Phillips Carly

Suviliok, jei išdrįsi

Tavo širdies terapija

Jausmų pasaulis, kuriame skleidžiasi draugystės žiedai,

karaliauja meilė, verda aistros, dūžta širdys,

pildosi slapčiausi troškimai ir lūkesčiai.

Ir visa tai – garsiausių pasaulio rašytojų

laiko patikrintuose kūriniuose:

intriguojančiuose, užburiančiuose

jausmų romanuose

ir šeimų sagose.

Carly Phillips

Suviliok, jei išdrįsi

Romanas

Vilnius, 2013

Versta iš: Carly Phillips,

Seduce me,

Harlequin Books, 2008

© Karen Drogin, Erotic

Invitation, 2001

Šis leidinys publikuojamas

pagal sutartį su „Harlequin

Enterprises II B.V. / s. à. r. l.“

Iš anglų kalbos vertė

Jurgita Sajevičienė

Redagavo

Viktorija Šenbergs

Visos teisės į šį kūrinį saugomos, įskaitant teisę

atkurti visą arba iš dalies bet kokia forma.

Visi šios knygos personažai yra išgalvoti.

Bet koks panašumas į tikrus asmenis, gyvus ar

mirusius, yra visiškai atsitiktinis.

© Jurgita Sajevičienė,

vertimas iš anglų kalbos, 2012

© Živilė Adomaitytė,

knygos dizainas, 2013

© Shutterstock.com,

viršelio nuotrauka

© „Svajonių knygos“, 2013

ISBN 978-609-406-495-1

Platina PRODIGITA

info@prodigita.com

1

– Tave kviečia.

Melori Sinkler pakėlė akis nuo painios nuomos sutarties, kurią skaitė, ir pamatė tarpduryje stovinčią sekretorę Paulą.

– Atleisk, negirdėjau, kaip beldei.

– Aš nebeldžiau. Kai kviečia Terminatorius, tam nėra laiko. Ypač jeigu dar nori išvogti akimirką, kad pasigražintum, kol neįžengei į jo irštvą.

Paula – jauna, žavi ir mėgstanti netikėtai prisėlinti Melori sekretorė – išraiškingai kilstelėjo antakius taip ragindama vadovę pasirūpinti savo išvaizda prieš einant į neplanuotą susitikimą su dailiausiu įmonės partneriu. Melori ištiesė ranką ir pasiėmė ne rankinę, o bloknotą. Nors mergina niekada nerodė emocijų, pirmą kartą per aštuonerius metus įmonėje „Valdorfas, Heincas, Grinas, Mejersas ir Latamas“ jos ramybė buvo sudrumsta.

Advokatė kovojo dėl bylų nė kiek nenusileisdama vyresniesiems partneriams tuomet, kai tvirtai tikėjo savo teisumu. Teisininkei pavyko neprarasti darbo, nors daugelis kolegių jį metė, buvo atleistos arba ištekėjo ir atsidavė šeimai. Ji buvo vienintelė išgyvenusi moteris, įsitvirtinusi vyrų pasaulyje. Buvo likę vos metai iki tos akimirkos, kai taps partnere. Žinoma, kad pasiektų tai, ką turi, Sinkler teko kautis, bet niekada nesitraukė iš kovos. Niekuomet nebijojo dirbti su įmonės partneriais. Kartais net ir paprieštarauti. Bent jau iki šiol. Ji buvo viena geriausių nekilnojamojo turto bylų advokačių, todėl jos niekada nekviesdavo energingasis skyrybų bylų advokatas, advokatų firmos partneris Džekas Latamas. Šis žmogus buvo tikras jausmingo vyro ir mirtį santuokai nešančio terminatoriaus junginys.

Tam, kad kviečiasi Sinkler dabar, turėjo būti rimtų priežasčių.

– Galėčiau pasakyti, kad esi užsiėmusi, ir pati pas jį nueiti.

Pro Melori ausis neprasprūdo koketiškosios sekretorės balse nuskambėjusi vilties gaidelė. Ji akivaizdžiai pavydėjo netrukus įvyksiančio vadovės susitikimo su Džeku Latamu. Advokatas buvo tikras įmonės simbolis – žmogus, kurį moterys tiesiog dievino, o vyrai gerbė. Jeigu ganduose buvo bent lašas tiesos, tai jis netikėjo nei santuoka, nei ilgalaikiais įsipareigojimais. Vis dėlto toks vyro požiūris negąsdino nė vienos dar kvėpuojančios priešingos lyties atstovės. Kiekviena moteris firmoje buvo tikra, kad pakeistų šio viengungio nuomonę, jei tik gautų galimybę.

– Dėkoju už pasiūlymą, bet susitvarkysiu pati.

Melori nedrąsiai šyptelėjo. Paula tik gūžtelėjo.

– Gaila. Tikrai pasinaudočiau proga ir suorganizuočiau jam tokį susitikimą, kokio niekada nepamirštų.

Tada kilstelėjo pavojingai trumpo sijonėlio kraštą dar kelis centimetrus. Melori užgniaužė beprasiveržiantį juoką. Džekui pasisekė, kad firmoje buvo laikomasi politikos prieš tarnybinius meilės romanus. Šis sprendimas priimtas tada, kai prieš trejus metus viena darbuotoja padavė į teismą vyresnįjį įmonės partnerį. Viską pavyko sutvarkyti tyliai – apkaltintas asmuo atsistatydino ir nuo tada įsigaliojo taisyklė, įmonės darbuotojams draudžianti užmegzti artimus tarpusavio santykius.

Tokioms moterims kaip Paula niekas neuždraus varvinti seilės, bet joms griežtai draudžiama biure priekabiauti prie vyrų, kaip ir šiems – prie moterų. Tiesa, fantazija nepavaldi jokioms taisyklėms, todėl firmoje nebuvo nė vienos dailiosios lyties atstovės – pradedant sekretore ir baigiant advokato padėjėja, – kuri tylomis nepasvajotų apie Džeką Latamą. Vienintelis skirtumas tarp Melori ir kitų moterų įmonėje buvo tas, kad pirmoji niekada to neparodė. Ji nė už ką sau neleistų.

Sinkler vogčiomis dirstelėjo į Paulą, kuri sėdėjo sukdama ant piršto šviesių plaukų sruogą, o jos veide buvo matyti nusivylimas.

– Jei tik tas žmogus žinotų, nuo ko jį ką tik apsaugojau, kristų prieš mane ant kelių dėkodamas, – pratarė vadovė.

– Jau geriau kristų ant kelių prieš mane.

Paula teatrališkai atsiduso, tada pažvelgė į laikroduką.

– Geriau jau eik. Jis sakė „kuo skubiau“ ar kažką labai panašaus.

– Dėkoju.

Nusistvėrusi bloknotą advokatė išžingsniavo iš kabineto ir patraukė koridoriumi. Ji suspaudė kumščius ir nustebo supratusi, kad delnai prakaituoja. Dievulėliau, jaučiasi it pirmą kartą įsimylėjusi paauglė. Taip visai netinka. Tik ne dabar, kai atidavė tiek jėgų, kad taptų viena iš partnerių. Net nuslopino savo moteriškumą. Griežti kostiumėliai slėpė nėrinių apatinius, o uždari bateliai – ryškiaspalvį pedikiūrą. Aplinkiniai matė tik nelakuotus rankų nagus. Ji be galo skrupulingai slėpė humoro jausmą ir šilumą po griežtos, bejausmės asmenybės kauke. Pažvelgusi į veidrodį vargiai galėjo atpažinti iš ten spoksančią būtybę.

Teliko vieneri metai ir galės gardžiuotis savo aukos sunokintais vaisiais – bus pirma moteris, kuriai pasiūlys tapti firmos partnere, be to, pelnys tėvo pripažinimą. Vyro, kuris troško sūnaus, o ne dukters. Gimdytojas turės galiausiai suprasti, kad ji – ne iš kelmo spirta, nors tėvas nenori tikėti.

Melori sunkiai atsikvėpė.

– Tikslas jau čia pat, – specialiai ištarė balsu norėdama sau priminti, kiek prakaito išliejo ir kiek daug jau pasiekė. Advokatė tikrai neleis, kad susitikimas su Džeku Latamu (slaptu fantazijų objektu) sugriautų aštuonerius metus po kruopelytę lipdytą svajonę.

Sinkler garsiai iškvėpė.

Taip, sugebės ištverti susitikimą su firmos partneriu.

Melori stabtelėjo prie jo kabineto durų, kad nusišluostytų sudrėkusius delnus į sijoną ir persibrauktų plaukus, o tada tris kartus pabeldė.

– Užeikite.

Iš už durų pasigirdo žemas, gilus, seksualus balsas. Merginos viduje suvirpėjo šiluma ir nerimas. Melori suėmė už durų rankenos ir įėjo. Tik dar spėjo dirstelėti į palaidinę, kad įsitikintų, jog visos jūros perlų sagutės tvarkingai užsegtos ir nematyti nė kraštelio nėrinių ar šilko.

Advokatė užėjo į kabinetą ir uždarė duris.

Džekas Latamas, sukryžiavęs rankas už nugaros, stovėjo prie lango, už kurio išdidžiai šovė į dangų „Empire State Building“. Plačius pečius dengė tamsiai mėlynas kostiumas su šviesiais ruoželiais. Tai neabejotinai Europos dizainerio kūrinys, kuris pabrėžė jo vyrišką, išraiškingą stotą. Teisininko paveikslas buvo toks pats kerintis, kaip ir vaizdas pro langą.

Miestą gaubė migla. Už lango įprasta Niujorko vasaros diena ir puikus prieš akis atsiveriantis reginys.

Advokatas neatsisuko, kai įėjusiajai už nugaros girgžtelėjo durys. Melori nenustebo. Mergina išmanė žaidimo taisykles, o Džekas žinojo, kas stovi už nugaros ir laukia dėmesio. Juk pats ją ir kvietė. Jeigu vyras nedelsdamas atsisuktų, sutrikdytų dabar vyraujantį galios pasiskirstymą, o advokatas tikrai neketino parodyti, kad juodu lygūs. Ypač kai kalbama apie padėjėją moterį. Kiekvieną kartą, kai teisininkę priskirdavo prie naujo partnerio, Melori tekdavo iškęsti tą patį. Ji niekaip negalėjo atsistebėti, kodėl vyrams, dirbantiems teisėsaugos srityje, būtina naudoti bauginimo taktiką. Tiesa, advokatė išmoko atsiriboti.

Sinkler atsikrenkštė.

– Atleiskite, pone Latamai, jūs mane kvietėte?

Tyla.

Keista. Kita vertus, ką ji išmano apie vyrus? Džekas dirba su Valdorfu ir Heincu ilgiau nei ji. Jų firma gali didžiuotis daugiau nei septyniasdešimt penkiais advokatais, įsikūrusiais trijuose dangoraižio aukštuose. Iki šiol juodviem nebuvo tekę susitikti akis į akį.

Mergina dar kartą pamėgins ir tada tiesiog išeis. Galės pats jos ieškoti, jeigu ketina ir toliau tęsti šį žaidimą.

– Pone Latamai?

Vėl tas balsas. Švelnesnis, nei manė Džekas, ir visai nederėjo su griežta panelės Melori Sinkler reputacija. Jis prasiskverbė pro rūpesčių spiečių, ūžusį advokato galvoje. Tonas buvo ir gana švelnus, nesunkiai pažadinantis vyro jausmus, ir gana kimus, primenantis apie aistringiausias nakties fantazijas.

Latamas papurtė galvą mėgindamas atsikratyti įkyrių minčių. Girdėjo apie šią teisininkę, kad tikrai ne viliokė. Vos tik jis atsisuko į vienintelę jaunesniąją partnerę, Melori išvaizda akimirksniu sugrąžino vyrą prie darbo. Priešais stovinti mergina buvo tokia pat griežta, koks švelnus jos balsas. Griežtai atgal sušukuoti plaukai, ilgas sijonas, konservatyvus kostiumėlis nė iš tolo nepriminė jo svajonių moters. Tai mergina, su kuria pats bus įkalintas kurorte, priklausančiame vienam didžiausių jų firmos klientų, įsikūrusiame Long Ailando pakrantėje. Tik Viešpats Dievas žino, kiek juodu ten užtruks.

Džekas atsikrenkštė ir pažvelgė Sinkler į akis – už akinių tamsiais rėmeliais stiklų šios tiek prisimerkė, kad vyras negalėjo suprasti, ar jos mėlynos, ar šviesiai pilkos. Akivaizdu, kad Latamas advokatę erzino. Džekas nenorėjo iš pat pradžių netekti Melori palankumo, kaip ir nenorėjo ignoruoti.

Prieš jai ateinant paskambino tėvas ir pasidalijo nelaimėmis. Regis, mylima motušė užmezgė naują meilės romaną, tik šį kartą gimdytoja elgėsi gerokai atviriau nei anksčiau. Tad kantrusis, tolerantiškasis tėvelis galiausiai paliko žmoną. Džekui suspaudė skrandį nuo minties, kad tėvui teks išgyventi bjaurias skyrybas, o sūnus apie jas tikrai daug išmanė. Vis dėlto pats metas. Ši santuoka turėjo nutrūkti gerokai anksčiau (kaip, beje, ir daugelis kitų). Jeigu ne begalinė gimdytojo kantrybė ir tolerancija, mama jau seniai būtų viena.

Latamas labai nesmagiai jautėsi dėl tėvo, tačiau šeimos reikalus reikės sutvarkyti kiek vėliau. Dabar yra skubesnių darbų.

Vyras pasitraukė nuo lango.

– Buvau labai užsiėmęs, – paaiškino teisininkas Melori.

Ši rankomis suėmė už stalo krašto.

– Akivaizdu. Galiu užeiti kitą kartą. Pačios laukia galybė darbo.

Darbas, nuo kurio Džekas ją atplėšė, ir mergina visai nesidžiaugia. Latamas labai abejojo, kad advokatė bent kiek pralinksmės sužinojusi šio netikėto susitikimo priežastį.

– Ne, viskas gerai. Sėskitės.

Partneris mostelėjo į krėslą su aukštu atlošu kabineto kampe. Jį padovanojo tėvas, kai sūnus tapo šios firmos partneriu. Motinai nerūpėjo net diena, kai atžala baigė teisės studijas, tad ką jau kalbėti apie karjeros pasiekimus.

Melori įsitaisė krėsle ir sukryžiavo kojas. Vyras stebėjo, kaip plazda sijono medžiaga, uždengianti tikrai per daug, net turint omeny griežtą jų profesijos specifiką.

– Taigi… – Sinkler balsas patraukė teisininko dėmesį.

Tiesiog stebėtina: jeigu nekreiptum dėmesio į neišryškintus veido bruožus ir griežtas drabužių linijas, kimus balsas tiesiog dirgintų nervus siųsdamas klaidingus signalus toms jo kūno dalims, kurios dirbant turėtų išlikti ramios. Džekas ant kėdės nejaukiai pasimuistė.

– Kuo galėčiau būti naudinga? – paklausė advokatė.

– Kalbėsiu trumpai. Kaip suprantu, dirbate su nekilnojamojo turto byla, tad pasirūpinau, kad jūsų darbas būtų perduotas kitiems, o pati būtumėte laisva. Man.

Nuo paskutinių vyro žodžių Melori užsikosėjo. Džekas susirūpinęs pakilo nuo kėdės ir priėjo artyn.

– Ar viskas gerai?

Sinkler nusiėmė akinius ir nusišluostė akis nosinaite, kurią pasičiupo nuo stalo.

– Gerai. Man viskas gerai. Tiesiog paspringau seilėmis. Atsiprašau.

Mergina atrodė sutrikusi. Teisininkė atsikrenkštė, dar kartelį pasišluostė akis ir tada pažvelgė į Latamą. Tą akimirką, kai ryškiai mėlynos Melori akys pažvelgė į jį, Džekas pasijuto lyg gavęs smūgį į paširdžius. Jam užėmė kvapą ir pats vos nepradėjo kosėti. Viešpatie Aukščiausiasis, kas nors turėjo įspėti apie tokias nepaprastas, kerinčias šios būtybės akis! Nespėjus vyrui atsikvošėti, Sinkler užsidėjo akinius ant nosies. Stori stiklai paslėpė jos akis nuo teisininko žvilgsnio. Džekas jautėsi it sapne. Ar tik pasivaideno spalvos sodrumas ir giluma?

– Kaip suprasti, jog pasirūpinote, kad mano darbas būtų perduotas kitiems? Ar niekas jums nesakė, jog „Mendelsono lizingas“ reikalavo, kad aš vesčiau derybas dėl naujo žemės sklypo įsigijimo?

Jis apėjo stalą ir vėl atsisėdo. Šią akimirką jautėsi sutrikęs dėl Melori Sinkler. To dar niekada nejuto nei būdamas su moterimi, nei tvarkydamas darbo reikalus. Šią akimirką atrodė geriausia laikytis atstumo.

– Galiu patikinti, kad esu gerai informuotas apie situaciją, bet mes viską gerai apsvarstėme ir Ledermano atvejis pasirodė svarbesnis.

– Tai stambiausias mūsų klientas. Jie nuomoja verslą kitoms įmonėms, netekę Ledermano prarastume svarbų pajamų šaltinį.

Ką gi, advokatė puikiai išmano įmonės reikalus.

– Taip. Tik šį kartą kalbama ne apie galimą susiliejimą ar įsigijimą, o apie Ledermano skyrybas.

Melori vos matomai linktelėjo.

– Jeigu dalyvaujate jūs, tai gana akivaizdu. Tik nesuprantu, kam prireikė manęs. Galėjote pasirinkti bet kurį jaunesnįjį partnerį, dirbantį su šeimos teise. Manęs jums nereikia.

Džekas palinko į priekį, alkūnėmis atsirėmė į stalą.

– Klystate. Atrodo, kad abu norėtume priešingo, bet esate būtent ta, kurios man reikia.

Sinkler tikrai nebuvo pirmoji advokato pasirinkta kandidatė, bet nugalėjo balsų dauguma. Kitiems partneriams atrodė, kad moteris tik sustiprintų poziciją ir parodytų klientui, kad firma nusiteikusi imtis ryžtingų priemonių kovoje su jo žmona. Džekas negalėjo ginčytis. Kontora negalėjo leisti sau netekti tokio kliento kaip Ledermanas, todėl reikėjo sustiprinti advokatų vaidmenį šioje byloje.

Netrukus pasigirdo gilus Melori atodūsis.

– Gal paaiškintumėte, kam jums manęs reikia? – Mergina kiek patylėjo ir pridūrė: – Prašau.

Latamas paėmė nuo stalo pieštuką ir ėmė sukinėti rankose.

– Viskas paprasta. Ledermanas nori laimėti. Vyrui reikia advokatų komandos, užjaučiančios jį dėl to, jog žmona nori sutuoktinį apmulkinti, ir pasiryžusios imtis visų reikalingų priemonių, kad pasiektų tikslą. Mums – partneriams – atrodo, kad kliento lūkesčius galėtume patenkinti, jeigu komandoje būtų moteris. Kaip žinia, kai reikės tiesiogiai bendrauti su ponia Lederman, moteris mums suteiks pranašumą. Galėsite su ja bendrauti taip, kaip man nė už ką nepavyktų.

Teisininkas tikėjosi, kad Melori veide lyg veidrodyje atsispindės emocijų žaismas, bet pašnekovė išliko rami. Kad ir ką ji galvojo, mintis pasiliko sau. Ši mergina būtų puiki pokerio lošėja. Vyro pagarba jai ėmė augti. Dabar Latamas pradėjo suprasti, kodėl Sinkler sekėsi vyrų valdomoje firmoje. Vis dėlto advokatė dar nebuvo pelniusi visiško partnerių pasitikėjimo. Matyt, tai vargiai pavyktų bet kuriai moteriai. Įmonė – senų bendramokslių komanda ir nesigėdijo to pripažinti.

Džekas nesutiko su daugumos požiūriu, šis atvejis buvo vienas tokių. Teisininkas nepasitikėjo moterimis santuokoje (jo šeimos, daugelio klientų patirtis ir skyrybų statistika tik patvirtino vyro nuomonę), bet darbe viskas kitaip. Advokatas žmones vertino tik pagal jų gebėjimus.

Žinoma, įtikinti vyresnius vyrus nebuvo lengva, bet Melori firmai buvo tikrai naudinga. Atrodė, kad advokatė ir pati tai žino.

Ji lėtai linktelėjo.

– Taigi, jei nėra kitų kandidatų, aš jūsų. Štai ką reiškia būti vienintele jaunesniąja partnere.

Džekas nesusivaldė ir šyptelėjo.

– Tiesą sakant, taip.

Ji – jo. Nuo galvos iki kojų. Iš to, ką teko išgirsti, vyras žinojo, kad Melori Sinkler yra pati geriausia. Tik prieš imantis reikalų juodviem teks geriau susipažinti – to pareikalavo ekscentriškasis klientas. Turint galvoje atšiaurią teisininkės asmenybę, jai nebūdinga atsipalaiduoti. Vadinasi, Džekas visai netroško su mergina praleisti daugiau laiko. Tiesa, Latamo atmintyje įsirėžė šios ryškiai mėlynos akys ir be galo intrigavo. Vertė svarstyti, ko dar nežino apie panelę Melori Sinkler.

Teisininkė pakilo nuo krėslo.

– Ką gi, regis, daugiau nėra apie ką kalbėti.

– Esu tikras, kad išgyvensime, – tarė Džekas ir nusišypsojo norėdamas palengvinti tvyrančią įtampą. Tikėjosi, kad Melori atsakys šypsena, bet vyrui teko nusivilti.

– Man reikia kai ką baigti, tada galėsiu imtis Ledermano bylos, – teatsakė ši.

– Žinoma. Mūsų skrydis 19 valandą. Manau, pakaks laiko nebaigtiems reikalams, susikrauti daiktus ir atvykti į oro uostą, – Latamas dirstelėjo į laikrodį, – po trijų valandų?

Nedažytos moters lūpos prasivėrė, tada vėl susičiaupė. Pagaliau jam pavyko sulaukti bent kokios reakcijos.

– Mūsų skrydis?

Klausimas nuskambėjo kaip cyptelėjimas.

Džekas linktelėjo.

– Ponas Ledermanas savo kurorte Hamptone. Jis neketina atšaukti atostogų, todėl skrisime ten susipažinti. Nepamirškite akinių nuo saulės ir maudymosi reikmenų. Eisime į paplūdimį.

Melori mėgaudamasi lėtai nusimovė šilkines kojines. Jai labai trūko šių menkų prabangos dalykėlių – šilko, atlaso ar ko nors švelnaus – to, kuo pasilepindavo po konservatyviais apdarais. Visa laimė, kad turėjo kišeninį kvepalų buteliuką, kurį dažniausiai naudodavo vakarais po darbo. Raminantis aromatas maloniai veikė jusles. Juk net konservatyvi advokatė nebūtų tokia kvaila, kad mūvėtų kojines keliaudama į vasaros kurortą. Su Džeku Latamu. Net suvirpėjo nuo minties, kad praleis su vyru valandų valandas ne darbo kabinete. Sinkler atsidarė lagaminą ir numetė ant lovos.

– Kur nors išvyksti?

Į kambarį įlėkė pusseserė – veržli pirmakursė. Tiksliau, galėjusi būti pirmakurse, jeigu nebūtų nusprendusi pasirinkti laisvo gyvenimo būdo. Žvelgdama į ją, Melori pasijuto vyresnė nei iš tiesų. Advokatė buvo dar ganėtinai jauna, kad elgtųsi nerūpestingai, bet ją varžė profesiniai įsipareigojimai, kurių negalima nepaisyti, jei nori tapti partnere.

– Ei, Mel. Klausiu, kur susiruošei?

Melori atsisuko į pusseserę. Jųdviejų tėvai – broliai, o keista genų kombinacija lėmė, kad moterys buvo neįtikėtinai panašios – net akių spalva. Žiūrėti į pusseserę – tas pats, kas žvelgti į veidrodį, tik atvaizdas būtų keleriais metais jaunesnis. Džulija buvo galingas džiaugsmo užtaisas. Ji taip pat kaip Melori nuvylė savo tėvą, bet, skirtingai nuo Mel, nejautė poreikio pakeisti gimdytojo nuomonės.

– Keliauju į saulėtą kurortą, bet kol neėmei pavyduliauti, prisimink, kad tai darbo reikalai.

Reikia tikėtis, kad Džekas taip pat nepamirš. Jis apsirengs, o ne nusirengs, net jei ekscentriškasis klientas norės susitikti prie baseino. Latamas dėvės drabužius, ir taškas. Sinkler nerimavo, kad pamačiusi teisininką apnuoginta krūtine, įdegusį, su glaudėmis, išryškinančiomis tai, ką turėtų pridengti, ji neatsakys už savo veiksmus. Melori – dora, atsakinga, suaugusi mergina ir advokatė. Visada. Turi tokia likti.

Džulija įsitaisė ant lovos ir sukryžiavo kojas.

– Gal ir darbas, bet juk paplūdimyje.

– Taip sakė ir Džekas.

Merginos viduje suliepsnojo prisiminimai, kaip vyro anglies juodumo akys ją gręžte gręžė. Rusenęs geismas virto tikra ugnimi. „Tai tik aistra“, – priminė sau Melori. Viso labo seksualinis alkis, kurį galima nesunkiai suvaldyti. Na ir kas, kad pati sau meluoja, tiesiog neturi kitos išeities – privalo save įtikinti ir elgtis tinkamai. Taip, Latamas labai seksualus, bet ji – suaugusi moteris.

– Kas tas Džekas?

– Vyresnysis partneris, atsakingas už šią bylą.

Sinkler lagamine jau buvo lengvos medžiagos kostiumėliai su kelnėmis ir sijonais. Melori susilankstė apatinius drabužius ir taip pat sudėjo į lagaminą.

Džulija tebesėdėjo ant lovos.

– Kaip jis atrodo?

– Koks skirtumas? – paskubomis atkirto Melori. Per greitai. Pusseserės akys prisimerkė.

– Kodėl tokia suirzusi? Įsitempusi, kad teks keliauti su septyniasdešimtmečiu senuku, priekabiai vertinančiu kiekvieną tavo krustelėjimą?

Džulija nenuleido nuo jos mėlynų akių, lyg kviesdama atskleisti, kas sukasi Melori galvoje. Kartais pusseserė būdavo pernelyg nuovoki ir supratinga – tai dar viena priežastis, dėl kurios Sinkler tiesiog dievino giminaitę ir leido nemokamai gyventi kartu, kol ši „atras save“ didžiajame Niujorke.

– Sakyčiau, greičiau truputį daugiau nei trisdešimties, puikiai atrodantis, vienišas vyras, – suburbėjo teisininkė.

Džulija skambiai nusikvatojo.

– Viską girdėjau.

– Norėjau, kad išgirstum, kitaip nebūčiau pravėrusi burnos.

– Štai kokia mano mylimiausioji pusseserė: viską apskaičiuojanti, suplanuojanti.

– Nori pasakyti, tikra priešingybė tavo nenuspėjamam būdui? Žinai, o tau tikrai neskaudėtų, jei pamėgintum nors truputį planuoti – užsibrėžti tikslus, apsispręsti dėl krypties, kuria keliausi per gyvenimą.

– Tau skaudėtų ne ką labiau, jeigu išdrįstum nors kartą pasitikėti širdimi, o ne galva. Tai kas ten su tuo jūsų firmos gražuoliuku?

Melori papurtė galvą.

– Nieko. Tik ne tada, kai darbe galioja taisyklė „jokių tarnybinių romanų“, ir ne su vyru, kuris, pasak sklandančių gandų, nesugeba įsipareigoti.

Taip pat, žinoma, ne su žmogumi, nerodančiu jai jokio dėmesio.

Džulija palinko į priekį, atsirėmė alkūnėmis, o smakrą padėjo ant delnų.

– Na ir kas? Nejaugi jis privalo įsipareigoti, kad užmegztų romaną?

– Kas sakė, kad noriu romano?

Arba rimtų įsipareigojimų, jeigu jau apie tai kalba. Ji neturi laiko asmeniniam gyvenimui. Bent jau tol, kol įsitvirtins kaip vyresnioji partnerė.

– Gal ir be reikalo.

Giminaitė ištiesė ranką, išėmė iš lagamino nėriniuotus naktinukus ir pradėjo sukti ant piršto.

– Tada nereikėtų švaistyti tokio grožio tik sau.

Melori stvėrė drabužėlį ir įdėjo atgal į lagaminą.

– Ar nesi girdėjusi, kad žmonės daro kai ką ir dėl savęs?

– Ar tau niekas nesakė, kad daryti tai dviese gerokai smagiau?

Sinkler prieš akis iškilo gundantis jos ir Džeko paveikslas. Porai už nugaros viliojančiai šoko vandenyno bangos. Melori papurtė galvą, kad nuvytų tokius netinkamus, netikėtus ir negalimus vaizdus. Nors galiojo firmos vidaus taisyklė ir pati buvo išsikėlusi ilgalaikių tikslų, mergina kuo aiškiausiai suprato tikrovę.

Tad pasiėmė lagaminą nuo lovos ir pakštelėjo Džuliją.

– Susisieksime.

Patraukusi link durų, advokatė praėjo pro veidrodį ir dirstelėjo. Dideli tamsūs akiniai buvo atsikišę ir atrodė nepatraukliai. Būtent to ir siekė. Melori keliauja į prašmatnų kurortą su dailiausiu sutiktu vyriškiu. Žmogumi, nuo kurio žvilgsnio Sinkler mausdavo kūną, o balsas nuvilnydavo, suvirpindamas slapčiausias sielos kerteles. Tik nėra jokios vilties, kad toks seksualus gražuolis ja susidomės. Džeko tikrai nesužavės, nepakerės, nesugundys advokatė Melori Sinkler. To mergina ir siekė.

– Gal būtų geriau, jeigu plaukus išsileistum? – saldžiu balsu pasiūlė pusseserė.

Verčiau nereikia, jeigu nori tapti vyresniąja partnere.

Teisininkė dirstelėjo į laikrodį. Liko pusvalandis iki spektaklio pradžios. Apačioje laukia firmos nusamdytas automobilis, kad nuvežtų į oro uostą.

– Turiu lėkti, kad nepavėluočiau.

– Nedaryk nieko, ko nedaryčiau aš.

– Nemanau, kad turėčiau galimybių, – sumurmėjo sau po nosimi Melori.

2

Džekas žvilgtelėjo į laikrodį. Leisis tik už pusvalandžio, o nusileidimo juk nepagreitinsi. Nežinia, kiek dar ištvers buvimą drauge. Melori pasimuistė kėdėje ir dešinysis merginos kelis brūkštelėjo per jo kairę koją. Vyro šlaunimis nuvilnijo šiluma.

– Atsiprašau, – sumurmėjo Sinkler ir atsiduso.

Taip per visą skrydį. Ankšta erdvė lėktuve ir Melori artumas vertė vyro kūną reaguoti labai neįprastai ir kėlė dviprasmiškus jausmus. Advokatė pakeitė griežtą kostiumėlį į lengvos medžiagos suknelę, trumpesnę nei įprasta, ir atidengė viliojantį kūno lopinėlį. Be kojinių moters oda atrodė tamsesnė, švelnesnė, tad jo žvilgsnis nejučia vis grįždavo prie kolegės. Teisininką glumino tiek aprangos pasikeitimas, tiek jaudinantis aromatas, užpildęs kabiną nuo tos akimirkos, kai ji punktualiai atvyko prie lėktuvo. To, ką Džekas pajuto Melori, nepavadintų susidomėjimu.

Savo darbe kabinete Latamas neužuodė kvepalų. Dar jam buvo nesuprantama, kaip ypač konservatyviai besirengianti ir besielgianti mergina gali nesąmoningai erzinti vyrą balsu ir apsvaiginti kvapu. Ši būtybė sugebėjo suvilioti netyčia parodydama mažytį apnuoginto kūno ruoželį.

– Kokie mūsų planai atvykus? – paklausė Sinkler.

Džekas pasijuto dėkingas už normalų pokalbį, tad pasisuko į ją.

– Oro uoste mus pasitiks Ledermano automobilis. Devintą jau turėtume būti viešbutyje. Manau, tada išsikrausime daiktus ir truputį nusnūsime. Vėliau viskas priklausys nuo mūsų šeimininko.

– Jeigu pasiseks, per kelias dienas aptarsime jo planus, paruošime strategiją ir galėsime grįžti namo.

Advokatas aiškiai išgirdo vilties gaideles prikimusiame kolegės balse.

– Kuo jums nepatinka paplūdimys?

– Man patinka. Kai atostogauju. Tik dabar kiekviena diena reiškia besikaupiančius darbus biure, – Melori tvirčiau sukando dantis.

Džekas atsirėmė kėdėje.

– Būtent dėl to perskirsčiau didžiąją dalį jūsų darbo. Polas Ledermanas – ekscentriška asmenybė. Nemėgsta, kai kas nors jį skubina. Turėdamas omeny, jog atsisakė palikti kurortą, kad susitiktų su mumis, nesitikėčiau greito sprendimo.

Sinkler sumurmėjo kažką nesuprantamo sau po nosimi. Teisininkas atitraukė žvilgsnį nuo uždengto lango ir pirmą kartą atidžiai pažvelgė šiai merginai į veidą. Nors plaukai griežtai sušukuoti ir akis dengė tamsūs akiniai, bet jos bruožai lyg iškalti. Aukšti skruostikauliai, porceliano spalvos oda spindėjo net be makiažo. Už tokią odą aktorės ir manekenės pasiruošusios nužudyti. Melori nesiėmė jokių priemonių, kad paryškintų išvaizdą. Greičiau darė viską, kad atrodytų nepatraukli.

Įdomu kodėl?

Vyras tik gūžtelėjo ir nukreipė akis. Šis skrydis velnioniškai prailgs, jeigu mėgins pažvelgti į Melori Sinkler vidų, kad suprastų keistą kolegės elgesį.

– Kokie svarbiausi šios bylos faktai? – Prakalbusi advokatė palinko į priekį, išsitraukė geltoną bloknotą iš lagaminėlio ir pasičiupo pieštuką. – Aš pasiruošusi.

Melori išsitiesė kėdėje. Vėl atrodė dalykiška ir pasiruošusi dirbti. To Latamas visada tikėdavosi iš savo pagalbininkų, bet tik ne iš šios būtybės. Vyrui labiau patiko švelnios, sukalbamos, šiltos, pasiduodančios dailiosios lyties atstovės. Teisininko laukė mažiausiai savaitė kurorte, kur tikrai nestigs moterų. Bėda ta, kad Džeko netraukė nepažįstamosios, vadinasi, gyvenimas tampa vis labiau komplikuotas. Jeigu laikysis susikurtų taisyklių, tai skyrybų procesuose ir toliau bus tik advokatas. Kol niekam neįsipareigos, niekas negalės jo apgaudinėti. Su amžiumi ateina išmintis ir mokėjimas atskirti pelus nuo grūdų… taip pat didėja nerimas, kurio pats nesuvoki.

– Pone Latamai, ar kas nutiko?

Sodrus merginos balsas nuvilnijo vyro gyslomis nusinešdamas supratimą. Jo tarpukojyje ėmė pulsuoti, skleistis netikėta šiluma. Akivaizdu, kad kažkas negerai. Džekas jautė savo padėjėjai tai, ko nederėtų, ir pačiam nė kiek nepatiko.

– Ką turite galvoje? – kandžiai atšovė.

– Bylos faktus, – kolegė pamosavo bloknotu ore primindama, kodėl juodu kartu šiame lėktuve. – Noriu sužinoti visus duomenis, kad padaryčiau įspūdį klientui.

Latamas pažvelgė Melori į akis, besislepiančias už storų akinių stiklų, ir jam palengva sugrįžo blaivus protas. Vyras tuojau pat pasijuto geriau.

– Gali vadinti mane Džeku.

Advokatė linktelėjo, o jos akys išsiplėtė. Teisininkas vargiai atplėšė žvilgsnį nuo ryškiai mėlynų akių, kurias matė iš labai arti ir labai aiškiai.

– Ledermanas vedęs jau seniai. Dabar jam penkiasdešimt aštuoneri ir vyras nori ištrūkti.

– Kodėl? – Melori nutilo, o rašiklis sustingo, pasiruošęs užfiksuoti kiekvieną išgirstą žodį.

– Nesuderinami skirtumai.

– Tai teisinis apibrėžimas. Kas iš tiesų nutiko? Kas padėtų nusverti svarstykles sutuoktinio naudai? Žinoma, jeigu bylą patikėtų mums.

Džekas ištiesė kojas priešais, kiek įmanoma, bet pasirūpino, kad Sinkler neprisiliestų, jei imtų muistytis.

– Turime išsiaiškinti. Tada nuspręsime, kaip jos kaltę panaudoti mūsų kliento labui.

– Įdomi formuluotė – jos kaltę.

– Kuo įdomi?

Sinkler sukryžiavo kojas prieš save ir Latamo akys nuslydo prie moters kulkšnių. Džekas niekada per daug nesižavėjo kojomis, bet Melori privertė vyrą susimąstyti.

– Jūs iš anksto manote, kad dėl griūvančios santuokos kalta ponia Lederman. Visada yra tikimybė, kad taip pat kaltas ir mūsų klientas. Jeigu taip būtų, reikės netinkamus jo veiksmus pateikti palankiai.

Advokatas atsilošė ir pasisuko į kolegę.

– Taip ir sakiau. Viską reikia pateikti palankiai.

– Sakėte, kad reikia jos kaltę… – balsas pritilo ir ji tik papurtė galvą tvirčiau suimdama pieštuką. – Nieko tokio.

– Nemanau, kad suprantu, kokį įžvelgėte skirtumą.

Sinkler sunkiai atsiduso.

– Neabejoju.

Mergina sutelkė dėmesį į daiktus, kuriuos tvarkėsi ir dėjosi į portfelį.

– Laba diena, mielieji, – pasigirdo per garsiakalbį iš piloto kabinos. – Mes pasiruošę leistis, tad prašau prisisegti saugos diržus…

Kapitono balsas nutraukė prasidėjusį pokalbį. Sinkler pasitikrino saugos diržą ir įsmeigė žvilgsnį pro langą. Akivaizdžiai neturėjo noro tęsti pokalbį. Džekas juto keistą tuštumą viduje. Tarsi per kelias akimirkas, kurias truko jųdviejų bendravimas, kolegė būtų nuteisusi vyrą. Latamui nepatiko kilusi nuojauta, kad Melori jį prastai įvertino, bet Džekas nesuprato kodėl. Dar kartą advokatei pavyko sutrikdyti kolegą. Tik dabar šis norėjo ne tik pakeisti neigiamą teisininkės nuomonę apie save, bet ir atkreipti į save dėmesį. Vyrui patiko iššūkiai, bet priimdavo juos tik tada, kai buvo prasminga, o susidomėjimas Melori Sinkler buvo beprasmis.

Nuo vandenyno pūtė švelnus, šiltas vėjelis, ant liežuvio buvo juntamas sūraus vandens prieskonis. Nuo drėgmės Melori plaukai susigarbanojo – jos pastangos susukti kuodą nuėjo perniek. Mergina pažvelgė į laikrodį. Buvo aštunta valanda ryto, o šeimininko – nė ženklo.

– Netrukus pasirodys, – tarė Džekas, lyg atsakydamas į nebylų kolegės klausimą. – Liepė eiti pusryčiauti, o pats žadėjo prisijungti, kai baigsime valgyti.

Sinkler nukreipė žvilgsnį nuo prancūziško skrebučio su cinamonu bei razinomis ir dirstelėjo Latamui į akis. To vengė visą rytą. Ji manė, kad su kostiumu vyras atrodė pritrenkiančiai, bet Džekui, mūvinčiam rusvai žalsvus šortus ir vilkinčiam polo marškinėlius trumpomis rankovėmis buvo neįmanoma atsispirti. Kolegai pajudinus ranką išryškėdavo galingi raumenys, o prasegti marškiniai atidengė įdegusią krūtinę. Juodi kaip degutas plaukai tvarkingai sušukuoti atgal, o „Oakley“ akiniai nuo saulės slėpė skvarbias pilkas akis. Vyras buvo tobulumo įsikūnijimas, o ji – tik garbanota konservatyvi mergina nykia, tamsiai mėlyna suknele.

Ką gi, Melori čia atvyko ne tam, kad padarytų įspūdį Latamui, o kad apstulbintų jį ir klientą savo protu. Tad privalo kaip nors atitraukti mintis nuo seksualaus Džeko kūno ir sutelkti dėmesį į būsimą užduotį. Jos kambarys tiesiai priešais kolegos. Sinkler visą naktį vartėsi, blaškėsi niekaip negalėdama užmigti. Visai nesisekė pamiršti to vyriško odekolono kvapo ir kimaus, gilaus balso.

– Džiaugiuosi, kad galėjote atvykti. Taigi, ką manote apie šią vietelę?

Šalia nugriaudėjo vyro balsas, pažadindamas iš nederamų minčių, prieš šioms nunešant Melori į fantazijų šalį.

– Čia nuostabu ir jūs tai žinote.

Džekas pakilo. Juo pasekė ir mergina.

– Supratau, kad dirbu netinkamą darbą, – tarė teisininkas ir nusijuokė.

– Esi čia visada laukiamas, – atsakė apkūnus vyriškis. – Dabar padėkite man atsikratyti akmens po kaklu, kurį kadaise vedžiau, ir pasiūlysiu tau bei tavo kolegei liukso kambarius.

Advokatė iš visų jėgų stengėsi nesusiraukti dėl to, kaip klientas apibūdino savo žmoną. Moterį, kurią vedė ir prisiekė mylėti būdamas laimingas ir ištikus nelaimei. Moterį, kurią kadaise greičiausiai mylėjo.

– Polai Ledermanai, susipažinkite su Melori Sinkler – viena geriausių mūsų padėjėjų. Melori – tai Polas Ledermanas, – Latamas mostelėjo nuo vieno prie kito. Klientas buvo apsirengęs dar laisviau nei Džekas… Vyras mūvėjo tik maudymosi šortus. Žodis „ekscentriškas“ per švelnus jam apibūdinti.

Teisininkė ištiesė ranką.

– Malonu pagaliau su jumis susipažinti, pone Ledermanai.

– Vadink mane Polu, – vyras entuziastingai pakratė jos ranką. – Juk negalime elgtis oficialiai sėdėdami paplūdimyje ir matydami tokį vaizdą.

Melori akys nukrypo šeimininkui už nugaros apžvelgdamos tyrą mėlyną dangų ir blizgantį vandenį. Jis teisus. Mergina buvo tokia susirūpinusi, kad tik nepažvelgtų į kolegą, jog nepastebėjo, koks grožis aplinkui.

– Jums labai pasisekė, pone Ledermanai.

Šis tik papurtė galvą rodydamas nepritarimą kreipiniui.

– Noriu pasakyti „Polai“. Džekas teisus. Ši vieta nuostabi.

– Tad po pokalbio nepamirškite atsipalaiduoti ir mažumėlę pasimėgauti. Norėčiau rasti bendrą kalbą su savo advokatais.

Ledermanas prisitraukė kėdę ir prisėdo prie jų stalo po dideliu skėčiu.

– Santuoka, – vyras papurtė galvą, – rizikingas reikalas.

Sinkler nusistvėrė bloknotą su pieštuku, o advokatas atsirėmė į kėdės atlošą.

– Jūsiškė tęsėsi dvidešimt penkerius metus. Kažkas juk siejo jus, – prabilo Džekas.

Melori patiko, kad jis nepuolė iškart pritarti kliento nuomonei, nors tylomis su juo sutiko.

– Mano pinigai, – suburbėjo Ledermanas.

– Ir vaikai, – pridūrė Latamas.

– Vaikai jau suaugo ir gali savimi pasirūpinti.

– Tai ko jūs norite? – paklausė advokatė. – Greitai išsilaisvinti ar…

Nespėjusią baigti sakinio ją nutraukė.

– Skubėti nebūtina. Tik nenoriu prarasti visko, ką turiu. Dirbau visą gyvenimą.

– Ar jūsų žmona dirba? – pasiteiravo Sinkler.

– Po perkūnais, ne. Nebent darbu vadintum pinigų leidimą.

– Kaip vaikų auginimas, Polai? Ar tai nieko nereiškia? – pasigirdo moteriškas balsas. Melori pakėlė galvą. Vyresnio amžiaus, bet vis dar daili tamsiaplaukė stovėjo priešais Ledermaną. – Dar tavo vakarėlių organizavimas? Rūpinimasis svarbiais svečiais? Tavo užgaidų tenkinimas? Sveikatos priežiūra?

Atėjusioji įsmeigė akis į teisininkę, akivaizdžiai ieškodama pritarimo ir supratimo. Sielos gilumoje ji pajuto liūdesį ir nuovargį, kurie negailestingai draskė širdį. Nežinodama visų faktų, advokatė įsivaizdavo ponią Lederman panašią į savo motiną – moterį, pasiaukojusią, kad patenkintų visus vyro troškimus. Jei mama nors trumpam būtų atkreipusi dėmesį į ką nors daugiau nei vien sutuoktinis, gal būtų pastebėjusi dukrą, kurią nusivylęs tėvas ignoravo. Sunkiai atsidususi Melori atsikratė prisiminimų, bet jos širdis linko prie ponios Lederman. Vis tik teisininkė negalėjo leisti sau gailėtis kliento žmonos. Juolab kad ketino įtikinti šį vyrą, jog gali jam atstovauti. Vargais negalais atplėšusi žvilgsnį nuo maldaujančių moters akių, Sinkler sutelkė visą dėmesį į klientą. Tik nesuprato, ką šis žmogus jaučia žmonai, greitai tapsiančiai buvusiąja. Teisininkė matė pagyvenusį vyriškį su nedideliu pilvuku ir retėjančiais plaukais, vedusį elegantišką, patrauklią moterį, tebetrokštančią būti jo žmona.

– Siūlyčiau judviem nuo šiol bendrauti tik per advokatus, – tarė Džekas maloniu, bet tvirtu balsu. Melori dirstelėjo pro nuleistas blakstienas. Ponios Lederman veidas darėsi vis liūdnesnis.

– Nežinojau, kad jau nusisamdei advokatus, – patikino sutuoktinė.

Polas atsikosėjo.

– Dar nepriėmiau sprendimo.

– Tačiau tai nereiškia, kad neturite apsisaugoti, – patarė Sinkler.

Vyras linktelėjo.

– Dama suprato teisingai. Aš samdau tik pačius geriausius.

Melori suvokė subtilią Ledermano užuominą, kad šis dar nenusprendė, ar jų firma gaus bylą. Dabar advokatei labiausiai rūpėjo ponia Lederman ir jos skausmas.

– Polai, tu manęs neišgąsdinsi. Aš žiūriu į žmogų, kuris nesuprato, kas jo gyvenime geriausia net tada, kai tai turėjo.

Reikia pripažinti, kad moteris laikėsi gana oriai, kol nuėjo aukštai iškėlusi galvą.

– Nežinojau, kad tebegyvenate kartu, – prabilo Džekas nutraukdamas nejaukią tylą.

Pašnekovas prunkštelėjo.

– Ne kartu. Priešingose kurorto pusėse. Žmona nepasitrauks. Sakosi mane mylinti, bet iš tiesų nenori būti apkaltinta dezertyravimu. Sutuoktinės nuomone, kas yra mano, priklauso ir jai. Velniai rautų, darosi panašu į Rožių karus.

Jis paskubomis pašoko, triukšmingai atstumdamas kėdę.

– Ir man reikia to, kuris galėtų mane ištraukti, kol kišenėse neėmė švilpauti vėjai, – burbėdamas po nosimi pagyvenęs vyriškis nužingsniavo, palikdamas Džeką su Melori vienus.

– Kad jį perkūnas! – suvaitojo Latamas ir persibraukė plaukus. – Jis ūmus. Nenoriu netekti šio kliento.

Sinkler linktelėjo.

– Jeigu mums patikės šią bylą ir neįstengsime suvaldyti kliento būdo, žmona atrodys verta užuojautos.

Regis, to ši moteris iš tiesų ir yra verta. Melori nutaisė bejausmę išraišką, tokią, kokią treniravosi jau ne vienerius metus. Reikia būti atsargiai ir neišduoti kolegai, kokia sumaištis jos širdyje. Džekas – partneris firmoje, todėl jo balsas bus svarbus, kai balsuos, ar advokatė taps viena jų, ar ne. Teisininkei nevalia parodyti silpnumo.

Ji pabarbeno pieštuku į bloknotą.

– Po kiekviena užuojautos verta išore kas nors slypi. Gal ponia Lederman turi meilužį?

Džekas kilstelėjo antakį. Melori pakvietė prisijungti prie komandos būtent dėl lyties, todėl vyras tikėjosi, kad ji išreikš nors šiokį tokį moterišką solidarumą. Vis dėlto Sinkler galvojo tik apie kliento reikalus. Tai turėtų padaryti jam įspūdį, tačiau advokatės šaltumas nedavė Latamui ramybės. Juk žinojo, kad ji ambicinga.

– Kas, jeigu neištikimas yra ponas Ledermanas? – Džekui buvo labai smalsu, kaip Melori išsisuks iš tokios situacijos.

Ši gūžtelėjo.

– Viskas priklausys nuo galios. Kuris jos turės daugiau – šiuo atveju pinigų ir valios, – tas laimės. Nemanau, kad ponia Lederman pasiruošusi rimtai kovoti.

Mergina nutilo, kad pamąstytų. Sekundėlę jos akys padūmavo ir Džekas viltingai pamanė, kad ši palūš. Parodys nors menką emociją. Advokatės žvilgsnis po akimirkos jau buvo praskaidrėjęs ir į vyrą žiūrėjo kupinos ryžto akys.

– Turėtume pasinaudoti faktu, kad sutuoktinė, regis, nenori skyrybų, – tęsė teisininkė. – Reikia tai turėti galvoje įtikinėjant Ledermaną, kad esame sukūrę geriausią strategiją.

– Skyrybų žmona nenori dabar. Jeigu ją labai užsipulsime, ponia Lederman nusisamdys advokatą, kuris įnirtingai kibs mums į atlapus.

– Būtent.

Melori ėmė kalbėti tyliau, o susijaudinimas virpino tiek jos balsą, tiek sielą. Dabar kolega suprato, kodėl Sinkler puikiai dirbo. Ją tikrai domino visos bylos detalės ir galimybė rasti sprendimą, naudingą klientui. Džekas advokatę gerai suprato, nes pats jautė tokį patį adrenalino antplūdį kiekvieną kartą, kai pavykdavo apčiuopti kelią į laimėjimą.

– Ką siūlote?

– Turime smūgiuoti pirmieji. Vienintelis būdas tai padaryti – perimti šios bylos kontrolę. Paskambinsiu Rodžersui, kad pasikapstytų po ponios Lederman praeitį. Jums reikėtų apklausti poną Ledermaną. Tai yra Polą. Jums tikrai lengviau išsipasakos nei man.

Latamo lūpų kampučiais slystelėjo šypsena. Džekas nepajėgė susivaldyti. Gavusi vadžias į savo rankas kolegė tapo valdinga ir jam patiko, kad Melori imasi iniciatyvos.

– Dar bus kokių nors nurodymų?

Netikėtai Sinkler skruostai užkaito. Vos per kelias sekundes iš balkšvos tapo ryškiai vyšninės spalvos. Pasirodo, jos gyslomis vis dėlto teka kraujas. Kelias akimirkas vyras tylomis svarstė, kiek galėtų įkaitinti kolegę. Netrukus susivokė, kad svajoja apie Melori. Akivaizdu, kad reikia kuo greičiau rasti kokią nors moterį. Džeką kankina seksualinis alkis – kitaip tokių keistų reakcijų į savo padėjėją paaiškinti neįmanoma.

Advokatė papurtė galvą.

