І-цзін. Книга змін

Вступ

Цей вступ призначений читачеві, який не знається на Китаї. Він потрібен як такий собі путівник по пропонованій роботі, має зорієнтувати читача в питаннях, без урахування яких не буде зрозумілою сама «Книга змін» і, більше того, не буде зрозуміло, чому автор взявся за переклад і дослідження пам’ятки, яка дуже мало, на перший погляд, означає для сучасного читача. Крім того, саме в цьому вступі необхідно пояснити основну термінологію пам’ятки, яка постійно буде застосовуватися пізніше і без якої не можна обійтися, читаючи «Книгу змін».

Ми виконали цю роботу, бо, вивчаючи матеріали з історії китайської філософії, постійно стикалися з необхідністю передувати дослідженню кожної філософської школи дослідженням «Книги змін» — основного та початкового пункту міркувань майже всіх філософів Стародавнього Китаю.

«Книга змін» стоїть на першому місці серед класичних книг конфуціанства і в бібліографічних оглядах китайської літератури. Це зрозуміло, адже бібліологія та бібліографія у феодальному Китаї були створені людьми, що отримали традиційну конфуціанську освіту. Бібліографи старого Китаю непохитно вірили в традицію (не споконвічну, але достатньо стару), що віддаляла створення «Книги змін» в таку глибоку давнину, що жодна інша класична книга не могла конкурувати з нею в хронологічній першості, хоча фактично «Книга змін» — аж ніяк не найдавніший із пам’ятників китайської писемності, це встановила та ж китайська філологія.

Однак незалежно від традиції, незалежно від конфуціанства «Книга змін» має всі права на першість у китайській класичній літературі, бо має велике значення в розвитку духовної культури Китаю. Вона мала вплив у різних галузях: філософії, математиці, політиці, стратегії, теорії живопису та музики і в самому мистецтві: від знаменитого сюжету стародавнього живопису «Вісім скакунів» до магічного напису на монеті-амулеті чи орнаменті на сучасній попільничці.

Не без суму, але й не без задоволення маємо надати «Книзі змін» безумовне перше місце серед інших класичних книг і як найважчій із них: найважчій і для розуміння, і для перекладу. «Книга змін» завжди мала славу темного та загадкового тексту, оточеного обширною літературою, часто суперечливою в тлумаченнях коментаторів. Незважаючи на грандіозність цієї двотисячолітньої літератури, розуміння деяких місць «Книги змін» досі створює майже нездоланні труднощі, — настільки незвичні і чужі для нас ті образи, в яких викладені її концепції. Тому нехай читач не скаржиться на автора цих рядків, якщо деякі місця перекладу цієї пам’ятки не будуть зрозумілими при першому читанні. Можна втішитись тільки тим, що і на Далекому Сході оригінал «Книги змін» не розуміють так просто, як інші китайські класичні книги.

Щоб суттєво допомогти читачеві, ми зупинимося на плані нашої роботи, на зовнішньому описі змісту «Книги змін» і на її найголовнішій технічній термінології.

Наша робота ділиться на три частини. В першій викладаються основні дані, досягнуті при вивченні цієї пам’ятки в Європі, Китаї й Японії. Друга частина — стислий виклад даних, отриманих нами при дослідженні тринадцяти основних проблем, пов’язаних із «Книгою змін». Третя частина — переклади книжки.

Текст «Книги змін» неоднорідний як із боку складових його частин, так і з боку самих письмових знаків, в яких він показаний. Крім звичайних ієрогліфів, він містить ще особливі значки, що складаються з двох типів рисок, сяо. Один тип — це цілі горизонтальні риски: їх називають ян (світлові), ган (напружені), або найчастіше, за символікою чисел, цзю (дев’ятки). Інший тип рисок — це перервані посередині горизонтальні рисочки: їх називають інь (тіньові), жоу (податливі), або найчастіше, за символікою чисел лю (шістки). У кожному значку шість таких рисок, розміщених у розмаїтих комбінаціях. За теорією «Книги змін», весь світовий процес — це чергування ситуацій, що походить від взаємодії та боротьби сил світла й темряви, напруги та податливості, і кожна з таких ситуацій символічно показується одним із цих знаків, яких у «Книзі змін» усього 64. Їх розглядають як символи дійсності і китайською називають гуа (символ). У європейській китаєзнавчій літературі їх називають гексаграмами. Гексаграми, всупереч нормі китайської писемності, пишуться знизу догори, і відповідно до цього рахунок рисок у гексаграмі починається знизу. Таким чином, першою рискою гексаграми вважається нижня, її називають початковою, друга риска — друга знизу, третя — третя знизу тощо. Останню риску називають не шостою, а горішньою (шан). Риски символізують етапи розвитку тієї чи іншої ситуації, показаної в гексаграмі. Місця ж від нижнього, початкового, до шостого, горішнього, які займають риски, називають вей (позиції). Непарні позиції (початкова, третя та п’ята) вважають позиціями світла (ян); а парні (друга, четверта та горішня) — позиціями темряви (інь). Природно, що тільки в половині випадків світлова риска опиняється на світловій позиції, а тіньова — на тіньовій. Ці випадки називають «доречністю» рисок: у них сила світла чи темряви «знаходить своє місце». Загалом це розглядається як сприятливе розташування сил, але не завжди вважається найкращим.

Таким чином, ми отримуємо таку схему:

Позиції

Назви

Налаштованість

6

Горішня

Пітьма

5

П’ята

Світло

4

Четверта

Пітьма

3

Третя

Світло

2

Друга

Пітьма

1

Початкова

Світло

Таким чином, гексаграма з повною «доречністю» рисок — це 63-тя, а гексаграма з повною «недоречністю» рисок — 64-та.

Уже в найдавніших коментарях до «Книги змін» вказується, що спочатку було створено вісім символів із трьох рисок, так звані триграми. Вони отримали певні назви і були прикріплені до певних кіл понять. Тут ми вказуємо їхнє накреслення та їхні основні назви, властивості й образи.

З цих понять можна зробити висновок, як у теорії «Книги змін» розглядався процес виникнення, буття та зникнення. Творчий імпульс, занурюючись в середовище меону — виконання, діє, насамперед, як збурення останнього. Після цього настає його повне занурення в меон, яке призводить до створення творіння, до його перебування. Але позаяк світ — це рух, боротьба протилежностей, то поступово творчий імпульс відступає, відбувається уточнення сил, що творяться, і далі за інерцією зберігається якийсь час лише їхнє зчеплення, яке призводить, врешті-решт, до розпаду всієї ситуації, що склалася, до її вирішення.

Знак

Назва

Властивість

Образ

1

цянь (творчість)

фортеця

небо

2

кунь (виконання)

самовіддача

земля

3

чжень (збурення)

рухливість

грім

4

кань (занурення)

небезпека

вода

5

гень (перебування)

непорушність

гора

6

сунь (стоншення)

проникнення

вітер (дерево)

7

лі (зчеплення)

ясність

вогонь

8

дуй (дозвіл)

радість

водойма

Кожна гексаграма може розглядатися як поєднання двох триграм. Їхнє взаємне співставлення характеризує цю гексаграму. При цьому в теорії «Книги змін» традиційно вважають, що нижня триграма стосується внутрішнього життя, майбутнього, створюваного, а горішня — зовнішнього світу, що відступає, руйнується, тобто:

— зовнішнє, що відступає, руйнується;

— внутрішнє, що наступає, створюється.

Крім цього, гексаграма іноді розглядається й як така, що складається з трьох пар рисок. За теорією «Книги змін», у світі діють три космічні потенції — гармонія великої тріади Небо — Людина — Земля.

Існує також вироблена у ворожильній практиці іцзіністів символіка окремих позицій гексаграми. У суспільстві: 1. Простолюдин; 2. Службовець; 3. Боярин; 4. Придворний; 5. Цар; 6. Досконалий чоловік. У людському тілі: 1. Ступні; 2. Гомілки; 3. Стегна; 4. Тулуб; 5. Плечі; 6. Голова. У тілі тварини: 1. Хвіст; 2. Задні ноги; 3. Задня частина тулуба; 4. Передня частина тулуба; 5. Передні ноги; 6. Голова.

Траплялися й інші способи розгляду структури гексаграм, але повне перелічення їх для нашої мети зайве. Тому ми обмежуємося лише такими вказівками.

У горішній і нижній триграмах аналогічні позиції мають найближчий стосунок одна до одної. Так перша позиція слушна щодо аналогії до четвертої, друга — до п’ятої та третя — до шостої.

Також вважали, що світло тяжіє до темряви так само, як пітьма до світла. Тому й у гексаграмі цілі риски кореспондують перерваним. Якщо співвідносні позиції (1…4, 2…5, 3…6) зайняті різними рисками, то вважається, що між ними «є відповідність»; у разі однорідності рисок на співвідносних позиціях між ними «відповідності немає».

Особлива увага зосереджена на аналізі гексаграми другої та п’ятої позицій. Кожна з них є (в нижній або у горішній триграмах) центральною, тобто такою, в якій найдосконалішим і найврівноваженішим чином виявляються ознаки триграми.

Крім цього, при аналізі гексаграми традиційно вважають, що більшого значення набувають риски світлові або тіньові, якщо вони в меншості. Так, у гексаграмі єдина тіньова друга риска «керує» іншими рисками й є для них центром тяжіння.

Друга частина тексту «Книги змін» написана звичайними для китайської мови ієрогліфами й є інтерпретацією гексаграм загалом, співвідношенням складових їхніх триграм та окремих рисок. Це, власне, й є текст «Книги змін». Він неоднорідний, належить різним авторам і створений у різний час.

У цьому тексті ми, передусім, розрізняємо основний текст і коментарі, що примикають до нього, й які давно вже ніби зрослися з основним текстом, тому подальша достатньо рясна коментаторська література розвинулася навколо основного тексту та доданими до неї коментарями.

В основний текст входять такі дванадцять складових частин:

I. Назва гексаграми, гуа-мін, пізніше була приписана назвам складових її триграм.

II. Ворожильна формула, показана за допомогою чотирьох термінів (якостей), так звана си де, ці терміни: юань (початок), хен (проникнення, розвиток), лі (сприятливість, визначення) і чжен (стійкість, буття). Ці терміни присутні повністю або частково або ж відсутні.

III. Афоризми з приводу гексаграм загалом, гуа-ці, вони бувають більш-менш розвиненими. Іноді містять у собі «чотири ознаки» або одну з чотирьох основних романтичних пророцтв (щастя, нещастя, каяття, жаль), які, мабуть, є пізнішою вставкою в текст, як і пояснювальні слова типу «осуду не буде», «хвали не буде», «нічого не сприятливого» тощо.

IV. Афоризми при окремих рисках, яо-ці, за мовою та типом дуже близькі до тексту III і містять у себе такі ж складові. Всі інші тексти (V…XII) — це найдавніші коментарі, складені значно пізніше, ніж основний текст.

V. Коментар до тексту III, «Туань чжуань». У цьому коментарі гексаграма розглядається з боку складових її триграм, рисок тощо, і на цій основі пояснюється текст III.

VI. Великий коментар образів, «Да сян чжуань», де гексаграма розглядається з точки зору образів триграм, її складових, і дається вказівка етичного порядку. Як і вся «Книга змін», тексти V і VI на межі 30-ї і 31-ї гексаграм механічно діляться на першу та другу частини.

