно. — Найбільш негативною рисою характеру Брезана була його пихатість. Це, і той факт, що якщо поставити перед ним мету, він зосередиться на ній, підпорядковуючи їй все інше. У нього не було стратегічного бачення. Хорт поставила би Брезана в категорію "використовувати з обережністю", якби він був лінійним офіцером Кел: відмінно підходить для спеціальних місій за його здатність мислити нетрадиційно, керувати тактичною групою, якщо його ретельно контролюють, і ради милосердя не давати йому підніматися вище. Командування Кел не помилилося: просування по службі в цьому випадку було ключовим моментом у цій спеціальній місії. До тих пір поки Брезан буде опиратися на Стратегічний відділ, якщо Хафн з'являться знову, з ним все повинно бути в порядку.

— Мені все одно, якщо вони стратять мене теж, — сказав Брезан після деякого часу, хоча вони обидва знали, що просте катування буде милосердним варіантом. — Я робив те, що хотів робити, і вважаю це правильним. Це виглядає просто. Але як, до біса, уявити "вбити рій, викрадений масовим убивцею"? — Він абстрагувався, дивлячись на шипіння і спалахи календарних мечів. — Я не настільки добрий у тактиці, щоб визначити стилістичні відмінності. Чи діє Джедао так, як завжди?

— Це складно, — почала Хорт, — оскільки "чорна колиска" засекречена, і ми ніколи не будемо точно знати, як вона діє, але я хотіла би вказати на те, що всі, здається, її бояться. Сер, якщо ви хочете отримати більше інформації, то знаєте, кого ви маєте запитати. Ви повинні сподіватися, що Джедао хоче розповісти вам правду. Зрозуміло, що він може бути дуже хорошим брехуном, коли він цього хоче.

— Так, — сказав Брезан, — ви маєте рацію. — Тим не менш, він протримався ще дев'ять хвилин, аж поки двоє дуелістів розпочали новий поєдинок. — Ходімо.

Брезан зупинився біля термінала в одному з закутків, щоб переконатись, що Черіс була, як і раніше, у своїх апартаментах.

— Не те, щоб Джедао не міг зробити щось складне у мережі, — сказав він, — але якби я дійсно вірив у це, я б не прийняв його умови мого звільнення.

— Дозвольте мені увійти першою, — сказала Хорт. — На всякий випадок.

Брезан видав болісний звук.

— Ви довірилися йому один раз.

Хорт не вважала питання актуальним.

— Ваша безпека, сер.

— Подумайте, — сказав Брезан, — якщо він хоче завдати нам шкоди, ми повинні потурбуватися, щоб він не підірвав тут все, і не порізав нас на частини.

— Ви залишили там якісь вибухові речовини? — запитала Хорт.

— Ні, але…

— Немає потреби приписувати йому надприродні здібносі, сер. Або не вдаватися до розумних заходів безпеки.

Брезан скривився.

— Такий спосіб нічого не вирішує. — Він різко підійшов до дверей Черіс, і попросив пропустити його. Його рука не була поруч з пістолетом. Враховуючи, як все почалося, це було досить справедливо.

Через кілька секунд двері відкрилися. Брезан зайшов без вагань. Черіс піднялася, щоб привітати його, хоч і не віддала честь. Вона змінила одяг: несподівано святкова лавандова сукня і камінь з силуетом ворона, який Хорт бачила колись раніше, коли Черіс небезпечно бавилася зі своїм пістолетом. Камінь повинен був мати для неї якесь значення, але був не той час, щоб питати про це. Хорт так звикла бачити її в уніформі кел, щоб відчула, як змінилося обличчя Черіс і її силует; ніби зараз вона була людиною, яку Хорт ще не зустрічала.

— Ви вирішили? — запитала Черіс Брезана.

— Ще одне питання, — сказав Брезан. Він не посміхався, але його губи кривилися в іронії.

— Кажіть, — зажадала вона.

Брезан кивнув на Хорт.

— Генерал, — сказав він, — я впевнений, що у вас є запитання до інтерна. Я хочу, щоб ви запитали її, ніби мене тут немає.

Хорт вдихнула, не в силах відмінити наказ.

— Ви вчитеся бути жорстоким, як я бачу, — сказала Черіс Брезанові.

Хорт подивилася на неї.

— Джедао? — сказала вона.

Посмішка Черіс ще була посмішкою Джедао, але на цей раз сумною.

— Якщо це той, ким я є.

— Ви реально були ним? — запитала Хорт.

— Це було досить реально, — сказала Черіс. — Я те, що залишилося від Шуоса Джедао. Командування Кел заякорило його привида на мені. Як ви можете здогадатися, з деякими побічними ефектами. Коли він нарешті помер, то передав мені свої спогади. Гекзархи не помилялися.

Хорт було важко мислити. Черіс спокійно чекала, коли Хорт сформулює наступне запитання. Не так давно Хорт служила Черіс, хоча пам'ять про цю лояльність вже була тонкою ниткою, і незабаром вона зникне, залишивши по собі загадкову тінь.

— Чи був у вас якийсь шанс знищити гекзархат? — Запитала вона, не будучи впевненою в тому, що хоче почути відповідь, оскільки Брезан здавався двозначним у цьому питанні.

— Брезан, — сказала Черіс, — чому б вам не запитати мене прямо замість того, щоб робити це через неї? У мене є той самий стимул дати вам відповіді, які вам потрібні, в будь-якому випадку.

— Тому що вона постраждала, — сказав Брезан. — Тому що вона та, хто вмирає за те, що ви ніколи не наважувалися пояснити.

— Брезан…

— Ви зробили це з нею, і не думаєте, що винні їй дещо?

— Я не просила її…

— Але вона зробила це. Хіба ви не повинні принаймні дати їй чортову причину, перш ніж вона впаде мертвою? — зараз Брезан кричав.

— Брезан, — сказала Черіс холодно, — подивіться на неї. Ви Кел. Ви повинні знати краще, як не втратити її як одну з ваших підлеглих.

Хорт насилу перевела дух. Вона не могла пояснити чому. Вона мала труднощі, дивлячись на високого генерала, ніби той був оточений вогнем, а смерть вже залізла у щілини між її молекулами.

Брезан заспокоївся — після того, як сказав все, що мав намір сказати.

— Відмінно. Я визнаю, що ви не перетворили рій в збіговисько. Що ви воювали з загарбниками. Але цього недостатньо для виправдання використання людей як пішаків у грі. Скажіть мені, що це за чортів план, і що ця божевільна екскурсія варта чогось, або я згодую вас дуже ображеній Андан. Вона також матиме і мою голову, але той момент буде вартий того, щоб позбутися вас. Так що скажіть мені, і зробіть це переконливо.

— Подумайте, — сказала Черіс, — про вашу лояльність до тієї системи, якій ви не потрібні. Уявіть собі, що ви служите тому, кому дійсно вірите.

Брезан помітно похитнувся від її удару.

— Нам потрібен новий календар, — сказала Черіс.

Брезан і Хорт мимоволі обмінялися поглядами. Тоді Брезан сказав:

— Гекзархат провів майже тисячоліття, перемелюючи єресі, деякі з них мали значну кількість місцевої підтримки. Пекло, хіба Ланітери не були еретиками?

— Технічно приєднана держава, а не частина гептархату, — сказала Черіс. — Історики схильні подавати цю частину неправильно.

— Крім того — сказав Брезан, — ви не можете застосувати новий календар для достатньої території гекзархату, щоб змінити ситуацію. Не кажучи вже про те… — Він зупинився, збліднувши.

— Сер? — запитала Хорт. Черіс почала посміхатися, дуже непомітно. Це не могло бути добре.

— У цьому, трахати вас, весь смисл, чи не так? — сказав Брезан до Черіс. І повернувся до Хорт: — Це в її чортовому профілі. Це було там, усе разом. Вона математик. Я маю на увазі феноменально добра, тому що Нірай намагалися забрати її, і це була її спеціалізація в академії.

— Так, — сказала Черіс. — Я не буду заперечувати, що часто це було корисним для Джедао, але я використала його як відволікання. Джедао міг виконувати календарні війни лише тоді, коли користувався комп'ютером, або коли хтось жонглював конгруентами для нього. Кожного разу, коли він був у грі, всі люди одразу замислювалися про те, де буде чергова різанина, а не про математичну сторону справи. Чесно кажучи, Брезан, зміна календаря відбудеться через п'ятнадцять днів, незалежно від того, що ви зробите зі мною.

У всякому випадку Брезан почав виглядати менш впевненим у собі.

— Чудово, — процідив він. — Ви визнали, що ходите з шматками спогадів ефективного кровожерного масового вбивці всередині вашої голови. Тепер ви намагаєтеся переконати мене, що цей ваш новий календар буде поліпшенням? Тому що, оскільки все таке погане, і гекзархія, і спогади, і самогубство формацій, і командування Кел, яке з кожним наступним поколінням стає ще божевільнішим, — все таке погане, що не потрібно ніяких ілюзій, що може бути ще гірше. У вас є уявлення про те, який почнеться хаос, якщо зробити зміни у ВК?

— Я розробила новий календар, сумісний з більшістю існуючих екзотичних технологій, — сказала Черіс. — Особливо для комунікацій і фінансових справ.

Брезан накинувся на неї.

— Я не Рахал, і не математик Нірай, але це означає, що пов'язані соціальні структури повинні залишатися пов'язаними. Це не поліпшення.

— Ви не бачили теореми, яку я витягнула з постулатів, — втомлено заявила Черіс. — Так, ви праві. У новому календарі не буде знято всю Відону. Але вони не змушуватимуть людей забувати спогади або змінювати уми тих людей, які вважають, що ритуальні тортури це розвага. Це не зробить з гекзархів людей, з якими я коли-небудь хотіла би зустрітися. Те, що календар буде робити, це дозволить людям вибирати, які екзотичні наслідки вони отримають. Це все.

Хорт подумала над наслідками.

— Сер, — сказала вона Брезану, — ви повинні її зупинити. Якщо вона зможе це зробити, вона знищить Кел. Без формаційного інстинкту…

— Кел існували як еліта, перш ніж їм почали прививати інстинкт, — перебила її Черіс. — Я навіть це пам'ятаю. Це можна зробити ще раз, якщо Кел вирішать, що це варто зробити.

До жалю Хорт, Брезан уважно вивчав Черіс.

— Якщо ви брешете мені про те, що тільки-що сказали, — сказав він, — я ніколи не прощу вас.

— Сер… — запротестувала Хорт.

М'язи уздовж щелепи Брезана напнулися.

— Хорт, — сказав він, — коли вона вже не тиснула на вас, коли ви вперше мали вибір між Командуванням Кел і нею, ви вибрали її. І ви вибрали Вірай Тала. Ви побачили щось у ній, у тому, що вона робила. Ви пам'ятаєте, що це було?

Це було наче намагатися побачити щось в об'єктив у тумані.

— Я Кел, — сказала Хорт. — Ви мій командир, сер. Моя справа служити. Я розумію, що я помилялася. Я прийму будь-які наслідки, які ви скажете.

Брезан відірвався від її погляду.

— Я міг би наказати вам зробити практично будь-що, — сказав він жорстоко, — і ви навіть не побачите нічого поганого у цьому.

— Тоді я чекаю ваших наказів, — сказала Хорт, тому що це була найбільш правильна відповідь, яку вона могла придумати.

Брезан сердито глянув на неї, але нічого не сказав.

— Черіс, — сказав він, — просто скажіть, як ви пропонуєте перейти на новий календар? Я припускаю, що це той календар, який ви маєте на увазі. Це має бути щось велике.

— Рахал, як і всі інші, покладається на сервіторів для обслуговування, — сказала Черіс, — в тому числі і для випромінювачів… — Вона дозволила йому додумати решту.

— Ви не можете говорити про те, щоб перемогти легіон зрадливих невдоволених Рахал, — Брезан знову захвилювався. Його погляд оббіг кімнату, шукаючи механізми. — Сервітори? Але вони не… — Він сковтнув. — Хіба можна їм довіряти?

Черіс схрестила руки.

— Брезан, — сказала вона, — чи колись сервітор пропонував вам щось погане? Або кому-небудь, про кого ви могли чути?

Після довгої паузи він сказав:

— Гаразд. Я визнаю це. Але чому? Що вони хочуть?

— Вони люди, — чітко сказала Черіс. — Я не припускаю, що можу говорити за всіх і за кожного з них.

Хорт згадала про сервіторів, які сиділи за столом разом з Черіс, коли вона була Джедао. Хорт ніколи не думала про їхню присутність. Більшість людей не вважали сервіторів чимось більшим, ніж шпалери. Якби вони хотіли знищити людей під час сну, вони могли розправитися з людством назавжди. Але Черіс відносилася до них краще, ніж більшість людей.

Однак Брезан ще не закінчив допитувати Черіс.

— Це стосується випромінювачів, — сказав він, — але вам доведеться робити щось дуже драматичне, щоб заявити про повну зміну календаря. Що ви збираєтеся робити, використати ритуальні тортури до всіх гекзархів?

Черіс подивилася на нього.

— Ніяких катувань, — сказала вона. — Але командування Кел повинно бути розформоване.

Хорт підняла пістолет.

— Опустіть зброю, — наказав Брезан.

Хорт сховала пістолет, хоча й неохоче.

— Це велика зрада.

— Наша розмова це вже зрада, — сказав Брезан, побачивши вагання Хорт. — Я ще не закінчив розмову.

— Отже, ви хочете побачити, чи зможу я це витягнути, — сказала Черіс.