– Atsiprašau. Nežinau, ką sau galvojau.

– Sakyčiau, jog susitelkėte į problemą ir aiškiai mąstėte. Eikite ir paskambinkite tam privačiam detektyvui. Kad skiriame laiko ir lėšų net tada, kol dar nėra garantijų, jog gausime bylą, turėtų padaryti įspūdį Ledermanui. O aš neabejoju, kad iki mūsų vizito pabaigos man pavyks jį įtikinti.

– Tikrai? Puiku! Tada einu.

Melori neslėpė entuziazmo. Turint omeny jos patirtį su kitais firmos partneriais, nieko nuostabaus. Džekas buvo kitoks – nesišvaistė geromis idėjomis tik todėl, kad šios ne jo. Kolegės pasiūlymas buvo rimtas, o mintys krypo ten pat, kur ir Latamo. Juodu – šauni komanda.

„Puiki komanda darbe“, – priminė sau teisininkas.

– Taip ir padarykite.

Sinkler pažvelgė į vyrą ir linktelėjo. Ji nenuleido žvilgsnio keliomis sekundėmis per ilgai. Džekas niekaip negalėjo atplėšti akių nuo merginos. Kaip jau ne kartą šįryt, advokatė kaltai nusuko įdėmų žvilgsnį lyg vaikas, pagautas darantis ką nors netinkamo.

Mergina – tikras prieštaravimų kratinys. Vargu ar kada nors pavyks kolegę suprasti. Matyt, geriau net nemėginti. Kokių galų jam rūpi, ką jaučia ar galvoja Melori, juk ši puikiai atlieka savo darbą? Kodėl vyrą kankina nenugalimas troškimas patikrinti, ar ji turi ir moteriškąją pusę? Kam Latamui reikia žinoti, ar teisininkė užjaučia moteris, kurias Džekas per skyrybų procesą tiesiog sudrasko į skutelius?

Jo jausmai Melori Sinkler – tikra beprotystė. Nors advokatas abejojo, kad Ledermanas nekaltas it kūdikis, tačiau beveik buvo tikras, kad ponios Lederman praeityje galima rasti įvairių įdomybių ir tai priverstų moterį prisipažinti. Tuomet pakviptų Polo pergale. Vis dėlto kolegės abejingumas kitos moters padėčiai nedavė vyrui ramybės. Džekas suprato kodėl. Aklas teisininkės tikslo siekimas bet kokiais būdais priminė jam paties motinos, neatsižvelgiančios, kaip veikia tėvą, nuotykius. Gal analogija ir keista, bet niekaip nėjo iš galvos. Tai dar viena priežastis, kodėl advokatas norėjo pamatyti, kiek daug Sinkler pasiryžusi padaryti dėl darbo.

Latamas palinko į priekį.

– Melori!

Ši liovėsi dėtis daiktus.

– Taip?

– Jeigu netyčia sutiktumėte ponią Lederman ir pasitaikytų proga…

Mergina atsistojo.

– Nesijaudinkite, Džekai. Aš su ja susitvarkysiu, – advokatė nutilo, tada giliai įkvėpė ir tęsė: – Kreipsiuosi į pažeidžiamą būtybę, kurią ką tik matėme. Pasikalbėsiu kaip moteris su moterimi.

Latamas užsimerkė. Juk žinojo. Būtent dėl to ją ir pasirinko šiai bylai. Vis dėlto girdėdamas, kaip ištaria tai garsiai be menkiausios užuojautos poniai Lederman, negalėjo patikėti tokiu kolegės įvaizdžiu. Profesinė teisininko pusė liko patenkinta, bet žmogiškoji klykte klykė, kad turi būti ir kitokia Melori. Toji, kuri turėtų bent lašelį moteriškos atjautos poniai Lederman, net jeigu ir negali parodyti. Dar vyrui norėjosi tikėti, kad Sinkler ne tokia šalta ir apdairi, kokia mėgina dėtis.

– Kalbate taip, lyg būtumėte pasiruošusi priblokšti ją netikra atjauta net sutikusi moterų tualete.

Advokatė kiek patylėjo, tarsi svarstydama kolegos žodžius. Pašnekovės neskubėjimas atsakyti suteikė jam vilties.

– Jeigu reikės, kad gautume bylą, tuomet – taip, – galiausiai ištarė.

Tiek iš tos vilties. Džekas burnoje juto kartų nusivylimo skonį.

– Viešpatie, panele, jūs tikra ledo karalienė. Nors kartą šioje kelionėje norėčiau pamatyti ne šaltą išorę, o tikrą moterį.

Melori sustingo, o Latamas nusikeikė. Vyras neketino to pasakyti balsu ir tikrai nenorėjo teisininkės įžeisti. Tiesiog negalėjo suprasti prieštaringų jausmų, kuriuos ši jam kėlė. Vis tik tai ne pasiteisinimas ir nėra prasmės tikėtis, kad Sinkler Džeką supras. Mergina prisispaudė bloknotą prie krūtinės.

– Kaip suprantu, tai ne komplimentas.

Akivaizdu.

– Paklausykite, tai nieko nereiškia. Tiesiog neapgalvota…

– Netaktiška, vyriška pastaba. Aš neįsižeidžiau.

Vis dėlto kai kalbėjo, jos lūpos virpėjo.

Latamas netikėjo Melori. Nors ši nepuolė ašaroti, o jos savitvarda tiesiog stebėtina, teisininkui galiausiai pavyko įskelti abejingumo kaukę, visą šį laiką dengusią merginos veidą. Melori nepavyko paslėpti skausmo, kurį sukėlė Džeko žodžiai. Vyras pasijuto esąs tikras šliužas. Jam pavyko pasiekti savo tikslą. Tiesa, kolegė neparodė savo moteriškosios pusės, bet dabar advokatas neabejojo, kad ši yra. Bėda ta, kad išsipildęs noras dabar paties nė kiek nedžiugino, mat įskaudino Sinkler. Sukeldamas Melori skausmą, sužinojo kai ką tiek apie ją, tiek apie save. Džekui ne vis tiek, kaip ši jaučiasi, o taip su moterimis jam nutikdavo labai retai. Latamas negalėjo pakęsti telefonu liejamų ašarų, teisininkui nepatiko, kai moterys manipuliuodavo atjauta tada, kai Džekas neva jas įskaudindavo. Jo motina – tikra žaidimo tėvo jausmais profesionalė. Sūnus prisiekė, kad niekada nebus toks pažeidžiamas. Tam, kad įvykdytų priesaiką, turėjo likti abejingas.

Advokatas dirstelėjo į Melori. Šiai pavyko išspausti šypseną, kuria jis nė akimirką nepatikėjo. Tai nedavė vyrui ramybės. Be to, labai rūpėjo.

– Iki pasimatymo, – kolegė apsisuko ir nuėjo per ilgam melsvam sijonui plaikstantis tarp kojų. Merginos plaukai buvo susukti į nepatrauklų kuodą.

– Velnias, – garsiai ir aiškiai ištarė Džekas.

Latamas apsidairė po paplūdimį – čia knibždėte knibždėjo moterų. Pusnuogių moterų. Jeigu jau Melori jam labai parūpo, turi būti paaiškinimas.

Gal tiesiog reikia nusiraminti.

3

Jis nori pamatyti moterį, besislepiančią po abejingumo kauke, ar ne? Melori triukšmingai atidarinėjo ir uždarinėjo komodos stalčius savo kambaryje. Niurnėjo ir mėtė drabužius ant lovos. Šalta. Dar drįsta ją vadinti šalta? Teisininkė pastvėrė seksualiausius apatinius ir iškėlė aukštyn. Jeigu tikrai būtų šalta, bejausmė, vargu ar jai labai patiktų šilkas ir atlasas, šiltas brendis ir švelnios paklodės. Greičiausiai nekankintų ir erotinės fantazijos, apie kurias Melori niekam nebuvo prasitarusi. Netgi jas sukėlusiam vyrui. Mergina tūžmingai pastūmė krūvą plonų apatinių į šalį ir krito ant lovos. Pirštai susmigo į lovatiesę, o skruostu nuvilnijo deginanti ašara. Dieve, Džekas ją jaudina. Seksualiai, emociškai. Sinkler rūpėjo, ką šis apie ją mano, ir dėl to niršo. Ją siutino, kad vyras mato tik panelę Melori. Merginą, kurią pati sukūrė tam, kad pasiektų išsikeltus tikslus. Netikėtai advokatė suvokė vienintelį tikslą – įrodyti Latamui, kad nuojauta teisininko neapgavo. Tas vyras numano, kad kolegė kitokia, nei atrodo. Ne tokia, kokią ją mato jis. Sinkler taip pat neabejojo, kad tikrasis Džekas nėra tik terminatorius.

Vėl galiojo senasis dvejopas standartas – Latamas kritikuoja kolegę už tai, kad ši atlieka savo darbą. Gal Melori ir nepatinka tėvo požiūris į daugelį dalykų, bet gimdytojai perdavė dukrai tam tikras vertybes, kurių ši laikėsi ir kuriomis tikėjo. Tai ištikimybė, pagarba ir tvirtybė tiek santykiuose, tiek siekiant karjeros. Tad moteris nėrėsi iš kailio, kad padėtų vyrui, akivaizdžiai skaudinančiam savo žmoną. Sutuoktinio elgesys su ponia Lederman neturėtų daryti jokio poveikio Sinkler – profesionaliai advokatei, atstovaujančiai klientui skyrybų byloje. Melori ir yra tikra profesionalė. Džekas privalo suprasti, nes juodu sieja tokie patys etikos reikalavimai. Tik dėl to, kad ji moteris, iš jos tikimasi kitokio elgesio. Laukiama, kad parodys jausmus. Kai dvejopus standartus taiko Latamas, Sinkler labai skaudina. Melori tikėjosi iš šio vyro daugiau, nors pati nenumanė kodėl. Nereikia pamiršti, kad Latamas – terminatorius. Jis nuolat atstovauja vyrams kovoje su žmonomis ir nepaiso nei sąžiningumo, nei tiesos dėl profesinių įsipareigojimų.

Nors Džekas buvo vyriausiasis skyrybų advokatas firmoje, Melori tikėjo, kad yra ir kita vyro asmenybės pusė. Jai pakako vos vienos dienos, kad pajustų kolegos viduje slypintį lobį.

Žinoma, jo paklausius susidaro įspūdis, kad šis teisininkas tiki visais savo klientais vyrais. Latamas drąsiai pareikštų, kad moterys kaltos dėl daugelio skyrybų. Sinkler ne kartą girdėjo tokias kalbas darbe.

Galvoje be paliovos sukosi iš Džeko sekretorės nugirsti gandai, kodėl jis tapo klestinčiu skyrybų advokatu. Jeigu pasakojimai apie jo motinos aikštingumą ir nesiliaujančią neištikimybę yra tiesa, Latamas nusiteikęs prieš santuoką dėl asmeninio skausmo.

Tamsūs akiniai slėpė vyro akis, bet viduje kunkuliuojančias emocijas nesunku suprasti iš kitų ženklų – trūkčiojančių putlių lūpų, rankų, įsikibusių stalo krašto taip, kad pabąla krumpliai. Šie ženklai neabejotinai rodė jo žmoniškumą. Melori buvo tikra, kad kolega neabejingas ponios Lederman skausmui, nors nurodė šiai bendrauti su mylimu vyru per advokatą. Buvo gerokai lengviau atsispirti Džekui Latamui, kai jis tebuvo seksualus vyrukas. Praleidusi daugiau laiko drauge ir pažvelgusi ne tik į puikią išvaizdą ir tamsų įdegį, Melori negalėjo leisti, kad advokatas galvotų apie ją taip kaip dabar.

Vyras nori pamatyti moteriškąją Sinkler pusę, tad jai pakaks išdidumo, kad nusimestų kaukę ir pasirodytų tokia, kokia esanti. Sumanymas rizikingas. Džekas – gerbiamas firmos partneris. Jam pakanka pašnibždėti į reikiamą ausį ir Melori karjera bus baigta. Viską gerai pasvėrusi, mergina nusprendė pamėginti.

Viešpatie, panele, jūs tikra ledo karalienė. Nors kartą šioje kelionėje norėčiau pamatyti ne šaltą išorę, o tikrą moterį.

Mergina rankose vartė gryno šilko apatinius. Jeigu vyras pasirinko tokią terminiją, ji nepabūgs parodyti, kas slypi po išore. Bus peno jo akims.

Parietusi kojas Melori paskendo mintyse, kaip aiškiau parodyti, ką nori. Kai planas tapo akivaizdus, ji pasijuto susijaudinusi dėl atsiveriančių galimybių. Sinkler pažvelgė į laikrodį. Dar liko laiko prieš susitinkant su Džeku. Pakankamai, kad gerai pasiruoštų. Mergina atsirėmė į pagalves, užmerkė akis ir pamėgino įsivaizduoti kolegos reakciją. Viduje lyg rožės žiedas skleidėsi jaudulys, palengva vis augantis ir stiprėjantis, kol Melori pajuto saldų ritmingą pulsavimą tarp šlaunų. Ranka nuslydo ant švelnių kelnaičių. Lengvas spustelėjimas ne tik suteikė malonumą, bet ir pakurstė geismą. Pirštai meiliai glamonėjo šilką, dengiantį kūną. Kaip paprasta. Galėtų patenkinti alkį ir tęsti dieną. Tik sumažinusi įtampą, prarastų ir jaudulį, kurį juto stebėdama Džeką. Ji troško, kad vyras norėtų Melori Sinkler – moters. Tada pakeltų Latamą į aukštumas… dar ir dar kartą. Geidė lovoje vartytis su juo, o ne viena.

Tegul gundymas prasideda!

Galėtų prie to priprasti. Džekas sužiuro į tviskantį vandenį už baseino. Sūrus vandenyno kvapas, giedras mėlynas dangus ir seksualios moterys su bikiniais. Taip, tikrai galėtų prie to priprasti. Vyras atsilošė kėdėje ir su pasitenkinimu ištiesė kojas. Saulė maloniai glamonėjo odą šildydama ir ramindama.

– Atleiskite, kad pavėlavau. Turėjau kai ką nuveikti, užtruko ilgiau, nei maniau.

Melori įsitaisė kėdėje priešais. Ji tebebuvo su ta pačia mėlyna suknele. Tiesa, atrodė nė kiek nenusiminusi dėl rytinio ginčo, ir Džekui palengvėjo.

– Viskas gerai?

Ji linktelėjo.

– Taip greitai turėjome išvykti, kad pamiršau namie kelis dalykėlius.

– Man pavyko pasimatyti su Polu suomiškoje pirtyje. Gerą valandą aptarinėjome vargšes moteris. Dar per anksti spausti jį priimti sprendimą, bet palengva Ledermanas ima manimi pasitikėti. Turiu dar kelis faktus.

– Puiku.

– Gal pirmiausia gėrimo? – pasiūlė kolega.

Melori dvejojo.

– Įsivaizduokite, kad čia labiau poilsis nei darbas. Juk Ledermanas mus pasikvietė, kad pamatytų, kokie esame nedirbdami. Kaip minėjau, vyras ekscentriškas. Taigi, pirmyn. Išgerkite.

Džekas norėjo, kad advokatė atsipalaiduotų. Jis neištvers, jeigu visą savaitę Sinkler atrodys taip, tarsi ketintų pabėgti pasitaikius progai. Kai šįryt išdrįso išrėžti netaktišką pastabą, Latamas daugiau nė žodžiu neužsimins apie kolegės drabužius. Kita vertus, nežinia, kiek vyras pajėgs žiūrėti, kaip ji kaista su savo suknelėmis.

Teisininkas mostelėjo padavėjai.

– Panelė gers…

Džekas prisimerkė mėgindamas nuspėti, ką galėtų gerti panelė Sinkler.

– Baltojo vyno su gazuotu vandeniu?

Mergina papurtė galvą.

– Prašyčiau mineralinio vandens.

Advokatas sumirksėjo ir vos susilaikė neužvertęs akių.

– O aš paprašysiu pakartoti, – Džekas kilstelėjo taurę, kurioje buvo degtinė „Absolut“ su ledukais.

Padavėjas linktelėjo.

– Tuojau grįšiu, bičiuliai.

– Luktelėkite, – pakvietė Melori.

– Persigalvojote?

Latamas nedrįso net kvėpuoti.

– Dar norėčiau griežinėlio citrinos.

Turėjo susiprasti.

– Tai ką sakėte apie Ledermaną? – paklausė ji.

– Atmetus skundus dėl santuokos, man atrodo, sutuoktinis kažką slepia, – teisininkas ištuštino stiklinę.

– Kodėl taip manote?

– Jam kažkas skambino. Vyrukas, perdavęs žinutę apie skambutį, nesakė kas, bet Ledermanas išlėkė iš suomiškos pirties taip greitai, kad vos nepametė rankšluosčio.

Džekas nusijuokė laukdamas, kad kolegė padarys tą patį. Sinkler veido išraiška nepasikeitė. Jis norėjo dejuoti. Keista, kad merginai tai nepasirodė juokinga. Matyt, tebepyksta. Tik Latamas neketino pakartoti šio ryto pokalbio. Geriau jau visą dėmesį sutelks į darbą.

– Kai jis grįžo, pasidomėjau, ar viskas gerai. Pamaniau, gal kas netikėto nutiko kurorte, bet Polas nieko suprantamai nepaaiškino. Tik nuraudo ir ėmė kažką veblenti, o galiausiai tepasakė, kad skambino sūnus iš Kalifornijos.

Melori abejingai truktelėjo pečiais.

– Kodėl manote, kad skambino ne sūnus?

– Nujaučiu. Be to, tuomet nebūtų reikėję išsisukinėti.

Advokatė linktelėjo.

– Tiesa. Ką, jūsų galva, vyras slepia? Jam nėra prasmės nutylėti tiesos. Juk esame jo pusėje.

– Sutinku. Ketinau išsiaiškinti, kai tik…

– Štai jūsų gėrimai.

Padavėjas pakeitė tuščią Džeko stiklinę pilna. Šis padėkojo ir vėl sužiuro į Melori.

– Galėjau tiesiai Polo paklausti, kas vyksta, bet…

– Atleiskite, pone, tai jums, – padavėjas ištiesė Latamui popieriaus lapelį.

– Kažkas skambino? – balsu pamąstė jis.

– Tiesą sakant, barmenas paklausė manęs, ar žinau, kieno tai vardas, o jūs ką tik pasirašėte už pietus, tad…

– Ar sakė, kas paliko raštelį?

– Raštelį rado ant baro, kai pietavusiųjų minia išsisklaidė.

– Keista.

Teisininkas kilstelėjo perlenktą popieriaus lapą ir nosį ėmė kutenti moteriškų kvepalų aromatas.

– Norėtumėte dar ko nors? – pasidomėjo padavėjas.

– Ne, dėkoju, – atsakė Džekas mandagiu, kiek prikimusiu balsu. Papurtė galvą ir tada atlenkė raštelį.

Kvietimas vilionei

Privatus vakaras: vakarienė, šokiai ir sužadintų jausmų patenkinimas.

Aštuntą valandą.

Dešimtame paplūdimio namelyje.

Džekas pamėgino nuryti, bet paspringo. Toliau buvo nurodymai, gundančios užuominos, ko gali tikėtis, jei išdrįs patvirtinti, kad dalyvaus. Vyras apvertė lapą ir rado dar vieną žinutę.

Nevėluok ir ateik alkanas.

Akys ašarojo, kai čiupo stiklą gėrimo. Alkoholis ne nuramino jo jaudulį, o tik nudegino gerklę, todėl Latamas užsikosėjo.

Melori atsistojo ir pamojo padavėjui.

– Prašyčiau atnešti vandens, – išgirdo jis. – Ar viskas gerai? – paklausė kolegos.

Džekas nurijo skystį ir kvėpuoti pasidarė kiek lengviau.

– Gerai. Aš… tik paspringau.

– Štai kaip, – Sinkler atsisėdo. – Šiek tiek išgąsdinote mane. Maniau, kad teks daryti dirbtinį kvėpavimą burna į burną. – Advokatė mostelėjo ranka ore. – Nekreipkite dėmesio. Svarbiausia, kad jums viskas gerai.

– Viskas gerai.

Teisininkas dirstelėjo į raštelį sau ant kelių. Kiek gali būti gerai, turint omeny kvietimą į vilionių vakarėlį ir bejausmę padėjėją, spoksančią į jį plačiai atmerktomis akimis iš kitos stalo pusės. Kas, po perkūnais, galėjo atsiųsti raštelį? Džekas apsidairė, bet minia pusnuogių moterų nesuteikė aiškumo. Latamas suprakaitavo, bet ne nuo saulės šilumos.

– Ar žinutė nuo Ledermano? – pasiteiravo Melori.

Vyras labai tikėjosi, kad ne nuo jo.

– Ne, asmeniška.

Mergina abejingai gūžtelėjo.

– Ar ketinate atvirai Polo paklausti, kas vyksta?

Teisininkas stebeilijosi kolegei per petį, tyrinėdamas kiekvieną praeinančią moterį. Nė viena net akimi nemirktelėjo išsiduodama, kad raštelis nuo jos. Bet kuri viena juk atsiuntė labai viliojantį kvietimą. Kankinantį.

Intriguojantį.

Velniai griebtų, bus tikras kvailys, jeigu aštuntą nepasirodys. Bus dar didesnis kvailys, jeigu puls stačia galva į nepažįstamos moters erotines fantazijas.

– Džekai? Džekai! Klausiau, ar ketinate apklausti Polą Ledermaną, – pakartojo klausimą Melori, neabejotinai sutrikusi dėl tokio jo išsiblaškymo. Advokatė spoksojo į vyrą per tuos akinius juodais rėmeliais.

Vyras jautė nenumaldomą norą pasitikėti bendradarbe, jo dvasinė būsena buvo neįprastai keista nuo pat kelionės pradžios.

Dabar dar ir tai. Jis pakėlė lapą prie nosies. Gėlių aromatas? O gal rytietiškas? Latamui nepavyko nustatyti kvapo, nors neabejojo jį jau uostęs.

„Svajonėse“, – pagalvojo Džekas.

– Gal atidėkime tai. Jūs labai išsiblaškęs.

Sinkler pakilo.

– Palaukite.

– Kam? Kad ir ką sakyčiau, jūs nesusikaupiate. Gal susitvarkykite asmeninius reikalus, susitiksime vėliau.

Pašnekovas dusliai sudejavo.

– Melori, sėskitės. Klausėte, ar ketinu apklausti Ledermaną. Atsakymas – ne. Taip elgiasi vyrai. Jam patinka, kai pasitikėjimas gimsta palengva. Tam čia ir atvykome, kad užsitarnautume pasitikėjimą, kad užmegztume su Polu ryšį. Mūsų firma tvarko daugelį šio kliento reikalų, bet tai… asmeniškas reikalas. Kai tik bus pasiruošęs, vyras pasitikės mumis.

– O ką daryti iki tol? – teisininkės koja bilsnojo į baltą cementą.

– Laukti. Mėgautis paplūdimiu. Vaizdu. – Nevėluok ir ateik alkanas. – Maistu, – sukuždėjo jis.

– Atsiprašau?

Džekas papurtė galvą. Sinkler teisi. Jokiais būdais neįstengtų susikaupti darbams. Kad ir kas atsiuntė kvietimą, dabar galbūt jį stebi. Vertina. Vyro kūnas pašiurpo nuo tokių minčių.

Teisininkė pasičiupo bloknotą.

– Gal susirgote? Visas pastėrote.

Tiksliau būtų pasakyti, kad degė iš nekantrumo.

– Jūs teisi. Susitikime vėliau.

Mergina linktelėjo.

– Pirmiausia pailsėkite. Siūlau susitikti aštuntą.

Džekas įkvėpė visa krūtine ir prisivertė nusišypsoti.

– Regis, sakiau, kad žvelgtumėte į šią kelionę kaip į pusiau atostogas. Pailsėkite, pasimatysime rytoj ryte.

– Kaip žinote.

Ji apsisuko ir nuėjo. Latamas stebėjo, kaip juda Melori klubai, žvelgė į dailų kojų linkį. Švaistomas potencialas. Gaila. Dabar negali galvoti apie kolegę. Vyras pamojavo laišku ore, kad pajustų gundantį aromatą, dirginantį pojūčius. Visus pojūčius. Panašu, jog toks ir buvo sumanymas. Kad ir kas atsiuntė žinutę, norėjo Džeką įaudrinti, sujaudinti. Jai velnioniškai gerai pavyko. Taip gerai, kad teisininkas negalėjo atsistoti nuo stalo ir greičiausiai negreitai dar galės. Na, bent jau turės laiko gerai apsvarstyti, ar pasirodyti, ar ne.

Ką mėgina apgauti? Latamas puikiai žinojo, kad bus ten. Ta, kuri pasivargino norėdama atkreipti jo dėmesį, yra verta atsakymo. Asmeniško.

Tvinksinti, standi varpa neleido abejoti, ar vyras nori dalyvauti vakarėlyje.

Saulei nusileidus paplūdimį apgaubė tamsa. Su begaliniu nerimu Džekas stebėjo, kaip viešbučio laikrodžio rodyklės artėjo prie aštuntos valandos. Reikia pripažinti, kad laiškelio autorei puikiai pavyko jį sujaudinti. Tokios būsenos vyras praleido visą popietę. Lengvas vėjelis, atklydęs nuo vandenyno, pūstelėjo per praviras terasos duris. Latamo kūnas pulsavo į taktą bangų mūšai. Širdis it patrakusi daužėsi krūtinėje.

Įdomu, ar anonimiškumas sustiprino jaudulį? Paslaptis gali būti nuostabus afrodiziakas. Troškimas sužinoti, noras įgyvendinti fantaziją privertė jį primiršti taisykles dėl vienos nakties nuotykių. Neaišku, ar vyrui teks gailėtis, kad sutiko. Šiandien Džeko niekas nesustabdys nuo jaudinančio, svaiginančio potyrio. Būtinai nueis laiku.

Latamas užrakino kambario duris ir išėjo į tamsią naktį, jo viduje rusenusi ugnelė virto liepsnojančiu laužu. Kurorto paplūdimyje buvo dešimt atskirų namukų palei vandenyną. Laimei, viešbutyje buvo žemėlapis, todėl rasti dešimtą namelį nebuvo sudėtinga, nors šis slėpėsi po vešlia lapija.

Sunkiausia buvo išlikti ramiam. Tą akimirką, kai jis pasiekė namelį, buvo visas suprakaitavęs. Džekas Latamas – pagarsėjęs mergišius, vyras, dievinęs iššūkius, buvo įsitempęs ir nekantrus. Be to, susidrovėjęs. Advokatas prisiminė nurodymus, kurie įstrigo atmintyje vos tik pirmą kartą juos perskaitė. Vykdydamas instrukcijas, užsimerkė, pakėlė ranką ir pabeldė į namuko duris.

Tamsoje garsas atrodė stipresnis ir aidu atsimušė jo galvoje. Aplinkui čirpė svirpliai, o vėjas kedeno artimiausio krūmo šakas. Slinko sekundės, kol teisininkas išgirdo atveriamų durų girgždesį. Jam užėmė kvapą – labai norėjosi kuo greičiau pamatyti paslaptingąją moterį. Deja, nurodymai buvo griežti. Jeigu nori, kad jo troškimai išsipildytų, privalo laikytis taisyklių ir likti užsimerkęs.

Netikėtai vyrą suėmė švelni ranka. Džekui užėmė kvapą, o burna perdžiūvo. Jis pajuto, kad yra šiltame ir švelniame, kartu tvirtame, ryžtingame glėbyje. Niekas nekalbėjo, bet paslaptingoji tvirtai vedėsi vyrą į vidų. Latamas paklusniai užėjo. Akys tebebuvo tvirtai užmerktos, o širdis vos neiššoko iš krūtinės.

Teisininkas žengė dar kelis žingsnius, kol riešo spustelėjimas jį sustabdė. Džekas juto nuo moters kūno sklindančią šilumą. Nežinia kaip, bet staiga suprato, kad ji stovi priešais. Jis giliai įkvėpė ir užuodė tą patį kvapą, lydėjusį visą popietę. Dirginusį jausmus. Erzinusį.

Latamas pajuto nepažįstamosios rankas sau ant pečių, spaudžiančias ir taip liepiančias atsisėsti ant minkštų pagalvėlių.

– Turiu tave pamatyti, – sudejavo vyras.

Teisininkas pajuto, kaip moteris papurtė galvą, o švelnūs pirštai prisilietė prie užmerktų jo akių vokų. Dar ne dabar. Neištarti žodžiai pakibo tarp jųdviejų.

– Laikeisi nurodymų, tad atėjo metas tavo norui išsipildyti. Pageidavai pamatyti moterį, besislepiančią po šalta išore.

Žodžius ji švelniai sukuždėjo. Šie nusklendė lyg pienės pūkas. Tik kimus balsas pasirodė pažįstamas ir jaudinantis. Kaip ir pirmą kartą jį išgirdus.

Iš nuostabos Džekas atsimerkė. Tikėjosi pamatyti gerbiamą panelę Melori Sinkler. Prieš akis buvo viliokė gundančiomis formomis, kurių vyras anksčiau nebuvo pastebėjęs. Žvilgančios juodų jos plaukų bangos glamonėjo pečius. Tobulas makiažas pabrėžė bruožus. Melori atrodė tiesiog idealiai. Jeigu tik Latamas nemąstytų, kokia ji galėtų būti, pastebėtų, kokia iš tikrųjų yra. Sinkler – geidulinga gražuolė. Mergina, atsiuntusi kvietimą ir surengusi vilionių vakarą.

4

– Kas nutiko, Džekai? Prarijai liežuvį?

Melori palinko taip arti, kad Latamas nepajėgė net įkvėpti, kad išspaustų atsakymą. Jos pirštas su ryškiu koralų spalvos nagu slydo nuo vyro skruostikaulio prie pirmos marškinėlių sagos. Moters oda buvo nepaprastai švelni, kerinti – kaip ir pats prisilietimas. Vyras suvirpėjo.

– Gal marškinių apykaklė per stipriai spaudžia: negali kvėpuoti ir kalbėti vienu metu? – sukuždėjo ji.

Pirštų galiukais gundytoja atsegė viršutinę sagą. Latamas būtų lengviau įkvėpęs, jeigu ne karštas jos kvėpavimas, deginantis skruostą. Melori lūpos blizgėjo tokia pačia koralų spalva kaip nagai, o aplinkui pleveno svaiginantis aromatas. Viskas kartu be galo jaudino.

Eidamas čia vyras tikėjosi atsiduoti nepažįstamosios vilionėms. Nesitikėjo susidurti su konservatyviąja savo padėjėja, tad Sinkler užklupo jį nepasiruošusį. Džekui staigmenos nepatiko. Teisme niekada neužduodavo klausimo, į kurį iš anksto nežinojo atsakymo. Ne vienas advokatas buvo pakliuvęs į spąstus dėl prielaidų. Per daug vyrų nukentėjo todėl, kad manėsi pažįstantys moteris. Jis niekada nesileis įviliojamas į spąstus ar parklupdomas. Ypač moters.

Džekas buvo susikūręs savas taisykles, pagal kurias gyveno. Tiesa, atsakęs į kvietimą, sulaužė vieną jų ir galėjo kaltinti tiktai save už tai, kad pakliuvo į tokią padėtį.

– Gal tiesiog užklupai mane netikėtai.

Jųdviejų žvilgsniai susitiko ir vyras dar kartą nutilo priblokštas moters akių spalvos. Melori veidą gaubė dailios juodų plaukų bangos. Ji linktelėjo.

– Šalta išorė.

Balse suskambėjo ledinės gaidelės, išdavusios skausmą, kurio nepajėgė nuslėpti. Tiesa, Džekas daugiau niekada nebesies kolegės su žodžiu „šalta“.

– Aš tave įžeidžiau.

Sinkler vos pastebimai palenkė galvą. Kas tai: pritarimas ar mėginimas vilioti? Jam nespėjus nuspręsti, ar pamėginti atsiprašyti už netinkamai pasirinktus žodžius, Melori prakalbo.

– Taip. Tu mane įžeidei. Tiesa, turiu pripažinti, kad toks apibūdinimas moteriai, kurios beveik nepažįsti, buvo įdomus.

Advokatės žodžiai reiškė, kad nori ištaisyti ne tik klaidingą prielaidą, bet ir jųdviejų santykių statusą. Kitas teisininkės veiksmas tik patvirtino vyro spėjimą. Ji atsisėdo prieš svečią tarp pagalvių taip arti, kad Džekas negalėjo kvėpuoti. Latamui teko nukreipti dėmesį į aplinką, o ne į seksualiąją šeimininkę. Sofa buvo aptraukta rusvos ir baltos spalvų aksomu ir derėjo prie kambario dizaino. Čia buvo patogu tiek vyrams, tiek moterims.

Melori indiškai sukryžiavo kojas. Džeko žvilgsnis nuslydo prie lengvos, tviskančios jos sijono medžiagos – geltonas šilkas po organzos klostėmis. Žemiau – subtili sandalų linija. Koralų spalva lakuoti kojų nagai. Tokie patys kaip rankų.

Ji žaidė su sijono klostėmis, kol šis susirangė tarp kojų kartu ir pridengdamas, ir išryškindamas. Sinkler flirtavo su vyru. Juodu tai žinojo, bet Latamui taip patiko, jog neketino advokatės stabdyti. Senamadiškos, griežtos kolegės neliko nė ženklo.

– Kaip suprantu, esu čia tam, kad įtikintum, jog klydau tave vertindamas?

Kalbėdamas jis akimis glamonėjo merginos kūną. Ilgas sijonas pabrėžė liauną Melori liemenį ir Džeką apėmė stiprus noras kilstelėti medžiagą, kad pažvelgtų į kojas, šiandien jau atkreipusias jo dėmesį.

– Įdomus dalykas asmenybės dvilypumas, ar ne? – paklausė Sinkler.

Gundydama. Kankindama. Erzindama.

Nebuvo abejonių, kad Melori neketina jam atsakyti. Jųdviejų žvilgsniai susitiko ir Džekas suprato, kad jį užklupo nepadoriai spoksantį. Vyras nemanė atsiprašyti. Vieno dalyko Latamas nė kiek nesigailėjo. Tai, kaip išraudo jos skruostai, kurių nenuslėpė net makiažas, reiškė, kad ir mergina neliko abejinga kolegai.

Džekas tikrai nesirengė atiduoti to lašelio persvaros, kurią pasiekė šiame žaidime.

– Viskas gyvenime turi dvi puses, du veidus. Ir ne visi jų būna malonūs.

Tą teisininkas žinojo gana seniai. Pasirodo, mylinti mama, viešai atrodanti tėvui atsidavusi žmona, iš tiesų buvo šalta, nerūpestinga, paslapčia apgaudinėjanti moteris. Bėgant laikui, jai ėmė nerūpėti, kad aplinkiniai gali sužinoti tiesą, o motinos dvilypumas pavertė ją išsiskyrusia nelaiminga būtybe. Nuo tada Latamas tapo tikru dvilypės žmonių prigimties ekspertu.

Melori prisimerkė, tarsi nujausdama, kad vyro žodžiai – jo sielos dalelės atspindys. Džekas tyliai nusikeikė. Kaip galėjo pamiršti, kad šios viliokės protas aštrus it peilis, o nuojauta – kaip plėšraus ryklio.

Mergina paminėjo dvilypumą. Būtent to jis visąlaik ieškodavo žmonėse. Kodėl labai lengvai pamiršo apie kitą Sinkler pusę – šaltą, viską apskaičiuojančią moterį? Kuri tikroji, o kuri apsimetėlė?

– Regis, tu jau pažinai žmogaus prigimties subtilumą. Nuostabu. Dėl to mano užduotis tik palengvėja.

Gundytoja nusišypsojo. Seksuali šypsena buvo skirta jam nuginkluoti ir priversti spėlioti, kas toliau. Džekui liko tik laukti ir stebėti. Nors grėsė pavojus Melori nesunkiai apčiuoptiems jo išgyvenimams bei karjerai, kurios atkakliai siekė ir neketino atsisakyti, vyro viduje užgimė jaudulys. Toks, kurio niekaip nesuprato. Reikia pripažinti, kad bejausmė kolegė yra ne tokia, kokia atrodo, antraip nebūtų pajutęs netikėtų susijaudinimo akimirkų, kai išgirsdavo jos kimų balsą ar užuosdavo malonų aromatą lėktuve. Dabar suprato, kad tas pats kvapas sklido nuo gauto kvietimo. Tuo metu Latamo smegenys nebuvo pasiruošusios pasinaudoti galimybe. Dabar – taip. Jeigu gyslomis kunkuliuojantį kraują galima būtų laikyti ženklu, vyras buvo daugiau nei pasiruošęs. Melori žaidė ir Džekas ketino pasinaudoti visais siūlomo žaidimo malonumais. Svečias neabejojo, kad gundytoja pasitrauks pirma. Taisyklė „jokių romanų darbe“ Sinkler bus svarbesnė, mat ant kortos pastatyta jos partnerystė firmoje, o advokato balsas galėtų sunaikinti viską, dėl ko mergina stengėsi. Žinoma, vyras neketina kelti grėsmės teisininkės karjerai dėl kvietimo į vilionių vakarėlį. Latamas pernelyg ją gerbė kaip advokatę ir žavėjosi kaip moterimi, įsiviliojusia jį čia pelnytai pamokyti.

Vis tik Džekas gali mėgautis procesu.

– Akivaizdu, kad apsirikau šįryt pasirinkęs žodį „šalta“, bet žodis „išorė“ pavartotas taikliai.

Plati šypsena papuošė pašnekovės veidą, o skruostai neteko staiga užliejusio raudonio.

– Džekai, tu protingas žmogus. Išorė, arba fasadas, reiškia apgaulingą, paviršutinišką, apsimestinį vaizdą ar įspūdį.

– Ar čia tai ir yra? – jo rankos nubrėžė ore puslankį, o tada nurimo ant sofos. Visai šalia šilko nepridengtos Sinkler kūno dalies.

Kasdieniai Melori kostiumėliai slėpė moteriškas linijas, bet dabar Latamas galėjo mėgautis jomis iki valios. Kolegės krūtys buvo putlesnės, nei vyrui atrodė, o gili iškirptė atvėrė kremo spalvos trikampį.

– Tu svarstai, kuri Melori yra tikroji? – Skardus juokas suvirpino nakties orą. – Turėsi pats išsiaiškinti. – Teisininkė toliau flirtavo ir gundė. – Ar pasiruošęs vakarienei? – paklausė.

Sinkler žodžiai vertė svajoti apie nepažintus malonumus, apie galimybę paskanauti jos moteriškų paslapčių. Deja, vyras abejojo, kad Melori būtent tai turėjo omeny.

Bent jau ne dabar. Nedrąsus balsas Latamo viduje mėgino perspėti, bet viską nustelbė erzinantis pašnekovės artumas. Džekas būtų prisėdęs dar arčiau, kad galėtų paliesti švelnią kaklo, pečių odą. Paskui dar arčiau, kad ji būtų pasiekiama lūpomis.

– Aš alkanas, – atsakė svečias.

Jeigu Melori būtų nuleidusi akis, būtų įsitikinusi, koks vyras išbadėjęs. Jis pamėgino nuryti seiles, bet gerklė buvo perdžiūvusi.

– Gal pirma išgerkime?

Mergina nepaprastai grakščiai pakilo nuo sofos ir nuėjo prie nedidelio bariuko.

– Degtinės su ledukais?

Džekas kilstelėjo antakį.

– Atsimeni?

Ši linktelėjo.

– Esu pastabi.

Viskam, kas susiję su Latamu. Mergina tiesiog skendo tamsiose vyro akyse, spinduliuojančiose susijaudinimą ir nekantrumą. Ji žvilgsniu glostė anglies juodumo tvarkingai sušukuotus plaukus. Akys slydo žemyn. Pro dabar jau prasegtą marškinėlių apykaklę buvo matyti krūtinę dengiančių plaukų kraštelis. Džekas – tikras vyriškumo įsikūnijimas.

Iškilo rimtų bėdų, mat įkyrios mintys, ką vyras mano apie ją, atvedė Melori prie prarajos krašto. Advokatas suabejojo jos moteriškumu ir ši nesusilaikė sukeldama pavojų savo karjerai bei ateičiai. Šią akimirką Sinkler buvo sunku patikėti, kad priėmė kolegos įžeidimą labai skausmingai. Dabar jai neliko nieko kito, kaip tik veikti pagal planą, kad parodytų, kokia moteris slypi viduje.

– Aš taip pat pastabus. Tavo pareigingumu, kruopštumu ir išmanymu žavisi visi padėjėjai firmoje.

Moters kūnu pasklido maloni šiluma išgirdus tokį komplimentą. Tai priminė jai, kodėl buvo virtusi šaltąja Melori.

– Dėkoju.

Šliūkštelėjusi svečiui degtinės, o sau – vyno, kurio mirtinai reikėjo drąsai išlaikyti, grįžo prie sofos. Jeigu pasiseks, Sinkler suvaldys jausmus ir atidžiai stebės vyro reakcijas. Ji ištiesė stiklą Džekui ir jųdviejų pirštai susilietė. Prisilietimas buvo greitas ir netikėtas, bet pakako, kad kūnu nubanguotų jaudulio virpulys. Tiek to susivaldymo.

Ką gi, jeigu Latamas atsakė į kvietimą ir neatrodė, kad ketina sprukti, supratęs, kad ta paslaptingoji yra ji, Melori prisivertė nurimti, pamiršti reikalus ir sutelkti visą dėmesį į Džeką. Vakarui besibaigiant, svečias neturės abejonių dėl jos moteriškumo. Kai kolega supras, ką mergina norėjo pasakyti, jųdviejų santykiai galės vėl būti kaip buvę. Tiesa, sunku patikėti, kad kas nors bus kaip anksčiau.

Sinkler atsisėdo šalia. Abu tylėjo.

– Papasakok man apie terminatorių, – pirma prabilo ji, kad nesuteiktų Džekui progos valdyti pokalbio.

– Tai šaunus filmas. Tik reikia pripažinti, kad pirmasis geresnis nei tęsiniai, – paskubomis atsakė svečias.

Gal kiek per greitai. Vyro veidas tapo neįskaitomas, kaip ir tada, kai kalbėjo apie žmogaus prigimties dvilypumą. Melori pajuto, kad jis jaučiasi nesmagiai, tad susimąstė, dėl kokios priežasties. Mergina kilstelėjo taurę ir gurkštelėjo – vaisių gėrimas skalavo gerklę ir drėkino burną, – kad būtų lengviau kalbėti.

– Sutinku. Pratęsimai dažnai būna prastesni nei originalas. „Terminatoriuje 2“ Linda Hamilton atrodo pernelyg raumeninga. Vis dėlto vyrai varvina dėl jos seiles, – Sinkler gūžtelėjo. – Visada maniau, kad vyrams labiau patinka švelnesnės moterys.

Nuostaba dėl pašnekovės atsakymo atsispindėjo Džeko veide. Regis, vyras tikėjosi, kad ji ir toliau kamantinės, kodėl darbe Latamą vadina terminatoriumi. Jos pusseserė Džulija buvo pasirinkusi tiesmukiškumą, o Melori labiau prie širdies subtilumas. Tai suteikė moteriai stiprybės. Taip kolega nesužinos, kaip lengva perskaityti jo mintis. Svečio pokštas apie filmą suteikė moteriai daugiau galimybių žvilgtelėti į jo jausmus nei rimtas, sausas atsakymas, kodėl Džeką vadina santuokų terminatoriumi. Tam dar bus laiko.

Sinkler liežuviu perbraukė taurės kraštą nulaižydama kelis vyno lašelius. Tada su pasimėgavimu stebėjo, kaip vyro akys seka Melori judesius ir jose suliepsnoja geidulys. Jųdviejų žvilgsniai vėl susitiko ir Latamas neketino trauktis ar nusukti akių.

– O kas patinka tau, Džekai? Kokias moteris renkiesi: švelnias ir moteriškas ar griežtas ir kietas lyg plienas?

Šypsena seksualiai kilstelėjo jo lūpų kampučius.

– Man patinka, kai yra ir to, ir to: stiprios, gabios išore, bet švelnios, nuolankios, atsiduodančios vidumi. – Vyras ištiesė ranką, suėmė jos taurę ir pastatė ant stalo prie sofos. – Panašios į tave, – sukuždėjo ir užkišo plaukų sruogą viliotojai už ausies.

Latamo prisilietimas buvo šiltas bei seksualus kaip ir balso tembras. Melori kūnas akimirksniu sureagavo – speneliai sustandėjo. Dar vienas toks švelnus, rūpestingas palytėjimas ir ji neteks lašelio likusios savitvardos.

Džekas savąją taurę pastatė šalia.

– Nebent apsimetinėji.

Štai kas. Vyras norėjo patikrinti ribas – ar tik kolegė vėl nevirs šaltąja, racionaliąja Melori. Latamui buvo įdomu, kas paims viršų. Vargšelis. Net nenutuokė, kad mergina tai numatė ir buvo pasiruošusi.

– Gal apsimetinėju. O gal ir ne. Vis dar nesi tikras, ar ne?

– Dar ne.

Svečias palinko taip, kad jųdviejų lūpos beveik lietėsi.

– Bet naktis ilga, tad ketinu viską išsiaiškinti.

Džeko burna dar priartėjo. Karštas vyro kvėpavimas moterį erzino ir gundė, tik ji dar nebuvo tam pasirengusi.

– Neskubėk.

Sinkler žaismingai stumtelėjo Latamą, kol jųdviejų lūpos nespėjo susijungti bučinyje, kurio pati beprotiškai geidė. Dabar reikėjo atsitraukti. Jeigu jie šiandien ir bučiuosis, tai iniciatorė turi būti ji. Kitaip nepavyks įrodyti to, ką nori. Ši naktis juk tam ir skirta – įrodyti savo tiesą, o ne pasimėgauti malonumu. Be to, Melori neapleido nuojauta, kad šiąnakt pavyks pasiekti ir tai. Deja, ji negali rizikuoti įsitraukti į rimtesnius santykius su Džeku Latamu, tad jeigu jųdviejų nuotykis peržengtų šios nakties ribas, reikštų rimtesnius santykius. To neatlaikytų nei moters jausmai, nei karjera.

Per daug metų Melori atidavė tam, kad pasiektų tikslą – partnerystę firmoje. Praleido nesuskaičiuojamai daug vienatvės dienų, tad jeigu ketina pasidžiaugti rezultatais, nė už ką negali pasiduoti pagundai su vyru, kurio visada geidė. Tik ne dabar.

Reikia tikėtis, kad Džekas tinkamai įvertins kolegės viliones, antraip viskas žlugę. Prisivertusi prisiminti prioritetus, o tai nebuvo lengva užduotis, kai Latamo lūpos buvo šalia pasiruošusios bučiuotis, Sinkler pakilo.

– Sakei, kad esi alkanas, – šeimininkė nuėjo prie stalelio, nukrauto įvairiu maistu bei užkandžiais, kuriuos parūpino kambarių tarnyba.

– Tiesiog išbadėjęs.

Už nugaros nuaidėjo gilus jo juokas.

– Maniau, kad apsistojai pagrindiniame viešbučio pastate.

Melori buvo dėkinga, kad pokalbis pasisuko tokia linkme.

– Stebi mane?

– Jeigu to nedariau anksčiau, dabar tikrai nenuleisiu akių.

Sinkler atsisuko kaip tik laiku, kad pamatytų, kaip jis purto galvą.

– Nenorėjau, kad taip nuskambėtų.

– Norėjai. Todėl čia ir esi.

Mergina žaidė su vynuogių keke ir dailiai sudėliotu sūriu elegantiškame padėkle. Dabar ją kankino klausimas, ar pakaks jėgų laikytis sugalvoto plano.

Šalta išorė. Šalta išorė.

Vyro žodžiai skambėjo jos galvoje ir skaudino kiekvieną ląstelę. Džekas nieko apie ją nežinojo, todėl Melori norėjo jį pamokyti, kad niekada to nepamirštų.

– Tiesą sakant, kambarius užsakė mano sekretorė, todėl žinau, kad tavasis tame pačiame aukšte kaip mano. Kitame koridoriaus gale, jeigu tiksliau.

– Šiuos namukus galima išsinuomoti ypatingoms progoms.

Sinkler padėjo padėklą su maistu ant stalelio priešais ir paėmė vynuogę.

– Tai čia ypatinga proga?

Svečio lūpose pasirodė nedrąsi šypsena.

– Man malonu, jeigu taip supranti šį vakarą.

Viliotoja lūpomis suspaudė uogą. Ištryško saldžios sultys ir nutekėjo į burną.

– Pastebėjau, kad ne visada atsakai į klausimus.

Melori pasislinko arčiau.

– Juk aš advokatė. Esu išmokusi išsisukinėti.

– Neatrodo, kad dabar mėgintum išsisukti, – sumurmėjo pašnekovas.

Ji palinko į priekį atsiremdama rankomis.

– Mėgsti vynuoges?

Džekas metė žvilgsnį į padėklą, o tada sužiuro į šeimininkę.

– Galėtum mane įtikinti jų paragauti.

– Tikėjausi, kad taip atsakysi.

Dabar arba niekada. Melori užsimerkė ir priglaudė lūpas prie vyro burnos. Latamo akyse pirmiausia šmėstelėjo nuostaba, kurią netruko pakeisti aistra. Sinkler lūpos švelniai braukė per jo, o vynuogių sultys padėjo vilioti ir jaudinti. Džeko lūpos buvo drėgnos. Buvo justi degtinės skonis. Jam iš gerklės išsiveržė dejonė. Lyg viesulas moters viduje siautėjo jaudinanti šiluma. Į jos geidulį buvo atsakyta.

– Norėjai paragauti vynuogių. Tai prasižiok ir skanauk, Džekai.

Melori žinojo, kad vyras ne iš tų žmonių, kurie aklai vykdo nurodymus, bet kartoti antrą kartą neteko. Jo lūpos tuojau pat prasivėrė ir Sinkler liežuvis prasmuko į drėgną, karštą Latamo burną. Advokatė buvo kažkur skaičiusi, kad seilių liaukos, esančios po liežuviu, lengvai sudirginamos ir greitai išskiria saldumą, kuris nepaprastai jaudina. Dabar pati galėjo įsitikinti teorijos tikrumu – jos liežuvis erzindamas nardė tai šen, tai ten, kol susipynė su vyro vieningame, aistringame šokyje. Džeko dejonė šį kartą buvo garsesnė ir Melori atsakydama suvirpėjo. Latamo rankos pakilo ir suėmė jos skruostus. Širdis moters krūtinėje daužėsi greitai ir garsiai, o šiai pritarė atsiradęs pulsavimas tarp kojų. Dar niekada per visą gyvenimą ji nebuvo patyrusi tokios aistros. Dar neatsirado tokio vyro, kuris būtų sukėlęs tokią emocijų bangą. Tai pavyko tik Džekui Latamui.

Jo rankos suėmė moters liemenį ir prisitraukė Sinkler arčiau savęs. Atsakydama Melori išsirietė, prisispausdama maudžiančiomis iš geismo krūtimis prie vyro krūtinės, tarsi ieškodama palengvėjimo. Kurdama planą galvojo tik apie Džeko reakciją į jos moteriškumą, bet net nesusimąstė, kaip jausis pati. Negalėjo net įsivaizduoti, kad bučinys gali teikti tokį malonumą ir sukelti tokią protą temdančią aistrą. Viskas dėl to, kad pati ilgai ignoravo savo moteriškus troškimus.

Netikėtai Latamo liežuvis tapo reiklus, atkaklus. Sekdamas viliotojos pavyzdžiu, Džekas ėmėsi iniciatyvos. Vyras elgėsi aistringai, reikliai – liežuvis nardė jos burnoje temdydamas protą. Ar Melori tik pasirodė, ar vynas, kai juo dalijiesi, tampa gerokai saldesnis?