VII. Малий коментар образів, «Сяо сян чжуань». Він зовсім інакший і за своїми завданнями, і за мовою від попереднього й за коментаторськими приписками до афоризмів тексту IV. Пояснення в ньому дають переважно стосовно до техніки ворожіння, що ґрунтуються на структурі гексаграми і щодо філософського осмислення «Книги змін» стосунку не мають. Походження цього тексту порівняно пізніше.

VIII. Коментар до афоризмів, «Сі ци чжуань», або «Да чжуань» — «Великий коментар»; це такий собі трактат, в якому викладаються основи філософської концепції «Книги змін» (онтологія, космологія, гносеологія й етика), техніка ворожіння по «Книзі» і свого роду історія культури Китаю в далекій давнині. Його порівняно пізно додали до пам’ятки, але, без сумніву, він найцікавіший для історії китайської філософії. Він також механічно ділиться на дві частини.

IX. Тлумачення триграм, «Шогуа чжуань». Текст складається з двох неоднакових частин. Перша, значно менша, за своїм характером, мовою та тематикою примикає до тексту VIII і потрапила в текст IX, мабуть, помилково, через переписувачів. Друга, більша частина, містить окремі характеристики триграм, класифікацію їх і предметів світу за категоріями триграм. За характером текст цієї частини зовсім відмінний від першої та дуже нагадує романтичні спекуляції перших ханьських коментаторів.

X. Тлумачення порядку гексаграм, «Сюй гуа чжуань». Текст дуже відрізняється від усіх інших текстів «Книги змін». У ньому розвивається й аргументується послідовність розташування гексаграм у «Книзі змін». Цей текст заслуговує більшої уваги, ніж та, яка йому зазвичай уділяється. Тільки Чен І-чуань (XI ст.) опрацював його послідовніше та перетворив на невеликі вступи до кожної гексаграми. Цей текст дуже цінний як матеріал для історії прийомів мислення в Китаї.

XI. Різні міркування про гексаграми, «Цза гуа чжуань». Це щось на кшталт продовження або, точніше, залишки другої частини тексту IX. Великої цінності не становить.

XII. Глоса, китайською «Вень янь чжуань», в якій подане пояснення термінів тексту перших двох гексаграм. Це дуже строкатий текст, з повторами, мабуть, складений із найдавніших цитат усної мантичної традиції поряд із пізнішими інтерпретаціями термінів. По суті, цей текст губиться в морі аналогічних коментаторських глосів, і залишився б непоміченим, якби давня, але необґрунтована чутка не пов’язала його з іменем Конфуція.

У різних виданнях «Книги змін» ці тексти розташовуються по-різному, але загалом збереглися дві системи розташування текстів. По-перше, давніша система, в якій тексти I, II, III і IV подаються не один після закінчення іншого, а так: перша гексаграма, тексти I, II, III і IV, що її стосуються, а далі текст XII, що її стосується; після цього друга гексаграма, тексти I, II, III, IV і XII, що її стосуються; потім третя гексаграма з такою ж послідовністю текстів (крім XII) тощо. Після текстів 64-ї гексаграми розміщаються один за одним тексти V, VI і VII, VIII, IX і XI. По-друге, пізніша система розташування текстів, яка відрізняється від першої тільки тим, що тексти V, VI і VII рознесені по гексаграмах, причому тексти V і VI розміщаються безпосередньо після тексту IV, а текст VII рознесений під відповідними окремими афоризмами тексту IV. Ця система була засвідчена в коментаторській літературі III ст. Така відмінність розташування текстів уже вказує, що з давніх-давен і в коментаторських школах помічали неоднорідність тексту «Книги змін». Як документ цінні тексти I, II, III і IV, як розвиненіші коментарі — тексти V, VI, VIII і X. Інші ж тексти мало сприяють розумінню «Книги змін» і багато в чому поступаються пізнішим коментарям. У цій роботі головна увага зосереджена на основному тексті і лише побічна — на коментарях V, VI, VIII і X.

Основний текст «Книги змін» — спочатку ворожильний, а згодом і філософський текст, сформований із матеріалів землеробського фольклору на території уділів Цзінь або Цинь між VIII і VII ст. до Р. Х.

Філологічний переклад основного тексту без інтерпретаційних приміток мало зрозумілий європейському читачеві, як, утім, мало зрозумілий або й зовсім незрозумілий основний текст, узятий без коментаря, китайському чи японському читачеві, не підготовленому спеціально до читання цього тексту. Однак китаєзнавець, незалежно від його національності, знайомий із системою «Книги змін», безумовно, може збагнути основний текст її як в оригіналі, так і перекладі. Що ж робить її зрозумілою? Знання її системи, вміння знайти пояснення одного місця її в ряді інших місць. Так, при читанні основного тексту необхідно мати на увазі таке:

1. Кожна гексаграма — це символ тієї чи іншої життєвої ситуації, що розгортається в часі. Кожен афоризм при гексаграмі — коротка характеристика цієї ситуації в основному або загалом. Кожен афоризм при окремих рисках — конкретна характеристика того чи іншого етапу в розвитку цієї ситуації. При цьому варто взяти до уваги те, що, зважаючи на рівень техніки мислення та мови авторів, такі характеристики майже ніколи не бувають показані у формі точних понять. Стихія «Книги змін» — образність. Замість того, щоб сказати про доречність колективної дії, «Книга змін» каже: «Коли рвуть очерет, інші стебла тягнуться за ним, адже він росте пучком. Стійкість до щастя. Розвиток». Замість того, щоб сказати про марність початих дій, «Книга змін» каже: «Нікчемній людині доведеться стати сильною; благородному чоловікові доведеться загинути. Стійкість жахлива. Коли цап буцає огорожу, то в ній застрягнуть роги» тощо.

Також в основному тексті зустрічаються стандартизовані образи, певним чином формули, як, наприклад: «Сприятливий брід через велику річку», тобто ситуація призводить до якогось великого чину. Або «Сприятлива зустріч із великою людиною» — вказівка на можливу допомогу з боку могутнього чоловіка.

2. Як уже зазначено, афоризми при окремих рисках розповідають про послідовний розвиток ситуації. При цьому перша позиція характеризує лише сам початок цього процесу, коли він ще не виявлений із усією його типовістю. Друга позиція характеризує апогей внутрішнього розвитку цієї ситуації так само, як п’ята позиція — максимальне розкриття його зовні. Третя позиція характеризує момент кризи, переходу від внутрішнього до зовнішнього. Тому якщо прочитати поспіль всі афоризми третьої позиції, то, незважаючи на весь їхній лаконізм, що іноді зустрічається, виступає їхня спільна риска — небезпека становища. Наприклад: «Очікування в багні. Наближається прихід розбійників» (гекс. № 5); «У війську може бути віз трупів. Нещастя» (гекс. № 7); «І кривий може бачити! І кульгавий може наступати! Але якщо наступиш на хвіст тигра, то він укусить тебе, і буде нещастя. Воїн усе ж діє заради великого володаря» (гекс. № 10); «Крокви прогинаються. Нещастя» (гекс. № 28); «Зв’язаному втікачеві буде хвороба та небезпека. Тримати слуг і служниць — щастя» (гекс. № 33) тощо. Четверта позиція характеризує початок прояву цього процесу зовні. Тому вона настільки ж мало типова, як і перша. Однак на ній позначається сприятливий вплив п’ятої позиції, що наближається. Тому й афоризми четвертої позиції не такі похмурі, як попередні. П’ята позиція вже вказана в зв’язку з другою. Шоста ж позиція — це завершення або перерозвиток процесу цієї ситуації, в якому вона або втрачає свою типовість, або перетворюється на свою протилежність. Останнє особливо характерно викладено в гексаграмах № 11 і № 12.

3. Необхідно завжди мати на увазі, що основний текст найтіснішим чином пов’язаний із гексаграмами, триграмами та рисками, їхніми складовими. Тому для того, щоб вдуматися в значення того чи іншого афоризму, необхідно розглядати його з урахуванням їхньої символіки, зазначеної у вступі до цієї роботи.

4. Зв’язок афоризмів одного з одним, їхню зміну необхідно розглядати як конкретизацію семи основних постулатів «Книги змін», успадкованих із цього реального тексту всіма коментаторами, незважаючи на всю їхню відмінність, вказану раніше. Ці сім постулатів найяскравіше виступають у «Сі ци чжуані», однак при ретельному міркуванні можна переконатися, що вони як такі собі обертони притаманні й основному тексту. Ось вони в загальних рисах:

1) світ — це мінливість і незмінність, і, більше того, їхня безпосередня єдність;

2) в основі цього лежить полярність, що проходить через весь світ, антиподи якої настільки ж протилежні один одному, як і тяжіють один до одного: в їхніх взаєминах проявляється світовий рух, як ритм;

3) завдяки ритму стале і те, що ще не настало, об’єднуються в одну систему, за якої майбутнє вже існує також і в сьогоденні, як «паростки» нових подій;

4) необхідне і теоретичне розуміння, і практичне здійснення цього; й якщо діяльність людини нормована таким чином, то вона гармонійно включається в своє оточення;

5) таким чином, виключається конфлікт внутрішнього та зовнішнього, і вони лише розвивають один одного тим, що внутрішнє визначається зовнішнім і творить у зовнішньому;

6) при цьому особистість приділяє достатню увагу, як собі, так і навколишньому її суспільству, і, задовольняючись своїм становищем, знаходить можливість вищої форми творчості: творчості добра, а не виконання якихось правил великої моралі;

7) так, завдяки витриманій єдності абстракцій і конкретності досягається повна гнучкість системи.

Може скластися враження, що ці постулати показані занадто сучасною мовою. Однак у завдання автора цього дослідження входить посильно зробити зрозумілим читачеві те, що йому незрозуміле у вигляді оригінального тексту. Якщо озброїтися цими вказівками й узятися за читання пропонованого перекладу, то навряд чи «Книга змін» буде настільки зрозумілою, звісно, лише за умови активної уваги читача до тексту. Пасивне ж читання «Книги змін» як цікавої белетристики, — даремна трата часу.

Перша частина інтерпретації побудована на підставі критичної школи коментаторів Ван Бі, Вань І, Іто Тогай.

Назва цієї класичної книги Китаю пояснюється тим, що головна ідея, що лежить в її основі, — це ідея мінливості. У доісторичні часи, ще до виникнення писемності, цю ідею люди почерпнули зі спостереження над зміною світла та темряви в світі, що оточує людину. На основі цієї ідеї була побудована теорія ворожіння про діяльність людини: чи йде ця діяльність врозріз із ходом світового звершення, чи вона гармонійно включається в світ, тобто чи несе вона нещастя або щастя, як це називається мовою технічних термінів «Книги змін».

Звична система «Книги» склалася, в основному, при Чжоуській династії і, на відміну від романтичних систем ранніх часів, вона називається «Чжоуською книгою змін». Вона складається з 64 символів, кожен із яких показує ту чи іншу життєву ситуацію в часі з точки зору її поступового розвитку. Символи складаються зі шести рисок кожен: і ці риски позначають послідовні щаблі розвитку цієї ситуації. Риски бувають двох типів: або цільні, або перервані посередині; перші символізують активний стан, світло та напругу, а другі — пасивний стан, пітьму та податливість.