— Мені важко служити комусь, кому я не вірю, — сказав Брезан. — Якого біса. Ви кажете п'ятнадцять днів? Я хочу знати все, до чортової години, і я хочу побачити математику, тому що дехто, не я, може її перевірити. Якщо нічого не станеться, якщо нічого не зміниться, я вас обсмажу і потягну до командування Кел. І тоді, якщо вони не повісять мій труп поруч з вашим, я проведу решту своєї гнилої кар'єри, допомагаючи їм знищувати будь-яке повстання, на яке вони вкажуть.

— А Анданський агент? — сказала Черіс. — Яке її місце?

— Я залишив її замкненою, — сказав Брезан. Його голос був далеким. — Вона стверджує, що осоромилась, але завжди можливо, що вона бреше, щоб захистити себе. — Брезан почервонів, і Хорт зрозуміла дещо про їхні стосунки. — Вона небезпечна для будь-якої людини, яка ввійде, щоб поговорити з нею. Нам доведеться знайти час і місце, щоб відпустити її в якийсь момент.

— З яким звітом ви повинні були з'явитися?

— Вони очікували почути його від неї, а не від мене, — сказав він. — Я позитивно не можу забезпечити її співпрацю. Наскільки я знаю, вона вірить у гекзархат. І я не маю жодного важеля впливу на неї. — Його очі потемніли. — Її шовкомот приєднаний до Ієрархії свят. Мені краще щось зробити, перш ніж ми відправимося туди, куди ми йдемо.

— Я впевнена, що ми вигнали Хафн, — сказала Черіс. — Але існує можливість, що у них є ще один резервний рій — я продивилася аналіз, який зробила Доктрина. Хафн мали вражаючу кількість трун-скриньок, але швидко втрачали їх. Я подивилася, що можна було вивести з їхнього календаря, і зрозуміла дещо. Ці діти, зшиті з птахами та квітами, — це джерело живлення. Саме тому Хафн змогли використати свою рідну екзотику у просторі гекзархату. На щастя для нас, деяке їх число було підірване мінами, і вони не змогли зв'язатись зі своїм транспортним роєм — одна з функцій таємничих допоміжних мотів.

— Вони використовують людей як джерело живлення? — Запитав Брезан. Під час конференції, яку він проводив, йому продемонстрували відеоролики про труни-скриньки.

— Як і ми, — сказала Черіс, — ми тільки називаємо це ритуальним самогубством, або самовбивчою формацією.

— Це не те саме.

Черіс затримала своє мовчання на досить довгий момент, щоб Брезан відчув її незгоду.

— Так чи інакше, — сказав Брезан, не в силах витримати її погляд, — в іншому випадку кордон був би широко відкритий, а тепер вони побояться нищити наші патрулі. Принаймні Кел матимуть час, щоб виявити, як боротися з тим, що Хафн можуть робити з повноцінних кел зрадників.

Хорт слухала, як два краші почали обговорювати логістику, і їй стало цікаво, чи не перевернувся її світ догори дном. Через п'ятнадцять днів це стане зрозумілим.

Розділ 25

Одна з важливих особливостей Цитаделі Очей також була її великим недоліком: всеохоплююча увага до питань безпеки. Була 03.67, і Шуос Микодез серйозно задумався над тим, чи має він шанс проникнути через своїх охоронців в один з секретних відділів архівів. Давно ходила чутка про те, що один з старих гептархів зібрав там колекцію єретичних календарів. Просте ознайомлення з абстрактною єретичною алгеброю залишалось головоломкою для наступного гекзарха Шуос, тому що Микодез не міг зрозуміти, яким способом обійти контрольний прохід, не стривоживши агента, здатність якої заварювати ідеальний чай "Шість листочків" була неперевершеною. Добре, експедиція здавалася гарною ідеєю, зважаючи на час доби, як і той факт, що за останні сімдесят п'ять годин у нього було лише п'ять годин сну.

У трикутнику тривоги заблимали три червоні ліхтарі. Мережа сказала:

— Повідомлення високого пріоритету з високим пріоритетом. — Дурне словосполучення, але ніхто не потурбувався його виправити, — яке супровожувало той факт, що в більшості випадків тривога була помилковою. Він вважав, що дехто робив це навмисне, щоб тримати персонал у напрузі; невдачі переслідували його одна за іншою.

Загорівся інший набір індикаторів.

— Микодез, прокиньтеся, — почувся голос Шуос Зехун. — Хтось надіслав код червоної дев'ятки, передача йшла від жучка, якого ми підсадили у рій "Двійка шестерень". Микодез…

— Відкрити з'єднання, — наказав він. — Я не сплю. Насправді, ви не знаєте, коли я прокинувся.

— Трахати це, Микодез, чи ви знову задумуєте якусь інтригу, замість того, щоб спати як здоровий чоловік? Вам не вісімнадцять років.

Що може бути поганого у повідомленні, щоб почати лаятися прямо з воріт?

— Просто дай мені те трахане послання.

— Чесно кажучи, Микодез, я збираюся змусити Істрадеза згодовувати вам снодійні таблетки.

Перед тим, як Микодез міг сказати що-небудь у відповідь, прийшло повідомлення. Один з жучків, яких вони понавтикали на "Ієрархію свят" під час Танкутських заворушень, нарешті приніс користь. У звіті відзначалося, що високопоставлений генерал Кел Брезан — те нещастя, яке намагалося зв'язатися з Зехун не так давно, було смішно, як він поводився — перейняв рій. Ця новина не була б цінною сама по собі. Вони знали про місію Адан-Кел, і не дивно, що Андан зазнала невдачі.

Ні: важлива частина полягала в тому, що високопоставлений генерал дав попереджувальний брифінг про запланований календарний сплеск, який передбачав, що формаційний інстинкт стане добровільною справою. Звіт включав деяку відповідну математику. Що більше, сплеск повинен бути активізований ударом по командуванню Кел. Микодез подумав, що Брезан руйнує основу для вербування чесних крашів.

— Зехун, ви ще на зв'язку? — запитав Микодез.

Повідомлення змінилося відео. Незважаючи на час доби, Зехун виглядала свіжою і готовою виконати будь-який наказ, і була одіта по повній формі.

— Ви чудово знаєте, що єдиною людиною в Цитаделі, яка спить менше, ніж ви, — це я, — сказала вона. — І, перш ніж ви запитаєте, наскільки я знаю, цей звіт надійшов прямо до мене. Якщо хтось здатний перехопити та дешифрувати його, у нас з'явиться так багато проблем, що потрібно буде провести ще один круг надзвичайних зустрічей.

— Ми були праві, — сказав Микодез, після того як просканував звіт до кінця. — Айвен Черіс має математичну підготовку розробити календар такого рівня. Джедао ніколи не міг би справитися сам, і ми би знали, що Куджен був з ним у контакті, щоб пристати на його пропозицію.

Вираз обличчя Зехун став задуманий.

— Гекзархат дав Черіс багато можливостей переглянути її вірність. Ми повинні були перевірити, щоб вона померла разом з роєм біля фортеці Розкиданих Голок.

— Так, — сказав Микодез, — але Куджен наполягав на її вивченні, і оскільки він перевіряв деякі критичні криптографічні результати для нас у той час, я вважав нерозумним йому перечити. Не було ніякої причини припускати, що він перший раз за сотні років захоче відпочити. У будь-якому разі, закид не до мене. Ми повинні вирішити, що робити з ситуацією, яка існує зараз.

— У нас є тіньові моти в режимі очікування, і ми попереджені про ситуацію, — сказала Зехун. — Якщо ми готові втратити більшу частину нашого рою, ми можемо захопити Ієрархію Свят. Що стосується командування Кел, я виконую пошук у звітах, але можу за час свого життя так і не з'ясувати, як Черіс, якщо це вона, збирається прорватися через століття Кел-параної…

Шуос Зехун назвала Кел параноїками. Його день був зроблений.

— …але якщо ми повідомимо їм про це, вони зможуть подумати, що ми боїмося. — тон Зехун став приниженим. — Іронія полягає в тому, що навіть якщо загроза справжня, гекзарх Кел виживе.

Всі гекзархи перебували на станції Маві 514-11, де Фаян завершувала свій пристрій безсмертя. Микодез запланував відправити двійника. Він не мав жодної причини для безсмертя, але виглядатиме надто підозріло, якщо він відмовиться.

— Знаєте, — сказав Микодез, — це варіант, але не єдиний.

Зехун замовкла і знову задумалася.

— Якщо передбачається, що це жарт Шуоса, якого я ще не чула, — нарешті сказала Зехун, — добре, я його раніше не чула. Але це страшна ідея, і, можливо, вам слід добре виспатися.

— Я не жартую, — сказав Микодез. — Правда, однак, полягає в тому, що наше вікно можливостей обмежене. Я усвідомлюю, що у нас багато інформації про запланований сплеск, але я хочу, щоб усі наші математики підключилися до вирішення проблеми. Що зробить цей сплеск, і коли він зникне? Формаційний інстинкт не може бути головною причиною. Навіть Джедао з його фіксацією на Кел не розпочав би цю гру, грунтуючись тільки на цьому, і навіть якщо Черіс просто дуже добре копіює загиблого, ми маємо багато доказів того, що її дії відбуваються одночасно на декількох ігрових дошках. Нам потрібна більш повна картина, щоб ми могли прийняти обгрунтоване рішення.

— Ви лякаєте мене регулярно, — сказала Зехун низьким голосом, — але зараз це щось інше.

Микодез підняв брову.

— Ви могли вбити мене, коли мені було вісімнадцять років, — сказав він, — але ви цього не зробили.

У вісімнадцять років Микодез був другокурсником академії Шуос. З часу фортеці Хелспін Академія Шуос припинила приймати перспективних курсантів з психотипом Джедао — Дев'ятиокий коронований лис. І було неважливо, що протягом багатьох поколінь Шуос з коронованими очима могли вести життя без державної зради та різанини. Що стосується Шуосів, які розробили визначення такого психотипу, вони були очищені.

Микодез увійшов до психотипу Дев'яти Усмішок. Проте під час однієї з періодичних атестацій з'ясувалося, що він має змінний психотип. Незвично, але не нечувано, особливо серед Шуос та Андан. Здатність навіть була корисною до певної міри, бо була зручною для таємної роботи. На жаль, в оцінці було зафіксовано перехід до Коронованих Очей. Зехун, як старший викладач, була надіслана з командою вбивць, щоб оцінити Микодеза.

— Я думаю, що належним чином покарана за помилку у своїх висновках, — сказала Зехун. Вона дивилася на Микодеза, не посміхаючись.

— Сорок років стабільності серед Шуос. Ви не маєте уявлення, що означало бути Шуосом раніше; ви не зможете. Вони пропонують перевернути цілий гекзархат вверх ногами. Це анітрохи вас не турбує?

— Тільки якщо Черіс не вдасться, — сказав Микодез. — Ви вже дали математикам свої вказівки?

— Мені незручно, що ви питаєте про це, — сказала Зехун. — Звичайно дала. Я також дала їм чого вони хочуть на сніданок, тому що я впевнена, що ви не хочете покладатися на капризних математиків у терміново важливих результатах для політики.

— Я радий, що можу розраховувати на ваш здоровий глузд, тому мені не потрібно хвилюватися.

Зехун фиркнула.

— Ну, простежте за математиками. Я знаю, що простіше перевірити чужу роботу, ніж починати з нуля, але це не моє поле діяльності. — Він не мав ніяких ілюзій того, що вступна календарна математика, яку він вивчав, як курсант, не кваліфікувала його як експерта у всьому, що торкалося Черіс. — Тим часом я збираюся переглянути плани моїх колег, щоб побачити, чи є які-небудь зміни, про які я повинен знати.

— Вам справді потрібно поспати.

Микодез здивовано подивився на неї.

— Зехун, — сказав він, користуючись посадою почесного наставника, — ми дивимось на державну зраду та календарні зміни, які можуть бути настільки ж поганими, як після фортеці Хелспін, і ви думаєте, що я зможу впасти і заснути?

Зехун зітхнула.

— Відмінно. Відпочиньте, коли зможете, я серйозно, я буду тримати вас в курсі будь-яких подій. Я зараз поснідаю, не забудьте з'їсти свій сніданок.

— Це було вісім років тому, — запротестував він, — і я отримую достатньо ниття від Істрадеза, коли він заходить. Ти не можеш дати йому відпустку?

— Заткнись і приступай до роботи.

Микодез усміхнувся до Зехун.

— Якщо це не мотивація, то я не знаю, як це назвати. — Він вимкнувся, перш ніж Зехун могла сказати щось ущипливе. Він знав, що вона ненавидить таку його поведінку, і тому робив це лише в особливих випадках. Вона могла сказати щось на зразок "О, і до речі, наш уряд і спосіб життя може закінчитися через чотирнадцять днів".

Сніданок прибув негайно, привезений незграбною служанкою-охоронцем, яка відмовився від цукерок з хурмою на лотку, коли Микодез запропонував їй. В будь-який інший день він дозволив би собі розвагу і змусив би взяти їх, але Зехун пізніше дізнавалася про це і кричала на нього за переслідування персоналу. Крім того, він любив цукерки.

Він з'їв лише третину того, що знаходилося на лотку, головним чином тому, що Зехун, здавалося, думала, що йому потрібно набагато більше палива для мозку, ніж це було справді необхідно. Останнього разу він запропонував дати їй відпустку, щоб вона могла зіпсувати своїх онуків (четверо, п'ята на порозі), і вона помстилася, поламавши кілька некритичних користувацьких графічних інтерфейсів. Що було зрозуміло. У драмах люди ухилялися від вбивць і диверсантів Шуос, але ті, яких треба було боятися по справжньому, були бюрократами.

Поки Микодез їв, він переглядав мережу, запустивши кілька пошуків. Він налив собі ще цитрусового чаю, продовжуючи очікувати на результати, застосовуючи іноді додаткові фільтри, хоча вони не дуже допомагали. Нічого нового у Рахал, але він любив перевіряти їх першими, щоб позбутися, а також, на всякий випадок, бо вони могли здивувати його. Одного разу якийсь суддя Рахал намагався привести кулінарні заходи у відповідність з якоюсь неясною леммою. Цей експеримент не протримався довго.