Sinkler atsilošė, bet Latamas jos nepaleido. Nedrąsus balselis moters galvoje kažką kuždėjo apie būtinybę pamokyti kolegą ir perimti kontrolę, kol dar ne per vėlu. Vyro lūpos buvo tokios tvirtos, o prisilietimai tokie reiklūs, kad Melori tetroško atsiduoti ir išjausti viską, ką jis galėjo suteikti. Tuo metu, kai Džekas kiek sulėtino tempą ir krimstelėjo jos apatinę lūpą, Melori pajuto savo liepsnojantį kūną. Visos moters mintys ir troškimai buvo nukreipti tik į Latamą.

Sinkler ištiesė rankas ir suėmė svečią už riešų. Tai buvo vienintelis jos ramstis šią akimirką. Sunku pasakyti, kas pirmas nutraukė bučinį, bet kai jie atsitraukė vienas nuo kito, Melori pajuto begalinį troškimą vėl patirti vyro odos prisilietimą. Tai blogas ženklas.

Keista, kad vis dar gali mąstyti.

– Skanu, – žemas, gerklinis balsas labiau priminė urzgimą.

– Vadinasi, tau patiko vynuogių sultys.

Moters lūpas, kurios dabar buvo ypač jautrios, papuošė šypsena. Džekas linktelėjo. Melori pakėlė vynuogių kekę nuo padėklo ir viliokiškai ėmė vedžioti ja sau palei kaklą. Jo akys išsiplėtė, bet daugiau niekas nerodė nuostabos.

– Patiko, bet manau, jog reikėtų dar kartą paragauti, kad būčiau visai tuo tikras.

Vyras palenkė galvą ir nukando vieną uogą nuo neįprasto kaklo papuošalo. Kurį laiką Sinkler atrodė, jog ji mirė ir pateko tiesiai į dangų, kol sumojo, kad niekada nebuvo labai gera ir verta aukštybių. Dabar Melori nė iš tolo nepriminė geros mergaitės. Tamsi Džeko galva buvo palinkusi prie jos kaklo, o plaukai švelniai kuteno gerklę. Latamo kvapas buvo ypač vyriškas. Lūpos – tos lūpos, kurios iš pradžių leidosi mokomos, o paskui pačios mokė, dabar buvo ne tik vynuogių, bet ir jos pačios skonio. Ilgas karšto liežuvio glamones keitė trumpi, greiti krimstelėjimai. Melori suvirpėjo ir sudejavo. Tada išlenkė nugarą, kad vyrui būtų lengviau pasiekti vynuoges, o gal ir viliojantį tarpą tarp krūtų. Ji aiktelėjo jusdama deginantį, erzinantį svečio kvėpavimą. Džekas nesilietė. Kai vyras pakėlė galvą, lūpose žaidė sukta šypsena.

– Kaip skonis dabar? – jai kažkaip pavyko priversti balsą nevirpėti. Sinkler turi parodyti, kad tebevadovauja situacijai, nors dar niekuomet nesijuto tokia sutrikusi ir nesuvaldanti kūno. Latamas nenuleido tamsaus žvilgsnio nuo moters.

– Saldus ir viliojantis. Drėgnas.

Nuo šių žodžių Melori viduje nuvilnijo karščio banga.

– Dar neįtikėtinai karštas.

Tarpukojis sudrėko. Jai prireikė visų jėgų, kad įstengtų mąstyti ir kalbėti.

– Karštas? – žodis išlėkė iš degančios Sinkler gerklės.

– Deginantis.

Visai kaip Džeko žvilgsnis.

– Nori pasakyti, tikra priešingybė žodžiui „šaltas“?

Vyro lūpos ir vėl šyptelėjo.

– Neabejotinai.

Vengdama parodyti, kaip iš tiesų apgailestauja, Melori palinko į priekį, kad dar kartą jį pabučiuotų. Paskutinis ilgesingas paragavimas prieš atsistojant ant virpančių kojų.

Latamas atsirėmė ir atidžiai stebėjo, o mergina neabejojo, kad skvarbus vyro protas pakuždės, ką visu tuo norėjo jam pasakyti. Kiti jo žodžiai tik patvirtino Sinkler spėjimą.

– Ką gi, tavo mintis aiški.

– Tikiuosi.

Šiąnakt ji ne tik pamokė Džeką, bet ir pati kai ko išmoko. Melori pakreipė galvą į vieną pusę. Visas kūnas buvo įsiaudrinęs – net pečius kutenantys plaukai atrodė kaip maloni glamonė. Ji tikrai mažiausiai norėjo, kad vakaras baigtųsi. Vis tik jau pasiekė savo tikslą, o geras strategas visada pasitraukia patogiausią akimirką, kol dar neprarado to, ką iškovojo.

– Tada pats laikas atsisveikinti.

Tamsiose jo akyse kažin kas blykstelėjo. Sinkler tikėjosi, jog nusivylimas.

– Turbūt tu teisi.

Džekas pakilo. Lėtai, gundančiai eidamas prie durų stabtelėjo ir atsisuko.

– Tu velniškai stipri priešininkė, Melori Sinkler.

Vyro lūpos trumpam prigludo prie jos burnos, tada svečias išėjo, palikdamas viliotoją vieną, seksualiai įsiaudrinusią ir dėl visai nesuprantamos priežasties emociškai nusivylusią. Ji kilstelėjo kekę vynuogių ir susimąstė, kažin kuris iš jų buvo mokytojas, o kuris mokinys? Kuriam šis vakaras buvo didesnė pamoka? Advokatei pavyko gerokai pamokyti Džeką, bet Melori dabar jau žinojo, kad niekada to nepakartotų be žalos sau.

5

Džekas vartėsi nuo šono ant šono, kol į langą pasibeldė brėkštanti aušra. Vakar grįžo vėlai ir pamiršo užtraukti užuolaidas. Tai tik bylojo, koks buvo išsiblaškęs. Išsiblaškymo priežastis vis dar nedavė ramybės.

Melori.

Juodu taip ir nepavakarieniavo. Abu buvo sotūs epizodu su vynuogėmis. Žinoma, jis nenumalšino alkio, kurį mergina sukėlė, bet Latamas neketino skubinti įvykių. Leido jai baigti vakarą ir pasitraukti, kol dar pajėgė mąstyti. Kol reikalai su bendradarbe nenuėjo per toli. Vargu ar jis kada nors įstengs galvoti apie Sinkler tik kaip apie kolegę. Užmerkus akis tuojau pat pasirodydavo koralų spalvos vaizdas – Melori nagų, lūpų. Džekas tebejuto, kaip nagai susmigo jam į riešą, kai užsimiršusi mergina godžiai jį bučiavo.

Latamas atsisėdo ir nuleido kojas nuo lovos. Galvoje ūžė ir pulsavo. Tai dėl degtinės, kuria piktnaudžiaudavo labai retai, ir sukrėtimo derinio. Vyras neabejojo, kad protu teisininkė jam nenusileidžia. Jis gerbė advokatės gabumus. Tik niekada nebūtų pagalvojęs, kad ši mergina gali jį seksualiai suvilioti. Būtent tai ji ir norėjo parodyti. Pamokyti, kad nereikia skubėti su apibendrinimais. Melori nubaudė Latamą už įžeidimą. Džekas visada buvo stropus mokinys, todėl vakardienos pamoką suvokė greitai. Kas bus dabar, kai atsivėrė kita moters pusė? Ar jųdviejų santykiai galės išlikti darbiniai, kai pamatė kolegės dvylipumą?

Teisininkas papurtė galvą. Ta siena, kurią Melori rūpestingai gynė, subyrėjo, kartu neliko ir šalto apsimetinėjimo. Vyras netikėjo, kad Sinkler prisileis jį arčiau nei per ištiestą ranką, o pats negalės nekreipti dėmesio į atskleistą tiesą. Melori – graži ir jausminga mergina, Džekas geidė pažinti ją geriau. Norėjo būti tas vyras, kuris ištyrinės jos slaptąsias gelmes. Jųdviejų darbo santykiai virs tikru pragaru.

Advokatas dirstelėjo į telefoną ir tik dabar pastebėjo mirksinčią raudoną lemputę. Įdomu, ar pramiegojo skambutį, ar nepastebėjo indikatoriaus, kai vakar grįžo. Latamas išklausė paliktą žinutę. Jų šeimininkas atšaukė visus šios dienos susitikimus, nes skubiai buvo iškviestas į miestą. Staigus Polo dingimas Džekui patiko ne ką labiau nei tas paslaptingas skambutis suomiškoje pirtyje. Kalbant atvirai, advokatą tai vertė nepasitikėti jais.

Latamas niekada nesiėmė bylos, jeigu nebuvo tikras, kad laimės. Žinoma, jam pavykdavo ne visada, bet teisininkas privalėjo tikėti tuo, dėl ko kovoja. Prieš imantis Ledermano bylos ir prieš šiam ją patikint jų firmai, Džekas privalo išsiaiškinti, ką Polas slepia.

Be to, turi pranešti Melori apie pasikeitusius dienos planus. Greitai nusipraus po dušu, kad galvoje praskaidrėtų, o tada neturės kito pasirinkimo, kaip tik susitikti su gražiąja bendradarbe, kuri nebeatrodė susikausčiusi. Vienintelė paguoda, kad ir kolegei teks pažvelgti jam į akis.

– Atsiliepk.

Melori pieštuku barbeno į medinį staliuką viešbučio kambaryje ir klausėsi nesibaigiančių kvietimo signalų. Kur ta Džulija ir kodėl neatsiliepia? Pasisek taip, kad vienintelį kartą, kai Sinkler reikia pusseserės patarimo, net auštant šios nėra namie.

Melori patirtis su priešingos lyties atstovais buvo niekinė. Beveik visą laiką mergina skyrė darbui, todėl jo neliko santykiams ir advokatė nenumanė, kaip sudominti vyrą ar išlaikyti jo susidomėjimą. Tiesa, tai nereiškia, kad sieks Džeko dėmesio. Teisininkė įrodė, ką norėjo, ir net įgyvendino dalelę savo fantazijų. Pats laikas keliauti toliau.

Vis tik jai mirtinai reikėjo pasikalbėti su pussesere – artimiausia drauge nuo pat vaikystės. Tik ši gali padėti pakreipti praėjusios nakties nuotykį savo naudai. Žinoma, pirmiausia Džulija turės atsigauti nuo netikėtumo. Toks skubotas Melori sprendimas dėl Džeko buvo labiau netikėtas ir jai nebūdingas, nei pati galvojo. Mergina save nustebino, tad galėjo tik pamėginti įsivaizduoti, ką vyras apie ją pamanė.

Niekas taip ir neatsiliepė. Regis, teks pasitikėti savo jėgomis, juk tai darė jau daugelį metų siekdama karjeros aukštumų. Nėra priežasčių, dėl ko neturėtų pasitikėti savimi dabar. Sinkler padėjo ragelį ir atsisėdo tiesi lyg styga. Praeitą vakarą mergina privertė Džeką valgyti jai iš rankų, tiksliau, skanauti vynuogių nuo kaklo. Atsiminimai jauduliu nuvilnijo per kūną. Vyro liežuvis, laižantis jos odą, drėgnos, kaitrios lūpos per kelis centimetrus nuo Melori krūtų, standžių spenelių.

Mergina užsimerkė ir leido prisiminimų bangoms ją nešti tol, kol prisivertė grįžti į tikrovę. Jeigu pavyko susitvarkyti su juo intymumo akimirką, tai kaip nors ištvers ir pusryčius su Džeku. Sinkler įrodė savo, todėl viskas gali būti vėl kaip buvę.

Visą rytą it maldą advokatė kartojo šiuos žodžius – prausdamasi po dušu, eidama į restoraną, kur turėjo susitikti su ponu Ledermanu. Blogiausiu atveju senasis ekscentriškasis ponas sušvelnins pirmas nejaukias akimirkas.

Ją palydėjo prie laisvo stalelio, Melori pasirinko vietą, iš kurios galėjo matyti visą restoraną. Sinkler vengė kvapą gniaužiančio vaizdo už lango, gaivaus vėjelio, kedenančio plaukus, kad neblaškytų dėmesio ir ji galėtų susitelkti į reikalus.

Tą akimirką merginos žvilgsnis užkliuvo už įėjusio į restoraną Džeko. Melori manė, kad yra tam pasiruošusi. Tvarkingi popietės drabužiai vakar atrodė gražiai. Kasdienė apranga vakare seksuali, bet galima buvo ištverti. Šiandienos pasirinkimas – ryškiai mėlyni maudymosi šortai ir balti marškinėliai, pabrėžiantys Latamo bronzos spalvos odą, – trikdė kolegės gebėjimą kvėpuoti ar išlementi rišlų žodį. Visai prasti reikalai moteriai, įsitikinusiai, jog gali save valdyti.

– Labas rytas, Džekai.

Advokatė akinančiai nusišypsojo ir pažvelgė jam į akis.

– Melori.

Vyro balsas sugergždė primindamas, kas vakar tarp jųdviejų nutiko. Jis stebeilijo į kolegę – antakiai pakelti, o akyse neslepiama nuostaba. Sinkler puikiai žinojo, kad Latamą nustebino ir nuvylė jos apranga ir šukuosena. Toks teisininkės pasirinkimas buvo sąmoninga neatsiejama jos plano sugrįžti prie ankstesnių santykių dalis. Tik širdis ėmė daužytis lyg pakvaišusi. Šito Melori negalėjo suvaldyti net giliu kvėpavimu. Akivaizdu, kad normalių santykių nepavyks sukurti pasitelkus tik išvaizdą. Jau nebe. Sinkler sunkiai atsiduso. Dar vienas ženklas, kurio nepaisydama ji įžengė į pavojingą santykių su šiuo vyru zoną.

Siekdama išlaikyti savitvardą, mergina atlaikė Džeko žvilgsnį ir pirmoji nenuleido akių. Kolega atsitraukė tyliai suurgzdamas.

Latamas atsisėdo ne priešais, kaip tikėjosi Melori, o šalia. Net per arti. Nuo vyro kūno sklindanti šiluma ją trikdė. Atstumą buvo galima išlaikyti tik žodžiais. Sinkler dar sykį prisivertė nusišypsoti.

– Jau nerimavau, kad reikės skelbti tavo paiešką, – prabilo ji. – Sunki naktis?

Teisininkas sumirksėjo ir sukaupė visas jėgas, kad liktų sėdėti vietoje, o ne ištrauktų segtukus iš į griežtą kuodą susuktų pašnekovės plaukų ar atsegtų bent vieną švarkelio sagą. Pyktis ir nusivylimas. Jis negalėtų pasakyti, kuris jausmas buvo stipresnis, bet neketino parodyti nė vieno. Džekas mostelėjo servetėle ir pasitiesė ją ant kelių.

– Ne. Puikiai išsimiegojau. Kaip tu?

Melori abejingai gūžtelėjo.

– Kuo puikiausiai.

Prie stalelio priėjo padavėja paduoti valgiaraščio.

– Gal kavos, kol laukiate trečio žmogaus? – pasiūlė.

– Taip, ačiū, – atsakė Latamas. – Kai kas pasikeitė, todėl pusryčiausime tik mudu.

Advokatė aiktelėjo iš nuostabos, o Džekas mėgavosi galimybe ją nustebinti.

– Duosiu jums kelias minutes išsirinkti, – taip tarusi padavėja nuėjo.

– Kas nutiko ponui Ledermanui? – paklausė Melori.

– Jam paskambino iš miesto.

– Savaitgalį? – nepatikliai pasiteiravo teisininkė. – Kai laukiame čia, kad aptartume skyrybų procesą?

Ką gi, kolegei taip pat pasirodė keista. Džekas linktelėjo.

– Mane taip pat nustebino. Turėsime išsiaiškinti, kas vyksta.

– Manai, kad jis turi meilužę?

– Visai gali būti.

– Reikia apsvarstyti ir tokią galimybę, – mergina suraukė antakius, o lūpų kampučiai nusviro žemyn. Latamui labiau patiko šypsena. – Niekada nieko negalima atmesti.

Melori pakreipė galvą, o vyras įsivaizdavo, kaip tamsių plaukų garbanos krinta ant pečių. Po vakarykščio atsiskleidimo net ir griežtas kuodas buvo per stiprus dirgiklis jo hormonams.

– Kai vakar papasakojai apie nutikimą suomiškoje pirtyje, mėginau suprasti, ką Polas galėtų slėpti nuo galimų savo advokatų. Vienintelė išvada, kurią priėjau, – Ledermanas turi meilužę.

– Gal ir taip. Pasikalbėsiu su juo, vos tik grįš. Jeigu ketiname jam atstovauti, nenoriu jokių staigmenų. Kuo daugiau žinosime, tuo geriau galėsime pasiruošti.

– Atrodo, geras planas. Aš tuo metu imsiuosi informacijos apie ponią Lederman paieškos. Turėtų būti bent kas nors, ką toks bebaimis vyrukas kaip tu galėtų atkasti.

Džekas kažką sumurmėjo apie pakvaišusias moteris, stvėrė valgiaraštį ir atvertė paskutinį puslapį, kur buvo pasiūlymai pusryčiams. Melori padarė tą patį. Kol mergina rinkosi maistą, Latamas svarstė, ar viduje ji tokia rami, kaip atrodo. Vyro ego reikalavo tikėti, kad šįryt kolegė nebuvo rami kaip įprasta. Praeitas vakaras advokatą įtikino, kad tokia yra tik Sinkler išorė, tik lukštas, po kuriuo slepiasi tikroji Melori – aistringa mergina.

– Ar jau išsirinkote? – prie jų sugrįžo padavėja ir nutraukė Džeko mintis.

– Melori?

– Sakyk tu, aš dar nenusprendžiau.

– Man prašyčiau „Alkanojo pusryčius“, – Latamas atidavė padavėjai valgiaraštį. – Vakar likau be vakarienės, todėl esu tiesiog išbadėjęs.

Jis kreipėsi į padavėją, bet nenuleido akių nuo Melori ir buvo už tai apdovanotas. Paminėjus vakar vakarą, šios skruostai paraudo.

– O kodėl nėra „Alkanojo vyro pusryčių“ ar „Alkanosios moters pusryčių“? – paklausė Sinkler, mėgindama prablaškyti tiek save, tiek vyrą. Padavėja nusijuokė.

– Tai ponios Lederman sprendimas. Ji sako, kad moterys gali išalkti ne ką mažiau nei vyrai, todėl nėra prasmės siūlyti dviejų variantų. Be to, taip išvengiama lyčių diskriminacijos.

Advokatė nusišypsojo, juoko kibirkštėlių negalėjo paslėpti net stori akinių stiklai.

– Štai tokia moteris man patinka, – ji taip pat atidavė valgiaraštį. – Man to paties.

– Bus padaryta.

Vos tik patarnautoja dingo iš akiračio, Melori palinko į priekį, rankas susidėjo ant stalo.

– Ar supranti, ką tai reiškia? – paklausė.

– Kad ponia Lederman slepia feministinę savo pusę?

– Ponia Lederman turi įtakos priimant viešbučio verslo sprendimus. Tebūnie tik valgiaraščio sudarymas, bet nuojauta man kužda, kad tai ne viskas. Gal moteris tokia rami dėl skyrybų ne vien todėl, kad netiki jas įvyksiant, bet dar todėl, kad žino, jeigu bus priversta skirtis, turės stiprių argumentų dalijantis turtą.

Melori atsilošė kėdėje ir susikryžiavo rankas ant krūtinės.

– Galbūt žmona daug protingesnė, nei atrodo.

Bendradarbės įžvalga sužavėjo teisininką. Džekas mėgavosi stebėdamas, kaip dirba aštrus jos protas.

– Neabejotinai verta pasidomėti.

Latamas gurkštelėjo juodos kavos, kad kofeinas praskaidrintų mintis ir leistų ramiai papusryčiauti su kolege, kuri per labai trumpą laiką tapo jam ypač svarbi. Praeitą vakarą mergina norėjo Džeką pamokyti ir jai pavyko. Šįvakar bus vyro eilė. Advokatas buvo iš tų, kuriems iššūkis ir akimirkos galimybė suteikdavo postūmį veikti. Melori pasiūlė jam abu. Latamas dar neturėjo progos ištyrinėti užslėptų Sinkler pusių.

– Ar norėtum po pusryčių pasivaikščioti su manimi paplūdimiu?

Melori pažvelgė žemyn.

– Vargu ar mano apranga tam tinkama.

Džekas lengvai atpažino mėginimą išsisukti.

– Tavo kambarys viršuje.

– Nepasiėmiau jokių paplūdimiui tinkamų drabužių.

Mergina nukreipė akis ir Latamas suprato, kad ši mėgina jo išvengti. Vyras norėjo nusišypsoti, bet susilaikė. Regis, Sinkler patinka valdyti padėtį, o negalėdama to daryti ji sprunka.

– Vestibiulyje yra parduotuvė, – neatlyžo pašnekovas.

– Gali nebūti mano dydžio drabužių.

Šį kartą kolega vyptelėjo.

– Gerai, Melori. Per šią kelionę kai ką apie tave sužinojau. Tau nepatinka įžeidimai ir iššūkiai? Nejau bijai pasivaikščioti paplūdimiu? Ar bijai būti su manimi viena?

Mergina sustingo savo vietoje ir Džekas su malonumu suprato, kad užgavo tinkamą stygą.

– Tai kvaila, – suburbuliavo Melori.

Tą akimirką sugrįžo padavėja su jų patiekalais, teisininkas palaukė, kol pusryčius padėjo priešais ant stalo.

– Ar norėtumėte dar ko nors? – pasidomėjo patarnautoja.

– Dėkoju, ne, – atsakė Sinkler.

Vyras tik papurtė galvą.

– Tuomet skanaus.

Padavėja patraukė prie kito stalelio palikdama juos vienus.

Džekas paėmė šakutę.

– Galėtume pradėti, – žvilgtelėjo į laikrodį, – ir susitiktume paplūdimyje po valandos.

Melori prasižiojo, bet ir vėl susičiaupė. Latamas ėmėsi kiaušinių – jam reikės jėgų, mat aną vakarą sužinojo ir dar kai ką: kai kalba pasisuka apie Sinkler, iš jos gali tikėtis pačių netikėčiausių dalykų.

Melori kiaušiniai aušo lėkštėje, kol Džekas dorojo maistą. Kaip ji gali valgyti, kai ką tik buvo įvaryta į kampą. Kampą, kuriame – tepadeda Viešpats – mergina norėjo būti. Kad ir kaip advokatė troško būti su Latamu, negalėjo paleisti vadžių iš rankų. Teisininkė pakliuvo tarp kūjo ir priekalo. Jeigu apsirengs maudymosi kostiumėlį, ramiai gulintį stalčiuje kambaryje, duos Džekui tai, ko šis siekia, ir praras kontrolę. Kita vertus, vyras teisus – Melori niekada nevengia iššūkių, be to, neatsispirs pagundai pabūti su juo viena.

Sinkler padėjo servetėlę ant stalo.

– Aš pasiruošusi, o tu?

Vyras kilstelėjo antakį akivaizdžiai nustebintas kolegės ryžto imtis to, ko prieš kelias minutes mėgino išvengti.

– Nori persirengti?

Mergina atsistojo ir atsisegė švarko sagą, tada jį nusivilko ir liko tik su puošnia liemenėle.

– Nereikia.

Jis papurtė galvą.

– Tu tikra užsispyrėlė.

– Tai mano žavesio dalis.

Palikusi vyrą pasirašyti čekį, Sinkler patraukė prie galinių durų, vedančių į paplūdimį. Vos tik ji pravėrė duris, įsiveržė gaivus oras ir sūraus vandens kvapas. Mergina sumirksėjo nuo ryškios saulės ir sutelkė dėmesį į tai, kas vyksta priešais. Mėlynas vanduo ties horizontu susiliejo su melsvu dangumi. Melori giliai įkvėpė sugerdama visą šį grožį.

Ji per ilgai gyvena judriame, perpildytame mieste. Niekada neleido sau pasimėgauti prabangiomis atostogomis atogrąžų salose ir jų paplūdimiuose. Aštrus druskos kvapas, švelnus vėjelio dvelksmas ir nepaprasto grožio vaizdas buvo tikras išsigelbėjimas užgniaužtiems jausmams.

Džekas pasivijo kolegę ant smėlio taip baigdamas tobulą paveikslą. Žinoma, ši to jam niekada nepasakys.

Melori pasilenkė ir nusiavė batus, tada persimetė per petį kartu su švarku. Kojos mėgavosi švelniu, vėsiu smėliu. Tylėdami juodu nužingsniavo iki vietos, kur smėlėtą krantą atakuoja vandens bangos. Palikusi batus ir švarkelį ant laisvo gulto, Sinkler šalia Džeko ėjo ilgu, tuščiu paplūdimiu.

– Kada turėtų grįžti ponas Ledermanas? – paklausė advokatė nutraukdama tylą.

– Manau, kad šįvakar.

– Įdomu, kas iš tiesų nutiko jo gyvenime. Žinau, kad mums trūksta pagrindinių dėlionės dalių.

Virš galvų skardeno aštrus kirų, nardančių ore virš pat vandens, klyksmas. Melori kiek atsigręžė ir pamatė Latamą. Mergina mėgavosi jo vaizdu ir nesuko galvos, ar šis pastebi. Vyro rankos pūpsojo galinėse maudymosi šortų kišenėse, o tvirtos, raumeningos kojos nešė jį paplūdimiu. Sinkler džiaugėsi, kad buvo dar ankstyvas rytas ir aplinkui nedaug žmonių. Nustebusi advokatė suprato, kad su niekuo nenorėjo dalytis šio žmogaus draugijos ir akimirkos malonumo.

– Skyrybos niekuomet nebūna lengvos ar sąžiningos, – tarė teisininkas. – Tik ne buvusiems sutuoktiniams ir ne klientui su advokatu. Visi santykiai panašūs. Gerai žinau, nes patyriau tai vaikystėje.

– Labai gaila.

Gal Melori tėvai ir ne patys šauniausi, bet mylėjo vienas kitą, o santykiuose svarbiausia sąžiningumas. Mergina neleido sau net galvoti apie santuoką ir šeimą. Nebuvo kitos išeities – karjera svarbiausia. Vis dėlto tai nesugriovė jos tikėjimo santuoka ar gražiais, darniais vyro ir moters santykiais.

– Nėra ko gailėtis, tiesiog toks gyvenimas.

Teisininkė papurtė galvą.

– Kalbėjau apie tavo požiūrį ir tai, kad jis grįstas vaikystės išgyvenimais. Ne visi santykiai būna sudėtingi ar apkartinti melu. Antraip skyrybų statistika būtų visai kitokia.

– Gal taip ir turėtų būti. Ar niekada nesusimąstei, kad tos poros, kurios nesiskiria, lieka kartu tik iš įpročio?

– O tau niekada neatėjo į galvą, kad poros lieka kartu iš meilės bei pagarbos vienas kitam ir gyvenimui, kurį kartu susikūrė? – mergina pakėlė akis į pašnekovą. Melori apėmė karštas noras, kad ir Džekas pažvelgtų į santykius jos akimis.

Žinoma, Sinkler neturėjo omenyje jų, nes jų tiesiog nebuvo. Jeigu Latamas imtų manyti, kad įmanomi sąžiningi vyro ir moters santykiai, taptų tik laimingesnis.

Advokatas papurtė galvą. Nuo vandenyno pučiantis vėjelis sutaršė teisininkui plaukus ir jam ant kaktos užkrito kelios sruogos. Seksuali Džeko išvaizda netiko prie nuožmaus pilkų akių žvilgsnio. Regis, toks požiūris turėtų Melori atstumti, bet ją tik dar labiau traukė prie kolegos. Lengvas plevenimas kuteno moteriai pilvą. Ši tai priėmė kaip seksualinį susijaudinimą, nors širdyje juto, kad mezgasi emocinis ryšys.

Regis, būdamas vaikas Latamas nemažai prisikentėjo. Ji taip pat. Vyras apsistatė aukštomis apsaugos sienomis. Pažvelgusi į savo lininį sijoną ir puošnią liemenėlę, Sinkler suprato, kad elgėsi taip pat. Juodu sieja daugiau dalykų, nei pati gali patikėti. Šio žmogaus poveikis jai visada buvo stiprus, o vakarykštis intymus pasibuvimas ir šio ryto pasivaikščiojimas paplūdimiu ne tik nenumalšino advokatės alkio, bet privertė norėti Džeko dar labiau. Melori troško geriau pažinti kolegą.

– Niekada nebūčiau tavęs pavadinęs optimiste ar svajotoja, – galiausiai atsakė vyras.

Teisininkė nusišypsojo.

– Ir aš apie save taip nemanau. Jeigu kas nors paklaustų, pavadinčiau save realiste.

Gal po ilgus metus kurta išore nubudo romantikė?

– Ta mergina, kurią mačiau vakar vakare tikrai nepriminė šaltakraujės realistės, – pašnekovo balsas nuskambėjo kiek šiurkščiau.

Nuo prisiminimų apie jausmingą vakarą Melori kūnas atsipalaidavo, sušilo, kartu – ir jos mintys bei širdis. Sinkler susimąstė apie tai, kas galėtų nutikti, jeigu išlaisvintų svajotoją savo viduje. Tą, kuri Džekui neabejotinai patiko. Ar pajėgtų susiimti, kai kelionė baigsis?

Mergina tylomis papurtė galvą, lengvas vėjelis nupūtė nuo kaktos kelias sruogas, išsipešusias iš kuodo. Net jeigu ir labai geidžia kai ko daugiau, tikrai negali aukoti darbo ar rizikuoti likti sudaužyta širdimi. Teisininkė giliai įkvėpė sūraus oro, kartu su juo vidun įsliūkino apgailestavimas.

Melori nusprendė, kad netikėtų atsivėrimų ir intymumo laikas baigėsi. Metas grįžti į saugią erdvę.

– Gal ta mergina tau ir nepasirodė realistė, bet advokatė, padedanti tau šioje byloje, tikrai yra tokia.

– Grįžome prie darbų, – nusivylimas atsispindėjo pašnekovo akyse ir balse.

Sinkler linktelėjo žinodama, kad kito pasirinkimo tiesiog nėra.

– Tai ar mėginsi pasikalbėti su Ledermanu dėl savo įtarimų?

– Mąsčiau apie subtilesnį būdą norimai informacijai išgauti. Reikia pažiūrėti, ką mudu galime sužinoti apie Polą ne iš jo, o tada jau pateikti faktus. Jeigu mūsų vaizduotė įsismarkavo ir vyras tikrai tvarko reikalus su sūnumi, apkaltinę jį neištikimybe laimėsime tik tai, kad skyrybų bylą klientas patikės kitai firmai.

– To nenori nė vienas iš mūsų.

– Nes manai, jog ši byla padės tau tapti partnere? – nerūpestingai pasidomėjo kolega.

– Dėl to, kad esu ištikima savo firmai, ir dar dėl to, kad tikrai noriu būti partnere.

Melori mažiausiai trokštų, kad nuotykis su Džeku sugriautų visa, dėl ko labai stengėsi.

Latamas netikėtai sustojo. Mergina net nepastebėjo, kad jo nėra šalia, kol šis pakvietė pašnekovę vardu. Sinkler atsisuko ir grįžo prie jo.

– Kas yra? – paklausė advokatė.

– Nenoriu, kad manytum, jog galiu ką nors padaryti ar pasakyti, kad pakenkčiau tavo karjerai.

– Viliuosi, kad taip nepasielgsi. Regis, širdies gilumoje tavimi pasitikiu, antraip nebūčiau pasiryžusi beprotiškam vakarykščiam žingsniui, nebent būčiau visiška kvailė.

Vyras ištiesė rankas ir suėmė ją už veido. Šilta, kiek šiurkšti bendradarbio ranka glostė moters odą.

– Tu nesi kvailė.

Pūstelėjo šaltas vėjas ir Melori suvirpėjo. Tai greičiau buvo reakcija į jo prisilietimą, o ne į vėją.

– Tu taip pat nekvailas.

– Tiesa. Turint omeny, jog neišėjau vos tik supratęs, kad paslaptingoji nepažįstamoji – tu, reikia manyti, kad abu pasitikime vienas kitu ir žinome, jog neišsiduosime sulaužę taisyklę „jokių tarnybinių romanų“.

Ar taip kolega prašė dar vieno karto, ar ji savo svajones sudėjo į Džeko žodžius? Sinkler palenkė galvą, o vyro delnai tapo lyg lopšiu jos skruostams.

– Nejau nori pasakyti, kad Džekas Latamas pasitiki moterimi? – nedrąsiai paklausė pašnekovė.

Advokatas šyptelėjo.

– Pasitikėti lengviau, kai pasitikėjimas abipusis, ir abu žmonės turi ką prarasti.

– Tuomet tai ne pasitikėjimas, o susitarimas.

Teisininkas pratrūko kvatotis.

– Aš tavimi tikrai žaviuosi, – tarė nustojęs juoktis.

Jo akys patamsėjo nuo aistros. Kolegės širdis apmirė. Mergina troško jo taip stipriai, kad net pati išsigando. Jeigu atsiduos savo fantazijoms tiesiog vidury dienos, sugrįžti ir viską palikti už nugaros bus gerokai sunkiau. Tiesa, Melori svajotoja tam neprieštaravo.

O Melori realistė žinojo, kad nevalia žengti nuo skardžio, jeigu apačioje nėra apsaugos tinklo. Jų atveju apsaugos tinklas – atstumas ir kontrolė.

6

Bangos skalavo jo kojas, o Melori stovėjo ir žiūrėjo į vyrą plačiai atmerktomis akimis. Taip, Džekas ja žavėjosi, bet ar pati bent jau nutuokė, kaip stipriai šis vyras jos geidė? Galėtų dabar tiesiog pasilenkti ir pabučiuoti. Pajustų druskos skonį ant moters lūpų, kaip išnyksta įtampa iš nuostabaus jos kūno. Tik to nepakaktų. Iš neryžtingumo Sinkler akyse matyti, kad Melori neatsakytų kolegai tuo

pačiu.

Latamas žavėjosi advokatės drąsa ir protu, užsidegimu ir pozityviu požiūriu į ateitį. Nesvarbu, kad vakar teisininkė buvo be galo savimi pasitikinti, vyras gerbė jos dvejones šiandien. Suklydo manydamas, kad vakar vakare matyta mergina yra tikroji Melori. Iš tiesų ji buvo stebėtinas dviejų asmenybių junginys ir jaudino ne tik seksualiai. Ciniškuose Džeko pamąstymuose suskambo įspėjimo varpeliai. Latamo santykiai su priešinga lytimi turi būti paprasti ir neįpareigojantys, tiesiog teikiantys malonumą. Tokie, kuriuos lengva nutraukti, kad neliktų jokio emocinio ryšio. Keistas ilgesys, kurį vyras juto, darėsi net stipresnis už seksualinę aistrą. Teisininkas troško Melori. Norėjo būti kartu. Visų labiausiai geidė sulaukti dar vieno kvietimo, tik vargu ar galima jo tikėtis.

Vis tik vakar vakare Sinkler metė kolegai iššūkį. Įrodė esanti ne tik moteriška, bet ir sužavėjo savo kerais. Dabar jo eilė ir Džekas ketino įrodyti, kad mergina kolegai neabejinga kaip ir pats jai.

Tik pabučiuodamas ją dabar praras bet kokią viltį pričiupti nepasiruošusią vėliau. Tad Latamas atsitraukė.

– Gal grįžtame į vidų? – paklausė.

Melori sumirksėjo akivaizdžiai nustebinta tokio įvykių posūkio. Advokatas šyptelėjo sau į ūsą. Dar kartą pavyko ją nustebinti. Juk pati dažnai taip pasielgdavo.

Teisininkė papurtė galvą.

– Tu eik. Aš dar kiek pasivaikščiosiu. Bent jau tol, kol saulė taps labai kaitri.

Abu pasitraukė į savo kampus. Nereikėjo nieko aiškinti, Džekas suprato, kokios mintys skrieja skvarbiame jos prote. Moters asmenybės dvilypumas buvo ypač pastebimas dieną. Sinkler dar nebuvo pasiruošusi pripažinti, kad yra jie. Bučinys šviečiant saulei reikštų, kad kolegė įžengė į pavojingą erdvę, kur pamoka perauga į kai ką daugiau.

Vyras turi su tuo sutikti, nors nusivylimas sunkiu akmeniu užgulė paširdžius. Tai buvo vienintelis būdas dar kada nors pamatyti seksualią, viliojančią Melori.

– Būk atsargi, nenudek.

Liūdesio šešėlis perbėgo advokatės veidu ir paskendo patamsėjusiose akyse.

„Tai jau šis tas“, – pamanė Džekas nueidamas. Noras sugrįžti buvo nepaprastai stiprus, bet pats suprato, kad dabartinis išsiskyrimas tik į naudą. Vyras dar nebuvo pasiruošęs grįžti su ja į viešbutį ir išsiskirstyti po kambarius. Labiau norėjo nusivesti Melori į savąjį ir pasiguldyti ant lovos. Latamo smegenys suprato būtinybę išsiskirti, bet kūnas tikrai nebuvo toks sumanus, nes jį tebekaustė nepatenkintas geidulys.

Teisininkas paliko bendradarbę paplūdimyje. Atmintyje įsirėžė vaizdas, kaip vėjas kedena jos sruogas iš tvirtai susukto kuodo, o didelės mėlynos akys stebi, kaip kolega nueina. Džekas sunerimo, kad ši būtybė nesunkiai pasieks jo širdį, jei tik pats nebus atsargus. Tiesa, su moterimis jis visada ypač atsargus ir Sinkler ne išimtis. Vyras negalėjo leisti, kad santykiai su advokate būtų kas nors daugiau nei trumpas meilės romanas. Liktų prisiminimai, kuriuos brangintų ir apie kuriuos niekam negalėtų prasitarti.

Latamas pagreitino žingsnį. Įdomu, ar tai tik įsismarkavusi vaizduotė, ar Melori žvilgsnis tikrai degino jam nugarą? Džekas papurtė galvą ir įėjo pro restorano duris į viešbutį. Tai greičiausias būdas pasprukti iš paplūdimio ir pasislėpti nuo jos akių.

Vyras perėjo pietums skirtą erdvę, praėjo pro registratūrą. Tada pasuko už kampo link liftų ir trumpam stabtelėjo prie sporto salės. Jį nustebino, kiek visko šiame viešbutyje. Ledermanas surengė jam nedidelę ekskursiją prieš pasikaitinimą suomiškoje pirtyje. Sporto komplekse siūloma pačių įvairiausių užsiėmimų su instruktoriais. Netgi širdies ir kraujagyslių mankšta, prižiūrint profesionaliam medikui.

Džekas stovėjo ir spoksojo pro stiklo sieną į artimiausią laisvą treniruoklį. Nebuvo geresnio būdo nuraminti įsiaudrinusių jausmų, kaip paprakaituoti sporto salėje. Be to, tai puikus būdas užmegzti pokalbį su viešbučio darbuotojais. Tikėtina, kad veikla atitrauks mintis nuo Melori ir leis susikaupti

darbams.

Latamas užsiregistravo ir stvėrė baltą rankšluostį iš krūvos nuo registratūros stalo.

– Kuo galėčiau jums padėti? – prie jo priėjo tamsiaplaukė moteris tokiais raumenimis, kokių pats nesigėdytų.

Teisininkas užsimetė rankšluostį ant kaklo.

– Galvojau pabėgioti ant bėgimo takelio.

Moteris linktelėjo.

– Prašom. Tik iš pradžių supažindinsiu jus su įranga ir galėsite pradėti. Aš Eva, – darbuotoja ištiesė ranką. – Vadybininkė.

Teisininkas paspaudė geležinę jos ranką.

– Džekas Latamas.

Moters akys išsiplėtė iš nuostabos.

– Malonu susipažinti. Polas… tai yra ponas Ledermanas minėjo, kad esate vienas jo ypatingųjų svečių.

Pro advokato ausis neprasprūdo familiarumas, nuskambėjęs kalbant apie Polą Ledermaną, bet to neparodė. Tik nusijuokė ir atsainiai mostelėjo ranka.

– Jums jis Polas. O man tikrai nereikia jokio išskirtinio dėmesio.

Vadybininkė papurtė galvą. Už pečių sujudėjo į uodegą surišti plaukai.

– Norite, kad netekčiau darbo? – paklausė, o akyse įsižiebė juoko ugnelės.

– Neįsivaizduoju, kad Polas galėtų jus atleisti.

– Aš taip pat.

Į vyrą susmigo skvarbios akys. Prieš jį buvo daili jauna mergina su visais reikiamais kūno iškilimais ir išlinkimais. Iš to, kaip savimi pasitikėjo, matyti, kad Eva tai žinojo. Kurį laiką juodu tylėjo ir Džekas įtemptai mąstė apie galimus darbuotojos ir potencialaus jų kliento santykius. Tada priminė sau, kad nereikia ieškoti to, ko galbūt nėra.

– Ar visada darote, ką sako viršininkas? – paklausė Latamas.

Vadybininkė nusuko akis į šalį.

– Tai jis apmoka sąskaitas.

Džekas susimąstė, ar tik nebus užčiuopęs tiesos.

– Galiu kirsti lažybų, kad Ledermanas norėtų, jog visi darbuotojai būtų tokie ištikimi.

– Jis yra toks žmogus, kuris įkvepia ištikimybę, bet būdamas ypatingu svečiu pats turėtumėte žinoti. O dabar grįžkime prie jūsų užsiėmimų, – Eva mostelėjo į treniruoklį.

Latamas suabejojo, ar Polas būtų užmezgęs romaną su moterimi, dirbančia ten pat, kur gyvena jo žmona. Žinoma, sutuoktinis buvo arogantiškas, bet tikrai ne lengvabūdis. Tik ne tada, kai ant kortos pastatyti viso jo gyvenimo triūso vaisiai.

Ledermano dingimas buvo iškalbingesnis nei aklas šios mergelės atsidavimas. Jeigu ir buvo kokia meilužė, tai tikrai ne po šiuo stogu. Vis dėlto advokato neapleido nuojauta, jog Polas nepajudino nė piršto, kad atvėsintų jaunosios darbuotojos susižavėjimą. Vyro pomėgis flirtuoti, jeigu tai tiesa, tikrai negalėjo džiuginti ponios Lederman. Nerūpestingas elgesys su darbuotojomis gali virsti įrodymu, kad sutuoktinis norėjo surizikuoti ir rimčiau.

Džekas nusišypsojo dailiajai vadybininkei.

– Jūs čia šauniai įsikūrę.

– Tikrai taip. Man pasisekė, kad dirbu tokioje vietoje, bet, kaip greičiausiai žinote, už to slypi sava istorija.

Teisininkas nieko nebuvo girdėjęs, bet tikrai norėjo sužinoti.

– Tikra tiesa. Tik nenumaniau, kad Polas vėl ėmėsi treniruočių.

Eva linktelėjo.

– Jis taip pat pradėjo nuo bėgimo takelio.

– Manau, galėčiau pasinaudoti jo programa.

Darbuotoja pritariamai pažvelgė į pašnekovą.

– Na, regis, jums ir taip neblogai sekasi.

Vyras pakabino rankšluostį ant kėdės atlošo ir užlipo ant treniruoklio. Tada paspaudė kelis mygtukus ir pradėjo palengva bėgti. Eva stebėjo jį rankas įrėmusi į šonus.

– Atrodo, kad žinote, kaip elgtis su šiais aparatais. Ne taip kaip Polas. Turėtumėte išgirsti apie pirmąją jo treniruotę su manimi.

Latamas nusijuokė. Mielai išgirstų apie visus įmanomus potencialaus kliento užsiėmimus su šia jausminga moterimi.

– Niekur nesiruošiu eiti, tad galite pradėti pasakoti tiesiog dabar.

Melori grįžo iš paplūdimio. Smėlis buvo prilipęs prie pėdų, tad ji nusiskalavo kojas nestipriu dušeliu prieš apsiaudama batus. Tuojau nuo gulto pasiėmė švarką. Mergina svarstė, nuo kada tradicinės vertybės tapo varžančios.

„Tokia visa ši kelionė“, – mąstė jusdama, kaip trina tarpupirščiuose likęs smėlis. Džekas taip pat toks. Būdama šalia, Sinkler troško atrodyti seksuali, geidžiama moteris ir stebėti, kaip vyro akyse užgimsta susijaudinimas, skirtas tik jai vienai. Vis dėlto advokatė slėpėsi po drabužiais, kurie turėjo padėti jaustis lygiavertei darbe, nors niekada gyvenime Melori nesijuto nemoteriška ir negeidžiama. Tiesą sakant, atrodė įstrigusi tarp dviejų Melori ir, visai kaip Latamas, nežinojo, kuri apsimetėlė.

Teisininkė persimetė švarką per petį, bet dėl drėgno oro ir kylančio karščio medžiaga nemaloniai dirgino odą. Žengusi dar kelis žingsnius, nusprendė nekentėti smėlio keliamo skausmo. Nusispyrė apavą vildamasi, kad pavyks prasmukti į vestibiulį ir liftą nepastebėtai. Melori nepavyko pasiekti net registratūros.

– Labas rytas, panele Sinkler.

Krūptelėjusi mergina atsisuko ir pamatė ponią Lederman, einančią link jos.

– Kaip matau, šią gražią dieną jau apsilankėte paplūdimyje.

Advokatė nejučia persibraukė plaukus.

– Kas mane išdavė: išsitaršę plaukai ar vandenyno kvapas?

Vyresnė pašnekovė nusijuokė.

– Sakyčiau, greičiau smėlio pėdsakai.

Melori dirstelėjo žemyn ir pamatė smėlėtus pėdsakus. Tada atsiduso ir pajuto, kaip išraudo skruostai.

– Matote, nebuvau tinkamai apsirengusi pasivaikščioti paplūdimiu.

– Nieko tokio. Čia visą dieną basomis laksto vaikai. Juk esate kurorte, o ne rūmuose. Tikiuosi, jums čia patinka.

Ponia Lederman nė akimirkai nenuleido akių nuo Sinkler veido, tarsi jai tikrai rūpėtų, kad viešnia jaustųsi patogiai ir būtų laiminga. Nors vyresnė moteris atrodė labai elegantiška, spinduliavo žavesį, sumišusį su motinišku rūpesčiu. Melori galėjo tik žavėtis. Jos pačios motina niekada nebuvo tokia rūpestinga. Kai į namus parnešdavo purvo, kaip bet kuris vaikas, netrukus rankose jau laikydavo šluotą ir žiūrėdavo į piktą motiną. Jeigu suerzindavo mamą, netrukus pajusdavo ir tėvo nepasitenkinimą.

Teisininkė dirstelėjo į ponią Lederman. Ši būtybė turėjo galybę priežasčių jos nemėgti ir elgtis paniekinamai, tačiau iš šeimininkės neišgirdo nė vieno griežtesnio žodžio. Sinkler nesidžiaugė tuo, kad ši moteris pažadino nemalonius vaikystės prisiminimus, nepatiko advokatei ir atgimęs širdyje ilgesys. Tas begalinis noras būti priimtai, kurio seniai manėsi atsikračiusi. Kaip galima atsikratyti poreikio būti mylimai, juk kiekviena jos gyvenimo akimirka buvo skirta tam, kad užsitarnautų tėvų pagarbą ir susižavėjimą. Gimdytojų meilė buvo ypatinga. Pora saugojo ją tik vienas kitam.

– Ar viskas gerai? – susirūpinusi paklausė ponia Lederman.

Pamačiusi užjaučiantį moters žvilgsnį, Melori prisivertė nusišypsoti.

– Tiesą sakant, viskas tiesiog puiku. Ši vieta ne tik nuostabi, – viešnia mostelėjo aplink, – bet ir suteikia galimybę trumpam pabėgti nuo tikrovės.

– Jums pasisekė. Deja, tai mano tikrovė, – ponios Lederman lūpos ėmė virpėti ir tik po akimirkos jai pavyko suvaldyti susijaudinimą.

– Ponia Lederman…

Ši papurtė galvą.

– Alicija.

– Alicija, – Sinkler įsikando į vidinę žando pusę. – Padėtis labai keista.

Nors ne pati priėjo prie ponios Lederman ir dar nebuvo pasamdyta jos vyro, todėl nepažeidė etikos taisyklių, teisininkė vis tiek jautėsi nejaukiai.

– Nesąmonė, – Alicijos rankos perskrodė orą, o ant kairės rankos žybtelėjo stambus briliantas.

Regis, moteris nenusimovė vestuvinio žiedo. Ar todėl, kad vis dar neprarado vilties, o gal nenorėjo atsisakyti dailaus papuošalo? Melori paskubėjo atsikratyti tokių minčių.

Nuojauta retai advokatę apgaudavo, o ši moteris šiltomis rudomis akimis tiesiog spinduliavo nuoširdumą ir gerumą. Tas gerumas prikėlė praeities vaiduoklius, versdavusius teisininkę jaustis nesaugiai – tai labai trukdė darbui. Privalo įrodyti Polui, kad Sinkler ir Latamas yra tokie advokatai, kuriuos jis norėtų turėti savo pusėje.

– Keista būna tik tada, jeigu patys tai leidžiame, – patikino pašnekovė. – Ar yra dalykų, padėsiančių jums jaustis geriau čia viešint?

– Išskyrus tai, kad nekeltumėm sunkumų per skyrybų procesą?

Ponia Lederman net nekrūptelėjo, nors pati Melori suvirpėjo nuo savo žodžių šiurkštumo. Teisininkė sakė Džekui, kad padarys viską, kad tik gautų šią bylą, net pati pamėgino tuo patikėti, bet jokiais būdais nereiškė, jog pačiai turi tai patikti. Kuo daugiau Sinkler pažino savo kliento žmoną, tuo prasčiau jautėsi dėl to, kurią pusę šioje dvikovoje pasirinko.

Alicija išsitiesė.

– Žinote, man patinka, kad kalbate be užuolankų. Primenate mano dukrą.

Teisininkė papurtė galvą vis dar negalėdama patikėti tuo, ką padarė.

– Atsiprašau.

Dabar jau šeimininkė papurtė galvą.

– Už tai, kad esate profesionalė? Nesąmonė. Nėra už ką atsiprašyti.

– Kodėl taip elgiatės? – nesusivaldžiusi paklausė Melori. – Kodėl esate man tokia maloni?

– Ar patikėsite, jeigu pasakysiu, kad man patinka, kai visi mūsų svečiai patenkinti?

Sinkler lėtai linktelėjo.

– Patikėsiu, – mergina patikėtų bet kuo, ką pasakytų ponia Lederman. – Jūsų dukrai pasisekė, kad turi jus.

Žodžiai advokatei išsprūdo anksčiau, nei spėjo juos sustabdyti.

– Norėčiau, kad mano vyras manytų taip pat.

Per labai trumpą laiką teisininkė pajuto ryšį su šia moterimi. Tai vienintelis žingsnis, kurio negalėjo sau leisti ir kuris prieštaravo didžiausiam jos troškimui – partnerystei, padėsiančiai užsitikrinti pono Ledermano skyrybų bylą. Nuo tos minutės, kai Melori pakvietė į Džeko kabinetą ir priskyrė prie šios bylos, mergina nesitikėjo, kad kas nors seksis lengvai, tik nemanė, jog išgyvens tokį sąmyšį širdyje.

Kol nė viena jų nespėjo ištarti žodžio, vyresnioji moteris suėmė Sinkler už rankos ir ši pasijuto vedama per vestibiulį link didžiulės stiklo sienos. Priešais atsivėrė didelė sporto salės erdvė, daug didesnė ir naujoviškesnė nei tas sporto klubas, kurį pati lanko.