Ця система — плід багатовікового накопиченого досвіду спостереження світу, світу реального, барвистого. Тут цілком доречно згадати те, що Ґете каже про світ фарб: фарби — це дії та страждання світу. Можна відчути «Книгу змін» як епопею взаємодії світла та темряви. Тоді вона набуває і барвистості, і виразності.

Перша частина

№ 1. Цянь. Творчість

Тут творчість розглядається в його найчистішому вигляді. Це перш за все — акциденція неба як уособлення творчої сили, що лежить на початку всього існуючого. Вона, як універсальна сила, принципово не може мати жодних перешкод у своєму розвитку, якому сприяє те, що ця сила є абсолютно стійкою. Досконалий чоловік може в своїй діяльності повністю проявити таку творчість, яка добре відбивається на всьому його оточенні. Ось чому в тексті сказано: «Творчість. У первісному розвитку сприяє стійкість».

1

Загалом активній діяльності віддається перевага перед простим, пасивним буттям, тому потрібна особлива пильність для того, щоб ця діяльність привела до позитивного результату. Момент її початку є одним із найвідповідальніших моментів. У ньому ще недоречна діяльність, а потрібна лише замкнута та зосереджена підготовка. Людина може бути сповненою сил, але час ще несприятливий для її діяльності. В образі дракона, що пірнув, тобто потужної істоти, яка сховалася і ще не діє, зображується така людина. Не варто думати, що це може стосуватися лише якихось особливих людей, бо зовсім не притаманно «Книзі» обмежувати застереження, що даються в ній, їхньою придатністю лише для декотрих людей. Тому про перший момент будь-якої творчості сказано: «Сильна риска — на початку. Пірнув дракон, не дій».

2

Наступний момент, показаний другий рискою, яку в символіці називають полем, тобто поверхнею землі, характеризують тим, що людина, сповнена творчої сили, зашифрована в образі дракона, може вже вийти зі свого усамітнення: він, якщо з’явився, вже перебуває в полі. Його творчість уже може проявитися, його бачать усі, і таке становище для всіх сприяє зустрічі з такою великою людиною. Крім цього, в системі графічних співвідношень символів «Книги» традиційно вважають, що між рисками символів існує якийсь резонанс, «відповідність», а саме: перша риска відповідає четвертій, друга — п’ятій, третя — шостий. Але в символіці соціальної ієрархії п’ята риска позначає володаря. Тому на другій позиції, що стоїть відповідно до частини п’ятої, — сприятлива зустріч із великою людиною. Ось чому текст цієї риски каже: «Сильна риска — на другому місці. З’явився дракон, що перебуває в полі. Сприятлива зустріч із великою людиною».

3

Перша хвиля творчого акту на другій позиції вже досягла найвищої точки. Але все це існує наразі лише внутрішньо, бо перші три риски позначають внутрішній світ, а другі три — зовнішній. Все це ще не реалізоване зовні. Потрібен вихід із себе для цієї реалізації. Його символізує третя риска. При такому переході природно виникає якась криза, таке становище вважається небезпечним навіть для шляхетного чоловіка, котрий упродовж усього першого періоду творчості (весь день) віддавався безперервному творенню. Тільки сповнена сил пильність наприкінці цього періоду (увечері) може призвести до того, що осуду не буде. Тому це сказано і в тексті: «Сильна риска — на третьому місці. Шляхетний чоловік до кінця дня безперервно творить. Увечері він пильний. Небезпека. Але осуду не буде».

4

При виході до активної діяльності зовні у чоловіка, котрий підготував її внутрішньо, ніби вибивається ґрунт із-під ніг, але саме ця попередня готовність уможливлює успішний результат. Це з достатньою ясністю показано в образі тексту: «Сильна риска — на четвертому місці. Наче стрибок у безодню. Осуду не буде».

5

Тільки на п’ятій позиції творчий процес виступає у своїй повній силі. Він до кінця проявився зовні і, маючи в собі достатньо сили, не потребує жодної підтримки. Він, як сповнений сил дракон, летить у небі. З такої висоти творець легко може помітити велику людину, де б та не перебувала. Але і сам він є великою людиною, котра настільки розгорнула свою діяльність, що її неважко побачити кому завгодно. Ось як це показано в тексті: «Сильна риска — на п’ятому місці. Літаючий дракон перебуває в небі. Сприятлива зустріч із великою людиною».

6

На цьому, власне, закінчується творчий процес. Все подальше є лише непотрібним перерозвитком. Якщо творчість вже досягла свого цілковитого прояву і більше вже нічого створити не можна, то той, хто в цьому становищі все ж захотів би «творити» й далі, проявив би лише свою зайву пиху, в результаті якої йому довелося б покаятися. Так каже і цей текст: «Сильна риска — нагорі. Пихатий дракон. Буде каяття».

Резюме

Увесь процес творчості показний сильними світловими рисками. Це, певна річ, добрі сили, але для справді хорошого результату треба повністю керувати ними і не допускати того, щоб вони панували. Тільки тоді діяльність може відбуватися гармонійно до всього світового звершення і бути щасливою. Тому в тексті, де сили світла показані в образі драконів, сказано: «При дії сильних рисок дивись, аби всі дракони не панували. Тоді буде щастя».

№ 2. Кунь. Виконання

Навіть найнапруженіша творчість не може реалізуватися, якщо немає того середовища, в якому воно буде здійснюватися. Але і це середовище, для того щоб здійснити абсолютну творчість, має бути також абсолютно податливим і пластичним. Крім цього, воно має бути позбавлене будь-якої власної ініціативи, має в повному самозреченні лише вторити та слідувати за імпульсами творчості. Але разом із тим воно не було б в змозі виконувати те, що є творчим задумом. Тому ця цілком самозречена сила показується метафорично в образі кобилиці, яка, хоч і позбавлена норову коня, але не поступається йому в здатності до дії. Якщо творчість — це небо, світло, досконалий чоловік, то виконання — це земля, пітьма. Шляхетний чоловік — той, котрий слухає та виконує вказівки досконалої людини. Саме йому тут належить діяти не за цими вказівками, а з власної волі, тоді він міг би лише помилятися. І тільки слідуючи за своїм повелителем, він може знайти його. Так, для шляхетного чоловіка тут найкраще, втративши подібних до себе самого друзів, знайти приятеля, котрий стоїть вище за нього, котрий своїми якостями доповнює його недоліки. В просторовій символіці «Книги» південний захід вважається областю темряви, позаяк там починається згасання світла. І, на противагу, північний схід — ділянка, де зароджується світло, вважається областю світла. Виконання ж показане в рисках темряви, тому йому треба втратити подібні до нього сили на південному заході та знайти сили, що заповнюють приятеля, — на північному сході, щоб скоритися їм. При цьому важливо, щоб діяльність виконання протікала в повному спокої, в покірному прийнятті своєї долі, без перерозвиненого, інакше його діяльність не буде виконувати задуми творчості, а конкурувати з ними. Темрява вступить у незакономірний бій зі світлом, що не може привести до позитивного результату, бо сила темряви — сліпа необхідність, а не ясна свідомість. Якщо перший символ стосується переважно володаря, чоловіка тощо, то символ виконання розповідає про діяльність підданого, дружини тощо. У ньому показана в розвитку необхідність у виконанні. У тексті це сказано так: «В початковому розвитку сприятлива стійкість кобилиці. Шляхетному чоловікові доведеться діяти, але якщо він подасться вперед, то заблукає, відступивши ж назад, він знайде повелителя. Тут позитивно на південному заході знайти приятеля і на північному сході втратити товариша. Спокійна стійкість — на щастя».

1

Перший момент виконання такий, що в ньому воно саме ще непомітно. І тим не менше воно буде реалізовуватися з повною необхідністю. Нехай навіть сила темряви і холоду тут ще не виявлена. Але вона вже почала діяти. Нехай у тому, що вже випала паморозь, ще не помітний майбутній мороз, але якщо паморозь уже є, отже, недалеко той час, коли буде і міцний лід, в якому холод і темрява проявляться вже повною мірою. Зміцнення сили та темряви може бути зрозумілим і в переносному сенсі: це — час, коли щораз більше можуть почати діяти нікчеми — аморальні люди. Треба передбачати події і бути готовим до зустрічі з ними. Тому як попередження звучать слова тексту: «Слабка риска — на початку. Якщо ти наступив на паморозь, отже, наближається міцний лід».

2

У символіці геометричних форм «Книги» небу присвоєна форма кола, а землі — квадрата. Просторово небо уявляється куполоподібним, а земля — прямою, пласкою. Але, вступаючи у взаємодію з небом, земля мусить повністю пристосуватися до нього, щоб реалізувати його імпульси. Незважаючи на відмінність їхніх форм, це можливо в силу розміру землі. (Давньокитайська уява, що нескінченно великий квадрат прагне перетворитися в коло, зазначена в розділі 41 «Дао де цзін»: «У великого квадрата немає кутів».) У кожному символі «Книги» одна з рисок вважається головною. В цьому випадку це — саме друга риска. Тому в ній переважно показана ознака цього символу. А якщо ця ознака присутня найповнішою мірою, то тут не потрібні жодні попередні вправи, не потрібна жодна попередня підготовка, а все складається сприятливо само собою. Тільки в світлі цих думок стає зрозумілим текст: «Слабка риска — на другому місці. Плаский квадрат величезний. Хоч і не готуєшся, але не буде нічого несприятливого».

3

Після першого, внутрішнього прояву цієї ситуації знову настає криза, під час якої неможлива активна діяльність. Людина може бути наділена найдостойнішими якостями, але час не сприяє їй. Тому вона має затамувати свій блиск. Вона може бути стійкою і навіть може діяти, однак лише за умови, що її діяльність буде відбуватися не за її власним рішенням, а тільки за вказівками вождя, котрий стоїть вище за неї, тоді лише її справу можна довести до потрібного вирішення. Ось чому і в тексті сказано: «Слабка риска — на третьому місці. Затамувавши свій блиск, зможеш залишитися стійким. Можливо, якщо будеш діяти, тримаючись вождя, сам не здійснюючи нічого, справа буде доведена до кінця».

4

При пасивності сили темряви, характерної для виконання, стан кризи дещо затягується. Тому, хоча на четвертій позиції вона вже минає, її вплив усе ж залишається. Людина може володіти чимось вагомим, але тут краще їй заховати те, що у неї є: зав’язати мішок. Ця позиція символізує становище наближеної до володаря людини — хитке та сповнене тривог. Звісно, якщо людина в такому становищі буде триматися в тіні, то небезпека не буде їй загрожувати, однак, залишаючись непоміченою, вона не може розраховувати і на похвалу. Тому в тексті читаємо: «Слабка риска — на четвертому місці. Зав’яжи мішок. Осуду не буде і похвали не буде».