Потім йшли Шуос, тому що мудрий афоризм — що Шуос був сам собі найгіршим ворогом — мав багато підстав бути правдивим. Микодез отримав звичайні справи підвищення чи пониження на посаді та випадкові вбивства; це можна буде продивитися пізніше. Цікаво, що комендант Академії Шуос, що служив вже три роки, як і раніше намагався робити спробу посісти місце гекзарха. Микодез побажав, щоб чоловік вже наважився. Важко знайти доброго, не кажучи вже про лояльність, коменданта. Тим не менше, не було нічого термінового.

Андан були цікавішими. Один з його старших аналітиків вважав, що Шандал Янг виявила деякі жучки, і годувала їх дезинформацією. Шандал Янг також витрачала багато часу на вишукані обіди з різними нащадками еліти та діючим консорціумом. Микодез пам'ятав час, коли він багато років тому відвідав таку вечерю з Нірай Кудженом. Бесіда сконцентрувалася навколо музейних творів, і Микодез розважався, придумуючи пограбування. Куджен, який мав дивне захоплення красивою архітектурою, але не піклувався про вміст будинків, провів вечір, спокушуючи дочку Шандал Янг, Неже. Що стосується думки якоря Куджена, він її знав. Але неважко було зрозуміти, що Шандал Янг була прихильна до Куджена через безсмертя. Досить погано, що Микодез не зміг підслухати розмову, яку вони провели пізно ввечері. Судячи з того, як вони почали відноситись один до одного, сварка, мабуть, була вражаючою.

Як завжди з Андан, було багато активності, але жодного на рівні коду червоний дев'ять. Це привело Микодеза до наступної фракції, Нірай. Нинішня гекзарх його не турбувала. Фаян мала тривожно чесну поведінку, яка вела її до краху, отримає вона безсмертя чи ні. На жаль, Нірай Куджен зміг зникнути так, що ніхто з агентів Микодеза не міг винюхати його поточне місцезнаходження, і було надто наївно сподіватися, що хтось випадково вистрілив у Куджена спеціальним пістолетом. Микодез був параноїком у питанні вимог до якості праці, але він боявся, що в гекзархаті мало справжніх спеціалістів. Куджен був одним з них. Однак, не маючи більше інформації, він не міг зробити більше. Він відкинув ідею, що Черіс та Куджен зійшлися один з одним, що було його маленькою догадкою. Враховуючи характер особистостей, він не міг уявити собі, що така схема триватиме довго.

Кел і Відона виглядали як завжди. Він міг сказати наперед, що Кел були зайняті логістикою, а Відона мала внутрішні проблеми, пов'язані з інтерпретацією пам'яті, що могло бути оголошено шахрайством. Вони хотіли врегулювати це питання до того, як воно приверне увагу Рахал Іруджі. Закріплення навиків читання у сні, чи щось у такому роді.

Зехун виявилася правою. Решту дня пройшло спокійно. Микодез прожив п'ять наступних днів за допомогою наркотиків. Снотворного, точніше.

Зелена цибуля цвіла, бо він дуже старанно підливав її.

Увечері п'ятого дня Микодез отримав дзвінок на лінію-6, коли був у душі. Що було особливо дивно, тому що по графіку він повинен був медитувати, і він завжди думав, що в цей час він буде в безпеці від будь-яких дзвінків.

— Ви не помилилися? — сказав він до Мережі. — Скажіть їм почекати, я буду через три хвилини.

Знадобилося п'ять, тому що одна чортова кнопка на його формі зненавиділа його. Йому потрібно буде повернутися до старомодної тупої тканини замість програмованої уніформи, якою так захоплювалися Кел.

— Гаразд, — сказав Микодез, коли став мінімально презентабельним, — з'єднуйте. — Протягом декількох секунд п'ять інших гекзархів оглядали його.

Проглянувши на його голову, Рахал Іружда запитала:

— Микодез, з вашого волосся капає?

Він знав, що їй не сподобається. Проте її голос звучав чудово, як в одного з його батьків, але він розумів, що краще не говорити цього вголос.

— Вибачте, гекзарх, — сказав він, — це мій одяг або фен. Ви дійсно хочете, щоб я вибрав інший?

— Чи вся Цитадель Очей виглядає так?

— Гекзарх, — сказав Микодез, — будьте розумною. Я наймаю так мало штату, як тільки можу, або ми нічого не зекономимо.

— Ми поговоримо пізніше, — сказала Іруджа, що змусило його застогнати всередині, тому що вона мала відмінну пам'ять. — Гекзарх Цзоро хотіла оголосити про зміну планів.

— Я прошу вибачення за пізнє повідомлення, — сказала Кел Цзоро. Микодез був не єдиним, хто скривився; не було сенсу приховувати свою реакцію. Цзоро використала архаїчну версію займенника першої особи, яка була спеціально сингулярною, замість архаїчної множини, яка використовувалася століттями. (Сучасна форма вищої мови рідко підкреслювала чисельність.) З сардонічного завитка куточків губ було ясно, що Цзоро зауважила ефект, який мали її слова. — Обговорення зайняло багато часу час і не може вважатися поспішним. Від імені Кел я відмовляюся від безсмертя.

Нірай Фаян виглядала так, ніби її вдарили, однак вона, здається, вважала, що безсмертя може служити гуманітарній меті, а не сповільнювати наявні силові структури або бути причиною війн.

— Поясніть свою позицію, — холоднокровно попросила Іруджа.

— Рахал, — сказала Цзоро, — я можу бути волею Кел, і я все ще Кел. Кел народжуються для служби. Частина цієї служби — смерть. Я не можу наказувати солдатам кел ризикувати своїм життям, коли сама не ризикую, і не хочу тиснути на посадових осіб під собою, не даючи їм надії на просування.

Пса, гекзарх Відони, схоже, не зміг вирішити дилеми між захопленням та недовірливістю.

— Цзоро, — сказав він, — це все дуже благородно, але дуже мало Кел мають шанси стати генералами, не кажучи вже про посаду гекзарха. Ви можете відчувати щось таке зараз, але через десятки років життя, коли смерть прийде і стукатиме у двері…

— Смерть, — сказала Цзоро, наби пробувала слово на смак. — Що ви знаєте про смерть, Відона? Шрами зникли, але одного разу я впіймала кулю, яка ледь не прошила моє серце. Я була молодшим лейтенантом у якомусь маленькому бою, і навіть не пам'ятала би його назви, якби ледь не померла. Це було давно, але я пам'ятаю. Я помру раніше, ніж забуду про це. Якщо я буду жити вічно, то обов'язково забуду.

Іруджа зберегла незворушний вираз обличчя і сказала лише:

— Ви хочете відправити когось замість себе? Підлеглого?

— Я відмовляюся, — вказала Цзоро, — від імені Кел.

Не дивно, що заява Цзоро запізнилася, узгодження зайняло багато часу. Їй довелося переконувати кожного інакомислячого у вулику командування. Формаційний інстинкт був об'єднуючою річчю, але перспектива безсмертя могла стати чортовим стимулом навіть для компонента композиту. Тим не менше, оскільки вона виграла, кельська ієрархія і тотальний консерватизм тепер працювали на її користь.

Звичайно, якщо погроза Черіс була реальною, вона обезголовить Кел. Микодез міг попередити Цзоро прямо зараз, але він мав ще трохи часу, і був рішуче налаштований отримати звіт від своїх математиків, якщо це було можливо. Якщо він вирішить, що робити з Черіс, то завжди зможе зібрати ще одну зустріч, на цей раз з сухим волоссям.

Андан Шандал Янг заговорила першою.

— Це твоя корова, Цзоро, — сказала вона, — але ми будемо її шанувати.

Презирство в очах Цзоро було слабим, але помітним.

— У цьому немає честі, — сказала вона. — тільки обов'язок.

— Хто-небудь ще має якісь повідомлення чи несподіванки, про які нам потрібно знати, перш ніж відправити Фаян здійснити калібрування? — запитала Іруджа. Вона дивилася на Микодеза. — Чому ви в усякому разі зволікаєте?

Не було варто сподіватися, що вона про це забула. Надто погано, що він не знав, яке виправдання Кел Цзоро дала Іруджі, щоб він міг використати його для імпровізації.

— Мій старший брат дав мені деяке ручне мило, і мені захотілося спробувати його, — сказав Микодез. — Чи повинен я передати вам кілька штук? Якщо у вас немає алергії на сливовий цвіт чи щось інше.

— Наступного разу, коли у Вольфа Хола буде дефіцит мила, я згадаю про це, — сухо сказала Іруджа. — Не дайте мені знову спіймати тебе. Гаразд. Ще щось? — Тиша. — Тоді я думаю, що ми можемо повернутися до того, що повинні робити.

Пса засміявся до Микодеза, але це було все. Конференція закінчилася.

Лінія-7 заблимала до нього, і, якщо він не відповість, Зехун може образитися.

— З'єднай, — наказав він. Коли лице Зехун з'явилося на екрані, він додав:

— Я вважаю, що ви чули розмову.

— Якщо ти не хочеш, щоб тебе вважали п'яним, — невпевнено сказала Зегун, — ти повинен вести приємне, спокійне життя, як механік бункеру або шеф-кухар.

— Ви кажете так тому, що ніколи не бачили, як намагаються використовувати викрутку, — сказав Микодез. — Або шпатель замість неї. У вас на увазі є щось більш серйозне? Хтось витягнув щось певне з чортових рівнянь Черіс?

Зехун заперечливо похитала головою.

— Чжао вважає, що вона на щось натрапила, але інші дають їй лише шанс на те, що це правильний шлях. — Тоді вони зупинилися, нахмурившись.

Рука Микодеза була поза полем камери, і він вже почав вводити певні коди, на всякий випадок.

— Продовжуйте.

— Забудьте про математиків, — сказала Зехун. Її обличчя було втомленим. — Ви продовжуєте відкладати цю дискусію, але ми повинні закінчити її зараз. Забудьте про відправлення двійника. Не тягніть, як Цзоро. Ви повинні прийняти безсмертя.

— Я не розумію, чому ви так сильно переживаєте за мене, — сказав Микодез. Він відчував спокій, створений з чітких крихких ліній всередині та зовні. Це було його покарання за те, що він так довго сприймав свою помічницю як доповнення самого себе. Спочатку Черіс, а зараз це. Він ставав неакуратним.

Зехун посміхнулася, ніби тримала ніж. У куточках її рота і очей, з'явилися слабкі лінії. Микодез різко згадав про свій вік.

— Микодез, — сказала Зехун, — згадайте, що я вам говорила раніше. Чотири десятиліття стабільності у Шуос. Лише кілька гекзархів Шуос можуть похвалитися таким результатом.

— Правонаступництво не дуже велика проблема, — сказав Микодез, — але деколи так. Згадайте, що гептарх Хіаз керувала шість десятиліть, і вона несе відповідальність за свою частку руйнівних рішень.

Питання полягало в тому, чи обдумала Зехун належним чином рішення зрадити його? Її підтримка була критичною для його підйому до влади. Зехун отримала унікальне місце, щоб мати можливість його знищити. Зрештою, вони могли підтримати нового кандидата; вони мали вести список. Це те, що він зробив би сам.

— Якби я вірила, що ви друга Хіаз, — сказала Зехун, — я би ніколи вас не підтримала. Дайте мені трохи кредиту довіри. Будь ласка, перегляньте свою позицію, Микодез. Без сильного голосу Шуос, хто буде протистояти Андан і Рахал?

— Зехун-шей, — сказав Микодез. Цього разу він використав не почесне "-чжо", а приставку, яку іноді використовували коханці, хоча це була така річ, яку вони ніколи не відчували один до одного. — Слухайте. Ми знаємо трьох людей, які потрапили до чорної колиски. Я ніколи не міг витягнути деталей, але Нірай Есфарель вважала примарне існування таким нестерпним, що переконала якоря убити їх обох.

— Нірай Куджен, з іншого боку, — Микодез зважував слова, — вважав, що бути паразитом настільки захоплююче, що він буде триматися до тих пір, поки не розійдуться останні атоми Всесвіту. Він подарував нам ВК, а разом з ними і двигуни мотів. Він дав нам формаційний інстинкт. Він появиться знову і принесе ще більше подарунків. Я один з небагатьох людей у гекзархаті, який його справді любить, але ми не можемо дозволити собі прийняти більше його дарів.

— І ще є Джедао. Я не знаю, на якому етапі Джедао зупинився у відношенні до себе як людини, але як тільки він вирішив, що він гармата, усі інші перетворилися на ціль. — Микодез сумно усміхнувся. — Це три безсмертних, які ніколи б не мали би закінчити свій шлях таким чином.

Зехун поклала підборіддя на руки.

— Проблема у чорній колисці, — сказала вона. — Мені все одно, що Куджен говорить про ефекти стабілізації, затяжна ізоляція зведе будь-кого з розуму. Це не буде проблемою у методі Фаян. Математика, здається, перевірена. Молодість, вічне життя безперервно, хто б цього не хотів?

— Чи можу я направити вас замість мене? — сказав Микодез. — Я серйозно. Це не державна таємниця, що ви клей, який тримає тут все разом. Я просто нав'язую нудьгуючим убивцям ціль.

— Ви єдиний, хто в це вірить, — заявила Зехун. — І ні, дякую, я краще залишу вічність таким людям як Відона Пса — тим, хто психологічно пристосований для такої роботи. Я чула, що він завжди запізнюється з оформленням паперів.

Микодез вперся пальцями на стіл, а потім вистукав кілька команд. Команди були простими. Кілька перепризначень, необхідних для їх проходження, були як біль у задниці. Він спроектував їх таким чином.