– Gražu, – sumurmėjo viešnia. Tada palinko prie stiklo sienos. Salė buvo tuščia, tik kampe vienas vyras mankštinosi ant bėgimo takelio. Tai buvo Džekas su seksualia tamsiaplauke, besisukinėjančia šalia. Melori susiraukė. Nejau tos moters neatbaido prakaito kvapas? Širdį pakuteno pavydo jausmas, už kurį pati savęs nekentė.

– Ar ten ne jūsų kolega?

Sinkler linktelėjo.

– O čia – mūsų vadybininkė, – atsakė ponia Lederman į balsu neužduotą advokatės klausimą.

– Man ji kiek per tobulos išvaizdos, – suburbėjo teisininkė.

Moteris šalimais pratrūko kvatotis.

– Kaip ir sakiau, jūs tikra stačiokė.

Melori užvertė akis į lubas.

– Nagi, pažvelkime tiesai į akis, kas iš mūsų taip atrodo?

– Net panašiai neatrodome, bet su metais vyrai vis labiau vertina jaunystę ir tvirtus raumenis.

Sinkler pažvelgė į įskaudintos Alicijos akis.

– Kalbate apie savo vyrą?

Ponios Lederman veidas tuojau tapo neįskaitomas.

– Maniau, kad kalbame apie jį, – pirštas dailiai sutvarkytu nagu parodė į Džeką.

Advokatė prisimerkė ir atidžiau sužiuro apsvarstydama ponios Lederman žodžius. Iš tiesų ta raumeningoji panelė kikeno iš kiekvieno Latamo žodžio, flirtavo taip pat kaip Melori. Esminis skirtumas – Džekas nerodė susižavėjimo darbuotoja. Žinoma, vyrui, bėgančiam takeliu, sunkoka rodyti dėmesį moteriai, bet norėdamas teisininkas būtų galėjęs pademonstruoti daugiau susidomėjimo. Net per atstumą Sinkler matė, kad jį labiau domino tai, ką sako ta moteris, nei tai, kaip ji atrodo ar yra apsirengusi. Tiesą sakant, tamsiaplaukė nenutilo nė akimirkai nuo tada, kai advokatė pradėjo stebėti porą. Turint galvoje, kaip staigiai ponia Alicija pakeitė pokalbio temą, galima spėti, kad jai teko stebėti, kaip sutuoktinis flirtuoja su jaunesne moterimi.

Melori neabejojo, kad Džekui nekils bėdų dėl išskirtinio tos moters dėmesio, todėl vylėsi, kad kolegai pavyks išgauti informacijos apie poną Ledermaną iš jaunosios koketės.

– Gal parodytumėte man suomišką pirtį ir sūkurines vonias? – pasiūlė viešnia. – Regis, nė viena nenorime stebėti šio spektaklio.

– Gera mintis. Ar minėjau, kad turime ir masažuotojų?

Sinkler leidosi su ponia Lederman į ekskursiją po viešbutį, bet mintys liko su Latamu. Vyras pakėlė galvą ir pastebėjo, kaip kolegė žiūri į jį iš už stiklo. Advokatas džiugiai pamojavo, tada vėl sutelkė dėmesį į savo naują pažįstamą.

Džekas užėjo į savo kambarį. Sporto salėje prakaitas nuo jo tekėjo upeliais, bet stipriai ūžiantis kondicionierius netruko atvėsinti. Vyras padidino temperatūrą kambaryje ir išsitiesė ant lovos. Netikėtas šios dienos atradimas išsunkė daug labiau nei mankšta. Regis, poną Ledermaną ištiko ne tik vidurio amžiaus krizė, bet ir nedidelis širdies smūgis, kurį nuslėpė nuo visų verslo partnerių. Net ir savo advokatų.

Pasak Evos, dėl viršininką kankinančio nerimo dėl sveikatos sporto klube ir atsirado širdies ir kraujagyslių mankšta, prižiūrima gydytojo. Polas ėmėsi treniruotis, nors sportas kol kas nedavė jokių matomų rezultatų. Vis dėlto vyras pradėjo skirti daugiau dėmesio savo išvaizdai.

Džekas nusprendė, jog labai neapsiriks spėdamas, kad šeimininkas užmezgė romantiškus nesantuokinius ryšius tam, kad pasitikrintų vyriškumą. Jeigu taip, nereikėjo slėpti nuo savo advokatų, kol viskas neiškilo aikštėn ir netapo per vėlu.

Vykdamas čia Latamas mažiausiai tikėjosi sužinoti apie slaptą meilės romaną. Tiek Ledermano, tiek savo paties. Jis atsilošė ir susidėjo rankas už galvos. Negalima sakyti, kad meilės nuotykis – blogas dalykas. Ypač kai esi vienišas. Kaip Džekas. Vienišas ir pakerėtas moters, iš kurios mažiausiai to tikėjosi. Melori tiesiog užvaldė teisininko mintis ir nepaleido nei dieną, nei naktį. Net tada, kai Eva – tikras saldainiukas – tiesiog siūlėsi jam, tai vyro nedomino. Tik dėl vienos moters jo kūnas imdavo drebėti iš jaudulio. Deja, atrodė, kad Sinkler neketino tęsti jųdviejų… kaip galima būtų pavadinti praeitą vakarą? Meilės nuotykiu. Kolegė nenorėjo tęsti meilės nuotykio išaušus rytui. Neketino pakartoti pamokos.

Advokatės sprendimas buvo išmintingas, bet emocijos rodė ką kita. Vyrą užvaldė nusiminimas. Tada jis nusprendė, kad jokiais būdais negalima palikti visko taip, kaip yra dabar. Juodu su Melori dar nebaigė.

7

Melori stvėrė telefono ragelį ir laukė, kol jos namuose atsiliepė atsakiklis. Vos tik sulaukusi, kol galės įšnekėti pranešimą, mergina tiesiog suriko į ragelį:

– Džulija, atsiliepk ir padėk man, nes kitaip grįžusi paslėpsiu visus namie esančius šokoladukus. Dar pasirūpinsiu, kad daugiau niekada neįžengtum į saldumynų parduotuvę…

Kažkas negrabiai paėmė ragelį ir pasigirdo pusseserės balsas:

– Aš tik priguliau nusnūsti ir tau visai nereikia taip rėkti, Melori Džeine.

– Nevadink manęs taip.

Tik mama kviesdavo ją dviem vardais, todėl Sinkler jie sukeldavo nemalonų šiurpulį ir dar nemalonesnius prisiminimus. Nors Džulija manė daug žinanti apie Melori, iš tiesų ši nedaug apie save pasakojo. Teisininkė tarsi visą laiką ieškojo žmogaus, kuris padėtų numalšinti širdies sopulį. Protas kuždėjo, kad tai neįmanoma, o svajotoja, apie kurią kalbėjo Džekas, vis neprarado vilties. Galbūt Latamas ją suprato geriau, nei pati manė.

– Melori, atsiprašau dėl vardo. Tiesiog grasinai atimti mano šokoladukus ir… nesusivaldžiau.

– O aš per karštai sureagavau. Kur buvai?

– Tai šen, tai ten, – giminaitė išgirdo, kaip Džulija susmuko ant sėdmaišio, ir tada tęsė pokalbį: – Pasakok, kas vyksta tarp tavęs ir to Džeko?

– Jeigu papasakosiu, ar nušviesi, kas vyksta tavo gyvenime, kai grįšiu? Matai, visada jaučiu, kai nuo manęs ką nors slepi. – Pastaruoju metu pusseserė mažai ką pasakojo apie savo asmeninį gyvenimą.

– Žinoma. Žinoma.

Sinkler atsiduso.

– Kodėl tai nuskambėjo labiau kaip nuraminimas nei užtikrinimas?

– Gal dėl blogo ryšio ar įsiaudrinusios tavo vaizduotės. Pasirink pati. Dabar klok.

– Kai grįšiu namo, Džulija Rouz. – Pusseserė mėgo savo antrąjį vardą ne ką labiau nei Melori savąjį.

Kurį laiką viešpatavo tyla. Tiesa, Melori suprato, kad pusseserė žino, jog ji neištvers nepasipasakojusi, o pačios problemų reikės imtis grįžus namo. – Kaip manai, ar labai blogai, kad man jis atrodo patrauklus?

Tiesa ta, kad merginą traukė ne tik Latamo išvaizda, bet tol, kol pajėgs suimti save į nagą, viskas bus gerai. Nėra reikalo jaudinti Džulijos savo stipriais jausmais. Pusseserė triukšmingai iškvėpė.

– Juk žinai, kad neįmanoma paaiškinti traukos tarp žmonių. Tad kam mėgini tai padaryti?

– Todėl, kad mūsų santykiai atrodo neprotingi.

– Vis tik yra mes, – giminaitė net spygtelėjo iš susijaudinimo.

Vien mintis apie juos – Džeką ir Melori – privertė kūną virpėti. Sinkler sulenkė kelius, ragelį ausimi prispaudė prie peties ir stipriai apsiglėbė.

– Ne, nėra jokių mes. Buvo tik viena naktis.

Viešpatie mieliausias, kokia naktis. Melori skaudžiai įsikando apatinę lūpą.

– Oho, tai visai tau nebūdinga. Papasakok, kas buvo.

– Čia ir yra bėda. Pati savęs neatpažįstu. Be to, niekaip negaliu jo pamiršti. Gal todėl, kad aš… mes niekada… na, supranti…

Garsus beldimas nutraukė išpažintį.

– Džulija, turiu eiti. Ačiū, kad išklausei, aš tau dar paskambinsiu, – išpyškino pusseserei. – Ateinu! – sušuko durų link.

– Negalima manęs dabar tiesiog palikti, – sudejavo Džulija.

Melori nusijuokė ir padėjo ragelį.

– Ką tik tai padariau.

Mergina nuskubėjo prie durų ir jas pravėrė nenuimdama grandinėlės. Už jų nieko nebuvo. Nuleidusi akys žemyn, pamatė krepšį su parduotuvės, kurią šįryt praėjo viešbučio vestibiulyje, ženklu.

Džekas. Skrandis susitraukė, o širdis pasileido šuoliais. Teisininkė neabejojo, kad siuntinys atkeliavo tinkamu adresu. Netverdama smalsumu, Sinkler dirstelėjo į krepšio vidų. Iš ten išsiėmė vientisą maudymosi kostiumėlį.

– Prancūziškas, – ištarė pusbalsiu.

Ji perbraukė ploną juodą medžiagą, papuoštą gėlėmis. Iškirptė nebuvo gili, kaip ir iškirpimai prie klubų. Kostiumėlis buvo tikras kuklumo pavyzdys, nors kartu seksualiausias kada nors Melori matytas drabužėlis. Šalia buvo ir raštelis. Mergina išėmė jį iš voko ir perskaitė:

Apsirenk ir susitiksime paplūdimyje sutemus. Išdrįsi?

Latamas neužsiminė apie tai, kurioje paplūdimio vietoje juodu turėtų susitikti, bet Sinkler sielos gilumoje žinojo, kad kalbama apie tą vietą, kur šįryt vaikščiojo. Netikėtai ją ėmė krėsti drebulys, niekaip nesusijęs su kondicionieriumi kambaryje. Speneliai sustandėjo, keliai suminkštėjo. Dievulėliau, tas vyras nuostabus.

Jis atsiuntė ne kvietimą, bet metė iššūkį. Tiesa, labai subtilų. Jeigu raštelyje nebūtų paskutinio žodžio išdrįsi, mergina lengvai būtų galėjusi ignoruoti kvietimą. Troškimas pasirodyti su puikiuoju maudymosi kostiumėliu neduotų ramybės, bet sveikas protas nugalėtų. Dabar sveiko proto neliko nė lašo. Viskas dėl vieno vienintelio taikliai parinkto žodžio. Džekas tai žinojo.

Latamas kruopščiai viską apgalvojo – netgi parinko žodžius, kurie kolegę suintriguotų ir paskatintų neatsisakyti kvietimo. Advokato ketinimai neabejotinai buvo savanaudiški, gal net kiek egoistiški – vyras norėjo įrodyti Melori, kad ji neatsispirs bendradarbio kerams taip pat, kaip šis nepajėgė atsispirti jai. Tai nesumažino jo pastangų žavesio. Kas daugiau gyvenime yra padaręs Sinkler ką nors panašaus? Tėvai kreipė dėmesį tik vienas į kitą ir gimdytojams niekas daugiau nerūpėjo, netgi jų pačių vaikas. Ką jau kalbėti apie atsitiktinius vyrus, su kuriais Melori susitikinėdavo, kad smagiai praleistų laiką. Tad šią akimirką moteriai nė kiek nerūpėjo Džeko motyvai.

Svarbiausia – jo veiksmai.

Ji nuėjo prie spintos su veidrodžiais ir lengvu pečių judesiu nusimetė chalatą. Advokatė liko tik su šilko kelnaitėmis ir liemenėle. Tada iškėlė priešais save juodą maudymosi kostiumėlį – šis pabrėžė plaukų juodumą, o dėl kontrasto oda atrodė dar blyškesnė, lyg būtų iš porceliano. Įdomu, ar akyse spinduliavo susijaudinimas, nuspalvinęs ir

skruostus?

Ką gi, Latamas norėjo jai atsimokėti, todėl ir atsiuntė kvietimą.

Nieko nelaukdama, mergina nusimovė kelnaites, nusisegė liemenėlę ir šmurkštelėjo į gundantį maudymosi kostiumėlį. Kolegė priims vyro kvietimą ir sutriuškins Latamą jo paties žaidime.

Saulei leidžiantis už horizonto, kur dangus susijungė su vandenynu, pasirodė oranžinė migla. Džekas stebėjo, kaip slepiasi saulė ir tamsa palengva užkloja medinius laiptus, vedančius iš viešbučio į paplūdimį. Vyrą pribloškė jais besileidžiančios moters grožis. Latamas specialiai pasirinko tą paplūdimio atkarpą, kuria juodu šįryt vaikščiojo, nes neabejojo, kad Melori intuityviai atspės, ką jis turėjo omeny. Džekas vaikščiojo čia naktį, todėl gerai žinojo, kad tokiu metu aplinkui nebus kitų žmonių. Maudymosi kostiumėlį išrinko atsitiktinai, nenumanydamas, kaip Sinkler su juo atrodys. Vyrui svarbiausia buvo, jog šis būtų vientisas, seksualus, bet kartu pridengtų, kad Melori jaustųsi su juo patogiai.

Latamui puikiai pavyko. Kolegė artėjo prie jo plačiais žingsniais ir atrodė pasitikinti savimi tiek dėl išvaizdos, tiek dėl to, kokį poveikį daro Džekui. Gundančiai siūbuojantys klubai ir šypsena veide tarsi sakė, kad kvietimas buvo jo, bet dabar pati perima vadžias į savo rankas.

Ką gi, viešnios laukia nemenka staigmena.

– Džiaugiuosi, kad atėjai. – Advokatas pakilo nuo didelio paplūdimio patiesalo, kurį įsigijo šia proga.

– Nejau abejojai, kad ateisiu? – Seksuali moters šypsena pasidarė dar platesnė.

– Nė minutėlės.

Jis labai apgalvojo kvietimo tekstą, kad to nenutiktų. Latamas tik dabar suprato, jog nori, kad Melori čia būtų savo noru. Ne todėl, kad negalėjo atsilaikyti nepriėmusi iššūkio, o todėl, kad neįstengė atsispirti.

Sinkler papurtė galvą. Nuostabių plaukų, kuriuos dieną slėpė, bangos lyg kaskados krito jai ant pečių.

– Nejau aš tokia nuspėjama?

Džekas ištiesė ranką ir suėmė kolegės plaukų sruogą.

– Tave galima būtų pavadinti įvairiai, tik ne nuspėjama.

Jųdviejų žvilgsniai susitiko. Latamas kurį laiką žiūrėjo į moterį nemirksėdamas, tada paleido plaukus ir nukreipė akis į vandenyną. Mėgino susivokti, kokie jausmai bangavo jo viduje. Tai tikrai ne vien seksualinė trauka.

Kai vyras atsisuko, Melori buvo pasilenkusi nusiauti grakščių sandalų, ir jo akys užkliuvo už viliojančio tarpo tarp krūtų, kurį atidengė paties dovanotas maudymosi kostiumėlis.

Sinkler pakėlė galvą ir jųdviejų akys vėl susitiko.

– Ei, nežiūrėk čia akių išsproginęs. Atėjau tik išsimaudyti.

Stodamasi mergina numetė sandalus šalia rankšluosčio.

– Labai gaila. Tikėjausi, kad išmėginsi maudynes nuoga.

Džekas paskubėjo paslėpti rankas užpakalinėse maudymosi šortų kišenėse, kad lengviau atsispirtų pagundai paliesti Melori, išrengti ir įgyvendinti savo svajones. Įsivaizdavo juos nuogus bekraščiame vandenyne, o aplinkui – nė gyvos sielos.

Ji nusijuokė.

– Labai juokinga.

Vyrui taip neatrodė – jo šortai vos atlaikė spaudimą iš vidaus. Sinkler kojų pirštais žaidė su smėliu. Latamas stebėjo, kaip koralų spalvos kojų nagai paskęsta vėsiame smėlyje, ir vos susitvardė nesuvaitojęs. Teisininkas nė kiek neabejojo, kad mergina specialiai jį kankina.

– Ar kada nors bandei? – paklausė ji.

– Ką bandžiau?

– Maudytis nuogas?

Džekas negalėjo patikėti, kad juodu apie tai kalbasi. Melori stovėjo vos už kelių žingsnių. Plona kostiumėlio medžiaga tik išryškino moters krūtis, viliojančias atrasti dar neatskleistų jos paslapčių.

– Žinai ką, prisipažinsiu pirma. Esu maudžiusis nuoga.

Ji sunėrė rankas sau už nugaros, pasisupo ant kulnų ir nusišypsojo. Iš nuostabos kolega kilstelėjo antakius. Velniai rautų, bendradarbei ir vėl pavyko pričiupti jį iš netyčių. Greičiausiai vyras vis dar manė, kad ji yra pabrėžtinai oficiali, deramai besielgianti Melori. Prisipažinimas jį pritrenkė.

Džekas užsimerkė įsivaizduodamas tai, ką pašnekovė pasakė.

– Leisk spėti. Tai nutiko, kai buvai kūdikis.

Mergina nusijuokė, o juokas perskrodė nakties orą ir lūžtančių bangų gausmą.

– Ne visai. Tai buvo paskutiniai gimnazijos metai. Per mokslo metų pabaigos šokių vakarą. Mano paskutinis pakvailiojimas.

Melori prisiminė vieną vienintelę savo avantiūrą – maudynes nuoga. Kaip ir šįvakar, tai buvo jai mestas iššūkis. Sinkler paskutinį kartą elgėsi neapgalvotai ir spontaniškai, o tada gyvenimas tapo suplanuotas, tvarkingas ir niekuo neišsiskiriantis.

– Ar tau patiko? – kolegos lūpose žaidė nuostabi šypsena.

– Ne taip stipriai, kaip tikėjausi.

Klausydamasi bangų mūšos, mergina prisiminė žvarbią gegužės naktį ir ledinį vandenį Naujojo Džersio paplūdimyje. Tikrai labai skyrėsi nuo šilto vandens vasarą čia.

– Sakykime, kad buvo įdomi patirtis.

Džekas papurtė galvą. Jo akys spinduliavo nuostabą ir susižavėjimą.

– Jeigu nebūčiau matęs tavęs vakar vakare, nė už ką nebūčiau patikėjęs, kad gali tokia būti.

– Yra dar daugybė dalykų, kurių nežinai apie mane.

Pačią nustebino toks atvirumas. Net Džulija nežino apie jos tos nakties paklydimus. Melori pastebėjo, kad Latamui nepaprastai lengva išsipasakoti, ir jai patiko ta intymi nuotaika, kurią sukūrė pačios atvirumas po tamsiu nakties dangumi. Jos akys siurbte įsisiurbė į vyrą.

– Kokia laimė, kad esu stropus mokinys. Noriu žinoti apie tave viską, – šis ištiesė ranką. – Eime.

Melori padavė savąją. Šilti pirštai suėmė moters delną ir nusivedė ją prie krantą laižančių bangų. Šaltas vanduo, skalaujantis kojas, buvo tikras kontrastas viduje liepsnojusiems jausmas.

– Taip ir neatsakei į klausimą. Dėl maudynių nuogam, – priminė ji. – Ar esi tai daręs?

Pašnekovė nedrąsiai dirstelėjo į jį akies kampučiu.

– Ar ryte tebegerbsi mane, jeigu pasakysiu – ne?

Prisipažindamas teisininkas panarino galvą. Nejau Džekas Latamas susigėdo? Netikėtas prisipažinimas privertė stabtelėti jos širdį. Atskleistos paslaptys staiga įgavo ypatingą reikšmę. Sinkler kūnas reikalavo artumo.

– Aš gerbiu tiesą. Kodėl turėčiau negerbti tavęs?

Ji pasirinko tiesą, nors rizikavo atstumti Džeką.

– Kaip tau pavyko nuo to išsisukti?

Vyras tik gūžtelėjo.

– Nebuvo progos. Užaugome mieste. Šimtus kartų laistėmės vandeniu, bet nuogas niekada nesimaudžiau.

– Nejau niekada neišvažiuodavote iš miesto. Pavyzdžiui, atostogų?

– Mūsų šeima kartu neatostogaudavo.

Melori suspaudė krūtinę dėl neišsakyto, bet jaučiamo nusivylimo savo vaikyste.

– Mūsų taip pat, – tyliai pati prisipažino.

Ji pastebėjo, kaip pašnekovo akys atgijo, lyg sutikusios artimą sielą.

– Tai bet kada galima ištaisyti.

Ji specialiai kalbėjo abstrakčiai. Norėjo būti tikra, kad turės dar progų. Dar viena naktis ir dar vienas kvietimas.

Džekas sustojo ir prisitraukė moterį prie savęs.

– Gal dabar?

Ši papurtė galvą. Šiandien Latamas buvo niūrus, o kolegei patiko žaismingoji jo pusė.

– Gal ne. Prieš maudydamasi mėgstu pabraidyti. Apsiprasti vandenyje, supranti?

Atrodė, kad Džeko nakties juodumo akys dar patamsėjo.

– Kodėl manęs neapleidžia nuojauta, kad mane tikrini?

– Gal todėl, kad esame panašūs? Nė vienas negalime atsispirti mestam iššūkiui.

Vyras tvirtai suėmė moterį už riešų ir prisispaudė prie įsitempusio kūno. Laikė ją taip, kad ši pajustų į pilvą įsirėmusią varpą. Melori apmirė jusdama, kaip galva svaigsta nuo užliejusio ilgesio, gerokai stipresnio už kojas skalaujančių bangų galią.

– Ar atėjai čia tik dėl iššūkio? – dusliai paklausė advokatas.

Sinkler vos spėjo užsičiaupti, kad neatsakytų šmaikščiai. Mestas iššūkis buvo tik priedanga ateiti, teisininkė pasirodė čia dėl galybės priežasčių. Ji pažvelgė į Džeką.

– Esu čia todėl, kad mane pakvietei.

– Tikrai kviečiau.

Vyro akys erzinančiai blizgėjo, bet pažvelgusi atidžiau pašnekovė pastebėjo gilesnius jausmus. Advokatė gerai juos suprato, nes pati išgyveno, tik akylai saugojo nuo kitų žvilgsnių. Tamsa suteikė Sinkler drąsos atsiduoti troškimams. Jeigu neklysta, to norėjo ir Džekas.

Jis nusišypsojo ir skruostuose pasirodė gilios duobutės, kurių anksčiau Melori nepastebėjo. Nežinia, kas moteriai nutiko, bet ji palinko į priekį ir giliai įkvėpė sūraus vandens bei tikro vyro kvapą, o tada priglaudė lūpas iš pradžių prie vienos duobutės, tada prie kitos sustodama tik tam, kad liežuviu brūkštelėtų šiurkščią odą.

Latamas suvaitojo ir dejonė aidu atsimušė jos viduje, kol virto sprogdinančia, protą temdančia aistra.

– Ar bent numanai, kaip mane jaudini?

Vyro rankos tvirtai apkabino moters liemenį, o strėnos prisispaudė dar stipriau. Jis buvo labai kietas, vyriškas ir jaudinantis. Melori sunkiai sekėsi ramiai kvėpuoti.

– Aš jaučiu.

Jo rankos susirangė Sinkler už nugaros. Mergina pajuto, kaip išsitiesia, kad tvirčiau prie jo priglustų.

– Atsipalaiduok, – pasigirdo Džeko kuždesys į ausį.

Šilto oro pūstelėjimas kuteno kaklą, o speneliai iš susijaudinimo sukietėjo. Latamas neleido jai net sukrutėti. Melori atsipalaidavo vyro glėbyje, o kūnas prisitaikė prie jo išlinkimų.

– Taip daug geriau.

Džekas gundančiai judino klubus. Su kiekvienu krustelėjimu Sinkler kūnu nuvilnydavo kankinama geidulio banga. Su kiekvienu įkvėpimu mergina vis drąsiau svajojo, kad kolega atėjo čia ne tik dėl iššūkio. Taip pat kaip ir ji.

Matyt, ją paveikė stebuklinga, paslaptinga mėnesiena, jeigu drįsta įsivaizduoti tokias kvailystes. Jie abu – advokatai toje pačioje firmoje, abiem patinka konkurencija. Žinoma, juodu daug kas sieja, bet bendros ateities negali būti. Šiame vilionių žaidime jie sąmokslininkai, o tai mažino riziką. Bent jau Melori tikėjosi. Akivaizdu, kad šiandien jie pasiekė tašką, nuo kurio negrįžtama. Mergina galėjo tik pasitikėti vyro dora, nes nuo šiol jos karjera buvo bendradarbio rankose. Kelio atgal nėra. Tik ne tada, kai žaidimas tapo toks įtemptas.

Buvo tikrai karšta.

Labai lėtai Latamas užsidėjo jos rankas sau ant pečių ir tvirtai prisispaudė. Nuo Džeko pasitenkinimo dejonės Sinkler sudrėko tarp šlaunų. Tvirta vyro krūtinė trynėsi į glamonių išsiilgusias Melori krūtis, o palengvėjimas atrodė visai čia pat ir kartu nepasiekiamas.

Buvo velniškai karšta. Glamonės šviečiant mėnuliui audrino jausmus ir suteikė menką pasitenkinimą. Džekas nenumanė, kiek dar pajėgs taip myluotis ir nesulaukti labai geidžiamo palengvėjimo. Vyras ketino ją kiek pakankinti ir nusivesti truputį toliau, negu ši buvo nusivedusi Latamą vakar, bet mergina viską apvertė aukštyn kojom ir dabar Sinkler erzino ir kankino jį. Ne tokį vakarą teisininkas buvo numatęs. Kolega tenorėjo advokatę taip sujaudinti, kad ji niekada nepamirštų šios nakties.

Netaręs nė žodžio, stvėrė merginą ant rankų ir lėtai nužingsniavo į vandenyną.

– Ką darai?! – suspiegė ši ir tvirčiau apsikabino jo kaklą.

– Keliauju mus atvėsinti.

Kai vanduo pasiekė kelius, Latamas sustojo ir palaukė kitos bangos, o tada paniro su Melori rankose. Šaltas vanduo turėjo atgaivinti, bet laikydamas Sinkler ir jusdamas nuo jos sklindantį karštį, tepasiekė, kad juodu sušlapo. Mergina juokėsi, kol šis nešė ją į krantą link didelio patiesalo ant smėlio.

Džekas pastatė kolegę ant kojų ir padavė mažesnį viešbučio rankšluostį.

– Ar padėjo? – paklausė ji baltu kilpiniu audiniu šluostydamasi plaukus ir rankas.

Vyro kūnas tebevirpėjo nuo nepatenkintos aistros, o stebint, kaip šlapias maudymosi kostiumėlis išryškina Melori linijas, atgijo visos Latamo kūno dalys.

Jis atsisėdo ant rankšluosčio.

– Nė kiek.

– Taip ir maniau.

Neįspėjusi mergina priėjo, apžergė liemenį ir atsisėdo Džekui ant kelių. Šis sudejavo.

– Mėgini mane nužudyti?

– Siūlau kitą būdą tavo problemoms išspręsti.

Ji kiek pajudėjo, kol standi vyro varpa įsirėmė į drėgną, svetingą pašnekovės kūną.

– Girdėjau, kad prancūzai tai vadina „mažąja mirtimi“.

Sinkler akyse sužibo viliokiška ugnelė. Latamas atlošė galvą ir įsispoksojo į dangų, tarsi žvaigždėse ieškotų pagalbos.

– Pasirinkau protingą, bet įžūlią moterį.

Melori linksmai nusijuokė ir sujudėjo.

– Tai neatsiejama mano žavesio dalis.

Jeigu susikauptų, vyras išvardytų ir daugiau kolegės pranašumų, bet dabar tegalėjo mąstyti apie jos kūną.

– Kalbant oficialiai, advokate, manau, kad aš pirmoji išsirinkau jus.

– Nežinojau, kad viskas labai rimta, – sukuždėjo vyras nosimi glostydamas moteriai kaklą. Drėgnos lūpos paliko šlapią žymę ant švelnios jos odos. Melori tyliai aiktelėjo.

– Melagis.

Sinkler nugara išsilenkė, o Džekas liežuviu glamonėjo jos kaklą, krūtinę. Prireikė apsukrumo, bet vyrui pavyko paguldyti kolegę ant rankšluosčio. Dabar ši gulėjo ant nugaros, o jis buvo viršuje. Situaciją vėl valdė Latamas. Bent jau taip manė tol, kol Melori praskėtė kojas ir apsivijo jo liemenį, o vyro varpa prigludo prie karščiu alsuojančio moters tarpukojo. Jų kūnai buvo lyg sulipę net neįsiskverbus. Tą sekundę jis suprato žuvęs. Klubai sujudėjo. Sinkler garsiai sudejavo. Netikėtai pro aptemusius nuo aistros protus prasimušė žmonių balsai ir juokas.

Džekas prisivertė susikaupti.

– Mes nebe vieni.

Tamsios advokatės blakstienos suvirpėjo.

– Gal taip ir geriau.

Ji buvo teisi, bet Latamui nepatiko tai girdėti. Ypač iš šių lūpų. Juk jis dažniausiai atsitraukdavo nuo moters ir vyrui nepatiko toks vaidmenų pasikeitimas. Ypač kai ta moteris – Melori. Net tokioje prietemoje, kai vienintelis šviesos šaltinis buvo viešbučio šviesos, Džekas matė, kurioje vietoje prie Sinkler kūno buvo prigludęs neskustas jo skruostas.

Kolega nukėlė kojas ir pats nusirideno nuo Melori. Ši ranka prisidengė akis tarsi slėpdamasi, tačiau nieko nepasakė. Sinkler kvėpavimas buvo paviršinis, trūkčiojantis. Toks pat kaip jo. Dar ilgai nutilus juokui Latamas gulėjo tylomis greta. Keista, bet tylėdami juodu jautėsi labai jaukiai, nors kūnus kamavo susijaudinimas.

Džekas ištiesė ranką ir susirado jos delną. Melori suspaudė vyro pirštus. Klausydamasis vandenyno riaumojimo, šis staiga suprato, kad savo tikslą pasiekė. Pakvietęs kolegę į paplūdimį, įrodė, kad traukia Sinkler ir veikia ne ką mažiau nei ji vyrą.

Būdami vieni, nevaržomi jokių taisyklių ir netrukdomi, abu tiesiog negalėjo atsiplėšti vienas nuo kito. Netgi ėmė dalytis prisiminimais, o tai Latamui buvo labai neįprasta, nors ir patiko. Deja, bendradarbis skolą grąžino. Dabar neliko priežasčių moters kur nors kviesti. Nuo šios minties Džekui pasidarė nepaprastai liūdna ir to liūdesio jis negalėjo nei suprasti, nei paaiškinti.

8

Atsisveikinęs su Melori, Džekas niekaip negalėjo nurimti. Šaltas dušas negelbėjo. Jo vyriškas pasididžiavimas atsisakė nurimti, todėl miegoti buvo tiesiog neįmanoma. Visos vyro mintys sukosi tik apie Sinkler, besivartančią lovoje kitame koridoriaus gale. Nors abu sutarė, kad laikas išsiskirstyti, kol nenueita per toli, Latamui vis tiek nepatiko.

Džekas nusispyrė užklotą ir išlipo iš lovos. Suirzęs ir sutrikęs pamanė, kad galėtų neišnaudotą energiją panaudoti darbui. Nueis į barą, pasisukinės ten, pakalbins barmenus ir gal geriau pažins Polą Ledermaną. Nepagaunamąjį klientą. Jis apsiavė džinsus, apsivilko senus Mičigano universiteto marškinėlius ir liftu nusileido žemyn.

Tada pažvelgė į laikrodį ir net nustebo, kaip buvo vėlu. Vasarą kurorte baras tokiu metu turėtų knibždėte knibždėti, bet paskutinis užsakymas priimtas prieš pusvalandį, tad čia buvo beveik tuščia.

Įėjęs vidun, vyras suprato, kad nebuvo vienintelis, kuriam sunkiai sekėsi užmigti. Bendradarbei kilo tokia pati mintis. Melori įgavo tokį barmenų palankumą, kokio pats niekada negalėjo tikėtis. Matyt, vaidindama bejėgę moterį, suartėjo su paniurusiu vyruku. Tas artumas Džekui nė kiek nepatiko. Jo rankos susispaudė į kumščius stebint, kaip Sinkler, įsispraudusi į aptemptus džinsus, palinko virš amerikietiškojo biliardo stalo, kad šviesiaplaukis barmenas, primenantis banglentininką, galėtų atsistoti jai už nugaros ir padėti su lazda. Advokatė atmetė plaukus ir nusijuokė iš kažko, ką patarnautojas sušnibždėjo į ausį. Teisininkas net suakmenėjo iš pavydo. Toks jausmas, kalbant apie moteris, vyrui nebuvo pažįstamas. Jam ne kartą teko bendrauti su gražiomis, energingomis moterimis, su kuriomis mylėdavosi, bet niekada nekilo sunkumų, kai reikėdavo viską baigti.

Kodėl su šia moterimi viskas kitaip? Šioji – bendradarbė, ta, kuri gali niekais paversti jo karjerą. Galbūt Melori taip Džeką traukė todėl, kad jų santykiai buvo neleistini? Vyro kūnas vaizdžiai priminė, kaip jam trūksta fizinio artumo. Dabar advokatas negali trauktis. Dar ne dabar. Jis priėmė iššūkį.

Latamas žengė į šviesą, apėjęs amerikietiškojo biliardo stalą.

– Neprieštarausite, jeigu prisijungsiu?

Išgirdusi jo balsą, Sinkler sudejavo, o barmenas atsisuko pažiūrėti, kas jiems sutrukdė.

– Baras uždarytas, – atsakė patarnautojas.

Džekas atsirėmė į medinį stalo kraštą alkūnėmis ir linktelėjo į Melori.

– Man ji panaši į klientę.

Mergina prisimerkė ir šovė į kolegą piktą žvilgsnį.

– Ji mūsų viešnia. Galite grįžti rytoj vakare. Baras vaišins.

Barmenas vėl visą dėmesį sutelkė į Melori, tiksliau į jos liemenį. Vyruko pirštai nuslydo apnuogintu jos pilvu. Teisininkas pajuto tokį pykčio antplūdį, kokio per visą gyvenimą nebuvo jautęs. Atmintyje iškilo vienas prisiminimų. Būdamas penkiolikos grįžo namo anksčiau ir aptiko mamą, besismaginančią vedybinėje lovoje. Jo rankos buvo ant jos liemens ir padėjo atsisegti kelnes. Skirtingai nei motina, Sinkler nekikeno iš malonumo. Advokatė sustingo ir būtų atšokusi, bet priešais stovėjo amerikietiškojo biliardo stalas, o už jos – barmenas, tvirtai laikantis žaidėją rankomis. Kad ir kas nutiko prieš tai, dabar Melori šio vyro draugija nebuvo maloni.

– Atrodo, kad ji nelabai nori būti tokia viešnia, – iškošė Džekas pro sukąstus dantis.

Kolegės akys sužaibavo. Jose kunkuliavo pyktis.

– Ji pati gali kalbėti už save.

Sinkler atsisuko į barmeną ir taip sumirksėjo akimis, kad Latamas liko it musę kandęs.

– Regis, mano bičiulis nežino, kaip atrodo nepasiekiamos moterys, Džimi, – tingiai ištarė ji ir nerūpestingai patraukė patarnautojo ranką sau nuo liemens.

– Pažįsti šį vyruką? – barmenas pirštu dūrė į Džeką.

Iš pašaipaus patarnautojo veido teisininkas suprato, kad galimybės sužinoti ką nors apie Ledermaną jau nebėra.

– Mudu kartu dirbame, – Melori giliai, ilgesingai atsiduso ir per žingsnį atsitraukė nuo Džimio. Mergina užkliuvo už jo kojos ir vos neišsitiesė ant grindų. Advokatas pamėgino sučiupti kolegę tuo pačiu metu kaip ir barmenas, bet Sinkler stvėrėsi už stalo krašto ir pati susilaikė.

– Oi, – sukikeno, bet juokas labai jai netiko. – Atrodo, per daug „Šaltos Long Ailando arbatos“, – teisininkė vėl dramatiškai sumirksėjo ir pažvelgė į Džeką. – Žinojai, kad jie turi kokteilį, pavadintą šios vietovės vardu? „Šalta Long Ailando arbata“. Ji nuostabi, – tai sakydama Melori nusišypsojo barmenui. – Gal išduotum man receptą?

– Manau, kad tau jau pakaks, – Latamas neabejojo, kad ji negirta, tiesiog taip mėgino išmušti patarnautoją iš pusiausvyros. Advokatas priėjo prie Melori anksčiau už savo varžovą ir suėmė už alkūnės.

– Ar nemanai, kad dama pati gali nuspręsti, kada gana? – prakalbo barmenas.

Sinkler apdovanojo jį pačia saldžiausia šypsena.

– Nejau pamiršai, kad anksti ryte mūsų laukia susitikimas? – griežtai paklausė kolega. – Su ponu Ledermanu? – jis specialiai pasakė Džimio darbdavio vardą ir sulaukė reakcijos, kurios ir tikėjosi. Vyrukas sustingo.

– Jūs dirbate Ledermanui?

Melori kietai sukando dantis. Mergina tikrai nesidžiaugė, kad Džekas įsibrovė į jos teritoriją.

– Jis svarsto, ar nusamdyti mūsų firmą. Regis, minėjau.

– Prieš mėgindama iškvosti mane ar paskui?

Teisininkė gūžtelėjo ir meiliai nusišypsojo.

– Iš prigimties esu stebėtoja. Juk nepyksti ant manęs už tai? Siūlau štai ką: susitikime vėliau, kai jo nebus šalia. – Mergina kumštelėjo Džeką į šoną. Šis sustingo, bet, nespėjus kolegai prasižioti, barmenas papurtė galvą.

– Šefas nuraus man makaulę už kabinėjimąsi prie svečių, – suburbuliavo. – Tikiu, kad jis įvertintų tavo žavesį, bet man reikia darbo.

– Protingas sprendimas, – pastebėjo Latamas įsimindamas, kokios moterys patinka Ledermanui.

Džimis susiraukė.

– Ji tavo, bičiuli.

– Aš niekieno, – pasipiktino Melori. – O ypač ne jo.

Džekas šyptelėjo.

– Mergina nesupranta, ką kalba. Ar ne, mieloji?

Patarnautojas tyliai nusikeikė ir patraukė atgal prie baro, kad susitvarkytų. Žinoma, jam nepatiko, kad viršus buvo Latamo, bet, nepaisydamas testosterono poveikio, suprato, kad darbas svarbiausia.

Teisininkas atsisuko į kolegę.

– Laikas vesti tave į viršų.

Nelaukdamas atsakymo, jis pakėlė moterį ir persimetė per petį.

– Iki pasimatymo! – šūktelėjo ši barmenui, vis dar keiksnojusiam dėl įžeistos savimeilės.

Vyrukas atsisuko ir pažvelgė į Džeką, primenantį urvinį žmogų, ir į nusvirusias Melori plaštakas. Tada garsiai nusikvatojo.

– Gal jūs ir visai šaunūs. Užeikite rytoj, – jis kreipėsi į Latamą. – Baras vaišins.

Sinkler bejėgiškai muistėsi ant advokato peties.

Teisininkas patenkintas nusišypsojo.

– Sutarėme. Užsuksime atgaivinti prisiminimų.

– Paleisk mane! – suklykė mergina.

Patarnautojas dar kartą nusikvatojo.

Džekas išėjo iš baro ir nuskubėjo prie lifto. Vyras neturėjo jokio noro patraukti dėmesio. Vos tik privataus lifto durys užsivėrė, jis paleido Melori.

– Pačiu laiku, – ši pasitaisė marškinėlius ir dėbtelėjo į kolegą.

– Žinau, – prieš pat paleisdamas ją, Latamas pajuto, kaip moters rankos naršo ties jo liemeniu ieškodamos trumpikių krašto. Advokatas pratrūko juoktis.

– Vyresnis brolis išmokė šio triuko?

Mergina papurtė galvą.

– Aš vienturtė. Nedaug trūko ir būtum uždainavęs sopranu. – Kolegės nykštys ir smilius buvo beveik suglausti.

– Kad tau pavyktų, turėčiau būti su apatiniais.

Jos antakiai lyg raketos šovė aukštyn, o mėlynos akys net patamsėjo nuo minties, kad vyras sako tiesą. Džekas atsirėmė į veidrodinę sieną. Melori žengė artyn, Sinkler lūpose žaidė šypsena.

– Įrodyk.

– Ką?

Moters pirštai palietė džinsų užtrauktuką, Latamas net apmirė laukdamas.

– Sakei, kad esi be apatinių. Noriu, kad įrodytum.

Jis visa siela norėjo tai padaryti, bet suėmė kolegę už riešo ir pažvelgė į akis. Melori veidas buvo tik už kelių centimetrų, šiltas kvėpavimas su vos juntamu alkoholio tvaiku dirgino vyro odą.

– Kaip būtum susitvarkiusi su tuo banglentininku? – paklausė teisininkas.

Bendradarbė palenkė galvą.

– Tu pavydi? Turiu pripažinti, kad jo kūnas nuostabus, įdegęs, bet…

Viskas. Džekas neištvėrė ir užčiaupė pašnekovę bučiniu. Iš pradžių jis buvo lėtas, bet netruko virsti aistringu. Vyro liežuvis, jos liežuvis, Latamo dejonė, nuoširdus Melori atodūsis – virto viena visuma. Jis buvo lyg troškulio kankinamas keliautojas, o ji – oazė vidury dykumos. Džekas godžiai gėrė Sinkler į save. Ėmė viską, ką ši siūlė, kuo galėjo pasidalyti.

Vyras atsimokėjo jai tuo pačiu. Po kurio laiko pora vis dėlto atsiplėšė vienas nuo kito. Padūmavusios moters akys plačiai atsimerkė.

– Vis tik pavydėjai.

Latamas godžiai įkvėpė.

– Net nesvajok, brangioji.

Suplazdėjusi širdis išdavė, kad jis meluoja. Kolega žengė atgal ir ėmė atidžiai tyrinėti Melori.

– Ir kaip būtum užsitikrinusi, kad barmenas tik kalbėtų, o ne grabaliotų?

Teisininkas stvėrėsi bet kokios pokalbio temos, kad tik laimėtų laiko susitvardyti.

– Atsisėdau šalia milžiniško augalo vazone, užsisakiau gėrimų, ir gyriau, kad paglostyčiau jo savimeilę. Kai vyrukas aptarnaudavo kitus klientus, tiesiog išpildavau gėrimą.

Pašnekovas šyptelėjo.

– Tu nepaprasta.

Mergina nusuko akis.

– Keista, kodėl durys dar neatsidarė?

Džekas pirmą kartą apsidairė ir suprato, kad nė vienas nepaspaudė savo aukšto mygtuko. Tad spustelėjo penkto aukšto mygtuką. Mechanizmas pradėjo veikti ir jie ėmė kilti.

– Paprasta.

– Kaip nutiko, kad nė vienas iš mūsų apie tai nepagalvojo?

Latamas ištiesė ranką ir pirštais suėmė Sinkler plaukų sruogą.

– Gal kai kas atitraukė mūsų dėmesį?

– Tu buvai tikras urvinis žmogus. Daugiau niekada manęs niekur nenešk.

– Arba kas?

Durys atsivėrė ir vyras palydėjo Melori iš lifto ranką laikydamas ant nugaros. Ji stabtelėjo, atsisuko ir pažvelgė kolegai į akis.

– Akivaizdu, kad reikės tave pamokyti, – moters akyse žaidė juokas.

– Būtinai.

Regis, teisininkas ką tik gavo dar vieną kvietimą.

– Duok man raktą, padėsiu atrakinti duris.

Melori akivaizdžiai sunerimo.

– Draugai padeda vienas kitam, supranti?

Sinkler įkišo ranką į kišenę.

– Susitikime rytoj per pusryčius ir aptarkime, ką sužinojome apie Ledermaną. Jis paliko žinutę, kad grįš poryt, norėčiau būti tam pasiruošęs.

Viena vertus, Džekas nerimavo dėl tokio vilkinimo, kita vertus, buvo dėkingas už galimybę pabūti su kolege.

– Gal galėtume papietauti? Jaučiuosi lyg sumušta.

Ji įspraudė raktą vyrui į ranką.

– Žinoma.

Iš anksto žinodamas, kaip Melori sureaguos, Latamas persimetė ją per petį ir patraukė prie jos kambario durų. Bendradarbė nesipriešino. Tik ranka perbraukė vyrui per plaukus.

– Tu už tai sumokėsi, – sukuždėjo mergina.

– To ir tikiuosi.

Melori dėka Džekas nubudo anksti. Tai jau buvo virtę įpročiu. Nunešęs ją į kambarį ir

paguldęs į lovą, Latamas užtruko, kad pabučiuotų atsisveikindamas, ir išėjo. Iš dalies vyras norėjo, kad juodu nebūtų susitikę viešbučio bare. Toks pavydas ir pirmykščio žmogaus elgesys jam buvo nepažįstami. Advokatas stebėjosi viduje nubudusiais jausmais – aklu pykčiu ir savininkiškumu, – kuriuos pažadino Melori. Nors teisininkas suvokė, kad moters tikslas buvo išgauti informacijos iš barmeno, nugalėjo nevaldomas noras ją išsinešti ir taip apsikvailinti.

Po ilgo darbingo ryto ir raminančio dušo Džekas nuėjo susitikti su Melori. Vyras atsisėdo savo įprastoje vietoje, užsisakė juodos kavos ir persibraukė veidą svarstydamas, kada grįš jo sveikas protas. Tada akies krašteliu pastebėjo, kaip Sinkler kalbasi su administratore, ir suprato, kad to nebus niekada. Latamas pasmerktas gyventi kančioje, aistringame pragare, kurį sukūrė Melori Sinkler.

Šįryt melsvą suknelę mergina pakeitė pilka, o plaukai ir vėl buvo susukti į standų kuodą. Advokatas papurtė galvą. Vyras matė ir vidinį, ir išorinį kolegės grožį, todėl jo aistros negalėjo numalšinti apsimestinai kukli išvaizda. Tiesa, Džekas ir toliau jautėsi sutrikęs dėl bendradarbės dvilypumo. Jai einant kelių vyrų galvos atsisuko. Latamas mėgavosi tuo, kad buvo vienintelis, pažinęs gundančią Melori pusę, bet iš dalies norėjo, kad kiti vyrai jam pavydėtų tokios moters. Nejučia ėmė geisti, kad nors kartą kolegė pasirodytų tokia jausminga, kokia iš tikrųjų ir yra.

Teisininkas buvo pasiryžęs išsiaiškinti tokių pasikeitimų priežastis. Na, Sinkler juk norėjo tapti partnere firmoje, kurioje dominuoja vyrai, todėl pasirinko tokį savo moteriškosios pusės menkinimo kelią. Turint omenyje, kad senieji vilkai nepasitikėjo moterimis ir tik sukandę dantis rodė jai savo pagarbą, Džekas kolegę suprato, nors tai advokatui ir nepatiko. Ją turėjo vertinti už gebėjimus ir priimti tokią, kokia yra. Vis tik Melori išvaizda ir karjera teisininkui liko tikra paslaptimi. Taip pat Latamą stebino ir tas maskaradas, kurio mergina ėmėsi čia.

– Sveikas.

Kolegė šastelėjo ant kėdės priešais, o bendradarbis be galo užsimanė išlaisvinti nuostabiuosius jos plaukus.

– Sveika.

Ji pasidėjo krepšį šalia.

– Galėčiau užmušti už puodelį kavos.

Vyras stumtelėjo ką tik atneštą, dar nenugertą puodelį kavos link pašnekovės.

– Prašom, vaišinu.

Sinkler dėkinga nusišypsojo. Tokia šypsena neatpažįstamai pakeisdavo jos veidą – šis imdavo švytėti, o akys spinduliuoti. Džekas susimąstė, ar tik vienas mato storų akinių dengiamas ryškiai mėlynas akis.

– Šiandien be kontaktinių lęšių? – pasidomėjo vyras.

– Be, – kolegė išskleidė servetėlę ir užsiklojo kelius.

– Nes diena.

– Teisingai. Ką užsisakei pusryčiams?

– Omletą.

Pašnekovas nenorėjo leisti jai pakeisti pokalbio temos.

– Ar nešiotum kontaktinius lęšius, jeigu atostogautum?

Mergina tik gūžtelėjo.

– Bet aš juk neatostogauju.

– Čia nėra nieko iš mūsų biuro, – teisininkas mostelėjo į turistų užpildytą salę.

– Tik tu.

Skvarbios advokatės akys susmigo į jį.

– Nori pasakyti, kad pasitiki, jog laikysiu liežuvį už dantų apie tai, kad ir kas nutiktų tarp mūsų naktį, bet dieną manimi nepasikliauji?

Melori sunkiai atsiduso.

– Tu nesupranti. Nors čia nėra nieko iš mūsų darbo, Ledermanas netrukus grįš, o jis toks nenuspėjamas, kad gali pasirodyti bet kurią sekundę. Polas dirba su viršininkais ir tikrai nevengia paplepėti. Be to, dar yra ponia Lederman. Šiuo metu Alicija paslaugi, bet tai gali pasikeisti, vos tik supras, kad taip jai naudingiau.

– O kaip paaiškinsi vakarykštį pasirodymą?

Jos pečiai nusviro.

– Norėjau gauti informacijos, bet tikrai nerizikuočiau pasirodyti tokia viešai.

Džekui teko pripažinti, kad kolegė teisi, nors pačiam visai nepatiko, mat visą dieną teks kankintis, kol pamatys savo Melori. Dabar žaidimui vadovavo ji, todėl Latamas nenumanė, kada ir kur advokatę vėl pamatys. Teisininkas pajuto augantį jaudulį.

– Jums taip pat omleto? – paklausė keisdamas pokalbio temą.

– Blynelių su kumpiu. Stiklinę apelsinų sulčių. Oi, ir dar kavos. Prašyčiau.

Prie stalelio priėjusi padavėja užsirašė užsakymą, o tada paėmė iš Sinkler valgiaraštį.

– Regis, vakar gerokai praalkai? – pastebėjo Džekas.

Melori kietai sučiaupė lūpas. Latamas šyptelėjo. Jam patiko moterį erzinti ir žinoti, kad ši ilgai nepyks. Vyras laukė, kokia kandžia pastaba pašnekovė atsakys.

– Taip mane paveikė, kai kažkoks barbaras išsinešė mane ant peties, – pasigirdo atsakymas. Advokatė iškaito nuo savo prisipažinimo.