5

І друга, і п’ята риски, як середні риски в нижній і горішній триграмах, показують одну з найважливіших якостей: врівноваженість, що розуміється як уміння без крайнощів завжди бути на належному місці. [Це центральне положення показане в образі, що вимагає певного пояснення. Справа в тому, що гама фарб за давньокитайськими поглядами складається не з семи (як у нас), а з п’яти кольорів, і в ній жовтий колір займає центральне положення. Тому в афоризмах, що стосуються других і п’ятих рисок, часто зустрічаються образи, що мають епітет «жовтий»]. Також жовтий колір — це колір землі. П’ята риска в цьому символі хоча і не є головною, але, займаючи найзручніше становище у горішній триграмі, що позначає зовнішнє, символізує все ж можливість прояву зовні. Зовнішній прояв — це наче одяг. Але позаяк тут мова йде про землю, то й її розташування, нижче за небо, знаходить своє віддзеркалення в тому, що в образі вказана нижня частина китайського одягу: спідниця. Сприятливість цієї позиції дає можливість говорити тут не тільки про щастя, а й навіть про первісне щастя. Після цих пояснень, імовірно, буде зрозумілішим текст: «Слабка риска — на п’ятому місці. Жовта спідниця. Початкове щастя».

6

Шоста позиція показує перерозвиток цієї ситуації. Сила пітьми, будучи перерозвиненою, вступає в боротьбу з силою світла. Тут, на крайній позиції, на межі, змагаються світло і пітьма, небо і земля, яким притаманні синій і жовтий кольори. Добром ця битва не може бути, бо вона — порушення світової закономірності, й ось ллється «кров драконів»: слабка риска нагорі. Дракони б’ються на межі. Їхня кров синя та жовта. Щоб уникнути такої битви при впливі сил пітьми (слабких рисок), треба завжди мати на увазі, що тут сприятливою може бути лише вічна стійкість. Про це каже і загальне застереження до цього символу: «При дії слабких рисок сприятлива вічна стійкість».

№ 3. Чжунь. Початкові труднощі

Власне, саме з цієї гексаграми й починається розповідь про взаємодію світла та темряви, бо перші дві гексаграми показують внутрішній розвиток світла та темряви поза їхньою взаємодією. Але початок будь-якої дії полягає в подоланні попереднього стану. Звідси й труднощі цього становища, висловлені в самій назві гексаграми. Вона складається із символів води: хмари — нагорі або зовні, блискавки, громи — внизу або всередині. Горішній символ позначає також занурення в небезпеку, бо в ньому риска світла занурена в середовище рисок темряви. Нижній символ позначає рух, що пробивається зсередини, збурення. Таке зрушення, яке, наприклад, навесні стимулює рослини до росту. Але воно протікає в середині небезпек, в умовах початкових труднощів. Тому в такому русі надмірна квапливість може лише нашкодити справі, а, навпаки, витримка і стійкість можуть сприяти споконвічному розвитку. Важливо не тільки вказати позитивно правильний шлях до подолання цих труднощів. На ньому потрібні, перш за все, підтримка та допомога оточуючих. Їх треба схилити на свій бік, аби вони допомагали своєю дією, і тоді самому можна не вдаватися до жодних виступів, бо вони ще надто небезпечні. Саме в силу небезпеки необхідно об’єднання сил. Воно потрібно було і сюзерену, котрий вперше облаштовує свої володіння за сприяння феодалів, що зводять його на престол; воно потрібно й окремій людині, котра починає свою справу. Навіть у пізнавальному житті окремої людини справи йдуть так само: в найперший момент своєї появи пізнавальна думка рухається під покровом непізнаності та зовні вбирається в образи уявлень. Це показано в символах цієї гексаграми: всередині — блискавка, грім, зовні — хмари. Блискавка пізнаваної думки вбирається хмарами уявлень, і ці уявлення відіграють роль помічників мислення. У тексті тут читаємо: «Початкові труднощі. У первісному розвитку сприятлива стійкість. Не треба нікуди йти. Тут сприятливо зводити на престол васалів».

1

Перша, початкова риска відіграє головну роль в цій гексаграмі, бо вона позначає початкові труднощі. Це, вочевидь, активність, рух, але вона лежить під щільним шаром ще не подоланої пасивності. Тому такий рух ще не може бути поступальним. Це лише тупцяння на місці, лише підготовка до справжнього руху. Ось чому поспішні дії тут можуть бути лише на шкоду. Навпаки, стійкість — це вміння з повною витримкою дотримуватися слушності — ось те, що тут може бути сприятливим. Труднощі цього становища, природно, вимагають допомоги з боку підлеглих. Тому саме це становище сприяє вербуванню помічників. Так і в пізнанні: це лише перший момент усвідомлення руху думки. Вона також має знайти тут підтримку в засвідченні досвіду та в перевіреній рації розуму. Про це говорять і образи тексту: «Сильна риска — на початку. Нерішуче тупцяння на місці. Сприятливо перебувати в стійкості. Сприятливо зводити на престол васалів».

2

На цій позиції зовні все складається добре: і сама позиція, як центральна в нижній триграмі, демонструє сприятливу врівноваженість і зайнята вона однією зі слабких рисок, яким призначені парні позиції, й її відповідність із п’ятою, сильною рискою — правильна. Але, тим не менш, тут настільки відчутне безпосереднє сусідство з першою рискою, яка до того ж є головною рискою для цієї гексаграми, що рух цієї риски до її правильної мети, до «шлюбу», єднання з п’ятою рискою, затриманий. При цьому, хоча в межах першої риски самої по собі немає нічого поганого, проте для другої риски вона виступає в ролі грабіжника, захопленню яким друга риска все ж не піддається лише в силу своєї слушності, показаній в центральному її розташуванні. Тут вона — «дівчина», котра не дає обіцянки пошлюбити «розбійника». Вона вичікує якнайдовше, щоб дочекатися того, з котрим вона стоїть у правильній відповідності. Так і мислення: зараз воно ще не в змозі відволіктися від першої миті самосвідомості, і йому необхідний певний час, щоб перейти до безпосереднього об’єкта пізнання в його повній глибині. Це показано в таких образах: «Слабка риска — на другому місці. В труднощах, в нерішучості — колісниця і коні — назад. З розбійником не бути шлюбу! Дівчина в стійкості не йде на заручини. Через десяток років будуть і заручини».

3

Така позиція — це позиція якоїсь кризи. Тут сили, що діють усередині, вже вичерпуються, а сил, що діють зовні, ще немає. Немає й провідника в нетрях непізнаного світу. Але тільки за його допомогою було б можливе просування вперед. Кажучи образно, потрібен лісник, котрий знає ліс, коли женуться за дичиною. Без нього чекає невдача, про яку доведеться пошкодувати. Але все це ще тільки буде. Однак будь-яка подія не здійснюється раптово, навпаки, вона буває підготовлена всією системою причин. Тому дуже важливо вміти помічати задатки майбутніх подій, щоб не бути ними захопленим зненацька. Ця здатність бачити задатки майбутнього та керуватися ними — чеснота, обов’язкова для шляхетного чоловіка. Тому і тут, передбачаючи невдачу, що насувається, він вважає за краще не виходити зі свого житла, ніж зробити хоча б щось, про що все одно доведеться лише пошкодувати. Так і в процесі пізнання, якщо людина залишається без допомоги вже усталеного розуму і прагне осягнути щось їй ще невідоме, її тут чекає така ж невдача: «Слабка риска — на третьому місці. Переслідуючи оленя без лісничого, лише даремно ввійдеш у нетрі лісу. Шляхетний чоловік помічає задатки подій і вважає за краще залишатися вдома. Бо виступ призведе до жалю».

4

При виході назовні з’являється можливість знову подивитися всередину та назовні, цілком об’єктивно усвідомлювати внутрішній зміст імпульсу мислення. Можливо, тут є повне єднання з ним, і настільки повне, що все подальше вже буде не таким сприятливим, бо надалі можливий лише перерозвиток. Певна річ, так настає тільки найперший поштовх мислення, але ж це відбувається під час початкових труднощів, тому тут зовсім марно гнатися за чимось великим, а треба досягти повної ясності щодо перших кроків. Тому і в тексті тут сказано: «Слабка риска — на четвертому місці. Колісниця та коні — назад! Прагнучи шлюбу, виступиш, і буде щастя. Нічого несприятливого».

5

Загалом ця позиція має сенс дуже доброї та широкої експансії, але в цій гексаграмі, де головною рискою є перша, експансія неможлива. Виникає суперечність між вимогами цього розташування і реальними можливостями. Добрі сили тут не мають доступу до тих, кого вони мали б опікувати. Вони замкнуті в собі. Тому якщо для самого носія цих сил і з’являється успішний результат, то для його широкого впливу — ні. Так і в пізнанні, в момент початкових труднощів — на цьому етапі неможливе ні подальше досягнення, ні повідомлення про досягнуте іншим, хто стоїть нижче, а можливо тільки підтримувати спілкування з наставником і друзями, котрі вже раніше сприяли пізнанню: «Сильна риска — на п’ятому місці. Труднощі в твоїх милостях. У малому стійкість — на щастя. У великому стійкість — до жалю».

6

Ця риска — слабка. Вона показує становище, в якому немає можливості розраховувати на власні сили. Але тут немає і підтримки зовні, бо з третьою рискою (також слабкою) немає правильної (тобто за антитезою) відповідності, п’ята риска, як не головна, не може підтримати, а перша, головна, максимально віддалена. Також ця риска — горішня в триграмі «небезпека» — показує вищу небезпеку, й як горішня в усій гексаграмі, вона демонструє найвищу точку в початкових труднощах. Тому про якийсь рух уперед не може бути й мови. Тут доля — розпач. Такий стан у пізнанні — це той момент, коли немає можливості знайти підтримку в досвіді керівного розуму. При цьому, якщо навіть пізнання спрямоване на найвищі об’єкти, воно все одно залишається марним і пізнає лише залишкову гіркоту розчарування. В образах тексту це показано так: «Слабка риска — нагорі. Колісниця та коні — назад. Плач до крові — безперервним потоком».