— Микодез, як ти… — Зехун різко вдихнула. — Трахати все, Микодез, я вчила тебе ніколи не робити…

Він дав Зехун доступ до всіх протоколів надзвичайних ситуацій, які передбачали їх вбивство. — Я думаю, що це все, — сказав він категорично, — але можливо я щось пропустив, і можна гарантувати, що якийсь підлеглий має творчий зуд у задниці. Скажіть мені, будь ласка, що ви передбачили хоча б деякі з них.

— Деякі, — сказала Зехун. — Але не всі. Що з вами сьогодні? Ви не можете дозволити собі довіряти комусь повністю, і найменше всього мені! Якщо вам потрібно замовити моє "самогубство"…

— Зехун! — Микодез не зрозумів, що він вдарив руками по столі, поки біль не прийшов хвилькою пізніше. Зважаючи на те, що він тримав у цьому столі, це був прекрасний спосіб пофліртувати з власним самогубством. — Ви хочете такої вічності? Коли керує той, хто готовий вдарити когось, хто косо подивиться на нього? Оскільки це перетвориться саме на це.

— Безпека перехопила чергову спробу всього чотири години тому, — резюмувала Зехун. — Єдина причина, чому ви не отримали попередження, полягає в тому, що ми маємо справу з серйозною надзвичайною ситуацією. Це реальність, в якій ми живемо.

— А якщо вбивство відбудеться через політичну суперечку? Це теж реальність, в якій ми живемо?

— Ви завжди вважали за краще перетворювати людей на ресурси, а не на ворогів, але не кожен погоджувався з цим.

Микодез вивчав обличчя Зехун, прикидаючи, як її вмовити. Він дуже добре читав людей, але Зехун була дуже хорошою у приховуванні того, про що вона думала — вона зазвичай вигравала у дзен-цзай, так що це було непевним.

— Зехун, — сказав він, — ізоляція у чорній колисці в будь-якому випадку веде до краху. Завдяки нарцисичній переконаності Куджена у тому, що Всесвіт не може існувати без нього, ми маємо технологію, яка вдарила смерть по зубах. Так що звичайна тенденція тіла здавати з плином часу вирішена. Те, що особисто мене приводить у лють, полягає в тому, що кожен захоплюється вирішенням неправильної проблеми. Куджен псих, тому я не очікую від нього чогось хорошого, але чи благом буде безсмертя, якщо нічого не буде зроблено для ремонту ліній розлому в людському серці?

— Микодез…

— Ми дивимося на вічність з точки зору Іруджі, і обговорюємо дрібниці, ігноруючи сутність новітньої кризи, — сказав Микодез. — Вічність Шандал Янг, що перебирає шовки, щоб компенсувати той факт, що вона не може купити любов своїх дітей. Нірай Фаян, яка намагається вирішити всі наші проблеми, перевівши їх у математичні рівняння. Відона Пса вигадує ще більше болісних спогадів, тому що еретики настільки близько, що закривають систему кожного разу, і він вважає, що жорстокість знищить їх рішучість. Або я, встромляючий ножі у людей, тому що правляча фракція людей майже така ж параноїдальна, як я, і це єдина розвага, яка зберігає мій інтерес. Чи ви думаєте, що я не знаю, наскільки розсіяна моя увага, навіть з ліками, які я приймаю? Принаймні у Кел був сенс відмовитися. Можливо, підірвати систему буде гірше, ніж коли нею будуть управляти безсмертні психопати, але я відмовляюсь стати одним з них.

— Я не збираюсь зраджувати вас, — тихо сказала Зехун.

Він не запитував.

— Я наробив багато жахливих речей, — сказав він. — Я завжди робив їх, тому що альтернатива була ще гіршою. Якби я думав, що параноїдальний монстр-композит допоможе у цій ситуації, я б не думав довго про свій підпис. Але я цього не думаю, і це все.

— Добре, — сказала Зехун. — Ми робимо по вашому. Я тільки сподіваюся, що ви праві.

— Як і я, — сказав Микодез.

— Я поговорю з математиками.

— Гаразд.

Коли Зехун вимкнулася, Мікодеж почав перевіряти свій стіл і інвентаризувати зброю, яка знаходилася там, цікаво, коли він забув про її кількість.

Розділ 26

Сервітор приніс Микодезові сніданок не в один з його офісів, а в збройну кімнату. У кімнати було офіційне позначення, яке ніхто не використовував, навіть Зехун, яка, як правило, займалася такими питаннями. Останній раз, коли він запитував її про це, вона збрехала щось про невдалий замах. Зехун не була забобонною щодо багатьох речей, але в цьому випадку він вважав, що міри безпеки виправдані.

У своєму другому десятилітті на посаді гекзарха Микодез попросив своїх підлеглих викрасти приватну колекцію зброї Джедао. Протягом свого життя Джедао вважав за краще використовувати власне озброєння, а не зроблене Кел, Кел люб'язно продавали Шуос озброєння, незважаючи на логістичні перешкоди. Джедао накопичував зброю з таким ентузіазмом, якого можна було очікувати від колишнього вбивці, навіть якщо вона залишалася замкненою більшу частину часу. Зрештою це було для нього питанням практики — підбирати зброю для виконання потрібної роботи.

Коли після Хелспіна Джедао був заарештований, Кел вилучили весь його арсенал і закрили на ключ. Микодез знав цю стару сумну історію. Джедао не робив нічого небажаного, перш ніж раптом зійти з розуму. Він був зразковим офіцером, любив зброю, що не було злочином у його роботі; любив алкоголь, особливо віскі, таку рису поділяють багато людей, які колись були солдатами; він мав справжню пристрасть до дуелей. Микодез сприйняв як належне, що віскі Джедао було витрачене на технічних працівників лабораторії. Він міг тільки сподіватися, що вони випили його, а не пропустили через тести. І була скромна колекція настільних і карткових ігор, в тому числі деякі достатньо хороші для показу в музеї.

У будь-якому випадку у Микодеза була особлива проблема з тим, щоб тодішнй гекзарх Кел Ваура сприймала його серйозно. (Цзоро підніметься на вершину влади через вісім років.) Замість того, щоб задуматися над відсутністю поваги з боку когось, кому було більше 130 років, Микодез вирішив зробити щось таке, щоб Кел Ваура переоцінила своє ставлення до нього. Хоча ця причина не була єдиною. Він потребував від власних людей, щоб ті почали сприймати його серйозно. Завдання, яке багато хто вважав неможливим, цілеспрямовано сфокусували у спеціальну операцію, коли всі усвідомили, що Микодез цілком може перевернути дивізіон вверх дном, якщо вони не зможуть його виконати.

("Тоді я подумала, що ти хочеш одружитися" — зауважила тоді Зехун.)

("Іноді страх більш дієва мотивація, — заперечив Микодез, — хочеш, щоб я це продемонстрував?" — Тоді він мав більш похмурий характер). Ліки, які покращили його концентрацію, допомогли і з цим.)

Більшість площин Цитаделі Очей не була (за іронією долі) прикрашена кольорами Шуос, на тій підставі, що якщо асоціація з асасинами не спричиняє напруження людей, це робитиме червоний колір. Микодез завжди був задоволений тим, коли у драмах убивці носили червоне, начебто вони намагалися виставити себе напоказ, замість того, щоб одіватися в непримітні незграбні пальта і розчинятися серед місцевиих жителів. Коли Микодез не був одягнений в уніформу, він віддав перевагу одягу з відтінками зеленого кольору.

Однак кімната зброї була червоною, з золотими акцентами декору. Ніщо інше не підходило. Червоні стіни з їхніми ще більш глибокими червоними гобеленами відбивалися від поверхонь зброї, надаючи їй нездорового блиску.

Микодез пройшовся по кімнаті і зупинився біля експонату, який подобався йому найбільше, і був центральним елементом колекції: Паттернер 52, улюблена зброя Джедао. Звичайно, Джедао завжди носив його з собою, і скористався ним, щоб убити своїх підлеглих на командному моті біля Хелспін. Микодез не мав наміру витягнути його зі свого музейного ящика, щоб погратися з ним, але почав вивчати руків'я з вигравіруваною ганебною Двійкою шестерень.

Мережа попередила його дзвінком.

— Вам здається боляче, — сказав Істрадез від дверей. Він підійшов, щоб приєднатися до Микодеза, і нахмурився на Паттернер 52. — Ви повинні відправити цю річ Джедао в якості подарунка, і подивитися, чи не зробить це його більш сприйнятливим до ваших спроб терапії на відстані. По правді, ще один паршивий пістолет не зробить Джедао більш смертельним.

— Ну, — сказав Микодез, — існує психологічний чинник. Крім того, колекція коштуватиме більше, якщо я збережу все разом.

Істрадез фиркнув.

— Якщо ви плануєте її продати.

— Ви жартуєте? Ми завжди на мілині. — Одна з речей, яка дратувала його щодо Адан, якщо його фінансові шпигунські звіти були правильні, полягала в тому, що вони могли дозволити собі такі речі. Незважаючи на багатогранну успішну кар'єру в якості гекзарха, він назавжди жонглював бюджетом.

— Я здивований, що ви не так часто змушуєте мене вирішувати свої фінансові справи.

— Не спокушайте мене, — сказав Микодез. — Це дуже важливі справи, щоб передавати їх комусь.

Істрадез криво посміхнувся.

— Звичайно. — Він сильно позіхнув і нахилився, спочатку в один бік, потім у другий. — Я повинен визнати, що це хороша колекція, навіть якщо я розпізнаю функції лише половини цих речей. Надто погано що навряд чи хтось має змогу прийти сюди, щоб оцінити їх.

— Я сподівався, що ти побачиш тут щось таке, чого я не бачу, — сказав Микодез.

— Гадання оракула над купою гвинтівок і револьверів, як над чайним листям? Я так не думаю. Крім того, — Істрадез невимушено присів на бік якоїсь скриньки з експонатом, викликавши інформаційний показ, — я провів останні кілька десятиліть, навчаючись думати так, як ти. Від цього важко відвикнути.

Микодез побачив напруження у плечах Істрадеза. Тихо, без зайвих слів, він став за братом і почав потирати його плечі. Істрадез зітхнув і розслабився, повільними хвилями, від дотику рук Микодеза.

— Я сподіваюсь, що ти не збираєшся дати мені один з цих неприємних тестів для пам'яті після того, як ми залишимо цю кімнату, — Істрадез тремтів, Микодез міг відчути це під своїми руками. — Обіцяю, що виконаю домашнє завдання. Я тут, щоб попросити допомоги.

— Більше подруг? — запитав Микодез. Цитадель була добре укомплектована куртизанками з різними спеціальностями. Між завданнями Істрадез завжди користувався можливістю насолоджуватися. Якби він це робив, будучи Микодезом, хтось міг би помітити невідповідність. — Якщо ти надто змучений, я можу тебе підмінити…

— Не це. — З бездоганною гідністю Істрадез вислизнув з-під рук Микодеза, переконався, що вони стоять один напроти одного, а потім впав на коліна і нахилив голову.

— Гекзарх…

Повне звернення до гекзарха виглядало настільки невідповідним, що Микодез різко видихнув.

— Істра…

Істрадез не підняв очі.

— Я хочу просити вас розглянути мою кандидатуру. Я не Шуос, але розумію, що існує певний прецедент для використання зовнішніх агентів.

У Микодеза було погане передчуття.

— Встаньте, — сказав він більш грубо, ніж мав намір. — Вам не потрібно робити це на колінах.

— Те, що ви непокоїтеся про стан моїх колін, робить вам честь — сказав Істрадез, так прямолінійно, що Микодез не міг сказати, чи його брат не знущався над ним. — Однак я маю на увазі інше. Я розумію, ви тримаєте мене в резерві, але я впевнений, що унікально кваліфікуюся для цього завдання.

— А яке це завдання? — Було жорстоко змусити Істрадеза сказати це йому в лице. Тим не менш, він хотів бути впевненим.

Микодез сподівався на те, що Істрадез зламається, тому що дзеркальне обличчя відбилося в знайомій кривій усмішці. Але ні: вії Істрадеза були опущені, а його рука трохи сильніше стиснула праве коліно.

— Я чув, що знищення гекзархату перебуває в стадії розробки.

— Ви не маєте доступу до цієї інформації, — сказав Микодез після замороженої секунди.

— Я спокусив деяких з ваших співробітниць, — сказав Істрадез. — Іноді є люди, які хотіли б переспати з тими, хто виглядає так добре, як ми. Я думаю, що вони навіть не розуміли, що вибовтують секрети.

"Вони" могло означати більше однієї людини. Згодом йому доведеться це вияснити.

— Дуже цікаво, — сказав Микодез, маючи на увазі цей момент, — але відповідь — Ні.

— Гекзарх, — сказав Істрадез, найбільш формальним тоном, — я знаю, що це самогубча місія.

— Ви чули мою відповідь.

Істрадез задихнувся.

— Я визнаю, що моя корисність для вас наближається до кінця, — сказав він. — І прошу про одну останню послугу…

— Ні, Істрадез.

— Я потрапив у оцінку, яку дала Шпірель, — сказав Істрадез з краплею гіркоти. — Ви все-таки відстороните мене від служби, і що я буду робити потім? Сидіти тут до кінця життя? Я так не думаю. Дозволь мені піти, Мікі.

Микодез опустився на коліна і схопив плечі Істрадеза.

— Ти розумієш, що "самогубча місія" означає, що ти не повернешся? Ніколи.

— Що ви збираєтеся робити, послати когось іншого? Я найкращий для такої роботи, і ви це знаєте. Будь ласка, Мікі.

Гаряча щирість у знайомих очах потрясла його.

— Я твоя рушниця, Мікі.

Це змусило його дати відповідь.