Džekas garsiai nusijuokė, taip atkreipdamas prie aplinkinių staliukų sėdinčių lankytojų dėmesį. Melori prisimerkė ir dėbtelėjo į vyrą, tačiau tai nė kiek nepadėjo. Kuo labiau mergina jautėsi sutrikusi, tuo daugiau kikeno kolega.

– Ką galiu padaryti? Ta scena, kurią vakar suvaidinau, pažadino tamsiausiąją mano pusę.

Pagaliau Latamas liovėsi juoktis. Vakarykščiai jausmai jį patį ne juokais išgąsdino.

– Nesitikėjau, kad pasirodysi.

– Vis dėlto tau tai patiko, – teisininkas žiūrėjo į pašnekovę nemirksėdamas.

– Gal kokią minutėlę.

Ji prikando apatinę lūpą ir pasilenkė į priekį. Sąžiningos, degančios Melori akys paskendo vyro žvilgsnyje.

– Ir tik todėl, kad maniau, jog tas pavydas buvo suvaidintas.

Prisipažinimas ir vėl užklupo jį nepasiruošusį. Savimi pasitikinti kolegė vėl pavirto jautria moterimi. Pats tuo nepatikėtų, jei negirdėtų savo ausimis. Advokatas taip pat palinko link pašnekovės, kol jųdviejų lūpos beveik susilietė, o kvėpavimai susimaišė.

– Tai nebuvo vaidyba.

– Vėliau supratau. Tik nesitikėjau, kad gali taip sureaguoti dėl manęs.

– Gali neabejoti, pats to nesitikėjau.

Melori palenkė galvą į šoną, o jos veidas tapo rimtas.

– Dėkoju už sąžiningumą.

– Gerai. Tik dar nebaigiau, – negalėdamas būti dar arčiau, Džekas tiesiog paėmė kolegę už rankos. – Pavydėjau ne tik todėl, kad parodei man savo viliokiškąją pusę. Pavydėjau, nes mane domini. Visa tu.

Sinkler išsižiojo ir vėl susičiaupė, bet neišleido jokio garso.

– O dabar būk miela ir paaiškink, kodėl manei, jog nesi man tokia įdomi, kad pavydėčiau?

Fizinis potraukis, kibirkščiuojantis tarp jųdviejų, buvo toks stiprus, kad vyras nesuprato, kodėl Melori negalėjo patikėti to jausmo nuoširdumu.

Sinkler gūžtelėjo ir tada paprastai atsakė:

– Nes niekas niekada į mane taip nereagavo.

– Turiu pasakyti, kad gyvenime tau pasitaikę vyrai – tikri kvailiai.

Pašnekovė vangiai šyptelėjo.

– Privalau su tavimi sutikti.

Džekas tvirčiau suspaudė smulkią jos ranką.

– Iš kur tas negebėjimas matyti savęs tokios, kokia iš tiesų esi?

Nė viena moteris nepasirinktų slėpti tokio grožio be svarios priežasties. Melori dar tvirčiau susičiaupė, lyg mėgintų jėga išlaikyti išsiveržiančią tiesą.

– Nevykę santykiai? – surizikavo spėti kolega.

– Netinkamas auklėjimas, – atšovė Sinkler ir pati aiktelėjo iš nuostabos, kad jie taip atvirai kalbasi.

– Tęsk, – Latamas atsilošė ir ėmė laukti, bet Melori ranką tebelaikė savojoje, nes žinojo, kad fizinis prisilietimas tik sustiprins jųdviejų emocinį ryšį.

– Iš pat pradžių buvau atsitiktinumas, vėliau virtau nusivylimu. Tėvas norėjo berniuko, bet susilaukė manęs, – teisininkei kalbant žiburėliai išraiškingose jos akyse palengva geso. – Laikui bėgant išmokau iš gyvenimo nesitikėti per daug.

– Tėvai tavęs niekada ir nelepindavo.

– Tai jau taip.

Džekas purtė galvą jausdamas, kaip užgimsta pyktis ir nusivylimas dviem suaugusiais žmonėmis, kurie susilaukė vaiko, o tada sutrypė jo savivertės jausmą. Pats turėjo bent jau tėvą, kuris jį palaikė. Melori buvo visai viena ir pati kūrėsi ateitį. Kolegos galva, mergina ėjo ne ta kryptimi. Slėpdamasi ilgai laiminga nebus, bet jai pačiai reikia suprasti. Jeigu nutiko taip, kad jis pastūmėjo Sinkler į teisingą, jausmingesnę pusę, gali tik džiaugtis ir padėti Melori. Ne tik dėl asmeninių priežasčių. Dar todėl, kad bendradarbė verta išmėginti gyvenime viską, ką šis gali pasiūlyti, o ne žvairuoti pro storus akinių stiklus į visą grožį aplinkui.

– Juk žinai, kad tavo tėvai buvo neteisūs.

Ji nerūpestingai truktelėjo pečiais, bet įtemptas žvilgsnis bylojo, kad atidžiai klausosi. Įdomu, ar Melori juo tiki. Džekas būtinai pasirūpins, kad ši išklausytų.

– Tai jie prarado tave atstumdami.

Moters akys sudrėko. Sinkler trūkčiodama įkvėpė.

– Dar kartą dėkoju. Tiesa – nuostabus dalykas, bet aš ją girdžiu retai.

Vyrui gerklėje įstrigo jausmų gniužulas.

– Kai būnu su tavimi, mano kūnas išduoda, ką jaučiu. Tai kokia prasmė meluoti?

– Ar kas nors tau sakė, kad esi malonus žmogus? – kolegės lūpos šyptelėjo.

Latamas pajuto, kaip visą laiką jo širdį kaustęs šaltis tirpsta. Advokatas tik papurtė galvą.

– Niekada niekam nebuvau suteikęs tokios progos.

Teisininkė iš visų jėgų stengėsi nuraminti pakvaišusį širdies plakimą. Jųdviejų ryšys darėsi vis stipresnis. Mergina jautė. Ji norėjo sprukti kuo greičiau, bet nedrįso. Kalbėti apie savo jausmus nebuvo labai lengva, bet Melori buvo dėkinga Džekui, kad palengvino tiek metų ją slėgusią naštą.

– Pakalbėkime apie tą pavydo sceną, – pašnekovė vėl grįžo prie vakarykščių įvykių. – Man nepatiko tai, kas ten vyko.

Tiesą sakant, prakaituotos barmeno rankos ir poza, šaukianti: „Leisk, aš tau parodysiu, kaip smagiai leisti laiką“, ją iš karto suerzino. Tik galvodama apie reikalus, teisininkė liko sėdėti ir prisivertė pakęsti darbuotojo dėmesį.

– Nenorėjau, kad jis mane liestų, – mergina pažvelgė į Džeką pro tankias blakstienas. – Norėjau, kad tai būtum tu.

Latamas įsitempė. Kolegų atvirumas tapo neišmatuojamas.

– Dabar jau aš tau turiu padėkoti, – galiausiai atsakė jis.

Melori žinojo, kad vyras kalba apie sąžiningumą, tad linktelėjo. Vėliau pati bus su juo dar sąžiningesnė. Šis pokalbis tik dar kartą įrodė – Sinkler nebaigė su Džeku Latamu.

– Dabar gal papasakotum man, ką sužinojai apie Ledermaną, – teisininkas ėmė kalbėti tyliau.

Dėkinga, kad pokalbis vėl tapo normalus, advokatė apsidairė. Restorane prisirinko daugiau žmonių ir aplinkui gaudė balsai. Juodu ramiai galėjo tylomis kalbėtis ir nesibaiminti, kad kas nors išgirs. Bent jau taip mergina manė, kol pasisuko, o tada tyliai sudejavo.

– Labai norėčiau, bet ponia Alicija vaikšto aplink staliukus ir kalbina klientus.

– Štai ir maistas, – priėjo padavėja su lėkštėmis rankose.

Dar viena priežastis atidėti pokalbį apie reikalus.

Džekas atsiduso.

– Regis, teks palaukti.

Melori tik linktelėjo ir pasiėmė šakutę. Šioje kelionėje jau išmoko laukti. Netrukus Sinkler baigė pusryčiauti – bent jau šį alkį galima buvo lengvai numalšinti. To nepasakytum apie godulį Latamui.

Džekas buvo pažadėjęs pažadinti popiečio pogulio nuėjusią Melori, bet pokalbis su sekretore ir kitu klientu užtruko ilgiau, nei vyras tikėjosi. Išėjęs iš konferencijų salės, kurią Ledermanas skyrė reikalams tvarkyti, ir patraukęs prie lifto, Latamas sumojo, kad Sinkler greičiausiai jau bus išėjusi pasivaikščioti paplūdimiu. Vis dėlto nusprendė apsidrausti ir pažiūrėti, ar tikrai nereikia pažadinti kolegės.

– Kelkis, miegančioji gražuole, – vyras pabeldė į duris.

– Ieškote panelės iš šio kambario? – Džekas atsisuko. Priešais stovėjo kambarinė, rankose laikydama visą kalną rankšluosčių. – Mačiau, kaip ji neseniai išėjo.

Latamas akivaizdžiai nusivylė, nors nebuvo jokios aiškios priežasties, tiesiog ugningas noras pamatyti Melori. Advokatui nesisekė suvaldyti viduje augančio nusivylimo, nes ryte bendradarbė išėjo nepalikusi jokio raštelio.

– Ar esate tikra, jog tai buvo ji? Tamsūs plaukai, mėlynos akys.

– Esu tikra. Moteris paprašė manęs naujų rankšluosčių ir… – tamsiaplaukė patarnautoja papurtė galvą.

– Nieko tokio. Keisti mano bendradarbės prašymai – tikrai ne mano reikalas, – daugiau Džekas nieko neklausė. – Dėkoju už informaciją.

Kambarinė nusišypsojo.

– Nėra už ką. Linkiu geros dienos! – ištarė ši ir įėjo į Melori kambarį nešdama rankšluosčius, o Latamas patraukė prie savo durų.

– Luktelėkite.

Vyras atsisuko.

– Nesupratau, kad jūs džentelmenas iš kambario kitoje koridoriaus pusėje. Ji… – kambarinė parodė į Sinkler kambario duris, – jums kai ką paliko. Baigusi čia ketinau tai palikti ant jūsų lovos. Palaukite.

Patarnautoja nuskubėjo prie valymo priemonių vežimėlio ir grįžo vienoje rankoje nešina popieriaus lapu, o kitoje – rudu krepšiu.

– Čia jums.

– Dėkoju.

Teisininko pulsas padažnėjo, kai, pakėlęs popieriaus lapą, pajuto gerai pažįstamą aromatą. Jo susijaudinimas buvo stipresnis, o varpa standesnė nei kada anksčiau. Kartu augo ir nekantrumas. Viena vertus, Latamas suprato, kad tai atsakymas į anksčiau paties mestą iššūkį. Kita vertus, nujautė, kad taip kolegė elgiasi dėl artimo ryšio, užsimezgusio šįryt. Dar niekada gyvenime Džekas nejuto tokių intensyvių jausmų kitam žmogui. Niekuomet pats nesistengė, kad kitas asmuo pasijustų geriau, o jo skausmas atlėgtų. Prieš sutikdamas Melori. Galvoje besisukančios mintys advokatą gąsdino, todėl šis visą dėmesį sutelkė į ką tik gautą kvietimą.

Sulaukęs, kol kambaryje liko vienas, vyras pažvelgė į krepšio vidų ir iš dugno ištraukė apatinę bikinio dalį – tokią siaurą, kad vargu ar galėtų ką nors pridengti. Latamui perdžiūvo burna. Teisininkas išskleidė popieriaus lapą ir perskaitė balsu:

– Mūsų namelyje aštuntą valandą. Ateik pažaisti mano paplūdimyje.

Jo rankose tebebuvo maudymosi kostiumėlio dalis. Galėtų eiti tiesiog dabar. Prieš akis Latamui iškilo paveikslas, kaip Melori pasitinka jį apsivilkusi tik viršutinę šio kostiumėlio dalį. Džeką išmušė prakaitas. Vyras stipriai papurtė galvą. Sinkler tikrai neišdrįs. Tada prisiminė, kad mergina yra maudžiusis nuoga. Be to, kolegė jau atskleidė savo slapčiausius jausmus. Teisininkė drąsesnė, nei jis manė.

Kelios kitos valandos slinko vėžlio žingsniu, bet Melori neabejotinai to ir siekė. Mergina paliko jam gundančias kelnaites ir visą amžinybę pagalvoti ir pasvajoti.

Artėjant aštuntai valandai, Džekas netvėrė savame kailyje. Kai pasiekė namelio duris, Latamo rankos drebėjo. Sinkler žinojo, kaip išvaryti jį iš proto – pakako iškalbingos užuominos. Jeigu advokatas tikėtų vyro ir moters santykiais, neabejotų radęs tą, kuri jį vilioja, ir gali sudominti ilgiau negu vieną naktį. Visa laimė, teisininkas tuo netikėjo, antraip būtų pakliuvęs į rimtą bėdą.

Advokatas pakėlė ranką ir pabeldė į duris.

9

Melori tuojau pat atidarė duris ir pasitiko svečią šypsodamasi.

– Sveikas.

– Sveika.

Ji paliko Džekui menkutes savo bikinio kelnaites ir provokuojantį kvietimą. Dabar vargšas vyras tiesiog rijo moterį akimis. Sinkler buvo apsirengusi paplūdimio drabužiais. Žinoma, Latamas norėtų manyti, kad taip kolegė pasiruošė dėl jo. Moters maudymosi kostiumėlio viršus, jeigu tik šį būtų galima taip pavadinti, tiko prie kelnaičių, kurias advokatas atsinešė kišenėje. Jūros spalvos trikampiukai baltais apvadėliais ir raišteliais ne ką pridengė, greičiau atidengė švelnias krūtis ir viliojantį tarpą tarp jų.

Kad ir ką bendradarbis įsivaizdavo laukdamas susitikimo, tikrovė buvo dar saldesnė. Vyro burna tuojau prisipildė seilių, o žvilgsnis godžiai keliavo Melori kūnu žemyn. Jai ant klubų buvo parišta priderinta skara, o šios galai dailiai kybojo šone. Džekas nenumanė, ką kolegė dėvėjo po melsvu sarongu, todėl vaizduotė tuojau pat pasufleravo, kad po juo nieko nėra. Latamas vos nepakvaišo nuo minčių ir ramybės neduodančio smalsumo. Nėra abejonių, kad Sinkler to ir siekė.

Tarsi būtų perskaičiusi teisininko mintis, mergina provokuojančiai nusišypsojo. Dabar advokatui teks susimokėti už barbariškus veiksmus. Džekas mėgavosi kiekviena akimirka. Ji atsirėmė į durų staktą, vieną ranką uždėjo ant medinio krašto, o galvą atlošė taip, kad juodos garbanos kristų ant pečių.

– Tu punktualus. Tokie vyrai man patinka.

Melori buvo be galo gundanti ir žaisminga. Jis troško čiupti Sinkler į glėbį ir bučiuoti tol, kol nė vienas negalės nei kalbėti, nei kvėpuoti.

– Kas dar tau patinka?

– Užeik ir pats sužinok.

Šeimininkė apsisuko ir koketiškai nuėjo į vidų. Džekui teliko sekti iš paskos. Šią sekundę vyras būtų ėjęs paskui bet kur ir jam negėda pripažinti. Advokato žvilgsnis glamonėjo nuogas moters pėdas ir nepadoriai siūbuojančius klubus. Melori perėjo svetainę, kurioje juodu anąkart vakarieniavo, ir patraukė trumpu koridoriumi. Latamui pasidarė smalsu, koks galutinis kolegės tikslas. Teisininkui patiko toks paslaptingumas ir nežinia.

– Jau atėjome.

Ji sustojo prie paskutinių durų koridoriaus gale. Vyras sustojo vos per kelis žingsnius. Kolegės oda buvo paraudusi nuo saulės vonių, o įkaitę skruostai išdavė, kad ji susijaudinusi taip pat kaip ir jis.

– Turėsi nusiauti batus, – tarė šeimininkė.

Svečias pažvelgė į besijuokiančias Sinkler akis.

– Turiu nusiauti, nes…

– Eisime į paplūdimį, juk nenori, kad į batus pribirtų smėlio. Nagi, Džekai… – vardą ji tiesiog išmurkė. – Pasinaudok vaizduote.

Latamas ištiesė ranką ir pirštu perbraukė per improvizuoto sijono kraštą moteriai palei liemenį.

– Gali neabejoti, mieloji, mano vaizduotė veikia kuo puikiausiai.

Kaip ir kitos strategiškai svarbios kūno dalys. Teisininkas jau ėmė svarstyti, ar mintys apie tai, ką Melori dėvi po skara, neleis nurimti jo susijaudinimui visą vakarą. Dar advokatui buvo įdomu, kiek toli kolegė žengs. Vyras nekantravo sužinoti. Visas merginos kūnas buvo įraudęs. Tas raudonis labiausiai jam nedavė ramybės. Sinkler sąmoningai žaidė ir flirtavo, tik Džekas jau žinojo, kad jai ne visai paprasta. Bendradarbis juto, kad Melori labai retai taip žaidžia. Keista, bet nuo tokių minčių norėjosi ne bėgti, o įdėmiai viską ištyrinėti. Latamas niekuomet nesusidėdavo su pernelyg nekaltomis merginomis, nes vėliau šios labai daug tikėdavosi. Melori buvo kitokia: aistringa, provokuojanti, seksuali. Teisininkė vyrą jaudino ir žadino norą atrasti užslėptus jos lobius. Kita vertus, Sinkler buvo nepriklausoma, drąsi mergina, kuri niekada iš vyro nereikalautų pati neduodama. Advokatė suvokė, kas yra darbas, ir gerai suprato jį.

Širdis dusliai daužėsi į šonkaulius. Džekas nusiavė kedus.

– Rodyk kelią.

Ji atidarė duris ir įėjo į vidų. Pirmiausia Latamas pajuto kokosų kvapą – aromatą, primenantį vasarą paplūdimyje. Vėliau svečias atkreipė dėmesį į temperatūrą – nuo kampe sustatytų neoninių lempų kambaryje buvo karščiau nei kitur. Keturiuose lovos kampuose stovėjo pripučiamos palmės. Slankiojančios stiklo durys, vedančios į paplūdimį, buvo atidarytos, kad įleistų gaivaus vėjelio

dvelksmą.

– Patinka? – Melori balsas kiek virpėjo iš nerimo.

Sinkler teko nemažai pasidarbuoti, kad svajonė įsikūnytų. Teisininkas suprato, kad tai ne siekis kolegą pamokyti, o greičiau noras suteikti malonumo. Dar nė viena moteris nebuvo tiek padariusi dėl jo. Jeigu tik Džekas leisis, visos kolegės pastangos, rūpestis tiesiog supančios jį. Jau geriau vyras tiesiog mėgausis. Jis paėmė bendradarbę už rankos.

– Patinka.

Švelnūs Melori pirštai suspaudė Latamui ranką.

– Gera pradžia. Galėjome įsikurti lauke, bet pamaniau, kad privatumas mudviem nepakenktų, todėl sukūriau paplūdimį čia. – Duslus Sinkler balsas suskambėjo šiltai ir geidulingai. – Pamaniau, kad galėsime pabūti čia, – mergina nutilo, tada tęsė: – Bent jau iki tamsos.

Šeimininkė nusivedė svečią prie lovos. Kai advokatė atsisėdo ir pasirietė kojas, kolega vos bekvėpavo spėliodamas, ar pamatys, ko labai geidė. Mergina nusekė vyro žvilgsnį ir nusijuokė.

– Tu labai išdykęs, žinai tai? Ar atnešei mano kelnaites?

– Jos čia, – Džekas paplekšnojo per maudymosi šortų, dabar nepaprastai ankštų, užpakalinę kišenę. Merginos akys išsiplėtė, kai žvilgsnis nukrypo į pūpsantį išsikišimą. Švelni kaklo oda išraudo ir Melori sunkiai nurijo.

– Jeigu gerai elgsiesi, gal ir leisiu tau pamatyti, kaip atrodau su jomis.

Latamo veide pasirodė sukta šypsena.

– Man labiau patiktų pamatyti, kaip atrodai be jų.

– Kodėl manai, kad nepamatysi? – pašnekovė atsistojo ir erotiškai pajudino klubais. Pripratusi prie prabangių apatinių, Sinkler mėgavosi jusdama, kaip nuogas kūnas liečiasi su vėsia skaros medžiaga. Mergina vėl atsisėdo ant lovos. Kolega įsitaisė šalia.

– Juk nenori, kad patikrinčiau, ar ne? – Džeko pirštai palengva tiesėsi prie jos.

– Ir niekais paverstum paslapties bei staigmenos laukimą? Jokiais būdais, – Melori žaismingai pliaukštelėjo vyrui per ranką. – Bet gali pasiruošti maudynėms.

Sinkler pačiupo masažui skirto aliejaus buteliuką ir padavė Latamui.

– Įtrink man nugarą.

– Juk dabar naktis.

Mergina susiraukė.

– O aš maniau, kad pasitelkėme vaizduotę. Man praverstų pagalba sunkiai pasiekiamoms vietoms, – ji ištiesė priešais kojas ir valiūkiškai pajudino pėdas. Kai Džekas paėmė buteliuką, vyro akyse degė aistra.

– Ar man išvardyti tas vietas?

Latamo rankos galėjo laisvai rinktis bet kurią Melori kūno dalį. Saldus suvokimas nuvilnijo advokatui gyslomis.

– Jeigu tik manai, kad susidorosi.

Džekas susiėmė marškinėlių kraštą ir nusitraukė drabužį per galvą.

– Galiu patikinti, kad susidorosiu.

Jis tiesiog skendo kolegės akyse.

– Klausimas, kaip seksis tau?

Sinkler stebeilijosi į plačią bendradarbio krūtinę, patamsėjusią nuo vasaros saulės glamonių ir padengtą juodais plaukais. Teisininkei pasirodė, kad nuo šiol žodis „seksualus“ įgaus naują prasmę. Melori šiaip ne taip pavyko iškreipti lūpas šypsniui.

– Tu gali daugiau, ne tik mesti man iššūkį.

Ji nusibraukė plaukus į vieną pusę ir išsitiesė ant lovos.

– Kur norėtum pradėti?

Mergina pažvelgė Džekui į akis ir pamatė, kaip šios patamsėjo. Jis atkimšo buteliuką ir šliūkštelėjo aliejaus sau ant delnų.

– Norėčiau pradėti nuo apačios ir kilti aukštyn. Kita vertus, manau, kad geriausia reikia pasilikti pabaigai. Tad verskis ant pilvo ir imsimės tavo nugaros.

– Mmmm… Man ima patikti, – Melori atsiduso, apsivertė ir pasidėjo smakrą ant rankų.

Nugaros trynimas turėtų padėti atsipalaiduoti, sumažinti įtampą ir numalšinti niekaip nedingstantį nesaugumo jausmą. Kai Latamas apžergė kolegės nugarą, neliko nesaugumo, kartu ir visų kitų minčių. Džekas rėmėsi keliais, bet Sinkler juto jo kietą užpakalį ir šortus draskantį vyriškumą. Advokatės kūną apėmė erotiškas dilgčiojimas, o nekantrumas augo su kiekvienu širdies dūžiu. Atsipalaiduoti? Juk turėjo numatyti. Tai buvo meilės žaismas. Jos kūnas pradėjo drebėti.

– Ar gerai jautiesi? – paklausė vyras.

– Gerai.

– Tada pradėkime, – jo balsas nubangavo Melori kūnu, tada šiltos, deginančios rankos palietė merginos nugarą ir ėmė glostyti odą. Latamas lėtai tepė pečius – rankos neskubėdamos judėjo nuo viršaus prie nugaros apačios lyg tikro profesionalo. Švelnų spaudimą keitė tvirtesni judesiai. Tokio masažo teisininkė seniai troško. Išskirtinis kokosų kvapas gaubė ją iš visų pusių žadindamas geismą ir skleisdamas šilumą. Sinkler iš visų jėgų stengėsi sugalvoti pokalbio temą, kuri padėtų susigrąžinti bent šiek tiek kontrolės.

– Labai gera, – tesugalvojo gulinčioji.

Tiek tos kontrolės. Melori turėjo prisipažinti, kad nenorėjo, jog žemiški pokalbiai trikdytų pojūčius, užgimusius viduje.

– Toks ir buvo sumanymas, – gilus kolegos juokas nuvilnijo jos nugara. Kalbėdamas Džekas ir toliau glostė advokatę. – Paklausyk dūžtančių bangų gaudesio. Kiekvienos vasaros pabaigoje dviem savaitėms išsinuomoju namelį paplūdimyje. Niekas negali prilygti tai ramybei ir atsipalaidavimui.

Sinkler sutiko. Atplūstančio ir besitraukiančio vandens šniokštimas priminė venomis tekantį kraują, ir raminantį, ir jaudinantį.

– Gyvenai namelyje paplūdimyje ir neradai laiko išsimaudyti nuogas?

– Kaip ir tu neradai laiko atostogoms, ar ne?

– Deja, negaliu sau leisti poilsiauti.

Latamo pirštai masažavo Melori pečius ir palengva kilo prie kaklo. Jis lietė labiausiai įsitempusias vietas. Kai moters raumenys palengva atsipalaidavo, teisininkės mintys ėmė skaidrėti.

– Galėtum, jeigu tik norėtum.

Džekas palinko į priekį. Karštas, standus vyro kūnas prispaudė ją prie čiužinio.

– Galėtum, jeigu pirmiausia galvotum apie save, o ne apie tai, kaip padaryti įspūdį žmonėms, kurie turi mylėti besąlygiškai.

Kolegos mintis buvo aiški. Latamo manymu, Sinkler noras tapti partnere kilo iš netinkamos priežasties.

– Be to, pati žinai, ką žmonės sako apie darbą, kai nepatiria malonumo, – tęsė pašnekovas, kol ji nespėjo atsakyti. Vyro balsas nuskambėjo visai šalia. Tarsi atsakydami moters speneliai sukietėjo. Melori nurijo beprasiveržiančią dejonę.

– Dirbdama ir nešvaistydama laiko malonumams, – sumurmėjo, – vieną dieną tapsiu partnere.

Tiesa, svajonė, teikusi teisininkei jėgų gyventi, dabar atrodė labai tolima ir visai nesvarbi, palyginti su siaučiančiais jausmais, su galimybe būti su Džeku. Kita vertus, Sinkler nujautė, kad kolegos žodžiai apie tai, kas ją vertė tiek daug dirbti ir kad visai pamiršo save, yra tiesa. Tik tegul Latamas nesitiki, kad bendradarbė švaistys tokį brangų laiką drauge jos galimoms klaidoms aptarti. Svarstyti galės visą gyvenimą. Tad dabar tiesiog mėgausis.

Vyras atsisėdo ir netikėtai Melori pajuto, kaip jis atrišo maudymosi kostiumėlio raištelius.

– Džekai… – įspėjo mergina.

– Atsipalaiduok.

– Pasiūlė jis, mane nurenginėdamas.

Latamas nusijuokė.

– Tik atrišau raištelius.

Jo pirštai nuslydo linija, kur ką tik buvo surištas maudymosi kostiumėlio viršus. Atsakydama Sinkler išrietė nugarą. Dievulėliau, šis vyras nuostabus. Jeigu Melori susijaudina nuo paprasto pokalbio ir nekaltų prisilietimų, tegu padeda jai dangus, kai prasidės tikros meilės glamonės.

– Ir nieko nenuėmiau. Kol kas.

Šiltos Džeko rankos spustelėjo pašnekovės nugarą. Pirštai nuslydo prie šonkaulių palengva artėdami prie išbrinkusių krūtų, ilgesingai laukiančių prisilietimų. Ji tyliai aiktelėjo. Latamas pervertė merginą ant nugaros. Kolegė nesipriešino, tik godžiai pažvelgė advokatui į akis. Maudymosi kostiumėlio viršus kabojo ant kaklo, bet medžiaga pasislinko atidengdama krūtis vyro akims. Jo žvilgsnis patamsėjo ir padūmavo nuo aistros. Melori sunkiai nurijo seiles svarstydama, kurią iš erogeninių zonų Džekas dabar palies. Visas merginos kūnas jo rankose virto grynu geismu. Neatitraukdamas nuo Sinkler akių, Latamas pasodino kolegę ir nuėmė maudymosi kostiumėlio viršų. Ji kovojo su noru užsidengti ir buvo apdovanota: matė, kaip vyras kiečiau sukando dantis ir tyliai, dusliai sudejavo. Žinojimas, kad Džekui patiko pamatytas vaizdas, leido jai nugalėti gėdos jausmą ir atsiduoti žaidimui.

– Maniau, kad ruošiamės saulės vonioms, – Melori taip paskatino pašnekovą pasitelkti vaizduotę.

– Tikėjausi, kad pamokysi mane maudynių nuogiems. Pažiūrėčiau, kaip tai darai.

Vienas jo lūpų kamputis kilstelėjo aukštyn ir suteikė vyro veidui gundančio žavesio. Sinkler neabejojo, kad tokia šypsena bendradarbis pavergė daugiau moterų, nei įmanoma suskaičiuoti ant rankų pirštų. Melori širdis spurdėjo kažkur gerklėje.

– Galėsime apie tai pagalvoti. Vėliau.

– Gerai. Dabar nenorėčiau praleisti nė vienos jautrios vietos.

Džekas užsilašino aliejaus ant delnų ir patrynė juos vieną į kitą.

– Šildau, – paaiškino atsakydamas į klausiamą pašnekovės žvilgsnį. Mergina negalėjo atplėšti akių nuo didelių Latamo rankų ir tegalvojo, kaip šios nusileis ant jos krūtų ir patenkins kankinantį troškimą. – Ateik čia, – pasikvietė kolega ją modamas pirštu.

Pakerėta džeržgiančio vyro balso ir trokšdama pajusti prisilietimą, Melori pasislinko ir atsisėdo tiesiai priešais. Kolega kreivai šyptelėjo. Nerimas darėsi vis stipresnis, bet Džekas neskubėjo nutraukti moters kančių. Tada labai lėtai, neatitraukdamas akių, pasilenkė ir pabučiavo ją. Vyro burna buvo šilta, duodanti, reikli. Jis švelniai kandžiojo Melori, o liežuvis judėjo lėtai. Kai Sinkler ėmė atrodyti, kad tiesiog skęsta jame, Latamo rankos palietė krūtis. Netikėtas prisilietimas lyg elektra supurtė kūną ir mergina svaigiai sudejavo. Šiaip būtų mirtinai išsigandusi, bet jo reakcija užslopino sveiką protą. Džekas ėmė godžiau bučiuoti. Atrodė, kad jųdviejų liežuviai mylisi, o bendradarbio rankos pradėjo pažintinę kelionę jos kūnu. Pirštų galiukai švelniai spustelėjo spenelius, o delnai stipriau suspaudė krūtis. Melori susiėmė už Latamo klubų, tarsi mėgindama atsilaikyti prieš atūžusią geismo

bangą.

Ji nebūtų pasakiusi, kuris pirmas nutraukė bučinį. Tiesiog drebėjo nuo patirtų stiprių išgyvenimų, niekaip neslopstančios aistros ir netikėtumo. Dar nė su vienu vyru Sinkler nejautė tokio alkio kaip su Džeku. Nuo šios minties mergina stabtelėjo ir atsitraukė prie lovos galvūgalio. Jo akys buvo padūmavusios, žvilgsnis išsiblaškęs – taip pat kaip jos. Stojusi tyla pulsavo širdies ritmu. Melori atsirėmė į pagalves. Paskui apsidairė ieškodama, kuo prisidengti, bet aplinkui nieko nerado. Tad nusprendė užsimerkti ir taip pasislėpti. Vos užsimerkė, tuojau vėl matė Latamą, trinantį delnus, ir juto, kaip slidžios vyro rankos myluoja jos kūną.

– Dar nebaigiau tepti apsauginės priemonės nuo saulės.

Išgirdusi prikimusį kolegos balsą, teisininkė suvirpėjo. Šis vyras visada baigdavo ką pradėjęs. Kaip ir Sinkler. Ji vis dar geidė Džeko.

– Ko lauki?

Keista, kiek drąsos gali suteikti užmerktos akys. Kaitrios Latamo rankos suėmė moters koją ir pradėjo kelionę aukštyn lengvai masažuodamos. Jis masažavo, spaudė, glostė sukeldamas Melori malonius ir kartu kankinančius jausmus. Netrukus bendradarbės pėda ir blauzda blizgėjo nuo aliejaus. Vyras stabtelėjo susidrėkinti rankų, tada ėmėsi kitos kojos. Vos suėmė ją už kulkšnies, visas Sinkler kūnas užsiliepsnojo. Jis paeiliui spaudė tai stipriau, tai silpniau, viską darė ritmingai. Prisitaikydamas prie tempo Melori kūnas ėmė pulsuoti kartu, o dar nepaliestos vietos tiesiog virpėjo.

– Turiu pripažinti, kad esi talentingas, – švelniai atsidususi ir atsimerkusi ištarė mergina.

– Dar nieko nematei.

Jo akyse atsispindėjo ilgesys ir tai, ką būtų galima pavadinti rūpesčiu. Džekas patraukė ranką nuo kolegės kelio ir pakilo aukščiau, prie skarelės krašto. Kai pirštai palietė odą, masažuotojo akys išsiplėtė iš nuostabos.

– Be kelnaičių?

– Žinoma. Juk jos tavo kišenėje.

Advokatė pamėgino nutaisyti erzinančią šypseną, mat jai teliko tik demonstratyvi drąsa. Visa kita Latamas pats matė ir jautė.

– Nebuvai tikras.

– Nežinojau, ar išdrįsi, – prisipažino teisininkas.

Jis švelniai perbraukė per jos moteriškumą ir Melori užėmė kvapą.

– Nederėjo abejoti. Jeigu nori, kad liaučiausi, pasakyk.

Džeko rankos apkabino Sinkler šlaunis. Jis palinko virš moters, o galvą pasuko taip, kad žvelgė tiesiai į degančias kolegės akis. Vyro nykštys slystelėjo ten, kur seniai geidė pasiekti. Jis ėmė ritmingai, giliai judėti kankindamas, erzindamas, gundydamas.

– Baigti?

Melori mirs, jeigu jis liausis. Kolega klausiamai sužiuro. Advokatė išsigando, kad prakalbusi sugriaus virš jųdviejų sklandančius burtus ir niekada nepajus dieviško malonumo, kokį vyras gali suteikti. Mergina apsilaižė išdžiūvusias lūpas.

– Tai retorinis klausimas.

Reikia pripažinti, kad Sinkler labiau bijojo, kad Džekas liausis, o ne to, kas bus toliau. Išnykus įtampai veide ir akyse išryškėjo dailūs jo bruožai, Latamas nieko nepasakė, tik pasiėmė buteliuką aliejaus. Negailėdamas šliūkštelėjo į delną skysčio.

– Saulė gali būti negailestinga vietoms, nepratusioms prie karštų spindulių.

– Esu girdėjusi.

Melori širdis pradėjo pašėlusiai plakti, bet moteriai pavyko nusišypsoti. Kolegė norėjo parodyti, kad pasiruošusi viskam, ką tik vyras buvo sumanęs. Džekas trumpai linktelėjęs praskleidė skaros kraštus ir jo rankos nuslydo po jais.

– Turiu būti tikras, kad patepsiu kiekvieną milimetrą.

Teisininko delnai kilo šlaunimis iki pat intymiausio kauburėlio. Švelnus dilgčiojimas, kurį ji juto anksčiau, virto tikru gaisru. Vien nuo minties, kas jos laukia, Melori vos galėjo valdytis.

– Aš… – Sinkler suprato, kad garsas panašesnis į vaitojimą nei į kalbėjimą. – Aš tiesiog degu.

– Tave deginu aš, o ne saulė.

Slidus jo pirštas paniro į moters kūno gelmes. Svaiginantis malonumas nubangavo per visą kūną, bet Latamo pirštas nerimo – vis glostė ir glamonėjo. Melori sudejavo, kai vyras palietė jautriausią vietą. Dejonė virto laukinės moters vaitojimu, o klubai pakilo pasitikdami kiekvieną jo rankų judesį. Džekas švelniai nusikeikė. Viešpatie brangus! Jis pakliuvo tiesiog į dangų kartu su pačia jautriausia, labiausiai atsiduodančia moterimi žemėje. Latamo pirštai pasidengė drėgme, ne tik dėl aliejaus. Paties kūnas vos tvėrė aistros karštį, bet vyras žinojo, kad negali taip patenkinti Sinkler. Kad ir kaip norėtų. Išdykavimai paplūdimyje kai ką parodė teisininkui apie jį patį. Gali netekti galvos dėl šios moters. Turint omeny, kokią matė savo ateitį, Džekas niekaip negalėjo sau to leisti. Vis dėlto gali pasimėgauti žaidimu ir suteikti malonumą jai be grėsmės sau.

Advokatas pažvelgė į švelnius teisininkės bruožus. Melori akys buvo stipriai užmerktos, o veide degė tikra aistra. Dabar jis kontroliavo merginos jausmus ir pasitenkinimą. Tik tai dabar svarbu. Kiekvienas vyro judesys, glamonė sulaukdavo reakcijos. Sužavėtam neslepiamo geismo ir malonumo, atsispindėjusio Sinkler veide, pagunda pratęsti malonų jos kankinimą buvo milžiniška. Melori akivaizdžiai mėgavosi, bet Džekas per greitai vedė prie finalo. Tad padarė vienintelį dalyką, kurį galėjo – pirštas jos viduje nurimo. Teisininkė nesiliovė judėjusi ir galiausiai stipriai suspaudė Latamo pirštą. Vyras pajuto, kaip jos kūną krečia besiritančios pasitenkinimo bangos.

Jis išsitiesė šalia. Laisva ranka nubraukė Sinkler prie veido prilipusias plaukų sruogas.

– Pažvelk į mane.

Aksominės jos akys plačiai atsimerkė ir sužiuro į kolegą. Neištraukdamas piršto, šis delnu suėmė Melori kauburėlį ir vos spausdamas pradėjo sukti ratus.

– Džekai, – merginos akys išsiplėtė, kai iškvėpė jo vardą.

– Aš čia.

Vyro nykštys judėjo nedideliu ratu, kol jos kvėpavimas padažnėjo ir pasidarė trūkčiojantis. Latamas atrado tinkamą tašką, kurį liečiant advokatė tapdavo tikra pirmykšte laukine moterimi. Tokia, kokia jam labiausiai patiko. Laikydamas vieną pirštą viduje, o nykščiu myluodamas iš išorės, Džekas ją kėlė vis aukštyn.

– Nesipriešink, mieloji, – ragino vyras ne tik žodžiais, bet ir judesiais, kol kūną sudrebino atūžęs orgazmas.

Latamas pajuto, kaip virpa Melori kūnas. Tada spustelėjo tą vietą, kur susijungia šlaunys, delnu. Teisininkė išleido garsą, primenantį malonumo dejonę.

Viešpatie, ji tokia aistringa, laukinė, o ši nevaržoma dejonė sudrebino Džeko pasaulio gelmes. Paaukotų beveik viską, kad tik patirtų tą patį būdamas joje. Beveik. Vien bučiniai sukėlė labai intensyvius išgyvenimus, todėl vyras baiminosi, kad pasimylėję juodu neras kelio atgal į savo ankstesnius vienišių gyvenimus.

Mergina staiga nurimo, o Latamas susivokė žiūrintis į gilias, mėlynas kolegės akis. Abu tylėjo. Galiausiai, kai sunkus Sinkler kvėpavimas tapo normalus, Melori prakalbo:

– Žodžiams „apsauga nuo saulės“ tu suteikei naują prasmę.

Vyras nudžiugo, kad ji visko nesureikšmino. Džekas nerimavo, kad po patirtų intymių akimirkų miegamajame kolegė ims į viską žvelgti rimtai. Teisininkas keistai nusijuokė. Panašu, kad jis vos nepametė galvos dėl merginos, patikėjusios slapčiausias paslaptis ir papasakojusios apie baisiausius demonus, bet, regis, nejaučiančios Latamui to paties. Na, bent prieš kelias akimirkas ji nepajėgė savęs kontroliuoti.

– Atsikratyk tos ironiškos šypsenėlės, kol nesiėmiau kraštutinių priemonių.

Mergina timptelėjo skarą žemyn ir atsisėdo. Tada prisitraukė kelius prie apnuogintos krūtinės. Viską darė nežiūrėdama teisininkui į akis. Taigi, ji nebuvo tokia, kokia norėjo pasirodyti. Ši mintis suteikė vyrui begalinį malonumą. Žinoma, Latamas neturėjo iliuzijų, kad buvo Sinkler pirmas, bet tai, kaip ši nusuko akis ir vengė jo žvilgsnio, rodė, kad Melori nežinojo, kaip elgtis po visko. Advokatė – tikra mįslė, kurią kolega iš lėto mėgina įminti. Kasdien mergina atskleisdavo apie save ką nors nauja.

Džekas pasiekė maudymosi kostiumėlio viršų ir užmovė jį bendradarbei ant kaklo. Jos akyse suspindo dėkingumas, glamonėjantis vyro veidą. Latamas pasuko ją, kad užrištų raištelius. Viskas vyko tylomis. Žinoma, jis labai norėjo, kad Sinkler liktų nuoga ir pats galėtų mėgautis ja, bet mergina geriau jausis prisidengusi. Kolegės jaukumas buvo svarbesnis už paties troškimą į ją žiūrėti ar liesti. Būdamas su Melori, Džekas susijaudindavo gerokai labiau nei vien seksualiai ir nepamiršdavo to kitą dieną. Teisininkas nebuvo kvailys ir nujautė, kad jųdviejų meilės romanas nepaprastas, bet pasirinko viską ignoruoti. Meilės nuotykis – štai kaip reikėtų vadinti, kai abu patenkina natūralius poreikius.

Latamas pasisuko – atsidūrė priešais.

– Ačiū, – merginos akyse sužibėjo jausmai.

Jis atsakė plačia, nuoširdžia šypsena.

– Nėra už ką.

Tada delnais suėmė Sinkler smakrą, o nykščiu meiliai glostinėjo skruostą.

– Norėjau suteikti tau malonumą.

Melori nusijuokė.

– Žinai, padėkojau tau už maudymosi kostiumėlį, o ne už… – skruostai akimirksniu nuraudo ir ji papurtė galvą. – Nekreipk dėmesio. Mano sumanymas buvo tave suvilioti.

– Tau puikiai pavyko. Ir labai nepakartojamu būdu.

– Ne tai norėjau pasakyti. Kiekviena moteris mūsų biure svajoja tave suvilioti. Aš nesu terminatoriaus gerbėja. Bet metei man iššūkį ir aš tenorėjau… – pašnekovės balsas nutilo ir vyrui pasirodė, kad kolegė neketina vargintis aiškindama. Džekui reikėjo paaiškinimo. Labai reikėjo. Advokatas žinojo, kad traukia moteris, bet niekada nekreipė dėmesio. Manė, kad joms patinka iššūkis, be to, teisininkas buvo partneris firmoje – tai dar labiau viliojo. Latamas linko nepaisyti tiek gandų, tiek rodomo dėmesio.

Melori buvo kitokia, todėl nenorėjo, kad ši priskirtų save prie moterų, kurių dėmesio Džekas niekada nesiekė ir neskatino. Kolega palinko dar arčiau. Taip arti, kad be vargo būtų pasiekęs jos lūpas. Nieko negalvodamas taip ir padarė. Sinkler atsakydama prigludo. Padrąsintas atsako, Latamas godžiai ją pabučiavo. Šį kartą bučinys buvo prasmingesnis ir ne toks skubrus kaip anksčiau.

Po kurio laiko vyras atsitraukė.

– Ko norėjai? – švelniai pasidomėjo.

Melori blakstienos suvirpėjo ir pasikėlė.

– Norėjau parodyti, ką reiškia būti optimistui. Apie tai kalbėjomės anądien paplūdimyje. Norėjau duoti tai, apie ką galėtum svajoti, kai mudviejų laikas kartu baigsis.

Plačiai atmerktos akys atidžiai stebėjo Džeką, skendusį jos sąžiningume, atvirume ir meilume.

– Norėjai, kad svajočiau apie tave?

Kolegė vos pastebimai linktelėjo.

– Taip, kaip aš svajojau apie tave, – prisipažino.

Vyrui buvo malonu, bet kartu Latamas suprato, kad jam nepatinka kalbėtis apie jųdviejų santykių pabaigą. Ypač kai kalbėjo saldžios, bučiniams sukurtos kolegės lūpos. Nesvarbu, kad Melori greičiausiai teisi ir pabaiga jau čia pat.

Teisininkas atsirėmė, smakrą padėjo ant kelių, o pats atidžiai tyrinėjo iškaitusį Sinkler veidą.

– Aš svajosiu apie tave, Melori. Taip, kaip niekada ir apie nieką nesu svajojęs.

Mergina pažvelgė bendradarbiui į akis. Juos siejo šilti jausmai.

Galiausiai advokatė papurtė galvą ir nutraukė tylą.

– Gal paduotum man aliejų ir leistum, kad prisiminimai būtų ryškesni? – kolegės lūpos pasipuošė gudria šypsena. – Tu ne vienintelis, mokantis suteikti malonumą.

10

Džeko kūnas įsitempė nuo minties apie švelnias Melori rankas ant savo pulsuojančios varpos.

– Žinau, kad buvai patenkinta.

– Tipiškas vyras, – nusijuokė Sinkler. – Nagi, duok man aliejų. Negalime leisti, kad tavo kūnas liktų neapsaugotas nuo saulės.

Latamui patiko mintis, tad padavė buteliuką.

– Būk atsargi, slidus.

– Na, manau, kaip nors susitvarkysiu.

Jos pirštai specialiai prisilietė prie vyro rankos, kai Džekas perdavė aliejų. Suimdama buteliuką už kakliuko, mergina norėjo parodyti, kad žino, ką daryti su slidžiu daiktu. Tada pamojo pirštu. Latamas nurijo dejonę.

– Esi tikra, kad nori tęsti šioje lovoje?

Melori tik gūžtelėjo.

– Aš čia nemiegu. Tik įgyvendinu svajones. Nesispyriok, Džekai, – Sinkler atsirėmė į pagalves, plačiai praskėtė kojas ir paplekšnojo į tarpą tarp jų. Skarelė viską uždengė, bet vaizduotė ir prisiminimai buvo gyvi. Kolega nesunkiai prisiminė, kaip slystelėjo į ertmę tarp šlaunų, ir pajuto drėgną šilumą aplink ranką, o vėliau išgirdo pasitenkinimo šūksnius.

– Atsipalaiduok, – teisininkė slidžiomis rankomis suėmė jam už pečių. – Tenoriu tave apsaugoti nuo tų spindulių, kuriuos pats anksčiau minėjai.

O kas apsaugos nuo Melori vilionių? Džekas užsimerkė ir leido jai darbuotis. Su nugara ir pečiais sekėsi puikiai. Vyras mėgavosi švelniais prisilietimais ir jau buvo bepradedąs atsipalaiduoti, kaip Sinkler prašė… kai moters pirštai atsidūrė jam ant pilvo, o delnai ėmė kilti šonkauliais iki pat spenelių. Kolega liovėsi kvėpuoti.

– Kur dingo atsipalaidavimas? – sušnabždėjo viliotoja į ausį tik kurstydama susijaudinimą.

– Turbūt juokauji. Nori, kad atsipalaiduočiau, kai graži mergina laiko mane apsikabinusi?

Advokatės rankos sustingo, bet tvirčiau jį suspaudė.

– Manai, kad esu graži?

Jaudulys jos balse suvirpino kažin ką visai šalia teisininko širdies.

– Kaip gali nežinoti?

Melori nusijuokė, o Latamas pajuto, jog dabar atsisukęs pamatytų daugiau jausmų, nei galėtų ištverti. Jau žinojo, kad įklimpo su bendradarbe, bet, pamatęs jos akyse pažeidžiamumą ir jausmingumą, panirtų per giliai.

– Juk pats restorane sakei, kad iš pirmo žvilgsnio nepasirodžiau esanti tokia mergina, kuri galėtų tau patikti.

Pašnekovas net susigūžė.

– Ne tai turėjau omeny.

– Aš neįsižeidžiau. Sureagavai į mane taip, kaip tikėjausi, kad žmonės turi į mane reaguoti. Juk aš – Melori, mūsų firmos ledo karalienė. Atsikėlusi ryte susisuku plaukus į kuodą. Tada nusiprausiu veidą šaltu vandeniu, pasitepu drėkinamuoju kremu ir išeinu, apsirengusi konservatyvų kostiumėlį ir apsiavusi patogius batus.

– Dabar jau žinau, kodėl taip darai. Tik nesuprantu, kam tęsti? Esi protinga mergina. Kam apsimetinėti, jeigu neturi niekam nieko įrodinėti? Ir nesakyk, kad tokia esi iš tiesų, gerai? Turint omeny tai, ką veikiame, gali atsakyti bent į šį klausimą.

Jis greičiau pajuto nei pamatė, kaip bendradarbė nejaukiai pasimuistė.

– Turiu tam savų priežasčių.

– Nemanau, kad tinkamų.

Melori ėmė trauktis.

– Nepabėk.

Mergina trumpam apmirė, o tada atsipalaidavo už jo. Džekas atsirėmė, kad jųdviejų kūnai susiliestų. Latamas norėjo ją jausti. Be to, žinojo, jog toks ryšys padės sulaukti atviro atsakymo. Sinkler tebetylėjo, todėl vyras pamėgino spėti.

– Ilgai slėpusi savo tikrąją „aš“, pati nebežinai, kas esanti?

Pašnekovas pajuto linktelėjimą.

– Galbūt.

Kolegės plaukai sukrito į priekį ir kuteno jam pečius. Švelnus pojūtis privertė suvirpėti nuo atbundančios aistros. Džekas pajuto, kad jai reikia nurimti, o gal ir ko nors daugiau.

– Iš dalies mėgaujuosi tuo, ką darau. Nemanyk, kad visas mano gyvenimas – tik pasiaukojimas. Nesu pasiruošusi atsisakyti liūdnosios savo pusės, todėl geriau nereikia manęs gailėtis.

Bendradarbis nusijuokė.

– Jaučiu tau įvairių jausmų. Gailestis tikrai nėra vienas jų.

Melori prigludo prie jo, o krūtys tvirtai įsirėmė į nugarą.

– Nesukčiauk, – perspėjo Džekas. – Tėvai nukreipė tave tokia linkme. Koks motinos vaidmuo čia?

Vyras suėmė jos riešą. Tai buvo vienintelis būdas parodyti palaikymą.

– Mama myli mano tėvą. Jo nusivylimas tampa jos nusivylimu. Ar turime apie tai kalbėti, kai yra daugybė dalykų, kuriais galėtume užsiimti? – mergina provokuodama nagu perbraukė pašnekovui per nugarą.

– Kalbiesi su tikru nebendravimo su tėvais meistru.

Kolegei prisipažinus Džekas jautėsi turįs papasakoti tiesą. Be to, pernelyg gerai suprato, ką reiškia, kai skausminga vaikystė daro įtaką dabarčiai. Na, bent vienas Latamo tėvų didžiavosi sūnaus pasiekimais. Sinkler gimdytojai neįvertino savo vaiko, todėl dabar Melori – mergina, nežinanti, ko verta.

– Tu graži.

Vyras galėjo bent jau pasakyti tiesą už visas jos pastangas įgyvendinti svajones. Advokatė netikėdama atsiduso.

– Džekai, aš žiūriu į veidrodį.

Vėl prieštaravimai ir tas pats klausimas – kuri Melori yra tikroji.

– Nejudėk, – teisininkas nuleido kojas nuo lovos ir nuskubėjo į kambario kampą, kur stovėjo didelis veidrodis dailiais metalo rėmais. Tada pristūmė jį prie pat lovos. Bendradarbė baugiai stebėjo.