№ 4. Мен. Недорозвиток

Насамперед кілька слів про суть цієї гексаграми. Тут унизу є триграма «вода» (небезпека), а вгорі — пагорб (зупинка). Це — небезпека, але зупинена, а струмок, який витікає біля підніжжя гори або який, зустрічаючи на своєму шляху пагорб, не може рухатися прямо далі. За назвою гексаграми — це недорозвиток, неосвіченість. Однак разом із тим і подолання цього недорозвитку — просвіта неосвічених. Тому тут розгортається процес, що відбувається між учителем та учнем, між знанням, зібраним раніше, і новим пізнавальним актом. Якщо в попередній гексаграмі фігура керівної сторони лише намічалася, а вся увага була спрямована на зображення труднощів початку, то тут ця фігура виступає з повною виразністю. Графічно вона показана в другій і шостій сильних рисках, які, однак, тут не головні, а лише сприяють дії головної п’ятої риски. Остання, як і три інші слабкі риски всієї гексаграми, символізує неосвічених, котрих навчає учитель. Але кожна з них має свої специфічні риски, тому на різних щаблях цей процес охарактеризований по-різному. Але спільним у ньому залишається те, що це — двосторонній процес, в якому ініціатива просвіти може виходити лише від неосвіченого, позаяк цей процес не призводить до бажаного результату, якщо він базується на насильстві. Тому тут сприятлива стійкість як розвивається, так і розвиває. І по-перше — в тому, щоб керуватися основним же зазначенням учня, а не шукати подальших вказівок, не виконавши попередні, по-друге — ця стійкість потрібна тому, щоб пам’ятати, що ініціатива процесу має йти від учня. У техніці пізнання — це момент, коли пізнаване, але ще не пізнане, отримує в розвитку процесу пізнання ту ясність, яку дає йому розум, сформований накопиченим досвідом. Та це не означає, що акти нового пізнання цілком залежні від уже відомого, навпаки — новий акт пізнання має бути придатний до максимально повного прогнозу майбутнього. Але лише пояснюється, в буквальному значенні цього слова, ясністю вже відомого. При цьому учень зберігає всю гостру ревність, допитливість і зацікавленість в цьому процесі. (Недаремно тут в коментаторській літературі вказується на таке місце з «Лунь юй»: «Хто не палає душею [до пізнання], тому не розкрию нічого; хто не сумує [про свою неумілість], того і не розвину. І нічого не відповім тому, хто не скаже ні слова про три кути квадрата, коли йому видимий лише один кут». Цікаво ще відзначити і те, що в Стародавньому Китаї ворожіння оракула вважалося засобом вирішення сумнівів. Тому, як пише Ван Бі, повторне та третє ворожіння, даючи інші результати, вже не спростовує сумнівів, а, даючи альтернативне вирішення питання, лише вносить неясність і розпливчастість). У тексті про це сказано так: «Недорозвиток. Недорозвиненому — розвиток. Не я прагну юнацького недорозвитку, а юнацький недорозвиток прагне мене. Після першого ворожіння — сповіщу. Повторне і третє ворожіння — надмірність. А якщо надмірність — не розкажу. Сприятлива стійкість».

1

Перший момент тут характеризує сам початок взаємин учня й учителя. І нехай учень ще недорозвинений, але має відбутися розкриття закладених у ньому здібностей. Його близькість до вчителя й активність його становища є цьому запорукою. Але водночас учитель ще не може дати йому таких настанов, яким би він слідував без меж. Це швидше система заборон і покарань. Проте певна свобода учневі тут має бути надана, з нього повинні зняти кайдани (його затьмареність), які тяжіли над ним досі. Однак якби учень, звільнившись від них, самостійно почав діяти, то йому довелося б занадто пошкодувати, бо через недосвідченість він міг би багато чого зіпсувати. Ось як це висловлює текст: «Слабка риска — на початку. Розкриття недорозвинених. Тут бажано, щоб до людей були застосовані покарання, щоб вони були звільнені від кайданів, але самостійний виступ до дії призведе до жалю».

2

Основна перевага вчителя полягає в тому, що він спроможний прийняти до себе недорозвиненого учня і в злагоді з усією закономірністю світу розвивати його. Учень, полишений сам на себе, багато чого буде позбавлений; але і вчитель буде багато чого позбавлений, якщо він не візьме на себе керівництво учнем. Як у будинок приводять дружину, нового члена родини, так і вчитель знаходить в учні щось нове. І лише тоді, як син приводить у сім’ю свою дружину, він може почати облаштування свого дому. Учитель — це лише носій раніше накопиченого розуму. І цей розум ставиться до знань, що здобуваються знову, як учитель до учня, як у родині син до своєї дружини, вперше приведеної в дім. Лише в такому поєднанні накопиченого розуму та нових знань досягається становлення власного знання і можливість передавати його іншим. Ось в які образи втілюються ці думки в тексті: «Сильна риска — на другому місці. Прийми до себе недорозвиненого. Щастя. Привести [в дім] дружину — на щастя. [Лише після цього] син зможе закласти [власну] сім’ю».

3

Момент кризи в цьому процесі характеризується тим, що ця третя риска є горішньою в триграмі «небезпека». Тому те, що добре в попередньому моменті, згубне тут. Введення дружини в дім тут не може увінчатися успіхом, оскільки вона, зустрівшись із багатієм, якого символізує сповнена сил друга риска, не зможе втриматися в рамках свого обов’язку. Таким чином, усі клопоти тут виявляються марними. У цьому становищі, звісно, неможливе і поглиблене нове знання, а можлива лише спекулятивна гра думок. Але остання ніколи не приводить до позитивного знання. Тому текст тут застерігає: «Слабка риска — на третьому місці. Не треба брати жінку [в дружини]: вона побачить багатія і не буде панувати над собою. Нічого сприятливого».

4

Криза вже минула. Але ця позиція настільки віддалена від позиції вчителя, вона настільки позбавлена підтримки в резонуючих до неї сферах, що нічого і ніхто тут не в змозі подолати недорозвиток, який характеризується цією гексаграмою. Тут безсилі і накази, і прихильність учителя, і його застереження. Доводиться лише констатувати факт, що недорозвинена людина тут опиняється в напрочуд скрутному становищі. Вона костеніє в своєму недорозвитку. Якщо на попередній позиції пізнання ускладнюється поверхневою діяльністю розуму, то тут заважає його відсталий недорозвиток. Природно, що жодна діяльність тут не дає позитивного результату, й єдиний результат такої діяльності — жаль щодо неї. Текст тут лаконічний: «Слабка риска — на четвертому місці. Важкий недорозвиток. Жаль».

5

П’ята позиція притаманна великій людині, але тут цю позицію займає людина з дитячою податливою душею, показаною в символіці «Книги змін» слабкою рискою. Близькість до суворого вчителя, котрий займає горішню позицію, і правильний повний резонанс позитивно діє на другій позиції і робить це становище цілком щасливим. Тут вказується на абсолютно закономірний недорозвиток юнака і, щоб застерегти його від прагнення самостійно розвиватися, що не призведе до позитивних наслідків, тут зумисно вказується на щасливий характер цієї позиції. Тут треба довіритися вчителю, а в пізнанні — довіритися вже сформованим і виробленим системі та методу пізнання. Текст висловлює це знову-таки з крайньою лаконічністю: «Слабка риска — на п’ятому місці. Юнацький недорозвиток. Щастя».

6

Настає край недорозвитку. І тут вказується сила вчителя, котрий досяг гармонії між знанням і новим актом пізнання. Цією силою він в змозі розбити недорозвиток. Але якби він просто нав’язав учневі свої знання, то вчинив би стосовно учня, як загарбник, як «розбійник», втручаючись в самостійність його пізнання. Це була б все ж заміна можливості нового пізнання вже раніше накопиченим досвідом. А тут уся справа в тому, щоб «давати зілля відповідно до хвороби», щоб розбити недорозвиток, який, як розбійник, захопив учня. Тому і текст каже: «Сильна риска — нагорі. Удар по недорозвитку. Погано бути розбійником, добре впоратися з розбійником».

№ 5. Сюй. Необхідність очікування

У процесі розвитку недорозвинених саме з особливою силою виступає необхідність планомірності та витримки, тобто необхідність очікувати. І з приводу самовиховання (одного з типів виховання) Мін-чзи подає таку притчу: «Необхідно [весь час] працювати [над собою], але не [розраховувати на] безпосередній успіх. Нехай свідомість і не забуває про цю справу, і не допомагає зростанню». Не треба бути таким, як один чоловік із уділу Сун, котрий був пригнічений тим, що його паростки не ростуть, і став їх витягати. Багато так напрацювавшись, він повернувся додому і сказав родині: «Як я сьогодні втомився! Я допомагав паросткам рости». Його син побіг поглянути на паростки, а вони вже засохли. Мало хто в світі не «допомагає» так рости». Однак тут мається на увазі не пасивне очікування сприятливих обставин, а, навпаки, найактивніша підготовча діяльність: нижня триграма — це «творчість», яка наразі зосереджена всередині і ще не проявляється зовні, бо вона оточена туманом і хмарами (горішня триграма — зовнішній світ, вода). Якщо кожна подія має свою причину, то, правильно створюючи причини майбутніх подій, ми готуємо правильну їхню реалізацію. Щоб чинити справедливо тепер, її реалізацію можна віддати майбутньому, коли вона сама собою проявиться. Тому на цьому щаблі істотним є «володіння», і тоді її «блиск», її очевидність буде розвиватися сама собою. При такому розподілі діяльності сама «необхідність очікування» набуває дещо іншого сенсу, і саме тут доречно вказати на її кінцевий результат, на можливість зробити велику та серйозну справу — переправлятися через велику ріку (через весь потік людського життя), щоб плідно досягти вищого ідеалу людської досконалості. Цей образ знаходить собі підтримку і в самій гексаграмі: з усією повнотою внутрішніх сил творчості, мужності й ясності перед водною небезпечною безоднею оточення — і рішуче кинутись у неї. Ці думки в тексті показані так: «Необхідність чекати. Володій правдою. Тоді блиск її розвинеться і стійкість буде на щастя. Сприятливий брід через велику ріку».

1

У кожній людині закладена здатність до нових актів пізнання. Але доти, доки вони існують лише цілком латентно, процес нового пізнання ще не почався, і тут ще недоречно казати про якусь необхідність чекати. Ще нічого чекати. Але як тільки процес пізнання активізовано, відразу ж доводиться зважати на закономірність ритму, в якій він протікає, для успішності та результативності його розвитку. Перші ж етапи в процесі нового пізнання полягають у ґрунтовному засвоєнні вже відомого попередникам. Тому тут ідеться ще не про особисте пізнання, а про вивчення того, що можна почерпнути з книжок або з учительської традиції. Звісно, це ніяк не має підміняти справжнього самостійного акту пізнання, бо це лише переддень, передмістя пізнання. Проте, це дуже необхідний ступінь. Не тільки не можна оминути його, але навіть квапливість і нетерпіння на цьому етапі можуть мати лише згубний вплив на весь процес. Навпаки, в цій необхідності очікування — сталість у діяльності засвоєння вже відомого — дає лише хороші плоди. І на цьому щаблі ніяк не можна дорікати людині в повільності, бо вона випливає з постійності, з самої необхідності чекати. Відтак, зрозуміло, що особиста боротьба з помилковими і хибними поглядами тут немислима. У тексті це висловлене такими словами: «Сильна риска — на початку. Очікування в передмісті. Сприяє постійності діяльності. Осуду не буде».

2

Для наступного, другого щабля потрібно щось більше, ніж просте інтелектуальне засвоєння того, що вже відоме. Тут людина вже має сама прийти до цього безпосереднього

світу та вступити з ним в зіткнення як пасивно — в спогляданні, так і активно — в моральній діяльності, що випливає з пізнання. Сумніви тут уже мають бути подолані. Але саме через це вольове зусилля до нового пізнання обурюється і противиться цьому імпульсу все відстале й інертне в людині. Тому лише тут, на березі, в пізнанні, виникає необхідність очікування, яке характеризується тим, що з’являться невеликі чутки, певна суперечка між імпульсом до нового пізнання і відсталістю накопиченого досвіду. Але справжнє вміння чекати і перечекати тут, врешті-решт, приводить до щастя. У тексті про це сказано так: «Сильна риска — на другому місці. Очікування на піску [біля берега]. З’являться невеликі чутки. Врешті-решт — щастя».