— Ні, — прошепотів Микодез. — Будь ласка, не роби цього. Ти не Кел.

— Я кращий, ніж Кел, — сказав Істрадез. — Обіцяй, що ти подумаєш про це.

— Я подумаю про це, — нарешті сказав Микодез. Але вони вже знали, що він вирішив.

Коли Микодез закінчив читання доповіді, його математик кашлянув, і він полив зелену цибулю на три години раніше. З огляду на те, що весь день може бути напруженим, він не хотів забути про це.

Щось у контакті Черіс з Джедао дало їй уявлення про те, що можливо створити календар, який змінював екзотичні ефекти так, щоб вони могли впливати лише на бажаючих. Кельский формаційний інстинкт залишався, але Адан не захочуть втрачати "захоплення" як милицю, хоча більшість Андан з сірою речовиною в голові знали, що головне це загроза виконання "захоплення" — і це був їхній найпотужніший інструмент. Шуос опинялися в сумнівно завидному становищі, оскільки були єдиною фракцією, яка не мала стандартизованих екзотичних здатностей; для них ніщо не змінювалося.

Потім Микодез викликав командування Кел, підкресливши, що хоче мати зв'язок безпосередньо з Цзоро. Очікування було довшим, ніж зазвичай. Можливо вона була сумлінна і довше використовувала свій фен. Нарешті вона прийняла дзвінок.

— Шуос, — сказала вона, ввічливо, але без симпатії. — Як ми розуміємо, справа актуальна?

— У мене є особисте попередження, яке хочеться донести до вас, — сказав Микодез і надіслав їй звіт. — Мої аналітики вважають, що Хафн мають намір провести глибокий рейд на Аері. Ви можете ознайомитися з деталями під час відпочинку, та відповідно підготуватися.

Цитадель Очей Шуос була захищена великою кількістю тіньових мотів, не говорячи вже про гармати, але її місцезнаходження не було відоме громадськості. З іншого боку, безпека Аері частково залежала від секретності. Кел були розкинуті досить тонким шаром по гекзархатові, і не мали великих сил для захисту у цьому районі.

— Нам потрібно знати, наскільки надійною є ваша інформація, — сказала Цзоро.

Микодез здивовано глянув на неї.

— Якби у мене був вільний день і бажання когось надурити, я б вибрав когось для розваги. Зрештою, кандидатів багато. Ні, ця інформація точна. Хафн вже випробували свою невтішну здатність стрибати через простір з Лебединим роєм. Якщо мене не дивує, що вони хочуть використати його на Аері, то вас це теж не повинно здивувати.

Він особисто не розробляв цю компіляцію. Роботу виконала одна з його команд, але звичайно звіт повинен бути на столі командування Кел, щоб перевірити його. Хоча Цзоро не любила його, вона вірила в його компетентність.

— Скажіть, що у вас є оборонний рій, який висить там, — додав він.

— Хіба важливо, як ми це зробимо? — спокійно запитала Цзоро. — Ми не можемо дозволити собі падіння Аері. Ваше попередження прийняте.

— Чудово, — сказав Микодез особливим тоном, який, як він знав, її дратував, бо вона на нього очікувала. — У такому випадку залишаю вас з вашими втомлюючими матеріально-технічними розрахунками. — І він розірвав контакт.

Проблема з планом Черіс полягала в тому, що він незручно включав в себе ліквідацію впливу командування Кел, перш ніж Микодез міг би, якщо всі будуть дотримуватися початкового графіку, вдарити іншим гекзархам у спину. Пункт перший: якщо зміна ВК і перезавантаження календаря приведе до ліквідації впливу командування Кел, це буде позитивним моментом, знищення інших гекзархів в той самий час буде ще краще. Пункт другий: найлегше вбити гекзархів, якщо вони зберуться в одному місці. На щастя, об'єкт Нірай Фаян виконала цей трюк. Пункт третій: переконати чотирьох гекзархів змінити свої графіки, щоб ті підлаштувалися до змін Черіс, було набагато важче, ніж переконати Черіс стриматися, поки учасники не зберуться в одному місці. Пункт четвертий: подзвонити їй і розповісти про свій намір — це не спрацює, навіть якщо ідея має певну привабливу простоту. Він не мав ніяких доказів того, що вона довіряла Шуос, навіть якщо знала кількох з них, а Джедао, який брикається у її черепі, не допоможе. Тому йому був потрібен спосіб вплинути на неї так, щоб вона цього не усвідомлювала.

Пункт п'ятий: ніхто ще не з'ясував, як бісова Черіс має намір знищити Аері. Було б непогано, якби жучки на "Ієрархії свят" були здатні пролити світло на це питання, але такого шансу не випадало. На цьому етапі Микодез грав у гру, що Черіс не божевільна, що це був не блеф, і що якийсь метод таки існував. Віра Черіс у генерала Джедао була лише непрямим доказом, але це було краще, ніж нічого.

Пункт шостий: щоб зробити те, що вона хоче, Черіс повинна була мати якусь розвідувальну мережу. Схоже, що вона зв'язалася з полковником Рагатом, однак вони не змогли зібрати всіх даних. Інша сторона азартної гри Микодеза полягала в тому, що джерела Черіс будуть повідомляти її про рухи Кел, і змусять її переглянути свій графік. Принаймні він вірив, що вона не ризикне виставити свій рій проти Аері та численних оборонних споруд, якщо може дозволити собі почекати.

І люди думають, що я ненадійний і небезпечний з огляду на двох курсантів, цинічно подумав Микодез. Правда полягала в тому, що він вирішив не прив'язуватись до якогось конкретного способу дій. Якщо він побачить краще рішення, яке буде мати сенс, він буде дуже задоволений змінити план.

Мережа інформувала Микодеза про те, що кількість людей, які терміново хочуть поговорити з ним, збільшується. Він пошукав рукою у своєму другому ящику, і витягнув клітчастий шарф, який почав в'язати два місяці тому. Ідеально. Єдине, що люди ненавиділи більше, ніж Шуоса з пістолетом, був Шуос з в'язальними спицями. Ніби який-небудь розумний асасин тренується напасти на вас з в'язальними спицями замість того, щоб зробити те саме з гарно захищеного балкону з потужною гвинтівкою.

— Гаразд, — сказав він, — давайте першого.

Черіс і Брезан знаходилися в залі Черіс, розглядаючи просторову карту гекзархату. Хорт намагалася сконцентруватися на блискучих покажчиках, ромбах з емблемами генералів, але могла концентруватися тільки на кілька секунд. Ні Черіс, ні Брезан не хотіли бачити її тут, хоч вона могла посприяти їм у питаннях стратегії або логістики. Швидше за все, генерал боявся, що вона впаде мертвою, якщо залишиться без нагляду.

— Це шість повних роїв, — сказала Черіс. — Вони напевне страшенно перелякані.

Хорт відмітила для себе траєкторії роїв, що сходилися в одній ділянці простору, яку вона вважала непримітною, за винятком того, що Черіс наполягала на тому, що це місце розташування Аері, і високий генерал вірив їй. З шести емблем, які Хорт продовжувала розглядати, три мали емблему трьох сонць генерала Інесер.

Черіс і Брезан не були єдиними учасниками дискусії. Було ще четверо сервіторів: три дельтаформи і птахоформа. Дельтаформи продовжували миготіти швидкими вогниками один до одного. Той факт, що вогні були в людському видимому спектрі, майже напевно був люб'язністю з їхнього боку. Хорт знала, що сервітори багато турбувались про ввічливість, і відповідно намагалися коригувати свою поведінку, оскільки високий генерал не заборонив цього. Птахоформа або схвалювала розмову, або вирішила, що вмираючі генерали були хорошим об'єктом для хоббі. Як би там не було, вона крутилася біля Хорт, періодично наповнюючи її чашку чаєм з чайника, який Черіс та Брезан ігнорували.

— Якщо я розумію правильно, — сказав Брезан, — сервітори воліють не вступати в дію з такою кількістю спостерігачів, які можуть з'ясувати, що вони робитимуть.

Хорт задумалася, чи зможе Брезан зрозуміти, що він говорить до порожніх просторів стіни, коли згадує про сервіторів, чи навіть коли він нібито звертається до них.

Друга дельтаформа, яку Хорт позначила другою серед трьох, тому що вона була втомлена, змінила блимаюче світло на бурхливі диссонантні акорди. Тоді третя сказали щось червоними вогниками до Черіс.

Черіс нахмурилася, а потім сказала:

— В основному це правда. Вони вже евакуювали стільки сервіторів, скільки могли, але навіть так…

Брезан закусив губу.

— Черіс, — сказав він, — якщо на цих оборонних роях є сервітори… — він зупинився.

— Ви можете вийти і сказати їм про це, — сказала вона.

— Якщо вони зможуть понизити командування Кел до радіоактивної статики, то, безсумнівно, купа мотів…

Рухи Черіс були напружені, нервові.

— Брезан, — сказала вона, — це дуже багато мотів. Екіпажі загальною чисельністю у 300 000 осіб. Навіть якби ми мали точну інформацію про те, що всі шість генералів безповоротно корумповані, чого ми не знаємо, краще відсторонити таких людей, ніж панькатися з ними. Крім того, це не маленькі рої, і вороги гекзархату нікуди не ділися. Ви дійсно хочете позбутися тієї частини військової сили гекзархату? Його старших генералів?

— Це цікавий аргумент від того, хто налаштований на поділ гекзархату на частини, — сказав Брезан.

— Я не зовсім Джедао, — сказала Черіс, іноді Хорт задавалася цим питанням. — Смисл зміни полягає не в збільшенні кількості жертв. Це зміна системи, де звичайні люди матимуть шанс. Люди вмиратимуть, так. Багато з них. Але ми не повинні сходити з нашого шляху, щоб вбити ще більше.

— Я хочу знати, як ви прийшли до цієї філософії після того, як масовий вбивця заліз всередину вашого черепа, — сказав Брезан.

— Я намагаюся виправити те, що він зламав, — сказала Черіс, — тому що я пам'ятаю, як він це ламав.

Брезан зірвався.

— Отже ми чекаємо? Ви не маєте спокуси полетіти і врятувати базу командування Кел від Хафн?

Хорт проснулася достатньо, щоб сказати,

— Сер, вони не подякують нам, а генерал Інесер буде діяти більш ніж адекватно щоб виконати поставлене завдання у будь-якому випадку.

— Під "не подякують нам", ви маєте на увазі, що вони просто підірвуть себе, щоб позбавитися від нас, — чітко сказала Черіс. — Хіба вони не навчали вас, як уникнути повного фронтального нападу у таких випадках?

Брезан застогнав, пригадуючи вислови з чотирьох сотень жартів Кел.

— Добре, — сказав він. — Ми чекаємо на кращу можливість. А якщо Хафн не нападуть?

— Тоді ми змінюємо план, — сказала Черіс. — Що стосується мене, то ми не змогли з'ясувати вхідний вектор Хафн. Покриття детекторів та прослуховуючих сенсорів навряд чи є повним, тому нам доведеться почекати, а тоді подивимося.

Брезан і Черіс звернули свою увагу на баннермот, що мав проблеми з двигуном. Хорт була стурбована, хоч і не здивована, їй тепер було важко тримати дрібні деталі у пам'яті. Гризучий зсередини холод ускладнював можливість концентрації. Птахоформа защебетала до неї, можливо, подумавши, що чай, навіть якщо це не дієвий засіб, хоча б зігріє її. Вона посміхнулася до сервітора і зробила ковток.

— Я не претендую на те, щоб вас розуміти, — сказала Хорт птахоформі, — але, враховуючи тривалість вашої служби, сподіваюсь, що у цьому є щось потрібне вам. І я шкодую, що ніколи не вивчала вашу мову.

Птахоформа постукала по найближчій стіні. Черіс мигцем поглянула на неї, а потім відвернулася, щоб пройтися по динамічній діагностиці разом з Брезаном. Птахоформа повторила стукіт, і Хорт зрозуміла, що це був барабанний код Кел: "Вам не треба помирати".

Хорт моргнула.

"Ви можете вибрати життя і не помирати".

Вона не пам'ятала, чому вона вибрала Вірай Талу, пам'ятала лише те, що зробила це. Її батько перетворився в труп з картону, у вухах дзвеніло, її матері вчепилися одна в одну після цього, а вона стояла замерзла, намагаючись не бачити того, що було прямо перед нею. Різке розчарування кожного разу, коли вона переживала битву. Вона навчилася приховувати бажання померти, але воно ніколи не випарувалося цілком.

— Я Кел, — болісно сказала Хорт. — Навіть припускаючи, що все це спрацює, для того, щоб позбавитися від Вірай Тала, мені доведеться звільнитися від формаційного інстинкту, щодо цього є застереження.

Птахоформа замовкла. Тоді відстукала:

"Мої товариші служать людям без формаційного інстинкту. Наша служба не вважається службою?"

— Я не маю повноважень, щоб винести якесь рішення, — сказала Хорт.

"Хіба ваш генерал відмовить вас від цього?"

Ви вибрали Вірай Тала, сказав їй Брезан кілька днів тому, намагаючись пояснити щось таке ефемерне, як дим. Який високопоставлений генерал хотів би відмовитися від того, що робило його Кел?

Навряд чи ви могли бути Кел без формаційного інстинкту. Зрештою важко було не помітити, що Брезан був бракованим яструбом. Але це неминуче приводило до питання про те, наскільки було бажано бути Кел у першу чергу.

— Я можу вибрати, — сказала Хорт, — якщо високий генерал дасть такий наказ.

Сервітор чирикнув, можливо, це було зітхання. Він торкнувся чайника однією з його хапальних кінцівок. Хорт зробила ще один ковток. Тепло всередині трималося недовго, але так повинно було бути.

Шість роїв Кел досягли Аері і тепер чекали на баннер.