– Kam to reikia?

– Kol vėl imsimės paplūdimio temos, turime kai ką išsiaiškinti, – pastatęs veidrodį Latamas įsitaisė moteriai už nugaros, suėmė už pečių ir pasuko taip, kad ši negalėtų išsisukti ir žiūrėtų tiesiai į veidrodį. – Pažvelk ir įsidėmėk, ką pamatysi. Kai kitą kartą suabejosi, noriu, kad pažiūrėtum į veidrodį ir pamatytum save mano akimis.

Sinkler pažvelgė į didžiulį veidrodį ir vyptelėjo. Neturėjo galimybės rinktis, ar žiūrėti, ar ne.

– Aš matau patenkintą moterį.

Melori sutiko. Žiūrėdama į rausvą veidą, matė orgazmo paliktą pėdsaką. Skruostai rožiniai, akys žvilgančios ir spinduliuoja susijaudinimą. Vyras priėjo prie veidrodžio ir pasuko šį taip, kad galėtų apkabinti viršų.

– Dar matau gražią moterį ne tik išore, be ir vidumi.

Jos lūpose pasirodė nedrąsi, bet dėkinga šypsena.

– Advokate, o jūs tikrai mokate naudotis žodžiais.

Latamas papurtė galvą.

– Tiesa yra tiesa. Dar niekas dėl manęs taip nesistengė. Tu tai padarei du kartus.

– Tu pažadinai tą kitą moterį, todėl tavo gyvenime taip pat privalo egzistuoti kas nors, dėl ko būtum pasiruošęs verstis per galvą.

Teisininkė iš tiesų netroško išgirsti visų smulkmenų, bet norėdama pažinti bendradarbį turi žinoti ir apie vyro asmeninį gyvenimą.

– Tokių nėra.

Iš rimto tono pašnekovė suprato, kad kartu praleistas laikas jam reiškė daugiau nei vienos nakties nuotykis, – Sinkler patiko.

– Jei galėčiau padaryti, kad nusišypsotum, man pakaktų.

– Būtent apie tai kalbėjau. Tavo gražus ir vidus, ir išorė. Pirmąją dalį ką tik įrodei, o patvirtinimas antrajai yra tavo neapsakomo grožio akys ir saldžios lūpos.

Melori nuleido galvą negalėdama nuslėpti virpulio, pasitenkinimo ir dėkingumo, kurie neturėjo nieko bendra su seksualumu ar egoistiškumu.

– Dėkoju, – paprastai teatsakė.

– Man malonu. Tikiuosi, kad ne tik man.

Jis įžūliai kilstelėjo galvą ir teisininkė neabejojo, kad judesys skirtas jai paerzinti. Mergina pakėlė virpančią ranką prie burnos, o kolegos akys sekė kiekvieną jos judesį. Šis vyras mokėjo gerai bučiuotis. Be to, žinojo, kaip atitraukti nuo parengto plano. Nors labai ruošėsi, bet ji patyrė malonumą ir įklimpo su Džeku Latamu – rūpestingu žmogumi, su kuriuo negalėjo būti jokios ateities. Staiga suvokusi, kokių padarinių turės ši naktis, Melori persibraukė veidą rankomis. Daugiau niekada negalės žvelgti į paplūdimį ir negalvoti apie kolegą. Užuodusi kokosų kvapą, prisimins, kokį saldų pasitenkinimą suteikė bendradarbio rankos. Net žiūrėdama į veidrodį, galvos, kaip teisininkas stengėsi ištaisyti gimdytojų klaidas, liepdamas žvelgti į save jo akimis. Vyras stengėsi dėl Sinkler iš visų jėgų ir ji privalo atsidėkoti. Be to, turi susigrąžinti situacijos, savo pačios ir kunkuliuojančių jausmų kontrolę.

– Nejaugi manei, kad paleisiu tave, pusiau išteptą aliejumi? – mergina paėmė buteliuką ir pamojavo ore. – Beveik metas nerti į vandenį.

Ji mostelėjo į stiklo duris, už kurių viliojo laukas. Saulė pasislėpė už horizonto ir lauke sutemo. Melori jau žinojo, kad netrukus paplūdimys bus tuščias. Tada juodu galės mėgautis pasivaikščiojimu mėnesienoje netrukdomi. Arba išmėginti maudynes nuogi.

Džekas kilstelėjo antakį.

– Kaip galėčiau atimti iš tavęs malonumą?

Advokatė dramatiškai užvertė akis ir garsiai atsiduso.

– Ateik čia ir sužinok viską apie tą veidrodį, kuris tau labai patiko.

Latamas stryktelėjo ant lovos, apsivertė ant nugaros ir ištiesė rankas.

– Aš visas tavo, brangioji.

Mergina labai norėtų, kad taip būtų, bet Melori skubiai atsikratė tokių minčių.

– Ant pilvo ir gulkis čia, – kolegė paplojo ties lovos kraštu, o vyras paklusniai išsitiesė priešais.

Džekas buvo įdegęs, raumeningas ir pažadino jos moteriškąją pusę, kurią Sinkler daugybę metų slėpė. Ji apžergė vyrą ir atsisėdo ant nugaros apačios. Tada ėmėsi Latamo liemens. Karštas kūnas audrino teisininką. Šis dusliai suvaitojo.

– Ar tai ir vadinama rafinuotu kankinimo būdu?

– Manau, kad taip, – nusijuokusi Melori tvirčiau suspaudė jį kojomis.

Ketino paerzinti pašnekovą, bet galiausiai viskas atsisuko prieš ją pačią – buvo kankinamai sunku justi kūną krečiantį geismą. Kiekvienas kartas su Džeku darėsi vis intymesnis ir emocingesnis. Sinkler ėmė svarstyti, ar kontrolė, kurios ilgėjosi, dar kada grįš, ar jos neteko visiems laikams kartu su ledo karalienės įvaizdžiu. Gal tai vienatvės pabaiga. Mergina kuriam laikui nustūmė tikrovę į šalį. Sukaupusi visą drąsą, uždėjo rankas Latamui ant pečių ir pradėjo jausmingai judinti klubus. Džekas pirštais sugniaužė paklodę. Jausdamas ant savęs sėdinčią Melori, vyras buvo susijaudinęs beveik iki skausmo. Jos nuogas, drėgnas, deginantis moteriškumas prisispaudė prie teisininko nugaros ir kurstė aistrą. Latamo varpa buvo įsispaudusi į čiužinį, o jo krūtinėje dusliai dunksėjo širdis.

Vyras geidė parsiversti merginą ant nugaros, pakelti skarą-sijoną ir paskęsti kaitriose Sinkler kūno gelmėse. Bėda, kad kolegos emocijos buvo tokios įaudrintos, jog išlaisvindamas seksualinę energiją kartu išleistų ir jausmus.

Tą akimirką, kai pats užrišo Melori maudymosi kostiumėlio viršų, jo viduje kažkas apsivertė – bendradarbis pamatė dėkingumą ir geismą advokatės žvilgsnyje ir nuo tada nežinojo, kaip suvaldyti emocijas. Jis nebebuvo terminatorius. Nebuvo vyras, kuriam gyvenime iš moterų nieko nereikia ir kuris nieko joms nejaučia.

Ieškodamas, kaip atsiriboti nuo viską užgožiančių jausmų audros, kurią sukėlė Melori, Džekas žvilgtelėjo į veidrodį. Teisininkas galėjo ne tik jausti, kaip Sinkler stipriai suspaudžia jį šlaunimis ir švelniai judina klubus, bet ir matyti.

Moters kūnas, išteptas kokosų aliejumi, blizgėjo. Latamo žvilgsnis pakilo. Tamsūs kolegės plaukai nuklojo pečius, o viena sruoga prilipo prie skruosto, kaklas išsirietė, bet žvilgsnis buvo aiškus ir skaidrus, kai ši stebėjo juodu veidrodyje. Matyti, kaip jos veide atsispindi pasitenkinimas, Džekui buvo nepaprastai malonu ir tai pažadino kertinius vyro instinktus. Kai jų žvilgsniai susitiko veidrodžio atspindy, advokatas buvo žuvęs. Ji pasiėmė aliejaus buteliuką, o vyras suprato, kad neištvers dar vienos masažo sesijos neapsikvailinęs.

– Gal eime išsimaudyti? – balsas net pačiam pasirodė šiurkštus.

– Gera mintis.

Sinkler nuleido kojas ir atrodė be galo patenkinta pasitaikiusia galimybe pasprukti.

Džekas nubudo dejuodamas. Pasirąžė, nusižiovavo ir atsisėdo.

Net ryto saulė, šviečianti restorane, nepadėjo atsikelti. Vakar vėl palydėjo Melori iki kambario durų kitame koridoriaus gale, kai juodu pasivaikščiojo paplūdimiu. Vyras vos įstengė valdytis ir troško būti su ja, kaip su jokia kita moterimi. Žinoma, galėjo atsisakyti kontrolės ir atsiduoti jausmams, kuriuos Sinkler jam sužadino. Koks vyras nepamėgintų pasismaginti su moterimi, kuri šiam velnioniškai patinka ir pati neprieštarauja? Vyras, norintis tęsti žaidimą. Deja, šis paaiškinimas Džekui neatrodė labai įtikinamas. Buvo ir kitas – vienintelė priežastis, kodėl atstūmė kolegę, – baimė. Baimė įklimpti per giliai. To Latamas niekada anksčiau nebijojo. Su Melori išsigando. Tik ne tiek, kad paliktų advokatę ramybėje.

– Mums reikia liautis taip susitikinėti, – jis vos nepašoko iš vietos, kai išgirdo teisininkės šnabždesį sau prie ausies. Vėl jį pričiupo nepasiruošusį. Vyras dirstelėjo per petį stebėdamas, kaip kolegė apeina staliuką ir atsisėda įprastoje vietoje priešais.

– Negalėjau miegoti, todėl išėjau pasivaikščioti paplūdimiu.

Pašnekovas nužvelgė jos pagal užsakymą siūtas atraitotas kelnes ir šviesiai violetinės spalvos standžią medvilninę palaidinę.

– Taip apsirengusi?

Mergina papurtė galvą ir nusijuokė.

– Nepradėk.

– Nedrįsčiau, – jis palinko artyn. – Ar tau kas nors sakė, kad atrodai seksualiausiai tada, kai net nesistengi?

Kuo dažniau Džekas matė Melori apsirengusią konservatyviai, tuo labiau vertino merginos prieštaringumą. Latamas jau nelabai norėjo, kad kolegė pakeistų įprastą drabužių stilių, mat žinojo, kad atėjus vakarui bus vienintelis vyras, nuimsiantis jos dienos kaukę.

– Neerzink manęs dienos šviesoje, – teisininkės žodžiai buvo priekaištingi, o balsas švelnus. Nespėjęs atsakyti, bendradarbis pajuto karštą, trumpą prisilietimą po stalu. – Atsiprašau.

– Nieko tokio.

Džekas nusuko kojas į kitą pusę. Jeigu Sinkler ketina elgtis tinkamai, jam nereikia atsitiktinių prisilietimų, nuo kurių akimirksniu susijaudintų.

– Prašau tavęs neaptarinėti mano išvaizdos.

Jis linktelėjo.

– Dėkoju, kad esi toks malonus.

Melori nutilo, sučiaupė lūpas ir dabar Džekui labai priminė jo močiutę. Tada advokatė pasipūtė kavą ir gurkštelėjo. Vyras paėmė stiklinę vandens ir ištuštino pusę. Netikėtai vėl pajuto šilumos pliūpsnį sau prie kojų. Praėjo kelios akimirkos, kol suprato, kad prisilietimas neatsitiktinis. Sinkler sąmoningai glostė jo koją savo pėda. Vyras pakėlė akis ir pamatė, kaip mergina atidžiai studijuoja valgiaraštį, bet ją išdavė šypsena, kurios nepavyko suvaldyti. Vieną koją kolegė užkėlė ant jo, praskėtė Latamo kojas, o tada padėjo savąją jam tarp šlaunų. Teisininkės batas buvo pavojingai arti taikinio, tad Džekas galėjo pamiršti bet kokią situacijos kontrolę.

– Melori, – jo balse nuskambėjo įspėjimas.

– Hmm? – ši pakėlė akis nuo valgiaraščio. Žvilgsnis buvo tyras ir nekaltas.

– Ką ten kalbėjai apie išvaizdą? – bendradarbis norėjo priminti, kad dabar diena. Matyt, ją jaudino tik tai, kas matoma, o tai, kas vyko po stalu, buvo nepastebima kitiems, todėl ir pasirodė žaismingoji moters pusė.

Melori gūžtelėjo.

– Džekai, apsidairyk. Į mane niekas nekreipia net mažiausio dėmesio. Aš pasiekiau vieną savo tikslą, – netikėta šypsena nušvietė Sinkler veidą. – Dabar ketinu pasiekti dar vieną.

Moters koja pradėjo provokuojamai judėti jaudindama ir audrindama jį. Latamas negalėjo net prabilti, kad neapsikvailintų iš gerklės besiveržiančia dejone. Negalėjo ir pajudėti. Tad sėdėjo ir mintyse skaičiavo stengdamasis sutelkti dėmesį į ką nors kita nei viliojantys, kankinantys kolegės kojos judesiai.

– Atsimeni, kaip neleidai man išvaduoti tavęs nuo įtampos vakar vakare? – sumurkė pašnekovas.

Teisininkas tikrai prisimena. Ta pati įtampa vėl jį sukaustė. Advokatas buvo pasiruošęs sprogti, o ši koketė žinojo.

– Labas rytas, – sududeno Polas Ledermanas tylioje salėje. – Neprieštarausite, jeigu prisijungsiu?

Džekas nebūtų įstengęs atsakyti, netgi jei nuo to priklausytų paties gyvybė.

– Prašom, – už jį atsakė Melori, bet nepatraukė kojos nuo kolegos tarpukojo. Latamas pasimuistė ir pamėgino nekreipti dėmesio į padidėjusį spaudimą paslėpsniuose bei neslopstančią ugnį viduje. Advokatas atsikrenkštė.

– Tikiuosi, kelionė buvo sėkminga.

– Kuo geriausia, – Ledermanas atsisėdo prie Sinkler, priešais Džeką.

Na, bent jau neteks nerimauti, kad moters koja gali pataikyti ne ten. Vis dėlto jam reikia įkvėpti oro, kitaip sprogs kaip granata.

– Ketinu pirkti dar vieną kurortą Nantaketo saloje, – ėmė pasakoti šeimininkas.

Džekas pagalvojo, kad reikės pasikalbėti su bendrasavininkiais ir nekilnojamojo turto partneriais, ar šie žino apie galimą sandorį. Latamas prisimerkė ir pažvelgė į kolegę žadėdamas jai atpildą. Ši nusuko akis.

– Girdėjau, kad Nantaketo sala graži, – mergina išsitiesė kėdėje.

– Nuostabi, – pritarė Polas.

– Jeigu jau kalbame apie nuostabius dalykus, buvau sporto salėje. Ji puikiai įrengta.

Džekas nusprendė kol kas neminėti Evos. Vyresnis vyras linktelėjo.

– Čia atvykstantys žmonės nori pabėgti nuo streso. Atsiveždami telefonus, kompiuterius, pasiima ir įtampą. Mažiausiai, ką galime pasiūlyti, – puikią sporto salę ir mediko pagalbą prireikus.

Melori žaidė su šaukšteliu, paskui padėjo įrankį ant lėkštutės. Tada pakėlė akis į klientą.

– Kalbant apie daktarus, pone Ledermanai, leiskite paklausti, kaip jaučiatės?

Vyriškis giliai įkvėpė iš netikėtumo.

– Puikiai. Kodėl klausiate?

Polo balse pasigirdo nerimas ir pasiruošimas gintis.

„Elkis atsargiai“, – pamanė Džekas. Teisininkas nustebino pats save nepuldamas švelninti Melori ir kliento pokalbio. Tai buvo akivaizdus pasitikėjimo ženklas. Kuo jis pasitikėjo: Sinkler ar advokatės gebėjimais? Latamas būtų tikras kvailys, jeigu nejustų skirtumo tarp šių dalykų, net negalėdamas atsakyti į patį klausimą.

Kalbėdama kolegė išsitiesė ir kiek atitraukė koją, bet Džekas buvo greitesnis ir sučiupo ją už kulkšnies. Dabar mergina priklausė nuo jo malonės. Bendradarbė nustebino jį nusiimdama akinius ir pasidėdama smakrą ant delnų. Visas moters dėmesys buvo sutelktas į Polą.

– Tik nemanykite, kad kišuosi ne į savo reikalus, bet vienas darbuotojas minėjo, jog pernai buvote trumpam pakliuvęs į ligoninę.

Latamas iškart sumojo, kad teisininkė kalba apie banglentininką. Jis taip ir nesužinojo, ką šiai pavyko išpešti tą vakarą. Tam tiesiog neliko laiko, nes pats tyrinėjo Melori.

– Darbuotojai liežuvauja? – Ledermano išraiška tapo grėsminga.

Pašnekovė paskubomis papurtė galvą.

– Tiesą sakant, ne. Žavėjausi sporto sale ir ypač tuo, kad čia yra budintis gydytojas. Matote, mano tėvą neseniai ištiko nedidelis širdies smūgis…

Kalbėdama advokatė drebėjo, tad teisininkas tvirčiau suspaudė šlaunimis jos pėdą, bent taip mėgindamas nuraminti. Žinoma, to buvo maža. Pirmą kartą vyras gailėjosi, kad negali atvirai rodyti jausmų. Dar jis suprato, kad teks gerai pamąstyti apie Melori Sinkler – kolegę ir Melori Sinkler – moterį. Ši pakėlė į Džeką nustebusias akis ir žydrose jų gelmėse šmėstelėjo dėkingumas ir noras nuraminti bendradarbį. Latamui suvirpėjo širdis nuo minties, kad gali ją nors kiek paguosti.

Netrukus teisininkė nusuko žvilgsnį į Ledermaną, plekšnojusį jai per ranką, ir tęsė pasakojimą.

– Tada pamaniau, kad mano tėvams jūsų kurortas būtų nuostabi poilsio vieta. Gimdytojams labai patinka leisti laiką dviese, bet mamai būtų daug ramiau žinant, kad atostogaudamas tėtis galės mankštintis prižiūrimas gydytojo ir pačiai neteks jo visą laiką saugoti.

Polas pastebimai atsipalaidavo. Aplink lūpas susidariusios raukšlelės išsilygino. Melori pasakojimas jį nuramino. Nėra abejonių, kad tam ir buvo skirtas. Džekas jau žinojo apie nesėkmingus kolegės santykius su tėvais, todėl ne tik užjautė kaip Ledermanas, bet troško žinoti daugiau. Pavyzdžiui, kaip širdies smūgis (Latamas neabejojo, kad Sinkler neišsigalvojo) paveikė dukters jausmus tėvams. Gal dėl to ji bėgo nuo lemties ir darė viską, kad pateisintų gimdytojų lūkesčius ir priverstų tėtį didžiuotis ja. Akivaizdu, kad Polui teisininkė papasakojo ne viską. Kai ko nežinojo net Džekas.

Mergina nusišypsojo klientui ir vėl užsidėjo akinius.

– Jūsų darbuotojas paaiškino, kad atnaujinote salę, kai pats pakliuvote į ligoninę. Turiu prisipažinti, kad mane sužavėjo, kaip skausmingus išgyvenimus pavertėte pranašumu.

Latamas žinojo, kad Ledermanas negali atsilaikyti prieš jaunų moterų žeriamus komplimentus. Regis, Melori tai taip pat žinojo. Ji buvo tikra profesionalė. Vis tik teisininkė spinduliavo nuoširdumą, nuramindama klientą. Šis net nušvito.

– Jaunoji panele, duokite tėvams mano kontaktus, o aš jau pasirūpinsiu, kad jiems čia viešint viskas būtų aukščiausio lygio.

– Dėkoju, pone Ledermanai.

Vyras papurtė galvą.

– Polas.

– Ačiū, Polai. Tik neketinau jumis pasinaudoti. Tikrai likau sužavėta visa įranga ir susirūpinau dėl jūsų sveikatos.

Ledermanas atsisuko į Džeką.

– Tau pasisekė, kad tokia ypatinga mergina dirba jums.

– Būtinai perduosiu jūsų komplimentus, – Latamas tai padarys dėl Melori, mat žinojo, koks svarus gali būti patenkinto kliento žodis sprendžiant partnerystės firmoje klausimą. – Nepamirškite, Polai, jums taip pat pasisektų, jeigu Sinkler būtų jūsų pusėje.

Melori iškaito iš malonumo dėl tokių kolegos žodžių. Žinoma, advokatė suprato, jog tai gudrus ėjimas siekiant, kad Ledermanas pasirinktų jų firmą skyrybų byloje.

– Jaučiuosi daug geriau, dėkoju, – toliau kalbėjo šeimininkas. – Sporto salė – viena iš naujos mano sveikatos programos dalių. Kita – žinojimas, kad netrukus būsiu laisvas.

– Laisvas daryti ką? Juk žinote, kad galite mumis pasitikėti, – žaismingai pasakė Sinkler. Mergina norėjo, kad Polas jaustųsi jaukiai ir atskleistų savo paslaptis. Vienintelė priežastis, dėl kurios paminėjo tėvo ligą, buvo noras pelnyti pasitikėjimą. Ji niekada neprisipažino, bet nelaimė stipriai paveikė. Po tėvo ligos dukra suvokė, kad būtina džiaugtis gyvenimu, o ne vien siekti karjeros aukštumų. Supratusi, kad gyvenime jai sekasi ne taip baisiai, kaip manė, Melori prisivertė išmesti tokias mintis iš galvos, atsisakė galvoti, kad tėvas gali mirti, ir užmerkė akis prieš savo nepasitenkinimą gyvenimu.

Taip buvo iki šiol.

Džekas privertė moterį susimąstyti, kaip teks grįžti į nykų gyvenimą namuose.

Tyliame kambaryje lyg bomba sprogo Ledermano juokas.

– Tik pažiūrėkite, aš dalijuosi savo vyriškomis svajonėmis, o ji net nesiklauso. Gal turėčiau įsižeisti?

Melori iškaito supratusi, kad buvo taip panirusi į vidinį monologą, jog pamiršo apie svarbesnį pokalbį, vykstantį šalia. Latamas juokėsi kartu su Polu.

– Tikrai neverta. Net jeigu viską girdėjo, galite ryte drąsiai žvelgti jai į akis. Ji – viena iš vaikinų.

Jeigu ne gailestis, šmėkštelėjęs kolegos veide, Melori su džiaugsmu būtų bendradarbį prismaugusi. Nesvarbu, net jeigu pastaba buvo skirta sustiprinti ryšį su klientu. Kad ir kokių svarių priežasčių advokatas turėjo, jo žodžiai skaudino labiau nei pirmąją dieną. Tada Džekas dar nepažinojo kolegės, bet dabar buvo kitaip. Jie pažino vienas kitą labai intymiai.

Mergina demonstratyviai išsilaisvino koją nekreipdama dėmesio į ledinį Latamo žvilgsnį.

– Panele Sinkler? – prie jos priėjo administratorė su telefonu rankoje. – Jums skambina. Galite atsiliepti lauke, – jauna mergina parodė į balkoną, pro kurį atsivėrė vaizdas į vandenį.

– Dėkoju, – Melori paėmė telefoną. – Laukiau skambučio. Turbūt Rodžeris, – pasakė Džekui prie Ledermano neminėdama, kad jis – privatus seklys. Pirmiausia teisininkė norėjo sužinoti, ką tas išsiaiškino, o tada parodyti savo kortas Polui.

Būdama profesionalė, advokatė pritarė Latamo nuomonei, kad negalima imtis bylos nepasiruošus, bet širdyje troško, kad Rodžeris nebūtų nieko atkapstęs apie ponią Lederman. Jai būtų nesmagu net tada, jei naujienos padėtų byloje. Deja, būtinybė nedarė darbo malonesnio.

– Ponai, ar atleisite man?

Mergina pakilo ir abu vyrai atsistojo. Melori pasigaus Džeką vėliau ir papasakos, ką sužinojo. Be to, dabar jo eilė atsakyti į Sinkler kvietimą.

11

Džekas stebėjo, kaip Melori išeina, o jo viduje vis augo apgailestavimas. Privalėjo pavadinti ją viena iš vaikinų, bet tai buvo sunkiausias dalykas, kokį yra tekę padaryti. Latamas gerai žinojo, kaip šie žodžiai merginą įskaudins. Dabar kolega nieko negalėjo pakeisti, todėl pasisuko į Ledermaną.

– Nagi, Polai, jos nebėra. Pasipasakokite, kas iš tiesų vyksta. Sporto salėje buvau sutikęs Evą. Ji labai karšta mergina.

– Ji – praeitis. Pameni, pasakojau apie Nantaketo salą? – vyras ėmė šnibždėti.

Džekas sunkiai atsiduso.

– Tik nesakykite, kad ketinate pirkti dar vieną kurortą tik dėl moters.

Latamas dirstelėjo į balkoną, kur nuėjo Melori, ir suprato, jog nupirktų ne tik kurortą, kad galėtų būti su ja. Kuo daugiau žinojo apie kolegės praeitį, tuo geriau suprato Sinkler. Be to, gerbė merginos profesionalumą ir pasitikėjo ja.

– Žinai geresnį būdą, kaip vėl valdyti padėtį?

Tai buvo Ledermano klausimas. Džekas dar kartą atsiduso. Net jeigu pritaria Polui kaip vyras, pažvelgęs į situaciją kaip profesionalas pasakytų, jog tai savižudybė. Ledermanas mąstė tikrai ne galva.

– Sakykime, kad mane nusamdote ir man pavyksta išsaugoti didžiąją dalį jūsų turto. Kam jums pulti stačia galva ir įsigyti naują rūpestį? Atsikratykite moters, jeigu reikia, ir eikite sau. Pirkdamas tą kurortą, įsigysite dar vieną galvos skausmą.

– Ta moteris ypatinga, – seniokas palinko arčiau. – Ji mane supranta.

– Visos jos iš pradžių būna ypatingos, – lyg maldą savo įprastą tekstą tokioje situacijoje kartojo advokatas. Tik šį kartą teisininko galvoje suskambėjo naujas balsas, sakantis, kad Ledermano žodžiai gali būti tiesa. Gal tikrai viena moteris gali tapti tokia ypatinga, jog būtų verta viskuo rizikuoti. Štai tada Džekas suprato, kad jam būtina išgerti, ir nesvarbu, jog dar tik rytas. Kita išeitis – sprukti kuo toliau nuo šios vietos ir Melori sukeltų jausmų.

Ledermanas papurtė galvą, o jo lūpos net susispaudė iš nusivylimo.

– Esi per jaunas, kad būtum cinikas. Gal ir tau kada pasiseks.

Latamas nusijuokė. Polas nuvirstų nuo kėdės, jeigu sužinotų, kaip arti sėkmės yra teisininkas.

– Jūs man mokate, kad būčiau ciniškas. Kaip tik noriu paklausti, ar mus samdote skyrybų advokatais, ar ne? Kad ir kaip man čia patiktų, negaliu sau leisti ilgiau dykinėti.

– Atsipalaiduok, Džekai. Kaip sakei, moku tau už tai, kad dykinėtum. Pasimatysime vėliau.

Teisininkas net sudejavo. Jam mirtinai reikėjo ištrūkti iš šio kurorto ir grįžti į tikrą pasaulį, bet su Ledermanu nebus viskas labai paprasta. Tiesa, yra kitas būdas sumažinti čia užsiliepsnojusius jausmus. Sinkler dabar laukia jo ėjimo, todėl kolega nusiveš ją į realų pasaulį – ten pamatys, kiek mažai bendro yra tarp jųdviejų, ir prisimins, kaip kratosi moterų pančių. Net tokios ypatingos kaip Melori.

Melori stovėjo prabangioje suvenyrų parduotuvėje viešbutyje ir apžiūrinėjo akinių rėmelius. Mergina pasimatavo aukso spalvos „Fendi“ rėmelius, „Gucci“ saulės akinius plonais juodais rėmeliais ir „Prada“ – visai be rėmelių. Visi buvo per brangūs jai, bet Sinkler ir toliau žvalgėsi įtikinusi save, kad toks moteriškas aksesuaras padės atgauti išdidumą. Teisininkė vis dar niršo ant kolegos už tai, kad pavadino ją vaikinu.

– Ar ką nors išsirinkote? – pasidomėjo pardavėja.

Melori papurtė galvą.

– Man patinka šie.

Teisininkė užsidėjo „Prada“ akinius, kurie buvo tikra priešingybė tam, ką ji nešioja kasdien, ir atsistojo priešais veidrodį. Apšviesta saulės spindulių ir be sunkių akinių rėmelių mergina akimirksniu pasijuto lengvesnė ir laisvesnė.

– Šviesiai violetinis atspalvis paryškina jūsų odos spalvą.

Melori nežinojo, ar tai tiesa, ar tik gudrus prekybinis triukas.

– Deja, jie man per brangūs.

Atliekamus pinigus advokatė išleido namelio paplūdimyje nuomai. Ten patirtus pojūčius prisimins daug ilgiau negu malonumą, kurį suteiktų šie akiniai. Jai tereikėjo pažvelgti į veidrodį be savo akinių ir nesunkiai įžvelgė tiesą. Tad nusiėmė akinius ir atidavė pardavėjai.

– Vis tiek ačiū.

– Nėra už ką. Štai mano kortelė, jeigu kartais persigalvotumėte.

Melori nusišypsojo.

– Dėkoju.

Teisininkė išėjo iš parduotuvės ir suprato, kad ėmė savęs gailėtis, o to reikėjo mažiausiai. Juk pati renkasi gyvenimo kelią ir neturi apgailestauti tik todėl, kad įsimylėjo Džeką. Ji įsimylėjo Latamą. Mergina nuskubėjo prie artimiausių krėslų, sustatytų vestibiulio centre, ir greitai atsisėdo, kol nepakirto kojų. Ji įsimylėjo Džeką.

Neturėtų jos stebinti. Būtent to Melori ir baiminosi, kai leidosi į kelionę, nors ir nebuvo prisipažinusi garsiai. Širdis sunkiai tukseno krūtinėje. Mergina pamėgino nusiraminti giliai ir lėtai kvėpuodama. Kaip nors ištvers. Nors kartą praeitis pasitarnaus. Išmoko gyventi be tėvų meilės, tad išgyvens ir be Džeko.

– Atleiskite, panele.

Išgirdusi pardavėjos balsą, advokatė atsisuko.

– Ar kviečiate mane?

Šviesiaplaukė moteris linktelėjo.

– Čia jums, – ištiesė saulės akinių dėklą su sidabriniu „Prada“ ženklu ant jo.

Melori papurtė galvą.

– Nesuprantu.

– Išvaizdus vyras tamsiais plaukais prašė pasakyti, kad viduje raštelis. Jums pasisekė. Tai tikrai romantiškas poelgis.

– Na… – nežinodama, ką daugiau pasakyti, Sinkler tiesiog priėmė dėžutę.

Pardavėja nuėjo, o mergina taip ir liko sėdėti, kad galėtų perskaityti, ką parašė Latamas.

Ko verti akiniai, jeigu jų nenešioji? Prisijunk prie manęs viso savo gyvenimo kelionei. Po penkiolikos minučių prie įėjimo. Jeigu, žinoma, išdrįsi pasirodyti dieną.

Advokatė užsidėjo akinius ir pajuto, kaip viduje sukunkuliavo adrenalinas. Melori Sinkler nepasiduoda. Ji ne iš tų, kurios gailisi savęs ir verkia pasislėpusios. Ji kovotoja, besinaudojanti visomis gyvenimo teikiamomis galimybėmis. Likimas teisininkei padovanojo Džeką ir nesvarbu, kiek laiko jiems skirta. Mergina myli vyrą, nors ir negalės amžinai būti kartu, bet tokios progos nepraleis.

Melori persirengė ir nulėkė žemyn likus minutei iki sutarto laiko. Ji išėjo laukan ir pamatė saulėje tviskantį raudoną kabrioletą, kurį iš karto įsimylėjo. Ką jau kalbėti apie vyrą, sėdintį vairuotojo vietoje. Jis buvo įdegęs, seksualus ir, svarbiausia, laukė jos. Latamas pasignalizavo ir pamojavo.

– Ateik, kol nepraleidome šauniausios dienos dalies.

Melori nematė po tamsiais stiklais paslėptų jo akių, bet advokatei pakako pažvelgti į kolegą, kad kraujas imtų kunkuliuoti. Bendradarbė pribėgo prie automobilio ir stryktelėjo į keleivio vietą. Stabtelėjo tik tam, kad išsiimtų naujus saulės akinius ir užsidėtų.

– Net neklausiu, kaip apie juos sužinojai. Labai tau ačiū.

Jis vieną ranką padėjo ant jos kėdės atlošo.

– Nėra už ką. Svarbiausia mano užduotis – suteikti tau malonumą.

– Oho. Man patinka.

Ji pasitrynė rankas ir priminė sau, kad Džekas tik juokauja.

– Tai kur važiuosime?

Vyras šyptelėjo.

– Pamatysi.

Sinkler nusispyrė sandalus ir pasirietė kojas.

– Negaliu sulaukti.

Jis įdėmiai stebėjo pašnekovę. Susižavėjimo kupinas žvilgsnis glostė merginos veidą.

– Atrodai seksuali su šiais akiniais.

Melori nesuabejojo kolegos nuoširdumu, o komplimentas užglaistė ankstesnių vyro žodžių paliktas žaizdas.

– Dėkoju.

Kolegos pirštas glostinėjo apnuogintą advokatės petį. Sinkler suvirpėjo.

– Ši palaidinė taip pat įspūdinga. O gal turėčiau pasakyti, kad kūnas po ja nuostabus?

Advokatė džiugiai nusijuokė.

– Gali sakyti kaip nori, jeigu tik nesiliausi bėręs komplimentų.

– Visai nesunku, mieloji.

Merginai širdis pašoko iki pat gerklės. Ji negalėjo leisti, kad saldūs vyro žodžiai aptemdytų protą.

– Nemanai, kad geriau važiuoti, kol niekas nepamatė, kad atrodome ir elgiamės ne visai kaip bendradarbiai?

– Kaip visada tavo žodžiuose yra tiesos, – Latamas įjungė pavarą, uždėjo koją ant akceleratoriaus ir jie pajudėjo.

– Prakalbome apie darbą, tad ką sakė Rodžeris?

Melori gūžtelėjo.

– Jis mano, jog kai ką aptiko. Žadėjo dar susisiekti.

– Tikiuosi, greitai. Ledermano delsimas mane tiesiog žudo. Džonas Valdorfas sako, kad kol kas biure viskas ramu ir jie rūpinasi naujausiais Polo reikalais. Tiesa, Nantaketo salos sandorio neminėjo, bet gal šis tiesiog dar pernelyg naujas. Pamatysime.

Pašnekovė linktelėjo.

– Šiandien vis vien nieko neišspręsime.

– Kol kas apie viską pamirškime, gerai?

Melori šyptelėjo.

– Gerai.

Diena su Džeku. Ji susitvarkys.

Mergina išsileido plaukus ir, kai mašina ėmė lėkti greitai, vėjas draikė ilgas sruogas aplink veidą. Sinkler mėgavosi laisve. Kolega viena ranka vairavo, o kita – braukė per besiplaikstančius advokatės plaukus. Prisilietimas jai buvo neįtikėtinai malonus. Melori atsilošė, užsimerkė ir atsidavė pojūčiams – gaivioms vėjo glamonėms ir gundančiam vyro rankų šokiui su jos plaukais.

– Jaučiuosi lyg danguje, – ištarė mergina.

– Palauk, kol pasieksime kelionės tikslą.

Beveik po keturiasdešimties minučių palaimingos tylos jie išsuko į kelią, besidriekiantį išilgai paplūdimio, kur išdidžiai stūksojo dideli namai. Melori per akinius įdėmiai apžiūrinėjo juos. Matė aukštas tvoras, apsaugos sistemas ir tokią gausybę kambarių, kad vargiai galėjo suskaičiuoti. Visi namai stovėjo didingo vaizdo apsuptyje. Danguje skaisčiai švietė saulė, nebuvo nė vieno debesėlio ir atrodė, kad vanduo tęsiasi iki begalybės. Sinkler palinko į Džeko pusę ir pajuto, kaip vyriška galia suvirpina jos jausmus. Be galo norėtų būti jo glėbyje. Dėkui Dievui už pavarų svirtį, sustabdžiusią nuo beprotiško žingsnio.

– Ar kada nors mąstei, kaip jaustumeisi gyvendamas tokiame name? – paklausė kolegė.

Latamo niurnėjimas parodė, ką mano apie tokį klausimą.

– Užaugau dviejų miegamųjų apartamentuose mieste. Apie tokias vietas net nesvajojau, – jo veidas įsitempė ir Melori pamanė, kad užgavo jautrią stygą, tad greitai pakeitė pokalbio temą.

– O aš užaugau priemiestyje. Kelioms savaitėms vasarą išvažiuodavome į Menkių kyšulį ar Rod Ailandą, vos tik grįždavau iš stovyklos. Taip jie atsikratydavo manęs vasarą. – Mergina pasimuistė kėdėje ir pažvelgė pro langą. – Tėvai numesdavo mane kokiai nors tetai, kol eidavo apsipirkti ar kuo nors pasigrožėti. Melori, tu liksi namie. Juk vis tiek neįvertinsi senovės paminklų, – dukra tobulai pamėgdžiojo motinos balsą.

– Regis, ji buvo žavi.

– Greičiau jau šalta. Jie abu buvo tokie. Atsikratę manęs gimdytojai leisdavosi į romantiškas keliones paplūdimiu arba traukdavo į miestą. Žinau, nes grįžusi mama valandų valandas apie tai kalbėdavo. Kartais net savaitėmis, jei tik užsigeisdavo.

Kurį laiką Džekas atidžiai žiūrėjo pašnekovei į akis, o paskui vėl nukreipė žvilgsnį į kelią.

– Tau nepatiko būti paliktai.

Mergina stipriai apsiglėbė, tarsi mėgintų gintis nuo prisiminimų, kurie niekaip neapleido.

– Man nepatiko justi, kad trukdau. O tas jausmas nedingdavo nei būnant vienai, nei kartu su jais.

– Kaip išgyvenai?

– Svajodavau, kad gyvenu didžiulėje pilyje, kur visiems rūpi, ko noriu aš. Ypač tėvams, kurie sunkiai pakęsdavo išsiskyrimą su vienintele dukterimi, – Sinkler ciniškai nusijuokė. – Kurgi ne.

Latamui suspaudė širdį. O kad tai, ką jautė Melori, galėtų išvaikyti praeities šešėlius! Vyrui darėsi bloga nuo minties, kad kažkas privertė ją jaustis tokią vienišą.

– O kaip dabar? Minėjai Ledermanui apie širdies smūgį. Kaip išgyvenai?

Advokatė atrėmė galvą į atlošą.

– Nebuvo sunku. Gimdytojai nieko man nesakė tol, kol tėvo nepaleido iš ligoninės. Be to, sužinojau tik todėl, kad jie atsakė į praleistą mano skambutį. Kaip visada buvo apie mane pamiršę.

Džekas vyptelėjo. Troško ją apsaugoti, o ne aitrinti senas žaizdas.

– Nenorėjau kišti nosies ne į savo reikalus.

Melori nusijuokė sumažindama atsiradusią įtampą.

– Norėjai, bet nieko tokio. Nenoriu tavęs varginti pasakojimais apie savo gyvenimą.

– Tu manęs nevargini, – bet kokia užuomina apie tai, kodėl ji tapo tokia, kokia yra dabar, pašnekovui buvo aukso vertės.

– Tai jau tikrai. Dar man turbūt priklauso vienas iš paplūdimio namų, kurį galėčiau tau parduoti nepadoriai pigiai.

Mergina vėl nusišypsojo ir susijaudinimas, kurį per visą kelionę kolegai kažkaip pavyko valdyti, sugrįžo visa jėga. Net per tamsius akinių stiklus Latamas matė, kaip žybčioja teisininkės akys, o šypsena buvo skirta tik jam vienam. Net jeigu tebuvo paties fantazijos, jis su malonumu toliau save apgaudinės. Laimei, kaip sparčiai Sinkler sukosi, kad neverstų laukti, reiškė, jog Melori nenutuokia, kokios galios vyrui iš tikrųjų turi. Ir gerai. Bus šioks toks garantas, kad advokatas visai neišsikraustytų iš proto.

Galbūt Džekas net turi nekilnojamojo turto paplūdimyje, kurį pats galėtų parduoti. Vyras vos pastebimai šyptelėjo ir sulėtino greitį.

– Ar turi dar kokių nors svajonių? Pavyzdžiui, dėl savo ateities?

– Turi galvoje amerikietišką svajonę tapti kieno nors žmona ir įsikurti name su balta tvora, susilaukti vaikų ir nusipirkti šunį?

O gal svajoju nėščia basomis suktis virtuvėje ir organizuoti tėvų mokymus? – Melori iškalbingai prunkštelėjo. – Vargu.

Latamas uždėjo vieną ranką ant vairo ir atidžiai nužvelgė merginą, sėdinčią šalia. Be sarkazmo, jam pasigirdo ilgesingos gaidelės balse, o žvilgsnis išdavė, kad kai kurių dalykų Sinkler troško labiau, nei leido sau prisipažinti. Vyras nesunkiai galėjo įsivaizduoti ją bet kuriame iš išvardytų vaidmenų, nes kolegė buvo žmogus, pasiekiantis viską, ko nori.

Teisininko troškimas patikrinti savo teoriją tik stiprėjo. Kaip ir susijaudinimas, draskęs šortų medžiagą. Tai buvo kelionė, į kurią Melori pašnekovo dar nekvietė.

– Nejaugi jokių komentarų? Terminatorius neturi ką pasakyti apie mano jausmus amerikietiškam šeimos modeliui? – ėmė jį erzinti bendradarbė.

Džekas neabejojo, kad ši visai nenori sužinoti, ką kolega iš tikrųjų mano. Advokatas šyptelėjo.

– Terminatorius taip pat netiki amerikietiška šeima.

Ji caktelėjo liežuviu.

– Aš nesakiau, kad netikiu. Pasakiau, kad man taip nenutiks. Aš juk svajotoja, pameni?

Jis linktelėjo.

– Svajonėmis tiki žmonės, nesusidūrę su tikrove.

Bijodama įsivelti į svajonių žaidimą, mergina paskubėjo tai nutraukti.

– Džekai, o kas tau yra realybė? Aš tau atvėriau širdį, o tu vis dar slapukauji.

Suprasdamas, kad pašnekovė teisi, vyras atsakė:

– Mano tėvų santuoka buvo – tiksliau, kol kas yra – tikra priešingybė tavo šeimai.

– Man gaila.

Kolega truktelėjo pečiais.

– Nėra dėl ko. Yra kaip yra.

– Man neatrodo labai paprasta. Paklausyk patyrusio žmogaus. Šie išgyvenimai lieka visam laikui.

Jam suspaudė krūtinę – Melori netyčia pataikė į skaudžiausią vietą.

– Neabejoju, kad tu teisi.

– Ar tavo karjeros pasirinkimas kaip nors susijęs su tuo, ką matei augdamas?

Vyras papurtė galvą.

– Pradėjau nuo šeimos teisės, – Latamas ketino išdrožti kalbą, kurią sakė ne vieną kartą, kai staiga pakeitė nuomonę. – Tiesą sakant, tai net labai susiję, – kolega ištiesė ranką, padėjo merginai ant šlaunies, ir jo pirštai ėmė žaisti su šortų kutais. Melori uždengė jo ranką delnu norėdama nuraminti. Pašnekovės šiluma veikė raminamai. Džekas tęsė pasakojimą: – Iš pradžių maniau, kad tapsiu teisininku ir išplėšiu tėvą iš santuokos, virtusios pragaru.

– O tada? – tyliai paklausė Sinkler.

– Supratau, kad jam iš dalies patiko tokia nesveika situacija, arba tėtis buvo per silpnas, kad savo jėgomis pasitrauktų. Tuo metu sėkmingai siekiau karjeros, tapau partneriu. Bet neatsisakiau savo užmojo… Štai toks aš.

– Terminatorius.

– Taip. O mano tėvai vis dar susituokę ir toliau kankina vienas kitą.

Kolegos toliau judėjo keliu palei pakrantę. Automobilyje buvo tylu ir Latamas susimąstė, kad prisipažinęs balsu pirmą kartą pajuto laisvę, kurios iki šiol niekada nebuvo patyręs.

– Sakei, kad tavo tėvas įstrigęs tokioje situacijoje. Kodėl mama nieko nesiima?

– Matai, mano motinai nesuprantama ištikimybės sąvoka. Kol tėvas negali apsiginti, moteris naudojasi visais tokio gyvenimo pranašumais.

Bent jau taip buvo iki šiol. Džekas ir dabar dar abejojo, ar tėvas pasiryš skyrybų procesui.

– Labai liūdna. Ir tikra priešingybė mano tėvams. O tai tik patvirtina, kad kraštutinumai nesveika.

– Greičiausiai, – pašnekovas nežinojo, ką daugiau pasakyti.

Vyras įkvėpė pilnus plaučius jūros oro. Dar niekada neaptarinėjo savo šeimos reikalų ir štai – patikėjo savo praeitį Melori. Latamui labai reikėjo, kad mergina jį apkabintų.

– Nusprendei atsisakyti svajonių, kad tau nesibaigtų kaip tėvui? – toliau klausinėjo kolegė.

– Regis, taip.

Advokatui nederėjo stebėtis Sinkler išvadomis. Tos svajonės, kurių, jos nuomone, Džekas atsisakė, dabar skatino vyrą griauti susikurtas kliūtis. Šios sukosi aplink bendradarbę ir grasino stabilumui bei ramybei, kuriuos teisininkas manėsi pasiekęs.

Jis pažvelgė į pašnekovę. Akiniai, į kuriuos žiūrėjo per visą kelionę, dabar pūpsojo ant riestos merginos nosytės galo. Vėjas kedeno plaukus, skruostai įraudę nuo buvimo lauke – kaip tik tokią Džekas įsivaizdavo Melori po aistringos nakties. Su juo.

Velniai rautų! Kodėl negali to priimti tiesiog kaip sekso? Vyras nurijo beišsiveržiantį keiksmą. Nejaugi tikrai tikėjosi, kad išvažiavęs su Sinkler iš viešbučio pasijus geriau? Per šią kelionę juodu tik dar labiau suartėjo. Vyro geismai merginai nesumažėjo ir viduje tūnanti įtampa nesumenko.

– O kaip tavo svajonės? Taip pat atsisakei? – dabar jau paklausė Latamas.

Ji linktelėjo.

– Suaugau ir prisitaikiau prie realybės. Nusprendžiau sekti tėvo pėdomis ir priversti senuką manimi didžiuotis.

– Labai gaila. Jaučiu, kad išsilaisvinusi atrastum aukso versmę ir neišsipildžiusias svajones.

Melori pasidėjo smakrą ant nuogų kelių ir sužiuro į kolegą.

– Gal aš ir klystu, – mergina susimąstė. – Manau, kad niekas negali visiškai uždrausti sau svajoti, – pridūrė švelniu balsu. – Net

ir tu.

Dar prieš kelionę teisininkas būtų puolęs karštai ginčytis. Džekas net neįsivaizdavo, kad gali svajoti apie ką nors, išskyrus tą gyvenimą, kokį buvo susikūręs. Moteris jam visada asocijavosi su motina ir tėvų santuoka – tikra nelaime.

O dabar…

– Ką sau galvoju? – paklausė Sinkler anksčiau, nei vyras spėjo prasižioti. – Macho tipo vyrai nesvajoja, o jeigu taip ir nutiktų, niekada neprisipažintų.

Melori nusijuokė išsklaidydama juos užvaldžiusį rimtumą. Lengvas, nerūpestingas garsas apramino ir Latamo viduje neslopstančią įtampą. Pašnekovė ir vėl atsipalaidavo. Ji nekankino kolegos klausimais, tai kokių galų pats kvaršinasi galvą mintimis apie santykius, santuoką, ateitį?

Džekas nukreipė dėmesį į aplinką. Namai liko už nugarų, o priešais plytėjo tuščias paplūdimys. Jis pastebėjo laisvą vietelę šalia tako prie vandenyno, kur galėjo pastatyti automobilį. Nieko negalvodamas pasuko ten. Iš šios vietos atsivėrė puikus vaizdas ir čia tikrai neužklys turistai.

Latamas mintyse padėkojo Evai – sporto salės administratorei, – kad papasakojo apie šią vietą, nors priežastis, kodėl ši taip padarė, priverstų Melori pažaliuoti iš pavydo. Vyras išjungė variklį, jam nespėjus net mirktelėti, Sinkler jau buvo ant galinės sėdynės ir kvietė prisijungti. Džekas kurį laiką žiūrėjo į ją, o paskui apsidairė.

– Tu tikra?

– Nejau bijai, kad mus užklups?

Teisininkas tiesiog išskrido iš automobilio ir tuojau pat atsirado šalia.

– Melori, tu baisiai išdykusi. Be to, pamiršai, kad aš tave pakviečiau, – Latamas prisitraukė merginą prie savęs ir galiausiai pabučiavo. Šio bučinio jis laukė visą popietę. Kolegė nesipriešino. Sinkler lūpos svetingai prasiskyrė ir įsileido giliau, nei Džekas tikėjosi. Jo burna godžiai ragavo saldžias bendradarbės lūpas, tada nukrypo prie skruosto. Ten užtruko labai trumpai ir nusileido link kaklo. Vyras pajuto jos kvepalų aromatą.

– Dieve, kaip skaniai kvepi.

– Nesiblaškyk.

Melori pakėlė galvą, kad Latamui būtų patogiau. Džekas švelniais lyg drugelio prisilietimas bučiniais nusėjo merginai kaklą, tarpą tarp krūtų. Sinkler suvirpėjo ir išleido trūkčiojantį atodūsį. Merginos rankos pakilo prie tarpo tarp kojų. Vyras nebuvo pasiruošęs. Jo smegenys liepė kolegę sustabdyti kaip vakar vakare, tik šį kartą advokatas neįstengė to padaryti. Per ilgai valdėsi ir jam mirtinai reikėjo pajusti Melori rankų glamones.

Automobilyje buvo girdėti tik sagstomų sagų ir atsegamo užtrauktuko garsai. Net prisilietimas per medžiagą jo kraują pavertė deginančia aistros upe.

– Mieloji, pirmas mudviejų kartas tikrai bus ne ant galinės automobilio sėdynės, – tarė vyras.

Sinkler jau žiojosi atsakyti, bet Latamas prispaudė pirštą jai prie lūpų.

– Ššš. Niekas, kad ir ką sakytum, nepakeis mano nuomonės.

Mergina lyžtelėjo Džeko pirštą ir erzinanti banga nuvilnijo per visą jo kūną. Latamas suspaudė kumščius ir pakreipė galvą.

– Gerai. Galime žaisti ir kitaip.

Melori išskėtė jo kojas ir įsitaisė tarp jų, o tada atsiklaupė. Rankos susirado šortų raištelius ir kolega suvaitojo.

– Pakelk klubus.

Jam patiko įsakmus merginos tonas, tad kilstelėjo liemenį. Sinkler nusijuokė.

– Ne tai turėjau omeny.

Džekas vos galėjo iškęsti sprogdinantį geismą.

– Žinau, ką turėjai omeny. Tik negaliu patikėti, kad nori tai daryti čia.

Mėlynos Sinkler akys patamsėjo nuo neslepiamos aistros.

– Bet aš noriu.

Ji paėmė iš apačios apklotą, kurį vyras pirko suvenyrų parduotuvėje tam atvejui, jeigu juodu sumąstytų užkąsti paplūdimyje.