3

Для остаточного засвоєння нового знання треба зачекати, поки придбане знання не стане настільки ж природним і мимовільним, як, наприклад, чуттєве сприйняття. Якщо попередній щабель може уподібнюватися очікуванню на березі, то тут зроблений ще один крок уперед, ще ближче до річки (яку символізує горішня триграма «вода», ріка). Тут — очікування в мулі. Тут усе негативне, всі сили відсталості та мороку виступають у всій своїй потузі. Саме тут їх треба подолати, але для цього доведеться спочатку застерегти про їхнє настання. Таке застереження ми

і знаходимо в тексті: «Сильна риска — на третьому місці. Очікування в мулі. Насувається прихід розбійників».

4

За позитивного результату кризи, показаного в попередній позиції, подальший рух виражається в зовсім особливій формі потреби чекати. Це — не пасивне очікування, а творче, активне очікування, сповнене внутрішніх сил, набутих на попередніх щаблях. Тут, аби набуте знання пронести в майбутнє, доведеться захистити і відвоювати його в усіх протиборчих сил. В уявному спокої очікування в реальності протікає настільки інтенсивна діяльність, що вона може бути показана лише в образі кривавого бою. Вже не на піску біля берега, не в мулі доводиться чекати свого часу: тут — очікування крові. Але тільки воно дає можливість вийти з темної печери незнання у відкритий світ, що ясно сприймається. Текст втілює це в такі образи: «Слабка риска — на четвертому місці. Очікування крові. Вихід із печери».

5

Вигравши бій попереднього щабля, людина досягає тієї стадії очікування, на якій згладжуються межі позитивного та негативного. Все вже завойовано, все вже досягнуто. Узагальнене і раніше набуте знання, і сенс нового акту пізнання. Настає момент заспокоєння, той момент, коли вже немає потреби в діяльності, коли можливий спокійний бенкет, після якого настає час очікування. Тут корисна лише спокійна цілеспрямованість. Вже завдяки їй гарантоване щастя. Це можливо лише тому, що на попередніх щаблях набуто позитив. У тексті з цього приводу сказано таке: «Сильна риска — на п’ятому місці. Очікування вина та страв. Стійкість — на щастя».

6

Повне нове пізнання досягнуте. Більше того — воно засвоєне остаточно. Це дає можливість не тільки знати, але й уміти. Те, що раніше було особистою обмеженістю, не здатне більше обмежувати. Те, що раніше здавалося темною печерою, з якої треба вирватися на світло, більше не затьмарює. Людина правильно прожила час необхідності очікування. Вона отримала доступ до вершин пізнання світу і тим самим набула можливість без шкоди для себе опуститися в похмурі глибини світу. І саме в них до неї повертаються творчі сили, накопичені на перших трьох підготовчих щаблях очікування. Їхня дія віддзеркалює в собі характер усього цього часу очікування. Вони приходять, як три неквапливі гості. Необхідно поставитися до них із повною повагою, бо від них залежить остаточний успіх. Це сили молодості, які отримують можливість повторно проявитися в старості, щоб реалізувати завершення єдності біографії людини. Ці думки текст висловлює в притаманній для нашої пам’ятки образності: «Слабка риска — нагорі. Увійдеш у печеру. Буде прихід трьох неквапливих гостей. Ушануєш їх, і врешті-решт буде щастя».

№ 6. Сун. Суд

Очікування корисне. Воно може і має бути наповнене самоконтролем. Певна річ, це тимчасовий відхід від зовнішнього світу та занурення у себе. Така розбіжність зовнішнього та внутрішнього показана навіть у символіці гексаграми. Тут нагорі, в зовнішньому — небо (творчість), а внизу, всередині — вода (небезпека). Сутність неба — в його прагненні підійматися, так само, як сутність води — в її прагненні текти вниз. Між ними — конфлікт, позивання, тобто суд. Але вода віддзеркалює в собі творче небо, вона пронизана його силами. Це показано і в триграмі води, де світлова риска занурена в середину двох тіньових рисок. Пильне збереження у внутрішньому цієї віддзеркаленої суті неба призводить до гармонійного єднання з ним. Але будь-яке надмірне доведення справи до краю тут згубне, бо проявиться до кінця сутність води, яка тяжіє вниз і віддаляє від неба. Натомість, якщо не піддаватися її тяжінню, а дивитися на небо як на вищий людський ідеал творчості, якщо побачитися з великою людиною, то буде добробут, і навпаки: його не буде, якщо кинутися самостійно в потік життя. На шляху пізнання речей тут так само. Має бути вимовлене міркування про співвідношення вже відомого та знову набутого досвіду. Такий суд має не тільки негативний бік осуду, але (чи не більшою мірою) і позитивний бік міркування про помилки і звільнення від них. Тим більше, що в такій сфері це суд людини над собою — суд кращого, що є в людині, над її помилками та хибами, суд творчості над пасивною відсталістю та подолання її. Це все конденсоване в тексті: «Суд. Власникові правди — перешкода. Пильність і врівноваженість — на щастя. Крайнощі — до жалю. Сприятливо побачитися з великою людиною. Несприятливий брід через велику ріку».

1

Усе погане на початку свого виникнення ще не має достатньо великої сили опору, щоб вважати його непереборним. На першому місці суду його символізує слабка риска, м’який характер якої вказує на легку можливість подолання зла, тобто того, що тут підлягає осуду. Найбільше з приводу нього можуть виникнути незначні чутки та дебати, але справу все ж вдасться виправити хоча б одним своєчасним каяттям. У тексті читаємо: «Слабка риска — на початку. Не вічне те, про що йде мова. З’являться невеликі чутки. Врешті-решт — щастя».

2

Не здолавши зла вчасно, на наступному щаблі ми даємо йому можливість зміцніти настільки, що воно вже пануватиме. Воно підганяє нас і спонукає до суду, але цей суд не буде для нас корисним, може бути лише осуд. Позиваючись, ми самі на себе накликаємо біду. Тут краще відмовитися від суду і хоча б із півдороги повернутися та заховатися у себе вдома; краще повернути навіть незначні свої володіння, ніж у суді гнатися за чимось більшим. Так і в пізнанні в аналогічних умовах буває краще повернутися до незначного, але цілком освоєного досвіду, ніж, збившись із слушного шляху, прагнути до набуття все нових і нових знань, які залишаються цілком зовнішніми та не придатними до освоєння. Припустившись помилки, необхідно відмовитися від того, щоб вимовити остаточне міркування. Треба повернутися до початкової точки та виправити помилку, і лише після цього рухатися далі. У тексті це втілено в такій пораді: «Сильна риска — на другому місці. Той, хто не здолав себе, [йде на] суд. Нехай він повернеться і сховається в своїй оселі з трьохсот дворів. Тоді не буде біди, [викликаної ним самим]».

3

Неможливість руху зсередини назовні вже в самій гексаграмі вказана чітко: в зовнішньому домінує творча сила, проти якої не може встояти внутрішній світ, що опинився в стані небезпеки. Над останнім тут чиниться суд. Ця неможливість руху вперед у момент кризи (третя позиція) виступає особливо чітко, бо ця позиція — момент переходу від внутрішнього до зовнішнього. Звісно, будь-яка відмова від нових знань, від руху вперед, будь-яке стійке перебування на місці — жахливе, але тут воно лише в змозі привести до щасливого кінця. Тут людина не може діяти самостійно заради нових досягнень. Лише досягнуте у давнину може тут підтримати людину. Але справжній вождь людства є і найдосконалішим носієм того, що вже було досягнуте. Тому, ідучи за ним, ще можливо діяти, однак навіть за таких дій нічого не досягти задля себе. Людина тут подібна на виткі рослини, які за підтримки високого та міцного дерева можуть піднятися на велику висоту. Так само і в пізнанні: в момент кризи ставлення суб’єкта до об’єкта суб’єкт не в змозі виробити методологію пізнання ad hoc і змушений користуватися раніше виробленою методологією. (Не варто, однак, випустити з уваги те, що цей постулат є лише окремим випадком і зовсім не показує загальних гносеологічних поглядів нашої пам’ятки. Тут мається на увазі лише конкретна можливість, характерна для цієї ситуації в процесі пізнання. — Ю. Щ.) У тексті це зашифровано в такі слова: «Слабка риска — на третьому місці. Годуйся досягнутим у давнину. Стійкість жахлива, але врешті-решт буде щастя. Можливо, ідучи за вождем, і будеш діяти, але нічого не вдієш [сам]».

4

Вплив кризи ще триває і на цій позиції, і тут людина також не в змозі впоратися з собою і доводить справу до суду. Але ця позиція вже включена в триграму «творчості», тобто тут людина має творчу міць, завдяки якій вона може всі свої вчинки виправити і повернутися в стан невинності, відповідно до задуму долі. Збагнувши його, людина може досягти повного та досконалого примирення зі своєю долею. Стійко зберігаючи цю примиренність, вона вступає в світ, ніби гармонійно входить в його частину. Знову ж таки не варто вважати, що тут подане раз і назавжди загальне усталення. Мова йде про специфічні умови одного з моментів «суду», причому «суд» цей тепер розглядається з точки зору судді (горішня триграма). З цієї точки зору суд — не покарання, а виправлення заради перемоги необхідності закону доль. Необхідна звитяга істини над тимчасовою й уявною правильністю. Саме відновлення істини тут і мається на увазі. У тексті про це сказано так: «Сильна риска — на четвертому місці. Той, хто не здолав себе, [йде на] суд. Нехай він навернеться і поєднає себе з долею, і в цій зміні знайде мир. Стійкість — на щастя».

5

З точки зору того, хто виголошує вирок суду, суд — це головне і досконале пізнання, очищення та виправлення негідного вчинку. З висоти цієї дії не може бути випущена з уваги жодна лиха дія. Пізнається все, що не є благим. А якщо воно пізнане в характеристиці, то вже не буде більше відбуватися. Так відновлюється повна невинність, той початковий стан гармонії, який передував злочину. Його більше немає, як його не було до його задуму. Тому і текст тут лаконічний: «Сильна риска — на п’ятому місці. Суд. Початкове щастя».

6

Спокута провини в осуді не повинна змушувати людину легковажно ставитися до можливості спокутувати провину. В іншому випадку це буде перерозвинена спокута, яка описується в шостому розділі цієї гексаграми. Тут мова йде про легке ставлення до прощення. Людина може бути прощена, але вона знову чинить негідно, розраховуючи на нове каяття та спокуту. Якщо на попередньому щаблі мова йшла про повне та дієве виправлення, то тут — перерозвиток, знову і знову з’являється виправлення хиб, яких припускаються знову і знову. (Текст тут наділяє ці думки в образи, зрозумілі і без пояснення, але наповнені специфікою життя придворних феодалів Стародавнього Китаю. — Ю. Щ.): «Сильна риска — нагорі. Можливо, тебе винагородять поясом, але до кінця аудієнції ти тричі порвеш його».