Черіс і Брезан почали сперечатися про те, що буде з Кел, після того як Черіс відзначила, що успішний удар по обезголовленню командування залишить Брезана старшим офіцером Кел.

— Я подам у відставку, — сказав Брезан.

— І залишите Кел без лідера, — сказала Черіс. — Ви це хочете зробити?

— Я ненавиджу, коли ви відкриваєте свій рот, — сказав Брезан. — Те, що ви кажете, ніколи не поліпшує ситуацію.

Хорт взялася грати з сервіторами у карти, на тій підставі, що ніхто не очікував, що вона буде здатна працювати. Сервітори зазвичай вигравали. Вона високо оцінила те, що вони не кидали гру, щоб вона відчувала себе краще.

Шуос Микодез закінчив в'язати шарф. Перші двоє людей, яким він показав свою роботу, не змогли приховати підозру, що він зробив її з метою їх задушити. З сучасними волокнами це було важко сказати.

Три гекзархи, Рахал, Андан і Відони вирушили на станцію Нірай Маві 514-11. Нірай Фаян вже була там.

Через тридцять вісім днів після того, як Микодез попередив Кел Цзоро про неминучий напад Хафн, служби прослуховування Кел біля чотирьох великих верфей повідомили, що засікли вхідні форманти мотів Хафн. Три верфі незабаром після цього вибухнули. Командування Кел прийшло до висновку, що верфі були реальними цілями, так як дві з них були єдиними, здатними будувати сіндермоти. Він відправив чотири захисних рої, щоб відбитися від загарбників. Незрозумілим було те, що прослуховуючі форпости втратили здатність відстежувати форманти.

Черіс і Брезан, отримавши повідомлення про подальші рухи Кел, провели термінову нараду і визначили, що це буде їх найкраща можливість для нападу. Хорт не була присутня на обговоренні. Вона втратила свідомість двома днями раніше, через сімдесят дев'ять днів після того, як заявила про свій вибір Вірай Тала, і була переведена до Медичного.

Ваухан Істрадез усвідомлював, що в будь-який інший день він може розважитись, зайшовши в одну з академій Шуос та лякаючи цілу ніч невинних маленьких курсантів. Їм пощастило, що він не поділяв схильності свого старшого брата до дурних вибриків, навіть будучи двійником брата. Крім того, він мав важливішу роботу. Фізичні манери Микодеза не були найскладнішою частиною. Найскладнішим було копіювати його поведінку дрібного звірка. Не кажучи вже про нескінченні хобі. Істрадез сподівався, що ніхто не збирається змушувати його в'язати, тому що він мав позитивний талант до пропускання петель.

Істрадез знаходився на борту тіньового мота "Блудливі Очі", типове веселе прізвисько для Шуос. Хоча не було можливості сховати від екіпажу місце призначення, жоден з них не знав його справжнього імені. Хитрість не витримала би серйозного контролю, але шанси на те, що капітан вимагатиме автентифікації, були низькими, а про те, що він двійник гекзарха, вони взагалі не могли подумати. Як мінімум, горезвісний ексцентричний характер Микодеза буде працювати на його користь, якщо його викриють.

На даний момент він знаходився в спальні, з лотком, повним медового печива і приклеєною зубочисткою, тому що він збирався його з'їсти. Він розглядав можливість викинути все, навіть якщо це було поза звичкою його персонажа, коли мережа інформувала його про те, що він повинен зв'язатися з станцією Маві 514-11 в будь-який можливий момент. Він подумав, що повинен відкласти надівання другого черевика і залишитися у шкарпетці, все одно ніхто цього не побачить.

Звичайно Істрадез отримав дзвінок від командора мота.

— Так? — сказав він, протягуючи свою ліву ногу за другим черевиком.

— Гекзарх, — сказала командор, — ви просили поінформувати вас, коли ми підійдемо до станції. Протокол вимагає від нас відкритися та повідомити про наше прибуття в радіусі контрольно-пропускного пункту. — Вона сказала останнє без особливого акценту. Те, що вона хотіла знати, було, чи вони були тут зі звичайним візитом, чи повинні були виконати якийсь лисячий фокус.

— Покажіть мені, — ліниво протягнув він, — що ми бачимо на сканері.

Вона переслала йому дані, які не дуже допомогли. Як правило, важко було побачити багато неактивних або мінімально активних мотів. Отже вони повинні зробити це жорстко.

— Гаразд, — сказав Істрадез, відкотивши найближче медове печиво зубочисткою, — не ховайтеся, і я зателефоную, дайте їм знати, що ми тут. Чи не хотіли б ви, щоб я надіслав вам трохи цього печива? — Все, щоб його позбутися.

— Це дуже гречно з вашого боку, — тактовно сказала командор, — але якщо це те, що я думаю, то я ніколи не приберу з зубів ці кедрові горішки.

Ви і я думаємо одинаково, скупо подумав Істрадез.

— Ви багато втрачаєте, — сказав він.

Коротка пауза, потім:

— Мот більше не невидимий. Ми утримуємо позицію, щоб не зробити їх нервовими.

Шуос змушує когось нервувати? Неймовірно. Істрадез викликав станцію, просячи зв'язку з гекзархом Фаян. Вона відповіла дуже швидко.

— Чи я не запізно? — запитав Істрадез без будь-якого каяття. Він хотів запізнитися — було бажано, щоб він прибув останнім — хоча їй не треба було цього знати. Він вже вводив послідовність команд. Навіть якщо він промахнеться щодо інших, вилучення Фаян було дечого варте.

— Ви прибули останній, Микодез, — сказала Фаян, насупивши брови.

Чудово. Він усміхнувся до неї усмішкою свого брата, хоча Микодез сказав, що це не спрацює.

— Ну, я більше не затримуватиму вас. До зустрічі на станції?

— Чекаю з нетерпінням, — відповіла Фаян, ввічливо скрививши губи.

Істрадез остаточно визначився.

Люди іноді уявляли, що простір гекзархату був настільки щільно засмічений тіньовими мотами, що ви не могли підтерти свого носа без того, щоб вас не спіймали на цьому. Простір справді був великим, але прокляті речі були надто дорогими, щоб Шуос могли використовувати їх, як їм заманеться. І потрібно було вимикати систему стелс, щоб робити що-небудь корисне екзотичною зброєю, включаючи руйнівну, але з повільною перезарядкою носову гармату. Щоб повернутися у тіньовий режим, після того як його вимкнули, потрібно було ще більше часу. Все це було довгим способом сказати, що Блудливі Очі могли виконати необхідний перший постріл, але після нього ніхто з них не залишиться живим.

Істрадез відчував свою вину перед екіпажем тіньового мота, який не підписувався на таку самогубчу місію. Однак навіть він міг бачити проблеми, якщо розповісти їм, чому вони були тут. Крім того, він не був Кел, але добровільно підписався на це завдання. Цього вистачало.

— Поки я у справі, що корисного дасть такий маневр? — запитав він, після того як Микодез погодився. Кутом ока він міг бачити горезвісний Паттерн 52 у скляному футлярі, але не наважився повернути голову до нього.

— Шуос зробить три кроки вперед — сказав Микодез. Він повернувся до своєї звичної жахливої манери розмови. — Ти хочеш сказати, що наполягав на цьому завданні, не думаючи про наслідки?

— Я все ще хочу це завдання, — сказав Істрадез. — Але я хочу дещо від вас.

Микодез, не дивлячись на нього, сказав:

— Це має бути щось, що я можу дати.

— Чесну відповідь, — сказав Істрадез. — Цього разу справжню, а не терапію. Чи є щось, про що ти більше турбуєшся, як людина, чи ти весь у цих шалених іграх та стратагемах? Не те, щоб хтось міг використати це проти тебе. Я просто хочу знати.

Істрадез похолов, коли Мікодеж встав, тому що він не знав, що станеться далі — якісь отруйні голки або пістолет — у нього не було ніяких ілюзій, що тренування з самозахисту, які він отримав, допоможе йому, але все, що зробив Микодез, це став на коліна перед ним і взяв його руки у свої. Істрадез задихнувся і замовк, коли його брат почав люто цілувати його пальці.

— Я роблю свою роботу, — сказав Микодез. — я вже казав тобі раніше. Я навіть посилаю рідного брата на смерть, якщо це найкращий спосіб зробити роботу, — його голос зламався, охрип. — Але ніколи, ніколи не думай, що це тому, що я перестав любити тебе. Я не хочу, щоб ти йшов. Ще не пізно відмовитися.

— Уже пройшло багато часу, коли було занадто пізно, — сказав Істрадез.

Блудливі Очі сповільнювався, підходячи до станції Нірай з її кільцями і мереживами сенсорних масивів, двигунами, великими гуркочучими механізмами з їх серцями, які були колесами всередині коліс. Капітан мота виявила, що екіпаж відсторонений від управління та намагалася зателефонувати Істрадезу по резервному каналі. Істрадез, природно, не відповідав.

За кілька секунд до того, як вони повинні були причалити, Блудливі Очі вистрілили своїми носовими гарматами, розділившии станцію надвоє, включаючи центральне енергетичне ядро. Через деякий час після цього відбулося спрацювання системи саморуйнування мота, без повідомлень і зворотного відліку.

В останні секунди свого життя Істрадез вважав, що це було надмірним, але було приємно нагадати гекзархату про те, що мелодрами належать не лише Кел. Він дивився на свої долоні, коли його світ розчинився в жарі та статиці.

Коли прийшов час зупинити гекзархатські годинники, на Аері залишалися сорок вісім сервіторів. Тут не мали звички помічати слуг, але їм довелося придумати ілюзію, що частина доповнення залишилася. Не кажучи вже про те, що хтось повинен був залишитися, щоб переконатися, що атака пройшла, як заплановано.

Сервітор sin x2, один з сорока восьми, залишився не через саботаж. Він не мав жодного досвіду в техніці та знешкодженні, і фактично весь час прослужив у Медичній службі. Інші сервітори вмовляли його евакуюватися, поки був шанс. Аері не могла обійтися без поставок. Сервітори залазили в ящики, каністри, будь-які вільні щілини в темних трюмах мотів.

Sin x2 сказав: вони наші Кел. Хтось повинен бути з ними наприкінці, навіть якщо вони ніколи не знатимуть і не розумітимуть цього. Тоді інші, усвідомивши, що його не переконаєш, залишили його в спокої.

Sin x2 не мав ніяких ілюзій, що вулик кел піклуватиметься про нього більше, ніж як про інструмент для необхідних справ, іноді навіть непотрібних. Він знав, що вулик з кожним роком стає менш адекватним. Проте він вважав себе Кел. Хтось з його анклаву повинен пам'ятати про кінець командування Кел.

В даний час sin x2 був зайнятий поліруванням колекції музичних інструментів, — один з незрозумілих обов'язків, який він виконував, тому що ніхто більше цього не хотів робити. Високий генерал Аурель привезла з собою кілька інструментів. У перші роки вона приходила сюди, щоб час від часу практикувати. Останній раз, коли вона заходила сюди, був тридцять один рік тому. Вона грала уривки з концерту. Sin x2 особливу увагу приділяв альтам, тому що вони були її фаворитами.

Службовець tanh x надіслав шестихвилинне попередження каналом технічного обслуговування.

Sin x2 знав, що генерал Аурель була частиною композитної вісімки прямо зараз. Він швидко побіг коридорами, щоб досягти її кімнати. Двері були відкриті, як завжди. Він побіг до того місця, де Аурель сиділа на мінімалістському кріслі з металевого скла. Поза була прекрасною, і її руки ще мали силу, але блідо-коричневі очі не бачили нічого в кімнаті, окрім, мабуть, гри світла і тіні.

Через одну хвилину і вісім секунд Аері зникла у реві вогню, пронизаного світлом, з числами, що бігли назад, до нульової години нового календаря.

Розділ 27

Вражало, що Зехун пройшла двері головного офісу Микодеза, не загинувши. Микодез підняв очі, спочатку не впізнаючи струнку фігуру, похмурі очі, довге червоне пальто. З прибраним від обличчя волоссям Зехун була майже схожа на ту, колишню, коли він вперше зустрів її, тиху жінку з неспокійними уявленнями про те, як слід керувати Шуосами.

— Іди геть, — сказав Микодез. Його голос звучав так, ніби хтось пошкріб його горло граблями.

Очі Зехун звузились, але вона ввійшла і зачинила за собою двері.

— Ви повинні були сказати "ні" Істрадезові, — сказала Зехун.

— По-перше, — сказав Микодез, — це вас не стосується. — Патентована неправда: все, що він робив, стосувалося його помічника. — По-друге, коли Істрадез запропонував себе, я повинен був прийняти це рішення. Що я мав робити всю решту життя — придиратися до нього, поки я посилаю інших двійників помирати? Уявіть, що це зробить з моральним духом. Це погане управління.

— Він був вашим братом, Микодез. — Зехун почала щось говорити, але передумала. — Ви можете мати особисті почуття. Як правило, ті, у кого їх немає, змушують своїх близьких демонструвати їх, навіть якщо доводиться вбивати інших людей.

— Я відмовився від права на сентиментальність, коли став гекзархом, — сказав Микодез. — Моя родина Шуос. І, будь ласка, не кажіть мені, що це погана торгівля, хороша торгівля чи що-небудь у цьому роді. Я не зможу винести цього прямо зараз.

— У будь-якому випадку я тут з іншої причини, — сказала Зехун, хоча Микодез знав, що так чи інакше його потурбують. — Ви не відповідали на мої дзвінки.

— Що може бути настільки терміновим? — Скаркастично запитав Микодез.

Зехун нахилилася над його терміналом і запустила запити.