– Tu viską gerai suplanavai, ar ne?

– Pirkau šį ne tam.

Melori truktelėjo pečiais.

– Viskas gerai. Nepykstu, kad mano vaizduotė lakesnė nei tavoji, – advokatė kilstelėjo antakį. – O dabar pakelk klubus.

– Valdinga mergiotė.

– Taip, ir tau patinka.

Velniai griebtų, ji teisi. Džekas apsidairė. Aplinkui nematyti nei žmonių, nei automobilių. Dėl viso pikto vyras išskleidė apklotą ir užmetė ant priekinių sėdynių atlošų.

– Dėl viso pikto.

Teisininkė sukikeno.

– Jeigu nori, gali uždengti mane ir apatinę savo kūno dalį.

Latamas užvertė akis į dangų.

– Ir vėliau aiškintis, ką veikiu vienas ant galinės automobilio sėdynės, užsidengęs apklotu per tokį karštį?

– Tu gudrus vyrukas. Neabejoju, kad ką nors sugalvotum.

Jau po akimirkos teisininkas suprato, kad prireikus nesuregztų nė žodžio. Jis kilstelėjo klubus ir padėjo merginai nutraukti šortus iki pat čiurnų. Dabar priešais styrojo kieta, pulsuojanti varpa. Melori nešvaistė laiko veltui. Jam bežiūrint suėmė šią švelniais pirštais, šiltesniais ir stipresniais nei atrodė. Latamo kūnas suvirpėjo. Džekas atsirėmė ir sudejavo.

– Džekai, stebėk mane.

Vyras atsimerkė. Būtinai privers sumokėti už tai, bet dabar jam patiko valdingas tonas. Taigi žiūrėjo. Sinkler pasilenkė ir lyžtelėjo pačią galvutę.

– O, varge, – žodžiai ištrūko, o klubai trūktelėjo.

– Kaip suprantu, tau patinka? – švelniai pasidomėjo Melori kilstelėjusi galvą.

Džekas suprato merginos žodžių svarbą. Advokatė retai tai daro. Nuo tokių minčių teisininkas net iškaito – pajuto ypatingą vyrišką pasididžiavimą. Kad Sinkler tai daro jam, taip Latamą sujaudino, kad šis nedrįso net parinkti tinkamo žodžio jausmui įvardyti. Nebūtų to padaręs, nes šilta, drėgna kolegės burna jį apžiojo. Rankos judėjo ritmingai slysdamos visu ilgiu ir atkartodamos burnos judesius. Jeigu mergina eksperimentavo, tai Melori pavyko atrasti sėkmės formulę. Džeko klubai ėmė judėti ir jis negalėjo to kontroliuoti. Sinkler bučiavo, čiulpė stipriai suspaudusi jį karštomis lūpomis, o liežuvis nerimdamas laižė. Drėgna merginos ranka judėjo aukštyn ir žemyn palengva keldama jį į palaimą, tačiau dar neleido pasiekti aukščiausio taško.

– Melori, prašau… – sudejavo jis.

Latamas dar niekada nemaldavo moters. Čia juk Melori. Nesvarbu, kiek patirties ji turėjo, bet buvo nepakartojama. Netikėtai Sinkler ranka nuslydo iki pat penio apačios ir stipriai suspaudė.

– Viešpatie, tik nesustok.

Ji nesustojo. Vyro kūnu pasklido iki baltumo įkaitintų strėlių spiečius, kliudęs kiekvieną nervą. Likus kelioms minutėms iki orgazmo, Džekas pasilenkė, pakėlė partnerę ir užsisodino ją ant savęs. Ši tuojau prisitaikė: kojomis apsivijo kolegos liemenį ir stipriai prisispaudusi prie standžios varpos ėmė judinti klubus. Latamas paskutinį kartą sujudėjo ir pajuto saldžiausią, karščiausią orgazmą, kokio nė neįsivaizdavo. Jis net nebuvo prasiskverbęs į merginą. Tiesa, Melori buvo ten, kur ir priklauso – sėdėjo ant vyro ir trynėsi kildama į aukštumas. Jo kūnas niekaip nesiliovė drebėjęs nuo patirto malonumo. Burna susirado Sinkler lūpas, o delnas tvirtai suspaudė tarpukojį. Mergina sudejavo ir išsirietė.

– Štai taip, brangioji. Leisk man pajusti.

Jo pirštai mylavo Melori per plonytę apatinių medžiagą. Teisininkės klubai judėjo kartu su advokato delnu.

– Stipriau. Dar. Džekai, prašau… prašau… – jai trūko kvapo ir netrukus visa drebėjo, lyg drugio krečiama. Sinkler pojūčiai buvo tokie intensyvūs ir stiprūs kaip ir jo orgazmas.

Galiausiai Melori susmuko ant vyro. Tada prisispaudė prie sukaitusios jo krūtinės, o galvą padėjo ant peties sunkiai kvėpuodama Latamui į ausį.

Melori pamėgino pajudėti, bet nepajėgė.

– Negaliu atgauti kvapo.

Džeko pirštai glostė jos plaukus.

– Nemanau, kad tai rimta bėda turint omeny priežastį.

Mergina sukikeno.

– Tiesa.

Sinkler norėjo vyrą pamaloninti ir tai pavyko. Latamas taip pat suteikė jai malonumą, bet advokato viduje tebežiojėjo tuštuma, o teisininkė labai aiškiai suvokė priežastį. Ji nepatyrė visko, ką kolega galėjo pasiūlyti. Mergina apie tai galvojo nusirengdama pilkąją suknelę, užsimaudama šortus ir apsivilkdama už kaklo surišamą palaidinę. Ji ruošėsi.

– Džekai? – Melori atsistūmė nuo jo, kad pažvelgtų į akis. Šios tebebuvo aptrauktos rūko.

– Kas yra?

– Tikiuosi, supranti, kad dar nebaigėme.

Nusijuokęs vyras atsilošė į odinę sėdynę ir persibraukė plaukus.

– Aš tikrai baigiau.

Pašnekovė švelniai kumštelėjo jam į petį.

– Ne tai turėjau galvoje.

Sinkler neketino verkšlenti prie vyro, kuris užuodęs poreikį įsipareigoti sprukdavo neatsigręždamas. Vis tik Melori norėjo parodyti, ką turėjo omeny. Tad pasiekė rankinę nuo priekinės sėdynės ir išsitraukė šilko skarą.

– Nusprendžiau nebevilkėti moteriškų drabužių.

Džeko veidą nutvieskė žaisminga šypsena. Mergina kimiai nusijuokė.

– Kokia laimė!

Neįžvelgiamai tamsios Latamo akys ryte rijo ją, o ranka glamonėjo kauburėlį tarp kojų. Melori pajuto vėl bundančią aistrą.

– Ne dabar.

Mergina apsuko skara jo kaklą ir patempė už kraštų taip, kad vyras palenkė galvą. Jo burna buvo šalia Sinkler lūpų.

– Atsinešk ją šiąnakt į mano kambarį, – paliepė viliotoja.

Advokato akyse sužibo juoko kibirkštėlės.

– Ne į namuką paplūdimyje?

– Norėčiau pasakyti, kad jis jau išnuomotas, bet tiesa ta, jog mano kišenėse švilpauja vėjas. Bet patikėk manim, tam, ką sumaniau, namuko nereikės.

Mergina prigludo prie jo lūpų ir ilgai, erzinančiai bučiavo neįsileisdama Džeko liežuvio į vidų.

– Tu mane žudai, – neatitraukdamas lūpų sukuždėjo Latamas.

– Kam man tai daryti, kol dar nenuėjome iki pabaigos? – pašnekovė sujudino klubais ir pajuto, kaip jo vyriškumas vėl ima standėti.

– Kaip gera!

– Tavęs laukia ne tik tai. Ir atmink, kontrolė – tik iliuzija. Būk mano kambaryje aštuntą.

Sinkler susmuko ant priekinės sėdynės anksčiau, nei geismas ir jausmai šiam žmogui viską užgožė.

12

Melori gulėjo savo lovoje ir spoksojo į lubas. Džeką tenkino todėl, kad myli. Šiąnakt su juo mylėdamasi jus tą patį. Su kiekvienu žingsniu merginai bus vis sunkiau pasitraukti. Tai, kas prasidėjo kaip žaidimas, netikėtai tapo svarbia gyvenimo dalimi. Šiuos prisiminimus saugos kaip didžiausią turtą. Kaip juodviem buvo linksma ir kaip gera bus patirti jį savo viduje. Melori prisiminė skarą, kurią pasičiupo iš stalčiaus bėgdama iš kambario. Sinkler norėjo palikti tokius prisiminimus Latamui, kurių nepamirštų taip pat kaip ji. Norėjo, kad vyras niekada nepamirštų Melori Sinkler, mat buvo tikra, kad pati kolegos nepamirš iki gyvenimo pabaigos.

Liko vos kelios valandos paruošti kambarį ir pasiruošti pačiai. Kūną krėtė drebulys, kai mergina nusirengė dėvėtus per kelionę drabužius. Karštas dušas, greita vakarienė, dar kai ką sutvarkys ir bus pasirengusi pasitikti Džeką.

Advokatę išgąsdino garsus beldimas į duris.

– Ateinu! – šūktelėjo, tada užsimetė chalatą ir pažiūrėjo pro akutę. – Džekai?

Matyt, kažkas nutiko. Teisininkė virpančiomis rankomis nuėmė grandinėlę. Tiesą sakant, neplanavo jo pamatyti iki vakaro. Melori skubiai atidarė duris.

– Kas nutiko?

Vyro veidas buvo įsitempęs.

– Turiu trumpam grįžti į miestą, – pasakė šis.

– Ar viskas gerai? – Melori mostelėjo ranka ir Latamas nusekė jai iš paskos.

Durys su trenksmu užsidarė ir juodu atsidūrė gana ankštame koridoriuje.

– Šeimos reikalai.

Kolega atsirėmė į smėlio spalvos sieną ir susikišo rankas į kišenes. Jo akys dvelkė tokiu pat šalčiu kaip ir balsas. Lediniai čiuptuvai apraizgė Melori kūną. Mergina žinojo, kad į tokį Džeko pasikeitimą nereikia reaguoti asmeniškai, bet šaltas bendradarbio abejingumas skaudino. Sinkler tvirtai sugniaužė kumščius, kad nepasiduotų impulsui ir nesugalvotų paliesti kaktoje atsiradusių raukšlių ar nepamėgintų atpalaiduoti įsitempusių raumenų. Neatrodė, kad Latamui patiktų toks elgesys. Merginos širdis spurdėjo nerasdama vietos ir ši neatlaikytų, jei liktų atstumta. Tik ne tuomet, kai norėjo padėti. Tiek teliko iš advokatės profesionalumo ir ryžto likti nuošalyje. Įsimylėjusi Melori neteko objektyvumo.

Kolegė tvirčiau susiėmė chalato kraštus.

– Dėkoju, kad pranešei.

– Nenorėjau dingti nieko nepaaiškinęs.

Kažkur giliai akyse ji pastebėjo švelnumo spindulį ir teliko viltis, kad tai nebuvo tik jos pačios vaizduotės vaisius. Merginos kraujas išnešiojo po kūną nusivylimą ir susirūpinimą. Kad ir kas nutiko Džeko šeimoje, labai pakeitė jo nuotaiką ir stipriai sukrėtė.

Kolegė svarstė, ar skubus reikalas susijęs su vyro tėvais, bet klausti nedrįso. Jeigu Latamas norės, papasakos pats.

– Kada išvyksti?

Jis pažvelgė į laikrodį.

– Automobilis lauks manęs po penkiolikos minučių.

Nežinodama, ką pasakyti, Melori tik glamžė chalato diržą.

– Ar galiu kuo nors padėti? – galiausiai paklausė.

Vyras papurtė galvą.

– Tiesiog atidžiai klausykis, gal ką nugirsi čia.

– Tikiuosi, Rodžeris netrukus paskambins.

Advokatas linktelėjo.

– Susisieksiu su tavimi, kai grįšiu.

Sinkler matė, jog teisininkas pernelyg išsiblaškęs, kad galėtų kalbėti apie reikalus.

– Kaip manai, kada tai bus?

– Tikiuosi grįžti paskutiniu lėktuvu dar šiąnakt.

Jis pasisuko ir uždėjo ranką ant durų rankenos.

Nežinia kodėl, bet ši scena merginai pasirodė panaši į paskutinį atsisveikinimą. Tokios mintys pastūmėjo elgtis impulsyviai. Melori priėjo ir palietė vyro petį.

– Džekai, palauk.

Šis sustojo.

– Būsiu čia, kai grįši.

Mergina nematė reikalo visko smulkiai aiškinti. Juodu tapo pernelyg artimi, tad Latamas suprato, ką Sinkler norėjo pasakyti. Vyras atsisuko. Paėmė ją už rankos ir atgniaužė suspaustą kumštį.

– Mano patirtis rodo, kad moterims visada ko nors reikia.

Melori net suakmenėjo nuo tokių žodžių. Neištikimybė paliko neišdildomą pėdsaką Džeko širdyje. Dabar teisininkė gerai suprato, kodėl jis laikėsi atokiai nuo ilgalaikių santykių ir pasitikėjimo.

– Įdomu, kokie tavo planai? – paklausė Džekas.

Nors buvo pasiruošusi kandžioms pastaboms, šie žodžiai smarkiai įskaudino merginą. Tai ji pirmoji nusiuntė vyrui kvietimą ir turėjo aiškių planų, susijusių su darbu, todėl nesunkiai suprato, kodėl kolega ieško užslėptų kėslų. Vis tik širdis, sklidina meilės šiam žmogui, troško, kad bendradarbis matytų, kas yra jos viduje, ir neklaustų tokių dalykų. Ji atsivėrė, tad panorėjęs galėjo pamatyti tikrąją Melori.

Sinkler išsitiesė ir pažvelgė tiesiai Latamui į akis.

– Jokie. Tik jau ne partnerystė, jeigu apie ją pagalvojai. Galėjau užsitikrinti tavo palaikymą daug paprasčiau. Tam nereikėjo siųsti kvietimo.

Mergina prisivertė nusišypsoti. Norėjo kolegą kiek nuraminti ir parodyti, kad jai rūpi tik Džeko jausmai ir niekas daugiau. Skausmingas atitolimas jo žvilgsnyje kiek sumažėjo ir šį pakeitė netikėta šiluma. Melori pajuto pilve plazdenančius drugelius ir augantį jausmų kamuolį.

– Tiesa. – Jo nykštys perbraukė apatinę kolegės lūpą.

Nors prieš tai juto įtampą, Sinkler sudrėko. Štai kaip veikė Latamas. Vyras neatitraukė nuo jos akių.

– Ko tu nori, Melori? – Smalsumas kovojo su geismu.

– Tavęs, – paprastai ir nuoširdžiai atsakė ši. Mergina nesitikėjo tokio atvirumo iš savęs. – Noriu tavęs ir kad tikėtum manimi.

Džeko rankos apglėbė jos veidą ir kilstelėjo.

– Galiu tau pažadėti pirmąjį, – geismas, kibirkščiavęs tarp jų, buvo be galo stiprus. – Bet aš niekuo nepasitikiu, – rūstus žvilgsnis išdavė, kad pats Latamas norėjo tikėti savo žodžiais.

Teisininkė žinojo, kokie karšti ir aistringi jausmai juodu sieja. Jeigu sugrįžusiam Džekui reikės jos, žino, kur rasti. Jeigu pasirodys prie jos durų, tegul geriau būna tam pasiruošęs. Merginai patiko iššūkiai, o vyras ką tik metė jai pirštinę, kurios Sinkler tiesiog negali nepakelti.

Melori nusigavo iki valgomojo rankinuke nešdamasi popierinį maišelį. Ketino greitai užkąsti, bet turėjo ir slaptų kėslų. Išvykus Džekui atsirado galimybė pasiklausyti, kas kalbama apie Ledermaną. Mergina baigė valgyti kalakutienos suktinuką ir jau ketino išeiti, kai pastebėjo į restoraną įeinančią Aliciją Lederman. Melori laikė rankose atverstą knygą, bet nenuleido nuo moters akių ir vylėsi, kad ši pirmoji prieis. Žinoma, ji jokiais būdais negalėjo pradėti pokalbio su Ledermano žmona, bet būtų labai nemandagi, jeigu pamėgintų pasišalinti nepasisveikinusi su šeimininke. Ši ėjo per salę vertindama klientus ir tai, kaip darbuotojai pasiruošė vakarui. Teisininkė nujautė, kad neapsieinama be jos kliento žmonos įsikišimo. Taigi skyrybos nebus tokios lengvos, kaip tikisi ponas Ledermanas. Alicijos žvilgsnis užkliuvo už Melori. Ši nenuleido akių ir tebežiūrėjo į šeimininkę, kol pastarajai neliko nieko kito, kaip nusukti akis… arba prieiti prie staliuko.

Moteris pasirinko antrąjį variantą.

– Tikiuosi, maistas patiko? – pasiteiravo Alicija.

Melori linktelėjo.

– Puikus. Siūlote labai gausų pasirinkimą.

– Aš pati valgiaraštį derinau su virtuvės šefu, – pašnekovė trumpam nutilo. – Neprieštarausite, jeigu prisėsiu šalia?

Nerodydama didelio palankumo, Sinkler linktelėjo.

– Tikrai ne. Tik jums patarė bendrauti su savo advokatais, – teisininkei ėmė rūpėti ši moteris, todėl norėjo įsitikinti, kas Alicija paisys savo interesų.

– Kai ateis tinkamas laikas, taip ir padarysiu, – ponia Lederman atitraukė kėdę ir atsisėdo priešais.

– Kavos?

Ji ranka pakvietė padavėją. Melori linktelėjo.

– Dėkoju.

– Ar žinojote, kad mano dukra studijuoja teisę? – Vyresnioji moteris užsikišo trumpų rudų plaukų sruogą už ausies.

– Ne, nežinojau. Ar jai patinka?

Alicija nusišypsojo.

– Dar nėra tikra.

– Regis, mergina turi gerą galvą ant pečių, – Melori nusijuokė. – Priminkite jai, kad teisės mokykloje praleisti metai neužmirštami, bet tai ne tikro gyvenimo atspindys.

– Tikra tiesa, – Alicija linktelėjo žaisdama sidabriniu šaukšteliu. – Kas tada?

Sinkler suprato paslėptą žodžių prasmę ir žinojo, kad jiedvi kalbasi daugiau nei šiaip apie gyvenimą.

– Suprantu, kad jums nelengva, – Melori atrodė, kad privalo parodyti, jog supranta moters sielvartą.

Nuo skausmo Alicijos akys įgavo tamsesnį atspalvį.

– Nemanau, kad galite suprasti. Visai nenoriu jūsų įžeisti, bet kalbu apie beveik dvidešimt penkerius santuokos, partnerystės metus. Niekada nemaniau, kad viskas gali baigtis dėl įgeidžio.

Ji taip suspaudė ant stalo gulintį valgiaraštį, kad krumpliai net pabalo. Ponios Lederman elgesys buvo iškalbingesnis už žodžius. Teisininkė dar kartą atkreipė dėmesį, kad Alicijos skausmas dėl griūvančios santuokos nebuvo suvaidintas.

– Manote, kad jūsų partnerystė buvo tvirta? – Melori negalėjo nepaklausti.

Alicija papurtė galvą.

– Nemanykite, kad nemačiau savo vyro trūkumų, taip pat kaip savųjų. Tiesiog tikėjau, kad galime viską įveikti. Tiesą sakant, maniau, kad kartą tai jau padarėme.

Advokatė pažvelgė į vyresnės ir išmintingesnės moters akis. Nepaisydama širdgėlos, ši demonstravo stebėtiną stiprybę ir dvasios tvirtumą, kuriais Sinkler tiesiog žavėjosi.

– Vis dar tuo tikite, ar ne?

– Kai ką nors myli, nori juo tikėti. Ir nori, kad tas žmogus tikėtų tavimi.

Mergina tuojau pagalvojo apie Džeką. Kaip galėjo būti kitaip, jeigu paskutines kelias dienas viskas sukosi apie vieną žodį? Pasitikėjimą.

– Ir… – tęsė mintį Alicija nekreipdama dėmesio į vidinį klausytojos monologą, – nori manyti, kad kai žmonės pasitiki vienas kitu, gali išgyventi viską.

Ji nuleido galvą, o pečiai nusviro.

– Kad ir kaip norėjau tikėti, galiausiai praregėjau. Jeigu reikės, turėsiu pati savimi pasirūpinti. Tik vis vien tikiu, kad tai, kuo dalijomės, buvo tikra, nors Polas ir pasikeitė, – šeimininkė atsilošė kėdėje. – Ar buvote kada nors įsimylėjusi?

– Ne. Niekada, – paskubėjo atsakyti Melori, kol nesugalvojo atverti širdies šiai moteriai.

– Tada netenkate vieno didžiausių malonumų gyvenime. Galiu pasakyti be jokio apgailestavimo, net jeigu viskas baigsis skyrybomis. Jūs pernelyg jauna ir graži, kad švaistytumėte gyvenimą tik advokatės karjerai.

Alicijos akyse degė įsitikinimas. Taip kalbėjo moteris, kuri mylėjo ir buvo mylima. Sinkler turėjo galvoti apie šią moterį kaip apie priešininkę, bet niekaip negalėjo užgniaužti emocinio ryšio, kurį juto. Ponia buvo šilta, rūpestinga, ir teisininkę traukė prie jos. Tai nestebino. Pačios Melori motina tebuvo žodis, tad nieko keista, kad linko prie vyresnės moters, galinčios suprasti ir nuraminti. Tik tada, kai Alicija patapšnojo pašnekovei per ranką, advokatė suprato pražiopsojusi progą apklausti kliento žmoną. Vietoj to gavo motinišką patarimą.

Džekas pasitrynė akis ir giliai įkvėpė. Ypatinga padėtis jo šeimoje dar nesibaigė, bet sūnui pavyko nuraminti ir įtikinti tėvą, kad leistųsi nuvežamas pas Džeko seserį Konektikute. Tuo metu motina susikrautų daiktus ir išsinešdintų pas savo naująjį draugužį. Latamas atsirėmė į sėdynę automobilyje, kurį išnuomojo tam, kad grįžtų į viešbutį.

Gimdytojų santuoka tapo tokia, apie kokią pasakojo Melori. Du žmonės lieka kartu tik iš įpročio. Tėvas negali įsivaizduoti, kad nebus vedęs moters, kurią manėsi mylįs, nors sūnus vargiai galėjo patikėti, kad senukas išvis kada nors mylėjo žmoną. Jo motina miegojo su bet kuo ir kartu naudojosi santuokos pranašumais – finansais ir saugumu. Augdamas tokiuose namuose ir stebėdamas, kaip du žmonės būna kartu, nors gyvena atskirus gyvenimas, Džekas subrendo anksčiau laiko ir tapo ciniku. Po visko, ką matė, patyrė vaikystėje ir sužinojo dirbdamas, negalėjo pritarti optimistiniam Melori požiūriui į santuoką ar vyro ir moters santykius. Gal mergina to nenorėjo sau, bet Latamą žavėjo advokatės vertybės. Labai tikėtina, kad atsiras vyras, kuris ją sužavės. Jam beliko manyti, kad Sinkler pajėgs likti ištikima, o vyras nenuvils ir nesudaužys svajonių.

Dar teisininkas labai tikėjosi, kad tas vyras bus ne jis. Sveikas protas liepė keliauti tiesiai į viešbutį ir numigti, bet vos tik automobilis sustojo prie prabangaus viešbučio, teisininkas neabejojo, kad šiąnakt miegos ne vienas. Advokatas įsikišo ranką į kišenę ir ištraukė juodą kolegės skarą. Ši priminė, kas jo laukia, kai baigsis šeimos bėdos.

Melori.

Mergina be reikalo neklausinėjo, bet ramiu balsu patikino, kad lauks Džeko, kai tas grįš. Vyras, nepasitikintis žmonėmis, ketino pasinaudoti jos kvietimu. Latamas neturėjo pasirinkimo. Visą dieną jį kankino poreikis. Ne tik aistra, bet begalinis noras būti su viena moterimi. Su ja.

Turint omenyje, kad ką tik bendravo su savo tėvais, Džekas turėjo būti atsargesnis. Teisininkas mėgino save įtikinti, kad jų meilės nuotykis neturės jokių ilgalaikių padarinių. Tuomet kodėl jam pačiam vis sunkiau ir sunkiau patikėti tuo, kuo tikėjo visą suaugusio vyro gyvenimą?

Advokatas pasirašė automobilio perdavimo kvitą ir įžengė į pritilusį viešbutį. Tada praėjo pro uždarytas parduotuves, nuobodžiaujantį administratorių ir patraukė prie lifto. Pakilti į penktą aukštą truko kelias sekundes, bet šios pasirodė be galo ilgos, nes vyro viduje kunkuliavo geismas. Jis atsirėmė į durų staktą ir palaukė. Širdis taip garsiai daužėsi, kad neabejojo, jog Melori girdi net pro uždarytas duris.

Stebėdamas besibarančius gimdytojus ir žiūrėdamas, kaip tėvas tylomis išgyvena tai, ko nelinkėtų nė vienam žmogui, Džekas visus jausmus slopino savyje. Dabar jie išsiveržė į paviršių. Vyras nujautė, kad Sinkler jo neatstums.

Giliai įkvėpęs teisininkas pabeldė.

Net nepažiūrėjusi Melori žinojo, kas stovi anapus durų. Vos tik šias plačiai atvėrė, suprato, kad Džekas atėjo ne todėl, kad ji kvietė, o todėl, kad vyrui labai reikia. Abejingumą, kurį matė kolegos žvilgsnyje išvykstant, pakeitė emocijos, kurių mergina anksčiau nebuvo pastebėjusi. Poreikis buvo toks stiprus, kad Sinkler net sudrebėjo.

– Sveika, – bendradarbis išoriškai ramus stovėjo atsirėmęs į staktą ir laukė.

– Sveikas, – teisininkė ištiesė ranką norėdama jį paliesti.

Jųdviejų pirštai tvirtai susipynė ir Melori įsivedė svečią į kambarį. Kai mergina atsisuko, kad pažvelgtų į Džeką, šis rankoje laikė jos šilko skarą. Vis dėlto gali būti, kad Latamas atėjo čia atsakydamas į kvietimą. Ji priminė sau, kad į viską reikia žvelgti ramiai ir nerūpestingai. Būtų pasijuokusi iš savo troškimų, jeigu ne skausmas, varstęs širdį.

Melori prisivertė tai ignoruoti. Vos tik iš čia išvažiuos ir kolegos nebus arti, ji pasiners į darbą ir pamirš šį gyvenimo epizodą. Vis dėlto šiuo metu ketina atsiduoti ir įgyvendinti savo svajones.

Advokatė atbulomis įžengė į kambarį. Vyras sekė paskui, kol ji įsirėmė kojomis į lovą ir nukrito ant nugaros.

Teisininkė apsilaižė išdžiūvusias lūpas.

– Ar namuose viskas gerai?

Latamas negalėjo atitraukti akių nuo jos besikilnojančios krūtinės. Pro naktinius marškinėlius buvo matyti dailus krūtų tarpas. Jo akys kibirkščiavo iš geismo.

– Galėsime pasikalbėti vėliau, – tai nebuvo pasiūlymas.

Džekas palinko virš jos – toks didelis, laukinis, vyriškas. Melori neturėjo noro atsakyti jam, kad ir ko paprašytų. Latamo rankos apkabino Sinkler galvą, kūnas prisispaudė prie jos. Tarp kojų net per džinsus mergina pajuto, koks jis susijaudinęs. Teisininkė mūvėjo tik plonos medžiagos kelnaites. Kolega ištiesė jos rankas virš galvos pats tebelaikydamas skarą.

– Ką ketinai su ja daryti?

Teisininkė atsakė seksualia šypsena.

– Galėsime pasikalbėti vėliau.

Mergina kviesdama kilstelėjo klubus.

– Kaip gali būti, kad tiksliai žinai, ko man reikia?

Dar vienas klausimas, į kurį jam nereikėjo atsakymo. Melori nespėjo išsižioti, kai pajuto, kaip prigludo vyro burna. Lūpos buvo karštos, o rankos dar karštesnės. Džekas godžiai ją bučiavo, o rankos tyrinėjo kūną. Nuo kiekvieno prisilietimo odą dilgčiojo. Latamas nesivargino būti švelnus, kai nusmaukė naktinius nuo peties ir nudegino jį bučiniais. Kol Sinkler muistėsi mėgindama išlaisvinti rankas, kad galėtų imtis kelnių užtrauktuko, teisininkas laikė tvirtai suėmęs merginą. Buvo akivaizdu, kad jam labai reikėjo vadovauti ir kontroliuoti situaciją.

Nors advokatė visą laiką darbe mėgino nebūti nuolanki, bet čia asmeniniai santykiai – Džekas, todėl mielai pakluso vyrui.

Galiausiai šis paleido jos rankas ir nuslydo kūnu, kol burna pasiekė krūtis. Lūpos susirado spenelį ir kartu su naktinių marškinių medžiaga apžiojo. Švelnų čiulpimą keitė jaudinantys liežuvio judesiai ir lengvas kandžiojimas. Mergina suriko iš netikėto pojūčių antplūdžio, nuvilnijusio nuo krūtų tiesiai į sudrėkusį tarpukojį. Ten Melori geidė jo labiausiai, bet Džekas pasirinko kitą kelią.

Kol kas.

Latamas liežuviu glamonėjo tas vietas, kurias ką tik kandžiojo. Tai virto saldžia kančia.

– Geriau? – paklausė.

– Mmm, – kalbėti Sinkler buvo per sunku.

Teisininkės kūnas liepsnojo, degė pragaro ugnyse. Džekas atsirėmė ant alkūnių ir pažvelgė jai į akis.

– Nereikia skubėti.

Iš kaitraus žvilgsnio ir degančių skruostų buvo matyti, kad advokatas mažiausiai troško neskubėti.

– Tikiuosi, ne dėl manęs? – pašnekovė kimiai nusijuokė. – Jeigu nepaskubėsi, tiesiog mirsiu.

– Aš taip pat, – Latamas nubraukė juodų plaukų sruogą nuo degančių jos skruostų. – Kaip galėčiau tau atsakyti?

13

Džekas sužiuro Sinkler į veidą. Tikrai negali merginos atstumti. Ypač kai pačiam jos be galo reikia. Vyras net nesuprato, kaip stipriai, kol nepažvelgė į kupinas užuojautos mėlynas kolegės akis. Latamo žvilgsnis palengva slydo žemyn. Štai rausvos krūtys, besikilnojančios po beveik permatoma medžiaga. Jis geidė daugiau. Kaip ir Melori.

Tada šiurkščiai truktelėjo už plonos petnešėlės ir ši nutrūko. Tą patį padarė kitai, tada nuvilko merginai naktinius marškinius, kai Sinkler iš pradžių pakėlė nugarą, o vėliau – klubus. Ji buvo pernelyg susijaudinusi, kad nerimautų dėl suplėšyto drabužėlio. Tai, ką vyras pamatė, pranoko pačius drąsiausius jo lūkesčius. Nuogas kūnas virpėjo, o Džeko viduje neliko nei susivaržymo, nei abejonių.

– Tu nepakartojama.

Melori nusuko akis.

– Gal geriau laikykimės tiesos?

– Būtinai.

Regis, teisininkė vis dar netikėjo savo grožiu ir tuo, ko yra verta. Džekas suprato, jog kalba merginos praeitis. Bet, velniai rautų, būdama su Latamu, neturi abejoti. Jis atsitraukė ir atsistojo. Skubiai nusimetė drabužius, kad galėtų kuo greičiau sugrįžti į lovą. Pora degė ugninga, galinga aistra. Merginos akys tiesiog glamonėjo jo kūną, kol užkliuvo už styrančios varpos.

– Matai, ką man darai?

Taip, Melori matė vyrą nuogą. Dar ji buvo vienintelė moteris, pažvelgusi jam į širdį. Nedrąsi, bet nepaprastai daili šypsena nušvietė Sinkler lūpas.

– Visi gerai žino, kad vyrai ne visada mąsto galva… na, žinai, kai mano, kad jiems gali pasisekti.

Džeką prajuokino toks stačiokiškas atsakymas. Tokia jau ta jo Melori – kalba tai, ką galvoja.

– Nevadinčiau pasisekimu, jeigu kalbėtume apie trumpą pasilinksminimą su ta, kuri man nė velnio nerūpi.

Kolegės blakstienos suvirpėjo išduodamos nerimą.

– Kitas visiems gerai žinomas dalykas – pačią karščiausią akimirką vyrai gali pasakyti bet ką. Ir tuose žodžiuose būna mažai tiesos.

– Dabar ne pati karščiausia akimirka. – Latamas slinko žemyn, kol galėjo praskėsti merginos kojas ir atsiklaupti tarp jų. – Kol kas, – vyras žiūrėjo Sinkler į akis, tik kiek palenkė galvą, kad lūpos būtų prie pat vartų į rojų. Melori dusliai sudejavo.

– Gražiai kalbi, – prikimęs balsas geriau nei žodžiai parodė, kaip jai patinka tiek Džeko kalbos, tiek ketinimai.

– Tai ne tik saldūs žodžiai. Jeigu man tiesiog reikėtų moters, dabar būčiau kitur.

Melori kėlė per daug nerimo, buvo tokia nepaprasta. Jeigu tik jųdviejų kūnai susijungs ir padės Latamui pamiršti dienos skausmą, vyras žus amžiams. Vis dėlto jis buvo čia ir niekur nebėgo.

– Be to, jeigu man būtų nesvarbu, su kuria moterimi mylėtis, jau būčiau tavyje. Tenkinčiau savo poreikius, o ne daryčiau štai taip.

Vyras pasilenkė ir lyžtelėjo ragaudamas jos moteriškumą ir jusdamas iš ten sklindančią kaitrą bei drėgmę.

– Ar dabar manimi tiki? – paklausė.

Dejonė buvo vienintelis jos atsakymas. Sinkler įsitvėrė į patalynę ir kilstelėjo klubus. Džekas matė, kad orgazmas jau visai čia pat, ir vyras negalėjo laukti. Jam nereikės ruošti merginos kitam žingsniui.

Melori nustebino Latamą, kai netikėtai parvertė ant nugaros ir apžergė liemenį. Jis net nepastebėjo, kaip kolegė iš stalčiaus išėmė prezervatyvą, išpakavo, bet pajuto ant penio maunamą gumą. Mergina neskubėdama perbraukė per vos juntamą latekso sluoksnį. Džekui buvo sunku valdyti norą kuo greičiau atsidurti joje. Dar labiau norėjo stebėti kiekvieną Sinkler judesį: kaip pasikelia, kad priimtų visą jį į save. Latamas geidė liesti Melori, norėjo padėti praskirti jos kūno vartus ir pasinerti į atsivėrusias gilumas. Vyras suėmė merginą už klubų ir pajuto, kaip karštis apgaubia jo vyriškumą.

– Viešpatie, – iš paties gelmių išsiveržė laukinė dejonė.

Džekas dar niekada nejuto tokio svilinančio geismo. Dar niekada jam neatrodė, kad tai, ką daro, yra teisinga, tiesiog tobula.

Vyras buvo pasižadėjęs viską stebėti, todėl prisivertė atmerkti sunkius vokus, pasirėmė ant alkūnių, o žvilgsnis įsmigo į Melori. Tai buvo didelė klaida – matė save, apgaubtą jos kūno. Anksčiau manė, kad yra žuvęs žmogus, o dabar atrodė sutrikęs. Gal greičiau – atradęs save? Apsvaigęs nuo minčių ir kūną krečiančių pojūčių, Latamas ėmė palengva judėti beveik alpdamas iš malonumo. Sinkler vos nerėkė – tokia nepakartojamai maloni buvo jųdviejų kūnų sąjunga. Iš pradžių mergina manė, kad galės atlaikyti užplūdusių emocijų audrą, bet klydo. Jausmai šiam vyrui buvo tokie galingi, kad išgyvenimas liks net tada, kai nebebus jų. Melori kol kas dar nenorėjo apie tai galvoti.

Mergina raumenimis stipriau apglėbė jo varpą ir pajuto, kad netrukus pasieks didžiausią pasitenkinimą. Poros judesiai tapo vienodi ir malonumo bangos viena po kitos skalavo juodu.

Džeko rankos stipriai suspaudė Sinkler klubus ir ji atsimerkė, kad pažvelgtų Latamui į akis.

– Nesipriešink, brangioji, – vyras pakėlė klubus ir merginai aptemo akyse. Jis laukė. Melori stengėsi kvėpuoti, bet išsiveržė riksmas.

– Neatsilik nuo manęs.

Sinkler geidulingai judino sėdmenis, o Džekas skverbėsi vis giliau ir giliau.

– O, Dieve, dabar, – jis paskutinį kartą sujudėjo, o mergina viduje suspaudė jį dar stipriau.

Melori skendo nesibaigiančio malonumo vilnyse. Žiūrėjo į žavingą Latamo veidą, o Džekas nesiliovė judėjęs. Advokatė nepajėgė nei galvoti, nei kvėpuoti. Jųdviejų kūnai judėjo kaip vienas, tik vis greičiau.

– Taip, taip!.. – mergina suriko balsu, kurio nė pati nepažino.

– Taip, – lyg aidas atkartojo Džekas visas drebėdamas nuo nesiliaujančio orgazmo traukulių.

Pasaulis subyrėjo į milijonus šviesos gabalėlių, akinančių Sinkler. Malonumas buvo dvigubas, nes juodu pasiekė viršūnę vienu metu. Melori akyse sužibo ašaros. Kvėpavimas buvo negilus, trūkčiojantis. Ji susmuko ant Latamo.

– Aš tave myliu.

Žodžiai išlėkė anksčiau, nei mergina spėjo susivokti. Dabar jų neatšauksi net panorėjusi. Sinkler ir nenorėjo. Tai merginą ne juokais gąsdino.

Melori gulėjo ant jo sunkiai atgaudama kvapą, patenkinta… ir laukė atsakymo, jeigu Latamo neapgavo nuojauta. Deja, jis neturėjo ko pasakyti. Tiksliau, nieko, kas merginai patiktų. Dar prieš sutikdamas Sinkler, Džekas dažnai mylėdavosi. Įžengus į kambarį, jį apėmė nuojauta, kad čia įvyks kai kas svarbesnio. Vyras buvo velniškai teisus. Melori ne pirmoji jį įsimylėjusi. Ilgi stebėjimo metai ir negailestinga statistika nedviprasmiškai sakė, kad juodu neturi jokių šansų. Keista, bet pirmą kartą advokatas pagalvojo apie kitokią statistiką. Apie santuokas, kurios neiširo. Apie žmones, kurie vis dar kartu, nes saugu ir gera drauge.

Pirmą kartą teisininkas susimąstė apie sielos draugę ir nepuolė bėgti. Ironiška. Pirmą kartą gyvenime užsimanęs pažvelgti į ateitį, suprato šios neturįs.

Melori atsiduso ir vyras pajuto ant skruosto jos iškvepiamo oro gūsį.

– Nesutriksiu ir nemeluosiu, kad pasakiau tai pagauta aistros, bet nesijaudink, nesitikiu, jog atsakysi man tuo pačiu.

– Man tai rūpi, – gal net labiau nei derėtų. – Labai norėčiau ištarti tau tokius pačius žodžius.

Vyras nepajėgė prisipažinti, kad jaučia jai tą patį. Jeigu taip nutiktų, visas merginos gyvenimas apsiverstų aukštyn kojomis. Žinoma, Džekas tikrai nebuvo labiausiai dėl kitų pasiaukojantis žmogus, bet jam pasidarė ypač svarbu apginti Sinkler ir tai, kas jai gyvenime svarbu. Svarbiausia teisininkei buvo karjera.

– Vien tik noras nepavers to tikrove. Žinojome, kokios taisyklės, kai pradėjome.

Latamas neužkibo ant Melori abejingumo ir ramybės kabliuko.

– Taisykles galima keisti.

– O požiūrio – ne. Abu žinome, ką manai.

Džekas prisivertė nusijuokti, nors nesijautė linksmas.

– Taip. Mano nuomonė labai panaši į tavąją. Pirmiausia karjera, vėliau visa kita.

– Būtent.

Mintis, kad teks grįžti į tuščius apartamentus Niujorke, neatrodė tokia viliojanti kaip anksčiau. Vis tik jis jau tapo partneriu – įgyvendino savo svajonę. Dabar Melori siekė savosios – mergina taip pat norėjo būti partnere, nesvarbu, dėl kokių priežasčių ir kaip tai paveiks jos bendravimą su tėvais. Ji ilgai liejo prakaitą. Net iš dalies atsisakė savęs, kad tai pasiektų.

Aš tave myliu.

Vyras negali prisipažinti, kad jaučia tą patį. Negali stoti į kovą su savo demonais ir surizikuoti viskuo dėl pasitikėjimo. Latamui neliko nieko kita, kaip užmerkti akis tiesai. Dėl jos. Firmos senbuviai tikrai neapsidžiaugs dėl tarnybinio romano, iškils grėsmė merginos darbui. Žinoma, Melori neatleis – negalėtų iš baimės, kad bus paduoti į teismą, – bet vilkintų jos partnerystę ir sudarytų tokias sąlygas, kad neapsikentusi Sinkler išeitų pati. Jie tikrai neraudotų, kad neteko vienintelės partnerės. Latamui skirtų papeikimą, plekštelėtų per petį ir gal net mestelėtų kokį juokelį, kad turėtų geriau valdyti instinktus. Vyro karjera ir partnerystė liktų saugios. Nesąžininga, bet tokia realybė.

– Džekai?

Latamas pasisuko ant šono kartu nusitempdamas ir ją. Melori kūnas prigludo, taip sušildydamas. Kolega pažvelgė į sunerimusį merginos veidą ir buvo priverstas sau prisipažinti, kad Sinkler jam nepaprastai rūpi.

– Aš čia.

„Bet jos nemyli“, – šmėkštelėjo merginos galvoje. Širdį suspaudė liūdesys. Nesvarbu, kad juodviem nelemta būti kartu, Melori norėtų, kad vyras justų tą patį. Buvo akivaizdu, kad Sinkler žodžių Džekas nepriima rimtai. Nesvarbu, kad merginos širdis priklauso tik jam.

– Kas nutiko namie? – paklausė bendradarbė, nukrypdama nuo ankstesnės temos.

Jis pastebimai paniuro.

– Mano tėvai pagaliau skiriasi.

– Tėvas galiausiai užsistojo save. Turėtum būti patenkintas.

– Patenkintas – ne visai tinkamas žodis. Mama grįžo namo, kad susirinktų daiktus, kartu su savo naujuoju draugeliu.

Mergina susigūžė.

– Ji pasielgė labai nejautriai.

Latamo veidas pasidarė neįskaitomas.

– Tokia ta mano motina.

Štai kodėl Džeko toks požiūris į ilgalaikius santykius ir moteris.

– Pirmyn ir tik pirmyn. Jai visada reikia vis daugiau ir visai nesvarbu, ką tenka pakeliui įskaudinti.

– Kodėl ji taip ilgai buvo su tavo tėvu? – nusistebėjo Sinkler.

– Finansinis saugumas. Be to, jis leido.

– Mudu į ją nepanašūs, – Melori nustebo, iš kur tie žodžiai atsirado. Tiesiog suprato, kad būtini.

– Tu kitokia, – advokatas kietai sukando dantis. – Atleisk, kad nemėginsiu patvirtinti teorijos. Tų skyrybų, kurias mačiau, pakako, kad apsispręsčiau likti vienas.

Teisininkė prikando lūpą ir linktelėjo. Gal vyras tikrai tikėjo, kad ji kitokia, o gal ir ne. Pagaliau tai nesvarbu, nes jis patikėjo stereotipu, kurį paneigti būtų pernelyg sudėtinga. Ypač Melori, kuri iš lėto, bet užtikrintai kopė karjeros laiptais.

Ji uždėjo ranką vyrui ant lūpų. Džekas jau įrodė, kad, nepaisydamas emocinės ir profesinės patirties, pasitiki kolege. Ši jo nekankins.

– Manau, galime užsiimti smagesniais dalykais.

Tamsus Latamo žvilgsnis susitiko Sinkler akis. Jo gelmėse Melori pastebėjo kunkuliuojančius jausmus. Šį kartą mergina atsisakė galvoti, kad tai tik jos įaudrinta vaizduotė.

– Ką mąstai? – pasidomėjo pašnekovas.

Melori prisivertė nerūpestingai nusišypsoti.

– Skambino privatus seklys, turiu nemažai informacijos apie ponią Lederman.

Gulėdama nuoga šalia Džeko ir žinodama, kad tai gali būti paskutinis kartas, mažiausiai norėjo kalbėtis apie darbą. Ypač tema, apie kurią pagalvojus kaskart suspausdavo širdį. Didelė Latamo ranka suėmė jos šlaunį.

– Juk kalbėjai ne apie darbą. – Sinkler papurtė galvą. – Dabar visai nenori dirbti. – Mergina ir vėl papurtė galvą. – Be to, su ta informacija vidurnaktį ne ką nuveiksi.

– Tu teisus. Kad ir kas būtų, gali palaukti iki ryto.

Džekas uždengė jos lūpas burna ir įtraukė į aistringą bučinį. Kai Latamas krimstelėjo apatinę lūpą, Melori sudejavo. Ji geidė daugiau, bet žinojo, kad yra vyrui paruošusi dar kai ką. Tad nors ir nenoriai, bet atsitraukė. Paėmė Džeko atsineštą skarą, gulėjusią šalia ant lovos, tada atsisėdo partneriui ant pilvo. Apsivyniojo ją sau apie rankas ir patraukė į priešingas puses. Viliodama ir erzindama. Latamo akys patamsėjo.

– Ką ketini daryti su šiuo daiktu?

– Pasismaginsiu su tavimi. Žinai, esu girdėjusi, kad praradus regėjimą paaštrėja kiti pojūčiai.

– Įdomi teorija.

Sinkler klastingai nusišypsojo.

– Ir man taip pasirodė. Kaip manai, ar moterims būna taip pat?

– Ketinu išsiaiškinti.

Džekas pakilo ir krimstelėjo į spenelį. Melori pajuto kūnu nuvilnijusį malonumą. Ji atsilošė ir suvaitojo. Nukreipęs dėmesį, Latamas čiupo skarą jai iš rankų.

– Apgavikas.

Merginai buvo sunku kalbėti, nes švelni, vėsi skaros medžiaga slydo per tarpą tarp krūtų. Jos klubai nevalingai ėmė sukti ratus.

– Neatrodo, kad skundiesi, – atsakė vyras šyptelėjęs.

Juodu apėmė linksma, nerūpestinga nuotaika. Džekas atsipalaidavo. Laimei, ji nenubaidė Latamo prisipažinusi mylinti. Matyt, kad Sinkler nereikalavo atsakymo, leido advokatui nustumti mintis apie tai į tamsiausią smegenų pakraštį. Jeigu Melori būtų protinga, pasielgtų taip pat. Nenuleisdamas nuo merginos akių, jis suėmė skarą.

– Pažiūrėkime, ar paaštrės tavo pojūčiai.

Kolegė nervingai įkvėpė. Ji turėjo pamaloninti partnerį, o viskas apsivertė aukštyn kojomis. Speneliai styrojo stati, o tarp kojų vėl buvo drėgna. Kai vyras užrišo skarą jai ant akių, viskas aptemo. Ėmė dilgčioti pirštų galiukai. Atrodė, kad visi pojūčiai sustiprėjo.

Sinkler giliai įkvėpė. Pajuto jaudinantį Džeko odekolono kvapą. Susijaudinimas tik stiprėjo. Oda pašiurpo.

Ant spenelių padvelkė vėsa. Mergina išsirietė ir būtų nukritusi, jeigu ne stiprios Latamo rankos aplink jos liemenį.

– Laikau tave.

Vyras atrėmė Sinkler į pagalves. Smalsumas pulsavo jos gyslomis. Melori dabar buvo labai pažeidžiama, tačiau dar niekada taip nepasitikėjo jokiu vyru.

– Džekai?

– Aš čia.

Ji pajuto švelnų lūpų prisilietimą, kol Latamas taisė skarą, kad būtų tikras, jog partnerė nieko nemato. Po kelių akimirkų kambaryje suskambo švelni muzika.

– Ar gerai jautiesi? – paklausė kolega.

– Kuo puikiausiai, – jos balsas nuskambėjo nuoširdžiai.

– Gerai. Patikrinkime, ar tavo teorija teisinga. Dabar tau liko penki pojūčiai, tiesa?

Melori linktelėjo.

Džekas ketino išbandyti kiekvieną jų. Merginai Latamas galėjo padovanoti tik šią akimirką, o paskui Sinkler liks ne tik jos meilė, bet ir prisiminimai – tokie patys kaip jo.

Kodėl atrodė, kad to negana? Teisininkas suvirpėjo supratęs, kad tenorėjo dar kartą joje paskęsti, o paskui atskleisti savo jausmus. Suvaržytas tikrovės vyras galėjo tik taip atsidėkoti už meilę, kurią mergina pasiūlė, o jis atstūmė.

– Nuo kurio iš penkių pojūčių norėtum pradėti? – paklausė Latamas.

Melori valiūkiškai nusišypsojo.

– Manau, turėtų būti lytėjimas.

Džekas net suprakaitavo nuo minčių, kaip norėtų liesti jos kūną ir leisti pajusti savąjį. Jis sugriežė dantimis. Dar ne dabar.

– Atleisk, bet stipriausius pojūčius pasiliksime pabaigai. Pradėkime nuo skonio. Sėdėk ramiai.

– Tarsi galėčiau kur nors išeiti, – atsakė pašnekovė.

Vyras nuėjo prie mažo bariuko po televizoriumi. Visa laimė, šaldytuve rado šokoladuką. Išvyniojęs atsikando pieniško šokolado bei šiek tiek karamelės ir ėmė kramtyti. Vis kramtė ir kramtė.

– Ei, kas ten vyksta? – nuskambėjo jos balsas tyloje.

Džekas nusijuokė supratęs, kad užtruko ilgėliau, nei manė.

– Nieko. Pasiruošusi?

– Jau seniai, – merginos žodžius lydėjo ilga dejonė, kurią Latamas nutraukė prigludęs burna prie Sinkler lūpų.

Melori greitai susivokė. Jos liežuvis tyrinėjo vyro burną. Laižė jo liežuvį, kandžiojo apatinę lūpą.

– Mmm. Skanu.

Prikimęs merginos balsas suvirpino jautriausias jo sielos stygas ir kiek prislopusi aistra suliepsnojo visa jėga.

– Šokoladas.

– Labai gerai. Galime tęsti?

Melori apsilaižė sudrėkusias lūpas. Erotiškas judesys lyg elektra supurtė Latamo kūną. Vargais negalais jam pavyko įkvėpti ir tęsti žaidimą.

– Dabar kvapas, gerai?

Džekas pasuko merginą į save veidu ir užsidėjo jos rankas ant pečių. Nusiprausęs po dušu, prieš išvykdamas iš miesto, jis pasikvėpino ir išėjo pro duris. Jeigu vyro kvapas Melori jaudina taip pat, kaip jį – Sinkler, po šio bandymo vyrui teks ją tiesiog plėšti nuo savęs. Latamas suėmė Melori už klubų ir paliepė:

– Kojomis apsivyk mano liemenį.

Po kelių mėginimų merginai pavyko padaryti, ko šis prašė. Jos šlaunys buvo vyrui prie šonų, o drėgnas tarpukojis spaudėsi prie pilvo.

– Ką man darai? – tai buvo greičiau nuostaba nei klausimas.