№ 7. Ши. Військо

Ця гексаграма відрізняється від попередньої тим, що в ній замість «творчості», розташованої зовні, опиняється «виконання». Якщо перше — це напруга та світло, то друге — податливість і пітьма. Вона не може вносити ясність, так би мовити, озвучувати міркування, і тому в ситуації, показаній у цій гексаграмі, конфлікт не може бути вирішений судом. Тут дієве щось інше. Той, хто може судити себе сам, до суду справу не доводить. А той, хто доходить до необхідності судитися, не обов’язково буде задоволений рішенням суду. В такому випадку він, незважаючи на це рішення, повстане проти нього. Але в такому становищі діяти лише юридичними засобами безглуздо, бо саме за їхньою допомогою висловлений осуд. Система «Книги змін» була б порушена, якби суд у ній був показаний лише з позитивного боку. Можливий і неправий суд, проти якого треба повстати. Але позаяк юридично повстати неможливо, то доводиться вдаватися до збройного повстання, до війська. Не можна, однак, легковажно ставитися до останнього. Тому ця гексаграма присвячена багатосторонньому вивченню «війська», його дій і застосування. Небезпека — основна ознака дії і застосування війська. Це показано в самій структурі гексаграми: всередині (внизу) — небезпека, а зовні — виконання: триграма, що складається тільки з рисок темряви. Похмура небезпека, ось що каже сам символ. З найбільшою пильністю, з повноцінним життєвим досвідом чоловіка слід вирішувати суперечку за допомогою війська. Тут однаково згубними можуть виявитися як юнацький запал, так і стареча відсталість. Тільки при контролю цього може бути успіх, тобто може бути виправлено те, що вже раніше було зіпсовано. Недорозвинений юнак або розвинеться правильно, і тоді йому треба лише зачекати свого часу; або ж він у розвитку помилиться і має бути засуджений. Якщо ж навіть судом не можна виправити помилку, то необхідні рішучі заходи: необхідна дія війська. Такий другий сенс цієї гексаграми. Але в них обох загальним залишається вимога стійкості: сталого перебування на правильному шляху та з незаплямованою совістю. У тексті є лише натяк на ці домінуючі думки, які розкриваються тільки в коментаторській літературі, головним чином з герменевтичного дослідження. Ось текст: «Військо. Стійкість. Змужнілій людині — щастя. Осуду не буде».

1

У будь-яких діях війська співіснують і здобуток, і втрата. Перевага першого над другою визначає успіх війська. Але успіх досяжний лише тоді, коли не він є пристрасно бажаним результатом. Тут гарячковість може лише спричинити найгірші наслідки. Натомість успіх можливий лише тоді, коли застосування війська випливає не з одного прагнення перемоги (яку однаково бажають обидві воюючі сторони), а із залізної необхідності, з вищих законів стратегії. Так і виправлення помилок, допущених в пізнанні, недосяжне за допомогою дій, що базуються на простому намірі та бажанні. Цього можна досягти тільки з усвідомлення його неминучості, яке має бути найґрунтовнішим і сумлінним. Текст втілює ці думки в такі слова: «Слабка риска — на початку. Війську виступати за законом. Без сумлінності — нещастя».

2

Різниця елементів полярності можлива лише в силу їхньої єдності. Різниця між світлом і темрявою можлива лише завдяки їхній єдності. У теорії «Книги», по-перше, вельми часто вказується на взаємне тяжіння світла та темряви. По-друге, в кожній гексаграмі переважає дієва тьма, якщо тіньових, слабких рисок у ній відчутна меншість, і навпаки. По-третє, в кожній гексаграмі показане розгортання цього процесу в часі, що йде двома хвилями, в яких дві вищі точки — це риски друга (у внутрішньому) і п’ята (в зовнішньому). Вони, займаючи серединне розташування між початком хвилі й її кінцем, особливо сприятливі. Це ще підкреслюється й тим, що середина, зосередженість, цілеспрямованість, врівноваженість — все це поняття, які містяться в технічному терміні чжун. Вже наворожена позиція показана тут рискою, що символізує всі ці ознаки, тобто займає найвдаліше місце, крім того, це й єдина в гексаграмі світлова риска, до якої тяжіють і якій підпорядковуються всі інші риски. Але вона також опинилася в самому осередді триграми «небезпека». Все це має показувати розташування полководця в серці його війська. Нехай військо та його дії і стоять під знаком небезпеки, нехай в оточенні і пітьма, але цей полководець перебуває в серці війська, тобто однаково далекий як від надмірного, так і від недостатнього. Тому його дії будуть цілком і завжди вдалі і він удостоїться вищої похвали, бо між його рискою (сильною) і рискою володаря (слабкою п’ятою) існує відповідність як за аналогією їхніх центральних позицій, так і за антитезою полярності. Так зображений в такій образності та символіці вдало діючий полководець. Такий розум, що діє в самому серці нового акту пізнання. Завдяки його центральному розташуванню йому однаково доступні всі складові, що входять до пізнавального акту. І саме цей розум, закладений в основу нового акту пізнання, й інспірований із боку носіїв уже досягнутого знання. У тексті про це сказано такими словами: «Сильна риска — на другому місці. Перебування в серці війська. Щастя. Осуду не буде. Володар тричі віддасть наказ».

3

Позиція кризи — децентрована. Крім цього, тут вона зайнята слабкою рискою, а це ще погіршується тим, що в символіці «Книги» нормою вважається перебування сильних рисок на непарних позиціях і слабких — на парних. Власне, ця норма вимагає сили для подолання кризи, але в цьому випадку — якраз навпаки. Тому жодного успіху тут очікувати неможливо, що і знаходить своє відображення у відповідному образі тексту. Так і в пізнанні не може бути успіху, тобто нового знання, коли акт нового пізнання позбавлений внутрішньої сили та правильності. Він не в змозі подолати відсталість уже накопиченого досвіду, який у нових умовах може бути цілком непридатним і неживим. Тоді відбувається підміна нового живого пізнання трупами колись виниклих думок, чужих до поточного моменту пізнавального життя. Іншими словами, відбувається загибель пізнання, тобто нещастя, розкол між знанням і світом. Текст це висловлює лаконічно та напружено: «Слабка риска — на третьому місці. У війську може бути віз трупів. Нещастя».

4

Нормальність співвідношення між слабкою рискою та парною позицією дає можливість говорити про наступний етап розвитку цього щабля, на якому враховується попередній досвід, і надавати перевагу відмові від активних дій: відступ війська на постійні квартири для вичікувальної підготовки подальшого наступу. Так само і в пізнанні — це момент, коли підводиться підсумок накопиченого досвіду перед вторинним завоюванням нового пізнання. Ні про удачу, ні про невдачу тут говорити неможливо, але можна лише вказати, що «відступ війська» — це не втеча, а підготовка, за яку ганити не треба. Текст тут такий: «Слабка риска — на четвертому місці. Війську — відступати в тил. Осуду не буде».

5

Хоча п’ята позиція взагалі є підйомом сил, але в цьому випадку вона зайнята слабкою рискою, що символізує неможливість самостійних дій. Проте тут треба діяти, бо кінцевий результат дії ще не досягнутий, і домішуються до нього зовсім чужі елементи. Ніби на обробленому полі з’явилася дичина, яка псує врожай Однак якщо самому тут діяти і неможливо, то для успішності наказів їх годі було скасовувати. Треба тримати своє слово. При цьому, природно, важливо, щоб була правильно обрана людина, котрій наказують і котру тим самим наділяють відповідними повноваженнями. У таких умовах її безапеляційність необхідна, а кожен її підлеглий, котрий діє на свій страх і ризик, приречений на невдачу, навіть якщо б він діяв із повною відвертістю і стійкістю. У гносеологічній глосі символіку цієї цитати розуміють так, що мова йде про той момент пізнання, коли завойовується нове знання, але воно ще не завойоване остаточно. У такому становищі до справжнього знання домішуються ще й елементи випадкових асоціацій, які виникають не через незнання чи занадто поверхневе знайомство з предметом пізнання. Тут може дуже допомогти і обізнаність у літературі, і за ці слова треба міцно триматися, однак слід пам’ятати, що важливий сенс слів, а не самі слова, що сенс цей необхідно ґрунтовно засвоїти, ніби здавна усиновити. Це «старший син», який протиставляється «молодшому синові», що уособлює лише поверхневе знайомство з літературою. Для останнього стійкість рівносильна відсталості, яка може знищити успіх пізнання. Ось образи в тексті: «Слабка риска — на п’ятому місці. На ріллі є дичина. Сприятливо тримати слово. Осуду не буде. Старшому синові — бути перед військом. Молодшому синові — віз трупів. Стійкість — до нещастя».

6

Гонитва за перемогою лише заплющує очі на нагальну необхідність боротьби. Тому на попередніх щаблях із відповідно різними сторонами давалися попередження проти помилок поточного моменту. Тут же — кінець процесу, названого військом. Тут мова вже має йти про результат його дій. Єдине попередження, доречне тут, — це попередження проти дії нікчем, які борються лише заради перемоги. Тому один із коментаторів цього місця промовляє настільки ж лаконічно, як і парадоксально: «Коли абсолютно мудрий чоловік керує військом, то на початку він не домагається перемоги за будь-яку ціну. Тому наприкінці він може [досягти] справжнього успіху». Як метафора ця думка може бути застосована і до діяльності пізнання на етапі завоювання нового знання, де останнє вже завойоване і має утворити єдність, наче знову заснована держава має поєднатися з домами колишніх феодалів. Якщо перевести це в образність феодальної пам’ятки «Книги змін», читаємо: «Слабка риска — нагорі. Великий володар керує долями. Він засновує царство, приєднуючись до домів [феодалів]. Нікчемні люди так не діють».

№ 8. Бі. Наближення

Досягнення перемоги (завоювання) — це лише момент, результат якого має бути закріплений. Дія, спрямована на закріплення звитяги, характеризує цю ситуацію. Вона полягає у взаємному зближенні переможця та завойованої ним області, яке можливо тому, що перемога означає знищення та підпорядкування всього того, що чуже, що не здатне до зближення. Останньому тут необхідно поставити правильний прогноз майбутнього розвитку, причому мова наразі йде не стільки про досягнення добробуту завойованої області, скільки про запобігання зовнішнім силам, які діють руйнівно. Якщо для попередньої ситуації момент звитяги є останнім моментом, то для цієї ситуації він виступає в ролі її початку. У ньому ті початкові співвідношення, які підлягають стійкому збереженню на все майбуття. Так мова йде з точки зору того, до кого [воно] наближається. Тим же, хто наближаються до нього, необхідно усвідомити, що в такій ситуації можливе лише благотворне зближення, яким має скористатися відразу кожен, хто йде до зближення. Запізнення в таких умовах рівносильне відмові, рівносильне перетворенню зі співучасника перемоги в переможеного та розбитого. У процесі пізнання, поки нове знання ще не досягнуте, доводиться чинити різні дії для його досягнення. Тут і протиставлення знання незнанню, і приведення в стрункість хаосу переживань, і проникнення в поки що недоступну стихію ще не пізнаного, і відмежування від випадкових, що заважають, уявлень. Але ось пізнання завойоване. Це означає, що всі ці дії доведені до позитивного результату. Тоді в галузі пізнання можна досягти всього родинного, ніщо чуже вже не на заваді. Можливо, й потрібне зближення нового, вищого пізнання з попереднім пізнанням. Те, що зберігає в останньому силу переконливості, незважаючи на досягнення нового пізнання, що стоїть на вищому щаблі, відразу ж об’єднується з ним у єдину систему знань. Ті ж пізнання попередніх щаблів, які зараз запізнилися, — вже не придатні та приречені на загибель. Така проміжна ситуація між завоюванням перемоги й її майбутнім виховним процесом. Текст висловлює це так: «Наближення. Щастя. Вникни в оракул, і від початкової вічної стійкості осуду не буде. Чи не краще відразу ж прийти? Хто запізниться, тому — нещастя».