— Це треба почути, — сказала вона. З'явилося резюме, де пояснювалося, що повідомлення було передано чітко у всіх напрямках, з тисяч і тисяч джерел — буря світла. Черіс відправила свій календар і рівняння, а також маніфест, що пояснював її мету. Рахал стали берсерками, намагаючись придушити інформацію та збити календарні коливання, але було вже пізно.

— Так, — сказав Микодез, захоплюючись марністю карти, яка показувала рясний розсип джерел передачі: надто багато для людського ока, щоб вибрати якийсь шаблон, і аналіз мережі не зробив картинку набагато яснішою. — Це був очевидний крок. Іноді очевидне є правильним. Я просто не очікував, що виконання буде настільки ретельним.

— Ви зробили вибір, Микодез, — сказала Зехун. — Світ не перестав рухатися вперед. У нас криза, з якою нам доведеться мати справу. Можливо після того як нам все вдасться, ми можемо подумати над деякими настільними іграми та добре випити, але зараз у вас є робота.

— Так, — сказав він, — і ви її зробите. А тепер ідіть і знайдіть цю мвенінську дівчину для мене, поки ще на це здатні. Я не зможу зосередитися, коли ви нависаєте наді мною.

— Що весело, це те, що ви думаєте, що я нависаю, — сказала Зехун, з вищими знаннями того, хто підняв п'ятеро дітей, а тепер спілкується з тим, хто ніколи не був батьком, але вийшла.

Микодез протистояв бажанню відкласти поливання зеленої цибулі. Її коріння зігниє таким чином.

— Дзвінок до Шуоса Джедао на Ієрархію Свят, — сказав він. Можливо, на цей раз він пройде. Він дивився, яким був гліф рою у ці дні. Все ще Двійка Шестерень? Лебідь? Нудний тимчасовий герб для новеньких генералів з кондитерськими виробами?

Він мав час на цукерки з айви під час очікування. Тайник в його столі спустошувався. Йому доведеться змусити своїх співробітників його поповнити. Чомусь вони думали, що він повинен обмежувати прийом цукру.

Двійка шестерень з'явилася на екрані, і Микодез стиснув губи. Отже вона хотіла чогось. Герб змінився строгим обличчям Черіс, вона прийняла дзвінок.

— Шуос-чжо, — сказала вона, — це найкращий час? Або у вас вибухнула криза, або я не знаю, що.

— Здрастуйте, Черіс, — сказав Микодез, вражений, що її зображення не мерехтить. — Запевняю вас, що ви захочете зараз поговорити зі мною.

— У такому випадку, Шуос-чжо, — сказала вона, — ми обидва мертві, і чудесним чином здатні спілкуватися один з одним. Я сприймаю як належне, що ви та інші гекзархи були вбиті на якійсь зустрічі. Мабуть, це була одна з тих пекельних вечірок, яка змусила вас зібратися в одному місці. Чи було там якесь хороше віскі?

Микодез був впевнений, що Черіс не поділяла захоплення Джедао спиртними напоями.

— Я наказав нанести удар, — сказав він дуже спокійно.

— Нірай-чжо вважала, що вона розмовляла з вами на шляху до вечірки. Як усе-таки ви взяли контроль над тіньовим мотом?

Що за пекельні джерела розвідки у Черіс? Це змушувало весь розвідувальний відділ Шуос виглядати погано.

— Це був двійник? — запитала вона. І розуміюче посміхнулася. — Я пам'ятаю, ви любили використовувати цей трюк, особливо після того, як використали двійника Хіаз в моєму напрямку. Щоб у мене було більше причин уникати гекзархів Шуос.

— Черіс, — сказав він, — з цим покінчено. Ви перемогли. І якщо хочете знати, той, хто здійснив самогубчу атаку, був моїм молодшим братом. — Чорт, він не знав, чому він сповідувався цій жінці серед всіх людей, коли не хотів обговорювати це навіть зі своїм особистим помічником. Але він знав, що деколи робив те, чого не хотів. Він потребував довіри Черіс, щоб вона почала довіряти йому. Це стане можливим лише тоді, коли вона повірить у його вразливість. Страшний спосіб використати таким чином жертву Істрадеза, але не те, щоб його це зупинило.

Щось змінилося в її очах: інтим тіні, нюанси кольору?

— Я не знала, — сказала вона. — Мені дуже шкода. — Вона чекала на нього, щоб він зробив певне підтвердження, а коли він цього не зробив, продовжила, — чому ви зрадили інших гексархів?

— Дві причини, — сказав Микодез. — По-перше, коли я дізнався про ваш план, я зрозумів, що у вас є виграшна карта у руках. По-друге, я хочу запропонувати вам союз із Шуос. — Його посмішка була важкою. — Розгляньте смерть моїх колег як подарунок вам, як жест моєї щирості.

— Отже, ви були єдиною причиною переполоху у вулику командування Кел. Щоб вони змінили свої плани.

— Так.

— Тоді це не Хафн знищили будівельні верфі. — голос Черіс кусав його, і він замислився, чиє це було обурення — її чи Джедао. Для зрадника Джедао завжди був суб'єктивним виродком.

— Це правда, — сказав Микодез. — Цю роботу зробили мої диверсанти. Не думайте, що я не зробив би цього знову, незважаючи на кількість померлих. Люди вже вмирають у вашій новій революції. Більшість систем перейдуть на військове положення, ви знаєте, що так завжди відбувається під час військових криз. Вони під екстра-спеціальним календарем Відони. Це завжди було питанням прийнятної кількості жертв.

— Ціна допомоги Шуос — це допомога Шуос, чи не так у вас говорять? — зауважила Черіс.

Микодез схилив голову.

— Я сподіваюся, що єдине, про що я пошкодую більше, сказавши "так", буде, що я не сказав "ні".

— Це була ідея, — скромно сказав Микодез. — Бігати навколо, оскільки Джедао був надзвичайно добре вибраним відволіканням, між іншим. Вітаю вас. Але цей трюк спрацює лише один раз.

— Мені було достатньо, щоб він спрацював лише раз, — сказала вона.

Микодез визнав удар помахом своєї руки.

— Хвилинку. У мене є ще один подарунок, щоб запропонувати вам, хоча й не дуже хороший. — Де була Зехун? Він викликав її, але не отримав відповіді. — Якщо я зможу затримати вас на лінії ще кілька секунд, у всякому разі. Що ви плануєте підірвати наступним?

— Якщо я буду підривати кожного монстра у гекзархаті, — сказала Черіс, — я теж стану монстром.

Микодез поклав підборіддя на руки і посміхнувся.

— Якщо ви це розумієте, — сказав він, — то ви набагато випередили Джедао, і ваш союз має шанс на боротьбу. — Ага, ось і ми.

Зехун повернулася, тягнучи за собою підлітка. У дівчини була шкіра кольору слонової кістки, а волосся прикрашене емалевими застібками. Її одяг, незважаючи на яскраву колірну координацію у зеленому та жовтому кольорах, відрізнявся поступкою до марної практичності. Микодез зацікавився лише тим, чи дівчина думала про втечу, і тому розсудливо одівала прості штани і ще більш практичні чоботи. Цитадель Очей була космічною станцією. Вона не могла втекти далеко.

— Черіс, — сказав Микодез, — це Морош Нія. Я не вірю, що ви знайомі — Черіс заперечливо похитала головою, — але вона одна з приблизно 5000 мвенінців, яких ми змогли евакуювати. Це жахливо маленьке число, і я не оптиміст, що ваша громада відновиться після розгону, але це було максимальним, що я міг зробити, не піддаючи Шуос підозрі від інших фракцій.

— Почекайте, — сказала Нія. Вона дивилася не на Микодеза, а на термінал. — Це вона? Айвен Черіс?

— Так, я Черіс, — сказала Черіс.

Нія почала говорити суворо і швидко, мовою, яку мережа визначила як мвендалі. Микодез побачив машинний переклад, який зазнавав транскрипції і перекладу, і мережа з усією незграбністю припустила, що Нія мала вражаючу схильність виголошувати мвендальські непристойності.

Коли Нія закінчила, Черіс щось відповіла, змішуючи Мвен-далі і високу мову:

— У мене немає виправдання, щоб запропонувати його вам.

— Як я вже казав, — сказав Микодез, — це не дуже добрий подарунок.

— Ви запланували все ще тоді? — запитала Черіс.

— Ні. Мені просто хочеться відкрити свої варіанти. Я думаю, що геноцид — це гнучка політика. Нічого особистого.

— Що вони роблять з тобою, у всякому разі?

Нія розмовляла з Черіс, поки Микодез дозволяв, до його розваги.

— Він запропонував мені роботу, — сказала вона. — Я прийняла пропозицію, тому що ваш поганий життєвий вибір залишив мені не так багато варіантів.

Черіс виглядала так, ніби їй було незручно.

— Ти ще вербуєш, Шуос-чжо?

— У тих випадках, коли це виправдано, — м'яко сказав Микодез. — Я маю на увазі, мвенінці породили вас. Може, мені пощастить.

Цією лінією мислення Нія однозначно не була вражена.

— Ви маєте на увазі, що у вас не вистачає колишніх магазинних злодіїв, які працювали на вас, і ви у відчайдушному становищі?

Знаходячись за спиною дівчини, Зегун повідомила:

— Ми знайшли єдину дитину в гекзархаті, яка не боїться вас.

Микодез повернув голову до неї.

— Дайте мені знати, якщо знайдете їх більше.

Рот Черіс стиснувся, а потім вона сказала:

— Я бачила трансляцію страти моїх батьків.

Дивно, але Нія зберігала тишу.

— Я розглядав можливість втручання, — сказав Микодез. Він міг запропонувати трохи прихильності, аналіз показав, що тоді вона не буде тримати зла на нього особисто. Зараз він майже хотів, щоб вона була зла. — Через те, ким вони були, служба безпека Відони була надто пильною. Я вирішив не ризикувати.

— Я ціную вашу прямоту, — сказала Черіс. — Але що я можу вам запропонувати? Все, що я маю, — це слабкий контроль над одним роєм, і ви, безсумнівно, маєте своїх математиків.

Жодного її калібру, але їй не треба було цього знати, якщо вона ще не здогадалася.

— Зехун, — сказав Микодез, — будь ласка, проведи Нію на уроки садівництва або стрільби, що вам приємніше. Нія, дякую, що допомогла мені. Я поговорю з тобою пізніше.

Зехун повела дівчину. Нія, здавалося, думала, що вона повинна повернутися в школу в Цитаделі Очей, де існувала нормальна навчальна програма поряд з усіма курсами підвищення кваліфікації Шуос з "обманом" та "вбивством" у їхніх назвах. Зехун зробила такий висновок: "Я думала, що почну виховувати підлітків".

— Я хочу взяти участь у вашому соціальному експерименті, — сказав Микодез до Черіс. — Але є одна річ, у яку я вірю лише тому, що ви можете запропонувати її мені. Я сподіваюся, що ми дійдемо згоди, тому що я впевнений, що це принесе користь як вам, так і мені.

— Тепер ви мене стурбували, — сказала Черіс.

— Ви більше знаєте про Джедао, ніж будь хто з живих, — сказав Микодез. — Що це за пекло, що він переступив через край?

— Ах, — сказала вона дуже тихо. — Це.

— Його оцінки академії в академії показали, що він ідеальний Шуос. Якщо це досконалість, я такої не хочу. З того часу ми намагаємося не створювати нових Джедао. Я майже очистився як курсант для появи "Дев'ятиокого лиса з коронованими очима". Але прагнення приречене, якщо ми не знаємо, що було чортовим спусковим тригером.

На мить Микодез побачив, як Джедао дивився на нього з очей Черіс, замкнутий у вічній темряві. Потім Черіс сказала, з акцентом Джедао,

— Гекзархат був тригером, Шуос-чжо. Все навколо. Вся згубна система. Він ніколи не був божевільним чи, на жаль, не був божевільний настільки, як вважали люди. Я складу докладний звіт для вас. Я не думаю, що тепер це завдасть кому-небудь шкоди, і, можливо, з цього може вийти щось добре.

— Дякую, — сказав Микодез. Він вклонився їй від талії, у старому стилі, який Джедао знав як офіційне привітання між гептархами. Вона здригнулася, що було добре. Він потребував, щоб їй було зрозуміло, куди вона потрапила.

— Я ваш боржник. Тепер я вважаю, що нам потрібна спільна робота у надзвичайній ситуації.

— Заперечення, — сказала Черіс. — До побачення, Шуос-чжо.

Але Микодез зрозумів, що вона підписала контракт з боку "Двійки Шестерень".

Брезан занадто довго відкладав розмову, але більше не міг сказати собі, що має більш важливі питання для роботи, навіть якщо такі були. Сказати по правді, начштабу був кращим в управлінських справах, ніж він, і Черіс, мабуть, мала певне уявлення про те, що робити з загальною кризою, можливо тому що вона була магнітом проблеми.

У ідеальному світі проклята уніформа згоріла би у полум'ї і врятувала його від цієї ганьби, але йому потрібно було боротися з наслідками своєї зради як дорослій людині. Він майже хотів проконсультуватися у Джедао, як продовжити своє життя після того, як він став зрадником. Хоча він міг запитати Черіс, це здавалося нетактовним.

Після глибокого зітхання Брезан відправився до Цеї. Його лопатки лоскотало кожен раз, коли він проходив повз Кел. Він більше не міг сприймати формаційний інстинкт як належне. Тепер він відчував, що його оточують інші кел. Відповідне покарання, дійсно.

З іншого боку, запуск ВК Черіс на даний момент означав, що Брезан був в безпеці від захоплення. Зникло виправдання для того, щоб уникати Цеї: хоча він міг спілкуватися з нею дистанційно в будь-який час, оскільки ця здатність спиралася на близькість.

Цею тримали в стандартній камері, хоча вона виглядала зовсім нестандартною внаслідок її присутності. Він хотів запропонувати їй струмки та птахів, з гнучкими шиями і світлі озерця, повні риби. На жаль, вони були поза межами того, що його вибачення приведуть до чогось хорошого.