Džekas suprato. Jis buvo toks susijaudinęs, kad vos galėjo kęsti. Melori kūnas buvo apsivijęs Latamą ir šio susilietimo saldumas svaigino. Vis tik vyras turėjo rasti jėgų ir pasilikti saldžiausią dalį pabaigai. Tad pabučiavo Sinkler į lūpas.

– Jaudinu tave, brangioji. Tai, ką ketinai daryti man su ta skara?

Melori suraukė nosį.

– Juk žinai, kad turėsiu tau atsilyginti.

Džekas nusikvatojo.

– Drebu iš baimės. Padėk galvą čia, – pašnekovas priglaudė merginos smakrą sau prie peties.

Ji skruostu prisilietė prie šiurkštaus vyro žando. Juodu taip ir sėdėjo tylomis – širdis prie širdies. Sinkler krūtys prisispaudė prie Latamo krūtinės, o jo varpos galvutė įsirėmė į prasivėrusias, svetingai laukiančias gilumas. Džekas meldė stiprybės.

– Tavo kvėpavimas padažnėjo, – pastebėjo Melori žaismingu balsu. – Pasidarė paviršinis, nelygus. Ar man taip atrodo dėl paaštrėjusios klausos?

Jeigu taip vyras gali sutrumpinti savo eksperimentą – velniai nematė.

– Viskas gerai.

Melori dar kurį laiką glaudėsi prie jo skruosto, o tada paslėpė galvą tarp partnerio kaklo ir peties. Sinkler oda buvo švelni, o kvėpavimas toks pat negilus kaip ir jo. Merginos rankos apsivijo Džeko liemenį ir stipriai apkabino. Netrukus judesiai tapo intymesni. Latamas sukaupė valios likučius.

Advokatės nosis jį uostinėjo.

– Muskusas, – galiausiai sumurmėjo. – Vyriškas ir toks seksualus, – krimstelėjo Džekui kaklą dantimis ir tuojau pat lyžtelėjo tą vietą. Vyras pajuto, kaip geismas palengva virsta skausmu. Eksperimentas baigtas. Jam dar sunkiau nei merginai. Latamas kažkaip ištvėrė skonį, kvapą ir klausą. Dabar jam reikėjo lytėjimo.

Tad paguldė Melori ant lovos ir nuplėšė skarą nuo akių. Sinkler sumirksėjo kaip pažadintas katinas. Džekas žiūrėjo kolegei į akis.

– Noriu justi prisilietimus.

Jos lūpos pražydo.

– Ir aš. Viešpatie, ir aš!

Vyrui reikėjo tik partnerės leidimo. Latamas plačiai išskėtė jos kojas ir prasiskverbė gilyn. Grįžo į namus.

Melori atsisėdo ir stebėjo, kaip Džekas miega. Įdegusi vyro krūtinė ramiai kilnojosi. Ji atsigulė šalia ir prisiglaudė. Latamo rankos iškart ją apsikabino suteikdamos saugumo ir jaukumo. Mergina pajuto, kaip vėl užgimsta aistra. Tai buvo antras jausmas po meilės šiam vyrui.

Užmezgusi santykius su šiuo žmogumi, ji nusižengė Melori Sinkler, advokatės, principams. Užtat atrado moterį, visą laiką tūnojusią viduje. Džekas teigė, kad negali atsakyti į kolegės jausmus ir vyrui nereikia santykių grįžus iš kelionės, bet Melori ši patirtis pakeitė negrįžtamai. Pirmą kartą gyvenime jos jausmai ir poreikiai buvo svarbesni už norą įtikti tėvui: žmogui, nerodžiusiam jokio susidomėjimo dukters gyvenimu ir karjera. Tuomet kodėl visas jos gyvenimas turėtų būti skirtas tam, kad pelnytų gimdytojo meilę ir pagarbą?

Atsakymo nebuvo. Už lango brėško rytas. Mergina suprato, kad pasirinko karjeros kelią dėl netinkamų priežasčių, ir dabar kilo vidinis konfliktas dėl to, kaip turėtų elgtis, gavusi žinių iš privataus detektyvo apie ponią Lederman.

– Nemiegi? – prie ausies sududeno Džeko balsas.

– Mmm. Mąsčiau.

– Tikiuosi, apie praėjusią naktį? – Latamo delnas suėmė jos krūtį. Nuo prisilietimo ėmė dilgčioti visą kūną, bet Melori pirmiausia reikėjo pasikalbėti.

– Tai buvo nuostabu, bet iš pradžių turime šnektelėti.

Kolega nusijuokė.

– Nori, kad gulėdamas nuogas su tavimi lovoje kalbėčiausi ir aptarinėčiau darbo reikalus?

Jis prigludo arčiau ir mergina pajuto, kaip į nugarą įsirėmė kietas, ištroškęs glamonių jo vyriškumas. Sinkler sunkiai atsiduso.

– Nors ir labai sunku…

Džekas nusijuokė.

– Kad ir kaip skambėtų, man būtina nusimesti krūtinę slegiančią naštą.

– Kas nutiko? – Latamas atrodė susirūpinęs.

– Alicija Lederman piktnaudžiavo receptiniais vaistais.

– Puiku!

Melori net susigūžė išgirdusi, kaip šis nudžiugo.

– Kaip tik to ir reikia, kad priverstume ją susitarti. Kai tik papasakosime Ledermanui… palauk.

Advokatas staiga atsisėdo. Teisininkė nenorėjo gulėti nuoga lyg per parodą, todėl taip pat atsisėdo ir užsiklojo.

– Kas nutiko?

– Ar vaistais ji piktnaudžiavo būdama susituokusi?

Melori linktelėjo.

– Alicijai teko gydytis ir prabangioje reabilitacijos klinikoje.

– Kodėl Ledermanas nepapasakojo?

– Na, oficialiai dar nesame jo advokatai, – priminė Sinkler.

– Gal tu ir teisi. Bet gali būti kita priežastis.

– Jis mus tikrino, – baigė Latamo mintį Melori. – Norėjo pažiūrėti, ar patys iškapstysime tokią informaciją ir kaip elgsimės.

Teisininkė visai netroško ja pasinaudoti. Nežinia, kada taip nusprendė. Matyt, tarp to, kai susipažino su Alicija Lederman ir ja susižavėjo, ir to, kai įsimylėjo Džeką. Merginos širdyje užgimė užuojauta. Advokatė negali panaudoti moters praeities prieš ją pačią. Net jeigu neteks darbo ir netaps partnere. Melori pernelyg gerbė Aliciją ir žavėjosi ja. Sinkler sąžinė liepė atsižvelgti į moters jausmus.

Staiga Džekas nusimetė užklotą ir pašoko iš lovos.

– Kur eini?

– Pasikalbėti su tuo šunsnukiu. Vienas dalykas būti neapsisprendusiam dėl advokatų, pasikviesti juos čia tam, kad geriau pažintų, ir visai kas kita – slapta dingti, žaisti neaiškius žaidimus ir slėpti informaciją. Man jau gana. Arba jam pakanka mano reputacijos, arba viskas baigta.

Vyras stvėrė džinsus.

– Džekai, palauk.

Šis stabtelėjo.

– Tu teisi. Pirmiausia reikia nusiprausti po dušu, o tada jau imtis Polo Ledermano, – Latamas nuskuodė į vonią.

– Koks planas, Džekai?

Advokatas atsisuko.

– Prieš ar po, kai jį prismaugsiu?

– Po.

– Ledermanas mus pasamdys, o mes suderėsime minimalius nuostolius jam. Kodėl klausi?

– Balsuočiau už tai, kad nenaudotume tos informacijos.

Džekas sugrįžo į kambarį.

– Gal paaiškintum kodėl?

Kolegė papurtė galvą.

– Nes ji nenusipelnė. Juk girdėjai, ką žmona pasakojo. Ponia Lederman užaugino vaikus, o iš to, ką girdėjau, nemažai prisidėjo ir prie verslo. Sutuoktinė nusipelnė lygių dalybų. Be to, jeigu ir turėjo bėdų su vaistais, viskas liko praeityje. Kam grasinti paviešinti jos silpnybes? Ar verta skaudinti vaikus tik tam, kad patenkintume pono Ledermano poreikius?

– Jeigu Polas bus mūsų klientu – to labai tikiuosi, – privalome jam atstovauti.

Tiesa, Džekui šis klientas nepatiko ir advokatas juo nepasitikėjo, bet klientas vertas lojalumo ir geriausio už jo pinigus įperkamo atstovavimo. Vyras stovėjo lovos kojūgaly ir prisiminė pirmąją jųdviejų dieną kurorte – Melori ryžtą ir nusistatymą dėl ponios Lederman. Tada kolegė buvo pasirengusi bet kam, kad tik įtiktų klientui.

– Tai tu pasiūlei pasamdyti privatų seklį. O dabar nori nuslėpti informaciją, kurią šis aptiko? – negalėdamas patikėti Latamas papurtė galvą. – Abejoju, kad Ledermanas norėtų, bet tai prieštarautų mūsų etikai ir priesaikai ginti kliento interesus.

Melori prisimerkė. Sinkler neabejotinai įsiuto, kad kolega suabejojo jos etika.

– Tenoriu pasakyti, kad yra ir ne tokių bjaurių būdų pasiekti, ko norime, – mergina skubiai nusuko žvilgsnį. Aiškus ženklas, kad dailioje jos galvoje sukasi daugiau minčių, nei pati ketina atskleisti.

– Taip kalba moteris, trokštanti pritapti vyrų pasaulyje?

Džekas norėjo nusikąsti liežuvį, kai tik išsprūdo šie žodžiai. Melori jį pribloškė.

Vyro argumentai, kodėl reikia pasinaudoti gauta informacija, buvo svarūs. Be to, jeigu Latamas nori, kad jųdviejų santykiai vėl būtų profesionalūs, jam neturi rūpėti Melori jausmai tik todėl, kad juos kai kas siejo. Ir tebesieja.

Velniai griebtų.

Vyrui tai nepatiko. Sinkler pakilo nuo lovos ir susivyniojo į antklodę – tai buvo labiau emocinis judesys nei poreikis prisidengti.

– Ką gi, abiejų pozicija aiški. Kaip ir tai, kieno nuomonė svaresnė.

Džekui nepatiko skaudinti kolegę. Dar labiau jam nepatiko tarp jų atsiradęs šaltukas.

– Melori…

Ji papurtė galvą.

– Eik, nusiprausk ir pasikalbėk su Ledermanu.

Daugiau nebuvo ko sakyti, todėl Latamas užsitraukė kelnes ir grįžo į savo kambarį nusiprausti. Kai aprimo ir pabeldė į merginos kambario duris, niekas neatsiliepė. Gal išėjo pasivaikščioti paplūdimiu, o gal tiesiog ignoravo jį. Rezultatas buvo tas pats.

Advokatas liko vienas.

14

Džekas įžengė į pilną žmonių sporto salę. Pusė aštuonių ryto – pats darbymetis, kad likusią dienos dalį galima būtų mėgautis saulės spinduliais. Apsidairęs pastebėjo, kad jo taikinys stovi prie bėgimo takelio su baltu rankšluosčiu ant mėsingo kaklo. Latamas pamėgino nusiraminti ir pasiruošti pokalbiui. Šioje kelionėje advokatas visai atsipalaidavo. Pernelyg įsitraukė į žaidimą su Melori.

Nieko nelaukdamas, vyras nužingsniavo į kambario kampą.

– Polai, norėčiau su jumis pasikalbėti, – Džekas pasistengė neišsiduoti, kad pyksta ar yra suirzęs. Buvo nedidelė tikimybė, kad nuojauta dėl Ledermano motyvų apgavo. Tiesa, teisininkas tuo labai abejojo. Polas nenoriai atsisuko ir sutiko Latamo žvilgsnį.

– Šiandien ketinau jums skambinti.

Kurgi ne. Kai grįžo, šeimininko niekur nebuvo matyti. Pasinėręs į meilės žaidimus su Melori, Džekas nesuko sau dėl to galvos. Jeigu nedraugišką merginos elgesį ryte galima laikyti ženklu – medaus mėnuo baigėsi. Gal tai tik į gera.

– Kas nutiko? – paklausė Polas.

– Gal jūs man pasakysite? Čia esu jau keturias dienas, o iš jūsų – jokių žinių. O mano šaltiniai sako, kad jūs kai ką nuo manęs slepiate, – Džekas apsidairė, kad įsitikintų, jog niekas negirdi. – Piktnaudžiavimas receptiniais vaistais? – Advokatas atidžiai stebėjo, kokia bus Ledermano reakcija.

– Kaip, po perkūnais, sužinojai? – Polas prisimerkė, o tada gūžtelėjo. – Dabar jau jokio skirtumo. Tai gali mums pasitarnauti, – jis ir vėl primerkė akis. – Norite tai panaudoti?

– Jeigu mus pasamdysite, jeigu norėsite ir jeigu bus naudinga pasirinktai strategijai – taip, – jam bekalbant prieš akis iškilo nusivylęs Sinkler veidas. Džekas pajuto pasišlykštėjimą savimi. Melori veidą pakeitė maldaujantis jo tėvo žvilgsnis. Vyras nenorėjo galvoti apie tai, kas nutiktų, jeigu tėvų skyrybos būtų sudėtingos ir mama nuspręstų panaudoti tėvo trūkumus bei silpnybes prieš jį. Teisininkas įsivaizdavo, kaip išvadintų advokatą, sutikusį atstovauti motinai šiame purviname žaidime. Tokius žaidimus sūnus žaidė jau ne vienerius metus su kitų žmonių gyvenimais ir jausmais.

Ledermanas garsiai nusijuokė.

– Aš ir pats pašniukštinėjau. Tavo reputacija puiki. Matyt, turi velnioniškai puikią komandą ir stiprius kiaušius. Man tokie vyrai patinka, – Polas netikėtai ištiesė ranką. – Manykite, kad esate pasamdyti.

Džekas prisivertė paspausti Ledermanui ranką.

– Jūs nesigailėsite. Mūsų firma pasirūpins, kad atstovautų jums geriausiai. Bet pirmiausia turime sutvarkyti vieną reikalą.

– Kokį?

Teisininkas žengė prie pat Ledermano.

– Man patinka veikti ryžtingai, bet nepakęsiu, kad klientas žaistų su manimi. Reputacija man svarbiau už viską, – tarė advokatas visai nesirūpindamas, kad gali atrodyti arogantiškas. – Arba pasitikite mano sugebėjimais, arba ne. Jeigu dar kartą pamėginsite su manimi žaisti, aš pasitrauksiu.

– Sutarta, – Ledermanas energingai papurtė jo ranką, tada atsiprašė ir tęsė treniruotę.

Latamas išėjo iš sporto salės. Teisininkas ką tik iškovojo stambų laimikį. Užtikrino, kad didžiausias firmos klientas lieka jiems, ir padarė taip, kad ekscentriškasis senis jaustųsi laimingas. Nors Ledermanas buvo tikras šliužas, Džekas jam nepažadėjo teptis rankų ar pažeisti darbo etikos. Advokatas neketino eiti toliau nei kada nors anksčiau.

Tik vietoj džiaugsmo, kokį sukelia padidėjęs adrenalino kiekis ir kokį jusdavo anksčiau, Latamas pastebėjo, kaip viduje viskas apsivertė. Nors kelionė darbo klausimais buvo labai sėkminga, vyro neapleido nuojauta, kad ši byla sudrums jo gyvenimą – taps grėsme ateičiai, apie kurią pats net nesvajojo. Ateičiai, kurios niekada nebuvo.

Džeko nedžiugino mintis apie akistatą su Melori, bet turėjo merginai papasakoti apie pokalbį su Ledermanu. Prieš grįždami į darbą, kolegos privalo atvirai pasikalbėti apie tai, kas tarp jų vyksta. Nėra reikalo nė minėti, kad Latamui reikėjo dar nors kartą pabūti su Sinkler, kol užgrius sunki tikrovė.

Melori užsegė lagamino užtrauktuką. Privalo kuo greičiau grįžti į įprastą gyvenimą, kol visai neprarado savojo „aš“. Įsimylėjusi Džeką, ji atrado vieną Melori, bet prarado kitą. Tą, kuri siekė tikslo ir prieš akis matė tik būsimą partnerystę firmoje. Tą, kuri niekada nemanė norinti vyro ir šeimos. Tą, kuri atkakliai slėpė savo moteriškumą. Tą, kuriai Latamas buvo nepasiekiama svajonė. Sinkler nesugebės paslėpti savo naujai atrastos pusės, kaip ir niekada nebus tokia kaip anksčiau – advokatų kontoros ledo karalienė. Dabar moteriškumas, erotiškumas yra neatsiejamos jos dalys. Kaip ir toji pusė, kuriai pagarba Alicijos Lederman jausmams buvo svarbesnė už jos pačios siekį tapti partnere. Ji pasikeitė. Kai grįš namo, merginos laukia ir daugiau pokyčių. Būdama šalia Džeko Latamo, niekada nepamirš savo meilės jam. Turbūt vienintelės gyvenime. Meilės, kuri vertė nepasitikėti moterimis, santykiais ir pačia meile. Įsiveržusios į gyvenimą kaip iššūkis. Su kiekviena minute Melori darėsi vis sunkiau jai atsispirti. Ši meilė neleido tikėti svajonėmis ir laiminga pabaiga.

Suskambėjęs telefonas pažadino ją iš gilaus susimąstymo. Sinkler atsiliepė.

– Klausau?

– Panelė Sinkler? – pasiteiravo gomurinis vyriškas balsas, kurio mergina nepažino.

– Taip. Kas čia kalba?

– Viešbučio administratorius. Jūsų verslo partneris prašė perduoti, kad lauks jūsų

520-ame kambaryje aštuntą valandą vakaro.

Tai Džeko kambario numeris. Melori širdis suvirpėjo. Merginą užliejo ilgesys.

– Dėkoju, – sukuždėjo į ragelį.

Teisininkės gerklėje įstrigo gniutulas. Tai nebuvo kvietimas, kokio ji norėtų, greičiau – darbo susitikimas. Nėra abejonių, kad Latamas neketina prisipažinti ją mylįs. Advokatė Melori Sinkler negali ignoruoti savo partnerio kvietimo, bet Melori kaip moteris neturi pasirinkimo. Ji pakankamai išmintinga, kad žinotų, kada reikia pasitraukti.

Teisininkė pastatė lagaminą ant grindų. Sinkler neištvertų paskutinio susitikimo su Džeku. Tik ne sudraskyta širdimi ir ant plauko pakibusia karjera. Ji nekaltina vyro dėl šį rytą išsakytos nuomonės. Pasinaudoti privataus seklio surinkta informacija būtų teisingas žingsnis tam, kas imsis atstovauti Polui Ledermanui. Latamui nereikia prašyti atleidimo už tai, kad atlieka savo darbą. Pirmą dieną šiame kurorte pati būtų pasielgusi taip pat.

Dabar viskas kitaip. Geriau save pažindama, mergina keitė ir požiūrį į gyvenimą. Žinojo, kad niekas nepakeis jos tėvų jausmų savo vieninteliam vaikui, o dabar suprato, kad negali pakeisti neigiamo Džeko požiūro į meilę ir tarpusavio santykius.

Viešpats mato, ji stengėsi. Labai gaila, kad šiame kurorte Melori vienintelė leidosi į savęs pažinimo kelionę. Antraip Sinkler netektų išvažiuoti vienai. Galėtų keliauti drauge su Džeku. Mergina nusibraukė skruostu nuriedėjusią ašarą. Žaidimą pradėjo ji, kai nusprendė vyrą pamokyti. Tada Latamas atsilygino tuo pačiu ir čia prasidėjo jausminga, konkurencinga kelionė. Kolegos stengėsi pranokti vienas kitą, tik nenumanė, kad abiejų širdys bus sudaužytos. Paskui jau buvo per vėlu. Taigi ji tikrai nepasirodys net kviečiama į dalykinį susitikimą. Sugalvos, kaip perduoti bendradarbiui žinutę. Tuomet grįš namo. Viena.

Džekas beveik išvaikščiojo taką kambario grindyse. Devintą valandą suprato, jog Melori neketina pasirodyti. Dešimtą valandą, dar išgėrus vieną taurę ir po septintojo komandos „Jankees“ kamuoliuko padavimo, pasigirdo beldimas į duris. Kaip advokatas Latamas turėjo būti įsiutęs dėl tokio merginos vėlavimo, bet dabar už jį galvojo širdis ir įaudrinti jausmai. Vyras buvo piktas ir įskaudintas. Nesvarbu, ar tai buvo verslo, ar asmeninis kvietimas, Sinkler bent jau galėjo atsiųsti mandagų „dėkoju, ne“.

Galvoje tvinksėjo, o gerklę perštėjo. Jis jautėsi sumautai ir Melori tik iš dalies prie to prisidėjo. Dabar mažiausiai reikėtų susirgti.

Džekas pakilo nuo sofos ir patraukė prie durų. Kitoje pusėje buvo Alicija Lederman. Žmogus, kurio nesitikėjo pamatyti.

– Kuo galėčiau padėti?

– Turiu jums žinutę.

Moteris ištiesė baltą voką su viešbučio logotipu kampe.

– Buvau pažadėjusi perduoti anksčiau. Gerokai anksčiau. Bet įvyko nenumatytų dalykų. Vieną vyrą ištiko širdies priepuolis ir turėjau kviesti gelbėjimo tarnybą… – Moteris papurtė galvą. – Kad ir kaip ten būtų, štai žinutė. Ir priimkite mano atsiprašymą.

– Nėra reikalo atsiprašyti, – turint omeny, ką Latamas ruošė Alicijai, jis turėtų atsiprašyti.

Ši mintis sukrėtė vyrą lyg elektros iškrova. Ar yra kada nors buvę, kad norėtų atsiprašyti už savo darbą? Jis pažvelgė į ponią Lederman. Ši atrodė tokia pat elegantiška kaip visada, bet veide atsispindėjęs nuovargis suspaudė Džekui širdį. Vyras net ėmė svarstyti, ar pirmą kartą tikrai į ją pažvelgė, ar mato moterį Melori akimis? Vis dėlto teisininkui nepatiko tai, ką pamatė. Gal Sinkler buvo teisi ir įmanoma šias skyrybas sutvarkyti nesukeliant nereikalingo skausmo.

Advokatas pažvelgė Alicijai į akis. Vyrą sužavėjo jos ramybė ir drąsa.

– Galėjote atsiųsti pasiuntinuką, – Džekas pamojavo rašteliu ore. – Kodėl nešėte pati?

– Jeigu taip rūpite Melori, tada čia turite būti geras žmogus, – ji paplojo sau per krūtinę šalia širdies. Latamas suabejotų tokia prielaida.

– Tai jūs su Sinkler kalbėjotės?

Ponia Lederman linktelėjo.

– Prieš jai išvykstant. Dabar mergina pakeliui namo. Esu tikra, kad raštelyje rasite paaiškinimą.

Teisininkas pasitraukė nuo durų.

– Užeikite.

Alicija nusekė paskui, bet nieko nekalbėjo. Juto, kad Džekui reikia erdvės. Taigi Melori jo neapgavo. Na, bent jau ne taip, kaip pats manė. Bėda ta, kad tiesa nepadėjo vyrui pasijusti geriau. Latamui net nerūpėjo, kad jis ne vienas. Advokatas privalėjo sužinoti, ką Sinkler norėjo pasakyti. Tad išsiėmė popieriaus lapą iš voko ir tyliai perskaitė:

Gailiuosi, kad negaliu pasakyti tau asmeniškai, bet esu pakankamai išmintinga, kad neįsitraukčiau į mūšį, kurio laimėti negaliu. Per šią kelionę sužinojau daug apie save ir ko noriu iš gyvenimo. Grįžtu namo, kad pradėčiau kai kuriuos pokyčius. Deja, bet esu priversta praleisti paskutinį mūsų susitikimą. Man su tavimi buvo smagu.

Su meile

Melori

Skausmas geležiniais pirštais sukaustė Džekui širdį.

– Pabaiga retai būna lengva, – Alicija uždėjo delną jam ant rankos. Tada susigėdo ir greitai atsitraukė. Džekas pažvelgė į jos užjaučiančias akis.

– Manau, tai žinote, – vyras atsargiai rinko žodžius, kad supratimas netyčia nevirstų sarkazmu.

Ši linktelėjo.

– Suprantu, kad negaliu sulaikyti Polo, jeigu nenori su manimi būti. Žinau, kad manėte, jog jus ignoruoju, kai pasiūlėte man pasisamdyti advokatą, bet tai netiesa. Aš ruošiausi.

– Neatskleidėte savo kortų. Gerbiu tai.

– Nesu tikra, kad mano poelgis vertas pagarbos. Mano santuoka griūva ir aš neketinu pasiduoti be kovos.

– Juk suprantate, kad vėl turiu jums patarti kreiptis į advokatą.

Su šia moterimi taip lengva kalbėtis, kad Džekas nesusivaldė ir nusišypsojo.

– Būtinai taip ir padarysiu. Tik pamaniau, kad pirmiausia galėtume susitarti.

Alicija iš rankinės išėmė voką.

– Nesu tokia naivi, kaip mano vyrui atrodo. Apie mane yra tam tikros informacijos, kuria jis, neabejoju, ketina pasinaudoti. Galite perduoti, kad ir aš kai ką turiu.

Latamas skubiai peržvelgė voko turinį – ten buvo Polą kompromituojančios nuotraukos, kuriose vyras su jauna moterimi. Kiekvienoje nuotraukoje nurodyta data. Alicija Lederman turėjo sutuoktinio neištikimybės įrodymų. Advokatas sudejavo.

– Ji mūsų darbuotoja, – tarė Alicija. – Labai jauna ir nepatyrusi, – moters balse suskambėjo nuoskauda. – Galiu prisiekti, kad tada, kai susituokėme, Polas nebuvo toks. Širdies smūgis ir vidurio amžiaus krizė jį pakeitė.

Alicija papurtė galvą, o dailius moters veido bruožus iškreipė pasišlykštėjimas. Džekas užjautė ją. Pono Ledermano elgesys buvo pasibjaurėtinas.

– Ar ketinate jomis pasinaudoti?

Moteris persibraukė akis.

– Nenoriu viešinti. Turiu vaikų, jie man gerokai svarbesni už pinigus, kuriuos galėčiau gauti išsiskyrusi.

Latamas stovėjo priešais ir neturėjo ko pasakyti. Štai moteris, rankose laikanti įrodymus, kurie užtikrintų neblogą laimikį, jeigu tik pati pasistengtų, bet ketina jo atsisakyti dėl savo vaikų gerovės. Alicija nebuvo panaši į jokį Džeko klientą. Ponia Lederman buvo nepakartojama. Kaip ir Melori, kuri jau pirmąją dieną pastebėjo šeimininkės gerumą.

– Pone Latamai!

Vyras atsikrenkštė.

– Atleiskite. Jeigu neketinate jomis pasinaudoti, kodėl rodote man?

– Sakiau, jog nenoriu nuotraukų viešinti, bet nesakiau, kad jomis nepasinaudosiu, jeigu būsiu priversta.

Pro skausmą prasiveržė ryžtingumo gaidelės ir Džekas ją už tai gerbė.

– Tik nesuklyskite. Esu pasiruošusi kautis, jeigu Polas reikalaus panaudoti informaciją, kurią turite apie mane, bet nenoriu įtraukti vaikų. Jie turi manyti, kad bent vienu iš tėvų gali pasitikėti. Net jeigu tai tik iliuzija. Tad prašau parodyti jam nuotraukas, kurios, beje, yra kopijos, ir pasakyti, jog noriu sąžiningų dalybų. Padėjau sutuoktiniui valdyti šį kurortą, be to, užauginau jo vaikus. Esu vidutinio amžiaus moteris, neturinti kitų pragyvenimo šaltinių. Tad tik prašau sąžiningų dalybų, kad jis negalėtų visko išleisti jaunoms draugužėms.

Moteris užgniaužė kūktelėjimą, o advokatui gerklėje įstrigo gumulas. Ne tik dėl Alicijos, bet ir dėl savo tėvo, kurio laukė tokia pati velniava.

– Tikiuosi, šių nuotraukų pakaks. Bet jeigu Polas įspraus mane į kampą, būsiu priversta kovoti.

– Suprantu, – teisininkas stovėjo rankose laikydamas voką ir žinodamas, kad didžiausias firmos klientas ką tik pasirinko savo lemtį. Džekas kiek luktelėjo, o tada uždėjo ranką Alicijai ant peties.

– Parodysiu ponui Ledermanui nuotraukas ir patarsiu, kaip elgtis. O jūs tuo metu susiraskite advokatą.

Ši linktelėjo, o akyse sutvisko dėkingumas.

– Melori buvo teisi. Jums tiesiog reikėjo pačiam mane pažinti. Labos nakties, pone Latamai.

– Labanakt.

Alicija išsliuogė pro duris palikdama Džeką vieną su kompromituojančiomis nuotraukomis ir Melori laiškučiu. Vyras nuėjo prie didelio veidrodžio miegamajame. Rankomis atsirėmė į jo rėmą ir pažvelgė į savo atvaizdą. Latamas sunkiai pažino į jį žiūrintį vyrą. Teisininkas niekada nemanė esantis bailys, bet dabar būtent taip ir atrodė. Kaip jo tėvas bijojo žengti žingsnį, visiems laikams pakeisiantį gyvenimą. Pradėdami santykius abu žinojo taisykles, bet nė vienas jų nesilaikė. Mergina įsimylėjo kolegą, o šis neturėjo drąsos pripažinti tiesos. Džekas taip pat myli bendradarbę, bet išgirdęs jos prisipažinimą pasislėpė ir ėmė teisintis, kad gina merginos interesus, užuot pažvelgęs didžiausiai savo baimei į akis ir ją įveikęs. Kaip ironiška! Latamas visą gyvenimą bėgo nuo meilės ir įsipareigojimų, o galiausiai pakliuvo tiesiai į šiuos spąstus. Tiesa, meilė Sinkler neatrodė kaip spąstai. Jais tapo visas būsimas gyvenimas.

– Tu ką?

Melori padėjo dėžę su asmeniniais daiktais ant grindų bute, kuriame gyveno kartu su pussesere.

– Išeinu iš darbo, Džulija. I-Š-E-I-N-U. Ko nesupranti?

Tiesa, Melori buvo pasiruošusi likti dar dvi savaites, bet vyresnieji partneriai neketino jos laikyti nė minutės ilgiau. Tik ne tada, kai išgirdo, kad advokatė neketina pasinaudoti gauta informacija prieš Aliciją Lederman.

Džekas sirgo nuo tada, kai jie grįžo, ir Ledermano byla atiteko Sinkler. Teisininkė nusprendė geriau išeiti iš darbo nei suteikti Alicijai Lederman dar daugiau skausmo ir nusivylimo. Išvykdama iš kurorto mergina liko skolinga šeimininkei atsisveikinimą. Dėl profesinės etikos advokatė negalėjo patarti moteriai nieko daugiau, kaip tik pasisamdyti advokatą. Vis tik Melori neketino sušerti Alicijos jos sutuoktiniui – plėšriam rykliui.

– Ateik, prisėsk, – Džulija paplojo per sofą šalia savęs. – Kai vakar grįžau, jau miegojai, o šiandien tave pamačiusi išgirstu, kad išeini iš darbo, kuriam paskyrei visą gyvenimą. Jau beveik buvai partnere. Kas nutiko?

Teisininkė nenuleido akių nuo sunerimusios pusseserės, kai sėdosi šalia.

– Tavo paakiai pajuodę, esi įtartinai tyli ir klausi manęs, kas nutiko?

Džulija užvertė akis.

– Juk ne aš praleidau penkias dienas kurorte su geidžiamiausiu firmos partneriu.

Melori stipriai suėmė giminaitę už pečių.

– Jis ne geidžiamiausias.

Be to, iki šiol nepasirodė darbe. Taip merginai pavyko išvengti nejaukaus susitikimo, o turint omeny, kad Sinkler nebedirba firmoje, jie greičiausiai išvis nesusitiks.

Teisininkės gerklėje įstrigo nelemtas gumulas.

– Ne geidžiamiausias? Nori pasakyti, kad vyras spėjo susižadėti ar net susituokti per tą vienintelę naktį? Nieko sau bjaurybė! – Džulija susiraukė ir paniekinamai prunkštelėjo.

Melori nesusilaikė nesusijuokusi. Giminaitė tikrai neketino pasakoti Džulijai, kad buvo daugiau nei viena naktis.

– Jis nei susižadėjo, nei vedė, tiesiog čia nėra vietos, – mergina priglaudė ranką prie širdies. – Ir čia, – parodė į galvą.

Vyro požiūrio nepakeitė kartu praleistas laikas, tad nepakeis niekas. Džulija palinko, kad apsikabintų Melori. Ši buvo dėkinga pusseserei už tylų palaikymą. Džulija atsitraukė.

– Ar vyras pats pasakė, kad jo nedomina, ar čia tavo spėlionės? Matai, net labiausiai užkietėjęs viengungis gali sutikti savo porą, – giminaitės akyse blykstelėjo ugnelė.

– Tik nesakyk, jog tiki, kad tinkama moteris gali pakeisti net didžiausio užsispyrėlio nuomonę.

– Tenoriu pasakyti, kad neverta prarasti vilties, kol neišgirsi to iš jo lūpų, – Džulija šyptelėjo. – Pasikalbėkite.

– Nemanau, kad Džekas turi man ką pasakyti. Kai kam nors prisipažįsti mylįs, viskas priklauso nuo to žmogaus.

Mergina atsiduso.

– Negaliu ginčytis, nors ir labai norėčiau. Ką ketini daryti dabar, kai esi bedarbė? – paklausė Džulija, nelabai subtiliai keisdama pokalbio temą.

– Turiu nemažai santaupų. Jų pakaks privačiai praktikai pradėti. Ieškosiuosi patalpų nuomai. Gal su kuo nors kartu, kad būtų pigiau. Atėjo laikas ką nors daryti dėl savęs.

– Ne dėl tėvo?

Sinkler atsilošė į sofos kraštą.

– Nori pasakyti, kad visą laiką žinojai, jog iš tiesų nenoriu partnerystės firmoje?

Gerai pažįstamos mėlynos pusseserės akys atidžiai tyrinėjo Melori.

– Tai buvo tavo būdas priversti tėvą didžiuotis tavimi, nors jam terūpėjo tik jis pats. Buvai save įtikinusi, kad esi laiminga. Kaip galėjau su tavimi ginčytis?

Sinkler atsiduso.

– Tu teisi. Laimei, tai jau praeitis.

Tam prireikė tik trisdešimties metų. Mergina tiek daug apie save sužinojo, kad drąsiai gali pradėti naują gyvenimą. Kad ir kaip trokštų, jog Džekas taptų gyvenimo dalimi, Melori Sinkler buvo kovotoja ir neketino nuleisti rankų. Ji išgyvens. Tiesa, gyvenimas pasidarytų gerokai šviesesnis, jeigu Latamas būtų taip pat pasimokęs.

15

Melori išėjo iš darbo. Džekas įėjo į savo kabinetą ir užtrenkė duris. Gal bent čia ras truputį privatumo nuo paskalų net ūžiančioje advokatų kontoroje. Grįžus iš Hamptono vyrą pakirto bjaurus vasaros gripas, tad dvi dienas nėjo į darbą, o tada prasidėjo savaitgalis. Gaila, kad niekam šioje firmoje nešovė į galvą pranešti advokatui apie Melori, kol jis sirgo.

Šiandien Latamas grįžo į darbą nerimaudamas, kaip reikės elgtis su ledo karaliene, ir sužinojo, kad jos nebėra. Nepakeliamos tuštumos jausmas buvo stipresnis, nei vyras galėjo įsivaizduoti. Kartu su tuštuma palengva skleidėsi pasididžiavimas Sinkler. Per jų kelionę kolegė atrado save kaip moterį, žinančią, ko nori, ir nebijančią to siekti.

Taip mergina elgėsi ir su juo. Nepabūgo pasitraukti, kai suprato, kad viltys, svajonės, troškimai nesulauks atsako. Nei darbe, nei santykiuose su Džeku.

Latamas apsidairė po savo kabinetą, simbolizuojantį padėtį firmoje, – langai nuo grindų iki lubų, pilkas, lietingas Niujorko paveikslas už jų, raudonmedžio darbo stalas, didžiulė oda aptraukta kėdė, prabangus rytietiškas kilimas, medinės rankų darbo lentynos ir daiktai, kurie priminė jam svarbiausius gyvenimo įvykius: mokyklos ir koledžo baigimo diplomai, leidimas lankytis baruose ir net ant sienos kabantis studijų laikų futbolo komandos švarkas. Čia vyras pradėjo savo profesinę veiklą. Visi darbiniai pasiekimai buvo susiję su šia advokatų kontora, bet pažintis su Melori parodė, kad iš tiesų Džekas neturi jokių asmeninių pasiekimų, kuriais galėtų didžiuotis. Staiga visi profesiniai laimėjimai prarado svarbą.

Paini Ledermano byla ne ką tepadėjo. Advokatas parodė Polui nuotraukas, išklausė jo keiksmų ir paliepė pamąstyti, kokios žalos šios gali padaryti Ledermano verslui. Teisininkas tikėjosi bylą baigti greitai, nekeliant nereikalingo sąmyšio. Ledermanas nusileistų, o Džekui netektų stumti jo žmonos į nesąžiningą sandėrį ir taip nusižengti savo principams.

Advokatas užsižiūrėjo į „Empire State Building“, oriai stūksantį priešais. Jis čia neužsibus. Nuo tos akimirkos, kai pažvelgė į Alicijos Lederman veidą ir pamatė ne priešininkę, o žmogų, kuriam norėtų atstovauti teisme, suprato, kad paties dienos „Valdorfo, Heino“ firmoje buvo suskaičiuotos. Už tai taip pat turėtų padėkoti Melori, nes ši atvėrė akis.

Vyras nekaltino nei advokatų kontoros, nei Ledermano, kad jie jaučiasi nepatenkinti. Gali kaltinti tik save už nenorą susikauti su savo sielos demonais ir priimti didžiausią likimo dovaną.

Sinkler meilę.

– Ką ketini daryti? – balsu paklausė pats savęs.

Teisininkas nužvelgė tvarkingą stalą ir pačiupo popieriaus lapą bei rašiklį. Jis kreipsis į Melori tokiais žodžiais, kurių mergina negalės suprasti netinkamai. Tada beliks tikėtis geriausio.

Susidėjusi rankas ant klubų, Sinkler vaikščiojo po biuro erdvę, kurią Džulijos draugas siūlė išsinuomoti. Jis buvo draudikas ir turėjo laisvą kambarį, be to, galėjo pasiūlyti savo sekretorės paslaugas mainais į papildomas įplaukas. Taip buvo pigiau nei vienai nuomotis biurą.

Melori turėjo pakankamai laiko, kad žengtų tokį žingsnį, kol veikla pradėtų duoti pelno. Advokatė tuo neabejojo. Teisininkė viską darydavo iki galo. Išskyrus situaciją su Džeku. Čia nepavyko. Praėjo dvi savaitės, kai kolegos išsiskyrė, o iš vyro jokios žinios. Žinoma, mergina nesitikėjo, kad Latamas paskambins, bet svajingoji jos pusė vis dėlto vylėsi. Būdavo tokių akimirkų, ypač vėlyvais vakarais, kai pati norėdavo vyrui paskambinti bent tam, kad išgirstų balsą, kad įsitikintų, kad jis taip pat ilgisi. Laimei, nugalėdavo sveikas protas ir Melori primindavo sau, jog vyras žino apie jos meilę. Jeigu per tą laiką, kai jie atskirai, Džekas būtų pajutęs tą patį, žinotų, kur ją rasti. Melori nieko negalėjo padaryti ar pasakyti, kad ką nors pakeistų.

Sinkler išėjo iš seno pastato. Vieta jai patiko, bet nebuvo pasiruošusi priimti sprendimo. Taksi geitai grįžo namo ir nusviedė rankinę ant sofos svetainėje.

– Kur buvai? – iš kambario išėjo Džulija. Ji buvo neabejotinai sunerimusi.

– Ieškojau vietos kontorai. Varge, aš visai nusivariau. Tas karštis žudantis, o metro gali tiesiog iškepti, – Melori susmuko ant artimiausios kėdės.

– Kol tavęs nebuvo, išėmiau paštą, – pusseserė stovėjo šalia ir laukė.

– Ir kodėl tai svarbu?

– Dėl šito! – Džulija nusviedė giminaitei ant kelių voką. Ant dramblio kaulo spalvos popieriaus laiškams buvo „Valdorfo, Heinco“ logotipas ir ne tik. Po buveinės adresu advokatai buvo įpratę brūkštelėti inicialus ir pusseserė pastebėjo svarbiausią dalyką, kuris privertė Melori širdį pasileisti šuoliais.

– Dž. L. Tai jis, ar ne? – paklausė Džulija, o jos balsas net spygtelėjo iš susijaudinimo.

– Neprieštarausi, jei perskaitysiu laišką viena?

Melori žinojo, kad uždavė retorinį klausimą ir pusseserė net nekrustelės, todėl atplėšė voką ir ištraukė laišką. Džulija atsistojo jai už nugaros ir perskaitė balsu:

– Paskutinį kartą. Sujunkime gyvenimą. Lauksiu. Ateik, jeigu išdrįsi. Dieve, kaip romantiška, – Melori prie ausies išgirdo graudų atodūsį.

– Štai ir perskaičiau laišką viena, – tyliai atsakė Sinkler.

Mergina dar kartą perskaitė žodžius ir pajuto, kaip ją krečia drebulys. Ji pritarė pusseserei. Laiškas buvo stebinantis, romantiškas ir neįtikėtinai gąsdinantis. Melori nenumanė, kodėl pasikeitė Džeko požiūris, bet gerai jį pažinojo ir suprato, kad nebūtų siuntęs tokio laiško, jeigu tikrai taip negalvotų. Teisininkė apsuko kvietimą. Laiškas išsiųstas prieš savaitę, o adresas nepažįstamas. Matyt, kažkur priemiestyje.

– Ir kaip, jo manymu, turėtum ten nusigauti? – pirmoji paklausė Džulija.

– Geras klausimas.

Laiške nebuvo net mažiausios nuorodos. Jai teks rasti žemėlapį. Melori rankose vartė laišką įsivaizduodama, kaip šį laikė Latamo pirštai.

– Nieko nedaryti lengviausia, ar ne?

Džulija vos pastebimai linktelėjo ir atrodė kiek sutrikusi. Sinkler nebuvo priblokšta, ji jautėsi ryžtinga. Jeigi nori Džeko, turi pasistengti.

Niekas dėl manęs taip nesistengė.

Mergina prisiminė ankstesnį jų pokalbį. Tiesa, Melori nemanė, kad Latamas specialiai verčia ją stengtis, bet pasirodydama leis vyrui suprasti, kad šis vertas jos pastangų. Tai buvo dar vienas iššūkis, kurio kaina – visas gyvenimas.

Melori pastatė išsinuomotą automobilį prie to adreso, kuris nurodytas kvietime. Tam, kad būtų tikra, du kartus patikrino namo numerį, bet pamačiusi Viktorijos laikų pastatą su balta tvora neabejojo, kad atvyko ten, kur reikia. Žavus, jaukus statinys tiesiog dvelkė namais.

Mergina išlipo iš automobilio į lietų ir apsidairė – gal pamatys ką nors pažįstamo. Tik nervingas dilgčiojimas pirštuose ir augantis susijaudinimas, kuriuos visada jusdavo šalia Džeko, buvo pažįstami.

Melori užsimetė gobtuvą ant galvos ir susisagstė lietpaltį, o tada užėjo pro pagrindines duris. Ji niekada negraužė nagų, bet dabar nedaug trūko, kad pradėtų.

Pabuvusi atskirai nuo Latamo, jaudinosi daugiau nei iš pradžių. Vis dėlto visada geidė šio vyro ir gali būti, kad jis tą patį jautė nuo tada, kai dingo susikausčiusioji Melori. Jų santykiai niekada nebus nubodūs ar nuspėjami.

Sinkler pakilo melsvo akmens laiptais ir paskambino į duris.

Džekas stebėjo, kaip ji ateina, ir atvėrė duris vos tik suskambėjo durų skambutis. Latamas manė, kad sapnuoja, kai vyro svajonių objektas praėjo pro jį vidun. Melori nusimetė gobtuvą ir sužiuro jam į akis. Merginos lūpos neryžtingai šypsojosi. Sinkler ištiesė jo atsiųstą kvietimą.

– Jeigu neklystu, atvykau tinkamu adresu.

Tinkamu adresu pas tinkamą vyrą.

– Džiaugiuosi, kad pavyko rasti.

Ji truktelėjo pečius.

– Niekada tau nepasakojau, kad sunkiai orientuojuosi erdvėje, bet internetas buvo šaunus pagalbininkas. Negalėjau pasiklysti, kai gavau nuorodas, kaip nuvykti nuo vienų durų prie kitų.

Juodu stovėjo nejaukiai tylėdami. Latamas ne taip įsivaizdavo jų susitikimą. Džekas pasitraukė, kad įleistų viešnią. Tamsių plaukų garbanos krito merginai aplink veidą, o veido oda švytėjo nuo gražaus įdegio ir tobulo makiažo. Vyras nenumanė, ką ji buvo apsivilkusi po lietpalčiu, bet iš to, ką matė, nebuvo panaši nei į oficialiąją Melori, nei į gundytoją. Priešais stovėjo jo Melori, ir jeigu tuojau pat neapsikabins Sinkler, ims staugti iš skausmo.

– Pasiilgau tavęs.

Nedrąsų viešnios šypsnį pakeitė plati, nuoširdi šypsena.

– Pagaliau supratai, – ištarė ji ir puolė Latamui į glėbį.

Džekas panardino veidą į merginos plaukus ir stipriai ją suspaudė. Melori kvepėjo taip pat ir būdamas tiesiog šalia vyras jautė neapsakomą džiaugsmą.

Viešnia pasitraukė per greitai.

– Kokia čia vieta? – paklausė dairydamasi po tuščią namą. Net nenumanė, kokį svarbų klausimą uždavė.

– Gal nusivilk, o aš viską paaiškinsiu?

Merginos skruostai išraudo.

– Ne dabar. Man vis dar šalta.

Vyras prisimerkė, o paskui gūžtelėjo.

– Jeigu tik neketini pasprukti – prašom.

– Pasitikėk manimi. Važiavau tokį kelią ne tam, kad paskubomis pabėgčiau.

Jis stvėrė Melori už rankos, pažvelgė į ją ir pajuto tokį dėkingumą, kad gali žiūrėti į šias nuostabias mėlynas akis.

– Galėčiau tau patikėti savo gyvenimą.

Merginos akys sudrėko, ji uždėjo delną vyrui ant skruosto.

– Tau turėtų būti nelengva tai sakyti.

– Keista, bet su tavimi lengva, – Džekas labai rinkosi, ką pasakyti. Melori, regis, suprato, nes stovėjo tylomis ir laukė. – Ta savaitė, kurią praleidome kartu, viską pakeitė.

Pašnekovė pakreipė galvą.

– Papasakok man, – tyliai paprašė mergina.

Džekas nusijuokė.

– Manau, kad mums abiem tai buvo gyvenimą keičiantis patyrimas. Tu atradai save ir ko nori gyvenime. Aš radau tave ir sužinojau, kad santykiai – ne tik keiksmažodis. Kai išėjai, supratau, kad negaliu būti tiesiog terminatorius, – jis neatitraukė nuo viešnios alkano žvilgsnio.

– Alicija sakė, kad tu nepakartojamas.

Vyras papurtė galvą.

– Tai ji nepakartojama. Kaip tu ir sakei. Laimei, Ledermanas pats susimovė, antraip būčiau pakliuvęs į nepavydėtiną padėtį. Negalėjau atsisakyti šios bylos be nuostolio firmai. Kita vertus, vis stiprėjo nuojauta, kad mano karjera ten baigiasi.

– Tu išėjai? – Melori balsas išdavė begalinį susijaudinimą.

– Kaip tik parduodu savo firmos dalį. Negaliu gyventi taip kaip anksčiau – padėti griauti santuokas bet kokia kaina, – advokatas šyptelėjo. – Tik ne tada, kai pamačiau šviesą tunelio gale.

– Aš pritrenkta.

– Ir aš. Dar neapsisprendžiau, ką darysiu toliau, bet žinau, kad pasielgiau teisingai.

– O kokia čia vieta?

Džekas negalėjo delsti. Latamo delnai prakaitavo kaip kokio paauglio, bet jis juk vyras ir tikrai nesitrauks.

– Avantiūra. Tu buvai pakeliui į partnerystę firmoje ir manei, kad santuoka bei šeima nedera su karjera, – pašnekovas giliai įkvėpė ir tęsė: – Bet visada tikėjai ir norėjai, kad patikėčiau ir aš. Dabar aš tikiu.

– Ką nori pasakyti?

Jis suspaudė kumščius ir vėl atgniaužė.

– Noriu pasakyti, kad tada, kai išėjai iš darbo, supratau, jog tavo požiūris pasikeitė. Štai jis, mieloji. Tavo bilietas į amerikietišką svajonę. Namas, apjuostas balta tvora… – Džekas dūrė pirštu į langą. – Už kampo yra gyvūnų prieglauda ir neprieštarausiu, jei pradžioje turėsime du su puse vaiko. Žinoma, neketinu versti tavęs vaikščioti basos, kai būsi nėščia. Esame velniškai puikūs advokatai, kurie tikrai bus naudingi šiam miestui.

Priblokšta Melori tylėjo. Buvo metas, kai Džekas siekė ją apstulbinti, bet tik ne dabar. Kontrolė nebuvo tik sumauta iliuzija ir dabar viskam vadovavo Sinkler. Kuo ilgiau tylėjo, tuo labiau Latamas dvejojo, ar tik nebus jų pervertinęs.

– Aš dar jo nenusipirkau, tad jeigu tau nepatinka, arba nori likti mieste, o gal nenori tekėti…

– Džekai, kalbi nesąmones. Niekada nemačiau, kad taip nervintumeisi, – merginos veide palengva pražydo plati šypsena.

Vyras gavo atsakymą. Jam tik reikėjo išgirsti.

– Tai ką pasakysi?

– Tai, kad mano svajonės virto tikrove, – net svajodama nedrįso įsivaizduoti, kad viskas gali taip laimingai baigtis. Tik ne su Džeku. – Ir aš tave myliu.

– Aš tave taip pat myliu, – nieko nelaukdamas atsakė Latamas.

Sinkler nusišypsojo. Merginai labai pasisekė, kad sutiko vyrą, manantį, jog verta dėl jos stengtis. Jis nusipelnė atlygio. Viešnia ėmė lėtai virpančiais pirštais sagstytis lietpalčio sagas.

– Tikiuosi, nemanai, kad būsiu ta Melori, kurią matei darbe, ar ištvirkusi žmona, – pati jau suprato, kad tikroji Melori yra visokia. Kiekvieną dieną mergina vis daugiau apie save sužino. Sinkler truktelėjo pečiais ir lietpaltis nukrito prie kojų. Džekas įsistebeilijo į seksualius juodus apatinius, kuriuos mergina rinkosi galvodama apie jį. Latamo akys padūmavo. Vyras tyliai švilptelėjo.

– Tik nesirodyk kaimynams.

Mergina nusijuokė.

– Matyt, turėsi įtaisyti naktines užuolaidas, – atsakė ir pamojo pirštu.

– Ar tai teigiamas atsakymas į mano kvietimą?

Melori širdis garsiai daužėsi krūtinėje.

– Tai teigiamas atsakymas visam gyvenimui.

Džekas žengė į priekį, paėmė merginą ant rankų ir sutvirtino jųdviejų sandorį ilgu, godžiu bučiniu, žadančiu jausmingą, erotišką ateitį.

Content

Phillips Carly Suviliok, jei išdrįsi