Цея спокійно сиділа на наданій лаві. Тьмяний коричневий одяг не підходив їй. Сервітор підстриг її волосся. Він зітхнув, згадавши про довгі локони, що ковзали між пальцями, згадуючи, як він розчісував спутані вузлики.

Він очікував, що вона намагатиметься захопити його в той момент, коли він появиться. Замість цього вона підняла голову і зустріла його з тихою гідністю. Можливо, вона вирішила, що краще негайно затиснути йому трахею, однак він не мав наміру підходити так близько.

Після незручної паузи Брезан вклонився їй, доволі формально. Вона могла сприйняти це як знущання, хоча він не мав такого наміру.

— Цея, — сказав він. — Я зобов'язаний вам кращим місцем, ніж це. Ви напевне вже зрозуміли, що я вирішив зрадити вас, і я, мабуть, остання людина, з якою ви хочете поговорити, але є деякі речі, про які ви повинні знати.

Вражаюче, але її очі зблиснули веселістю.

— Ти в безпеці, як ти розумієш, — сказала вона. — Я впевнена, що місія повністю провалилася, ми обидва знаємо тепер, що це була Черіс, і я так довго тримаюся лише на справедливій люті. Не те, що ти можеш дозволити собі повірити мені. То що трапилося? Якими були ваші мотиви?

Він змусив себе зустріти її очі.

— Черіс запропонувала мені кращий світ. Кращий календар. Це означало календарний сплеск. Всі гекзархи мертві, крім Шуоса, який продав інших, або щось подібне, деталі мені не зовсім зрозумілі. Я не маю ідеї що, до біса, ми будемо робити далі, але ми збираємось відпустити вас… Цея?

Цея дивилася на нього, її обличчя було біле.

— Всі гекзархи крім Шуоса?

— Якщо ви хочете сказати щось різке щодо відсутності у мене характеру, або про те, як я зробив це, тому що дозволив собі змінити переконання в моїй голові, починайте. Я не можу сказати, що ви не маєте на це права.

Всі сили залишили її.

— Я думаю, — сказала вона, — що ви дійсно думаєте, що так буде краще, хоча це звучить для мене як неймовірна кількість хаосу. Але це була не та частина, що привернула мою увагу. Я здивована, що ви так і не захотіли вияснити, хто я. Ви, напевно, дуже ввічливі, щоб копатися в цьому. Анданський гексарх — це була моя матір.

— Що ви сказали? — Брезан розгубився. Тоді, згадавши про просту пристойність, продовжив: — Вибачте. Я… я поняття не мав.

— Ну, — сказала Цея, коли трохи відновила своє дихання, — вона була жахливою матір'ю. Але вона ніколи не перестала бути нею, якщо ви розумієте, що я маю на увазі. — Її дихання все-таки було нерівним. — Знаєш, коли я була маленькою, я думала, що Микодез був моїм дядьком. Він завжди мав найкращі цукерки у кишенях. Зрештою я виросла і дізналася, що означає "червоне з золотим".

Брезану захотілося з'ясувати, чи Цея не злиться на нього так, як вона злилася на Шуоса Микодеза. Справедливості ради, Микодез був тим, хто загравав з Андан Шандал Янг, але Брезан не подумав про те, щоб уникнути звинувачення. Він пробурмотів лайку, потім підійшов до дверей камери і почав вимикати обмеження.

— Перед тим, як ви сформуєте якісь ідеї, — сказав він, — я домігся вашого дострокового звільнення. Ми відпустимо вас десь в безпечному місці, але якщо захоплення більше не працює…

— Це через зміну календаря?

— Не зовсім. — Він пояснив це якомога коротше, як міг.

— Знаєш, — сказала Цея, потираючи зап'ястя, — ти повинен був повідомити мене про дострокове звільнення, перш ніж прийти сюди.

Брезан знизав плечима.

— Кожен мене критикує. Чи є у мене виправдання?

— Чому ви це робите?

Він не торкнувся до неї, не схопив руками в обійми, лише тверезо подивився на неї.

— Щоб вам не довелося сумувати за вашою матір'ю тут.

Куточки губ Цеї опустилися вниз.

— У вас є дострокове звільнення. Ви дійсно провалилися, ви знаєте це, і буде розгляд вашої справи, але я не стану тим, хто буде витягувати вас з вашої шкіри.

— Залишайся зі мною, — додав він, бо не знав, що сказати на прощання. — Я знайду для тебе місце, щоб ти мала повну конфіденційність.

— Дякую, — сказала вона. Це не відновлювало відносин між ними, але він і не сподівався на це.

Ні відкидання принципу лояльності, ні пам'ять не змогли відкинути формаційний інстинкт у Хорт. Швидше за все, це сталося через те, що вона була забута в її власній кімнаті в Медичному, і вони, здавалося, думали, що вона не повинна робити нічого більш напруженого, ніж дивитися легенькі драми, або, по черзі, дивитися на стіни. Хорт прийшла до думки, що принаймні зі стіною у неї був кращий діалог.

Сервітор-птахоформа, яка їй подобалася, — вона розвинула первинну здатність розпізнавати сервіторів — прийшла її відвідати. Хорт займалася записами в спрощеній Універсальній машинній мові. Вона ще не мала значного словника, оскільки навчальні програми мережі були жорсткими, і єдиним кроком вперед була практика.

Птахоформа засяяла рожевими і золотими вогнями. Тоді сказала, дуже повільно,

— З вами все добре? — Просто для того, щоб бути впевненою, птахоформа повторила те саме барабанним кодом Кел.

— Як ви кажете "нудно"? — запитала Хорт. У підручниках переважно передбачалося, що ви хочете знати такі терміни, як "токсичний гриб" та "жертва".

Птахоформа вдруге засяяла вогнями. У розмові, яка продовжилася далі, Хорт поскаржилася, що генерал наказав їй відпочивати, але їй все одно, скільки її кісток відчувають замороження, а серце холоду, вона хотіла втекти. Може, їй вдасться відновити ще кілька гаджетів, які були в процесі ремонту. Так як її руки трясуться, вона, мабуть, візьме маніпулятори. Але хіба на цьому етапі це важливо?

"Я міг би принести вам ваші інструменти та компоненти" — сказав сервітор.

— Я повинна відпочивати, — механічно сказала Хорт. Вона подивилася на свої руки. Вони знову тремтіли. Деякий прихований запас упертості ще підбурював її. Чи не буде занадто багато неприємностей?

Високий генерал хотів, щоб вона відпочивала.

"Високий генерал не буде знати".

Птахоформа висвистіла свою згоду, і пішла.

Незабаром після цього прибув невеликий гурт сервіторів, що несли інструменти Хорт, розумний вибір зламаних механізмів та модульні меблі, і розставили все як потрібно. Вона не мала жодного уявлення, як вони пронесли все у Медичний, і вирішила, що не буде питати. Дякую, сказала вона, хоча була впевнена, що використовує неправильну форму; мережа знала лише про стиснутий, тупий діалект мови.

Вони моргнули люб'язними підтвердженнями і зникли, — всі, крім птахоформи. Здавалося, з нею було веселіше. Ну, якщо нічого іншого, вона могла б попросити її допомогти.

Очі Хорт знайшли годинник з рожевого золота, яким колись захоплювався Джедао. Їй знадобилося кілька спроб, щоб взяти його рукою.

— Це, — тихо сказала вона. Вона знала, що було потрібно зробити, хоч це було нелегко.

Їй була потрібна допомога сервітора. По крайній мірі, проблема полягала в замініні пружини, і вона знала, що потрібно було зробити. Мабуть, була якась причина, що вона так довго відкладала цей ремонт, але вона не могла згадати, яка. Неважливо. Вона могла виправити це зараз.

До того часу, коли вони закінчили роботу, її руки продовжували тремтіти, але Хорт відчула, що пронизливий холод всередині відступив, і вона могла мислити більш чітко.

Черіс отримала жахливий головний біль після того, як вона і Брезан побачили останні повідомлення про бунти, повстання, випалені міста та розсіяні рої. Девенай Рагат підняв армію на якійсь планеті. Вона сподівалася, що він напише їй листа про те, як це робити, оскільки у неї було відчуття, що це стане життєво важливою інформацією. Попри всі військові чесноти Джедао він завжди лише командував своїми арміями; йому ніколи не доводилося створювати їх з нуля.

Вона планувала заповзти у ліжко і дивитись у темряву, але один з сервіторів, птахоформа, перехопив її на шляху до її апартаментів. Він запропонував їй знеболюючі засоби, додавши, що вона повинна була прийняти їх раніше.

— Ви маєте рацію, — сказала Черіс, важко зітхаючи. — Я забуваю про це — регентанти не можуть відчувати головний біль. Я забуваю іноді, що я жива істота.

"Ви повинні побачити генерала", сказав сервітор, що означало Хорт. Вона знала, що це дуже сподобається Хорт.

Черіс відвідала Хорт одного разу після того, як її перевели до медичного центру. Хорт спала. Черіс не хотіла будити її, не тоді, коли вона виглядала так, ніби перетворюється на тінь. Тоді запитала,

— Чи вона прокинулася?

— Так.

— Я піду за тобою, — сказала Черіс. За сприяння сервітора вони пройшли шлях до медичного центру, який відзначався картинами яструбів, переплетених зміями.

Медики глянули на Черіс тільки побіжно. Один з них попередив її, що пацієнта не можна втомлювати. Вона пообіцяла бути обережною. Наскільки поганим став стан Хорт? Брезан сказав, що він кілька разів намагався сказати Хорт, що їй більше не потрібна Вірай Тала, але Хорт не відповідала. Звичайно, Брезан був найгіршою людиною, щоб висловити цей аргумент.

Черіс не була готовою до столів з викрутками та різних за розмірами інструментів та дивних металевих котушок і пляшок мастила. І не була готова до сидіння Хорт, її обличчя було забрудненим, але очі сяяли, як вранці.

— Генерал..? — вражено сказала Черіс.

— Я не знаю, як ви хочете, щоб вас називали, — сказала Хорт. Її голос був ламким.

— Я Айвен Черіс, і я те, що залишилося від Джедао, — сказала вона, — і я з самого початку брехала тобі.

Хорт легко засміялася.

— Тоді це була не зовсім брехня, чи не так? — Вона обвернула щось навколо її руки. Черіс не могла сказати, що це було, поки Хорт ще тримала пальці навколо нього.

— Не повністю, — сказала Черіс. — Я пам'ятаю, хто такий Джедао. Чотириста років його життя. Іноді важко не потонути в його спогадах. Але, на відміну від вас, я мала вибір. Ви жалієте про те, що опинилися тут?

— Інколи мені важко думати, — сказала Хорт. — Але я зробила би це ще раз. Все. — Вона прибрала свою руку, показуючи Черіс античний годинник, строгий у своїй конструкції. — Це для вас, — сказала вона. — І я ще не закінчила. У мене є ще один артефакт для відновлення.

— Йому кілька століть, — сказала Черіс. — Хіба ти не хочеш зберегти його собі?

— Вам теж кілька століть, — сказала Хорт. Вона посміхалася. Це робило її очі молодими. Вона поклала годинник на найближчий стіл. — Три гральних дошки разом, чи не так? Джедао бореться з Хафн. Але це не був справжній бій. Гекзархи вважали, що Джедао використав Хафн, щоб почати бунт проти них, війну громадської думки. Але це теж була не справжня боротьба. Реальний бій був з ВК, що, мабуть, було вашим наміром з самого початку. Ось і все. Це спрацювало. Гекзархи мертві, крім Шуоса, і ви виграли війну.

Черіс подумала про ім'я, яке їй дали б, якби релігійний календар Мвеніна не був пригнічений гекзархатом. Батько Хорт не перетворився би на паперових лебедів. Не відбулося би катування її батьків та геноциду її народу, бунтів, не було би цифр втрат, написаних на блідому попелі. Сервери не мовчали би сотні років. Не було би наказу знищити вогнем дітей Ланістерів. Її рій не був би розстріляний каріонними бомбами біля фортеці Розкиданих Голок.

Це була лише частина звірств, здійснених гекзархатом протягом її життя. І люди не переставали бути людьми, коли мали вибір.

Вона знайшла рушницю, якою можна битися. Залишалося побачити, чи матиме хтось достатньо волі, щоб скористатися нею як належить.

— Ні, — сказала Черіс. — Війна ще не закінчилася.

Доповнення

Дякую слідуючим людям: моєму редакторові Jonathan Oliver та чудовим людям в Solaris Books; моєму агенту Jennifer Jackson; і помічнику агента Michael Curry.

Я вдячний моїм бета-читачам: Joseph Charles Betzwieser, Cyphomandra, Daedala, Isis, Yune Kyung Lee, Nancy Sauer, Sonya Taaffe, and Storme Winfield. Додаткова подяка наступним людям із мережі Fountain Pen Network, які вдповіли на мої питання щодо вогнепальної зброї: ac12, injesticate, openionated, ragpaper1817 та TheRealScubaSteve. Всі помилки та поведінкові ліцензії, зрозуміло, є моїми.

Ще одна для Nancy Sauer: твій в календарній єресі, завжди.

Content

Юн Ха Лі
Хитрість ворона

Розділ 1

Розділ 2

Розділ 3

Розділ 4

Розділ 5

Розділ 6

Розділ 7

Розділ 8

Розділ 9

Розділ 10

Розділ 11

Розділ 12

Розділ 13

Розділ 14

Розділ 15

Розділ 16

Розділ 17

Розділ 18

Розділ 19

Розділ 20

Розділ 21

Розділ 22

Розділ 23

Розділ 24

Розділ 25

Розділ 26

Розділ 27

Доповнення