1

Найвіддаленіше від переможця і водночас найподатливіше коло підлеглих позбавлене можливості самостійно діяти. Воно якнайінтенсивнішим чином прагне наблизитися до переможця, бо особливо відчуває віддалення від переможця, котрий (беручи до уваги попередній коментар) постає тут як носій нового, справжнього пізнання: як «володар правди». Стосунки тут, на початку зближення, ще напрочуд прості, позбавлені химерності та штучності. Тому «володар правди» наповнений нею, як простий невибагливий глиняний глечик наповнений водою. Не в зовнішності його суть, а в його змісті. Кожен наближається до нього, навіть діючи заради себе самого, чинить усе ж те, що вимагає ситуація. Тому, приходячи до нього беззастережно, до кінця, він творить щастя не тільки для себе, але й для інших. Пасивно зберігаючи свої знання, він долучається разом із ним до всієї системи знову завойованого рівня світорозуміння й утворює для останнього такий собі кордон, оформляє його. У цьому корисна дія простого людського розуму, здорового глузду, який замінюється іншими типами пізнання на подальших етапах. Текст висловлює це такими словами: «Слабка риска — на початку. Наближайся до того, хто знає правду. Осуду не буде. Він наповнений правдою, як повний глечик. Остаточно прийдеш до нього, то буде щастя і для інших».

2

Те наближення, яке мається на увазі тут, — це не зовнішня, не суто просторова близькість, а зближення по суті, для якого визначальним є лише внутрішня співзвучність. Тому в процесі цієї ситуації насамперед враховується її ритм і співзвучність цьому ритму. Ми вже неодноразово бачили, що процес, показаний у тій чи іншій гексаграмі, є ритмом двох хвиль, в яких друга та п’ята позиції висловлюють вищі точки розвитку кожної хвилі. Тому між ними існує така ж внутрішня спорідненість. Тут це підтримується протилежністю сил світла (5) і темряви (2), отже, й їхнім взаємним тяжінням. При цьому тут обидві ці сили займають свої позиції природно. Тому саме між ними, можливо, найпродуктивніше плідне зближення. Якщо в ньому вся суть цієї гексаграми, то в цих межах вона зображена найбільше лише в поняттях, тоді як її образна розробка в уяві буде показана в тексті п’ятої риски. Тут також відзначається той момент в пізнанні, який характеризується пристрастю, потягом до пізнання, але й повною можливістю реалізувати цей потяг. Він є, і ніщо йому не перешкоджає. Останнє навіть виражається суто графічно: адже між другою рискою (суб’єкт бажання) і п’ятою (об’єкт бажання) немає сильних рисок, які можуть чинити опір. Однак на цьому етапі мається на увазі лише наближення, але ще не досягнення об’єкта бажання. Й якщо для п’ятої позиції, як побачимо, буде характерне повне та досконале пізнання, то для цієї — лише прагнення до нього і володіння ним не реально, а лише в ідеалі. Останнє все ж можливе, бо межа між внутрішнім і зовнішнім тут знищена силою співзвучності та взаємним їхнім тяжінням. Ці думки тут подано лише в натяку доволі скупого тексту, але вони, без сумніву, випливають з усієї системи пам’ятки і потрібні для гідного насичення не в міру лаконічного тексту: «Слабка риска — на другому місці. Наближайся до нього зсередини. Стійкість — на щастя».

3

Прагнення до об’єкта (вищого ідеалу) залишається і тут, але сприятливі умови вже минули. Мова іде про тих, хто спізнився, про кого йдеться в тексті самої гексаграми. Вже саме прагнення є силою, а наявність сили обов’язково викликає протиборство. Так суб’єкт тут обличчям до обличчя протистоїть усім негативним силам, які в коментаторській літературі іноді розглядаються як інфернальні. Це показано і в тому, що тут присутнє лише прагнення до ідеалу за повної неможливості його здійснення, бо ознаки, які позитивно діяли на попередньому щаблі, — співзвучність, нормальність, зосередженість — повністю відсутні тут. Остання можлива лише на другий і на п’ятій (центральних у триграмі) щаблях, перша ж і друга — на цій позиції відсутні: і третя та шоста позиції зайняті однорідними і тому неспівзвучними силами, а третя, непарна позиція зайнята не нормативно слабкою рискою. Це вкладено в слова лаконічного тексту: «Слабка риска — на третьому місці. Наближаєшся до нього, але воно — не те».

4

Після пережитої кризи наближення знову можливе, однак внутрішню спорідненість вже не відновити. Для неї час уже втрачено. І єдине, що тут можливе, — це зовнішня, просторова близькість, яка в цих умовах також має значення. Якщо мова йшла про внутрішню спорідненість понять, то тепер уже — про близькість їхнього співставлення. При цьому, звісно, межі співмірних понять розділяють їх, як і поєднують, тобто «зближують». Для успіху тут потрібна лише стійкість збереження такого status quo. Найдавніша коментаторська традиція вважає цю близькість близькістю до правителя його радників, між якими вона може підтримуватися не в силу внутрішнього співзвуччя, а лише в силу підпорядкування радників верховній владі. У тексті читаємо: «Слабка риска — на четвертому місці. Зовнішнє наближення до нього. Стійкість — на щастя».

5

Якщо раніше наближення розглядалося з точки зору тих, хто наближаються, то тепер воно розглядається з точки зору того, до кого наближаються. Цей об’єкт наближення показаний єдиною світловою рискою, до якої, через полярність, тяжіють й усі інші. Тут достатньо однієї ознаки цього об’єкта, його явності, що викриває відтінок явності до всього процесу наближення. Однак це не пасивне допущення безформного та вільного наближення, а зовсім визначене оформлення свободи наближення. Воно показане в образах, запозичених із обрядів Стародавнього Китаю. Як на це вказує один із визначних коментаторів — сунський Чен І-чуано, вже при династії Чжоу існував культовий обряд царського полювання, за якого загоничі ставилися лише з трьох боків поля. Четвертий бік залишали відкритим, і дичина, яка втекла від царського полювання, цілком могла уникнути смерті. Таким чином, убитими ставали лише ті тварини, які сунули прямо на мисливця, яким «життя не було потрібне» і вони «самі віддавали його». Вважали, що така дія володаря є сильнодіючим прообразом для всього населення, що виявляються зайвими якісь заборони. Так показана ця свобода, оформлена все ж рамками необхідності. Доволі поширений текст висловлює це такими словами: «Сильна риска — на п’ятому місці. Явлене наближення. Царю слід ставити загоничів лише з трьох боків і упускати дичину, що попереду. Тоді для городян не буде заборон. Щастя».

6

Останній щабель вказує на певний перерозвиток. Відповідним є і перерозвиток наближення. У ньому втрачене відчуття об’єкта наближення, і залишається лише наближення невідомо до чого. Одне безцільне прагнення. Безвихідь цього стану в лаконічній фразі тексту показана так: «Слабка риска — нагорі. Наближення до нього позбавлене головного. Нещастя».

№ 9. Сяо-чу. Виховання малим

Як і в двох попередніх гексаграмах, в цій одна риска одного типу, протистоячи п’ятьом рискам іншого, є об’єктом їхнього прагнення. Така ферментна дію меншини вже намічалася в попередньому, але тут вона підкреслюється з особливою силою і поступово чинить свою дію на весь процес. У ньому розглядається, так би мовити, зародження впливу протилежного. Воно ще цілком перебуває у зовнішньому середовищі, яке відрізняється пасивною податливістю (показаною у властивості горішньої триграми «податливість»), і протистоїть максимальному напруженню творчості, показаному в нижній триграмі. Так тут слабкість починає долати силу, чинячи останній перешкоди. З іншого боку, тут мається на увазі протистояння і опір індивіда всьому його навколишньому оточенню. Щоб збагнути, в якому сенсі тут ідеться про перешкоду, необхідно взяти до уваги, що тут є неперекладна гра слів, бо це проходить червоною ниткою через коментаторську літературу, слово, що позначає тут «перешкоду», таким самим чином позначає і «виховання». Адже перешкоди, якщо їх долають, є найкращим засобом виховання, і з чогось негативного перетворюються в позитивне, діє фактор виховання волі та витримки. Що ж є «завадою», подолання якої тут діє виховним чином? Відповідь на це показана в дещо дивному за автохтонністю образі. Справа в тому, що в Китаї дощові хмари частіше рухаються зі сходу — з моря. Творці ж тексту «Книги змін» — плем’я Чжоу, як свідчить переказ, прийшли із заходу. Тому для авторів захід служив метафорою минулого. Хмари, що йдуть із заходу (з минулого), не дають плідного дощу. Нехай виховання позначає можливість розвитку, але воно — лише в подоланні минулого; те, що воно не спроможне подолати сьогодення, розумілося повністю серед іцзіністів, і один із них, Вань І, в своєму коментарі заявляє: «Абсолютно мудрий, правлячи світом, не зневажає обмежений народ. Будда, рятуючи всіх, не нехтує навіть демонами. І споглядаючи свідомість, переможно рухаючись вперед, хіба злякається тимчасових перешкод? Вони наче каміння, що не може затримати колесо воза, вони ніби удар по дзвону, який змушує його звучати; гейби точильний камінь для ножа, на якому той стає гострішим. Коли свині підходять до золотої гори, це збільшує її виблиск; коли паморозь і сніг вкривають сосни та кедри, вони стають прекраснішими. Ось чому тут мова йде про розвиток». Із таким змістом доводиться усвідомлювати і те, як спогади про пройдені щаблі пізнання, перешкоджаючи новому акту пізнання, якому необхідно їх подолати, є матеріалом для його виховання. Цими думками коментаторської літератури насичений такий текст: «Виховання малим. Розвиток. Щільні хмари і не йде дощ: вони — з нашої західної околиці».

1

На самому початку цього процесу, коли сповнене творчих сил внутрішньо протистоїть перешкоді, легке, як подих вітру (горішня триграма символізує також і вітер), суєта дрібних клопотів і справ збиває людину з прийнятого ним пізнавального творчого шляху, виступаючи в його власних неорганізованих і рвучких прагненнях. Необхідно відразу ж одержати перемогу над собою, відтіснити на належне місце ці прагнення та залучити себе знову в природні взаємини з оточенням, повернутися до дисципліни. З цього приводу в тексті читаємо: «Сильна риска — на початку. Який осуд того, що повернувся на власний шлях? Щастя».

2

Таке повернення на власний шлях можливе і на наступному щаблі, хоча воно і дещо утруднене наближенням до перешкод, спокушаючи зійти зі шляху. Однак це позиція найгармонійнішого розкриття творчих сил, тому саме тут можливо впливати ними на перешкоди так, що вони перетворюються в засіб виховання, як про це докладніше сказано загалом у вступі до цієї гексаграми. Лаконічний текст тут каже: «Сильна риска — на другому місці».

3

У момент кризи триває дія, але в умовах, що змінилися, стали несприятливими, одна сила, хоча б навіть і сила творчості, діяти вже не може. Вона позбавлена всіх необхідних обставин. Це показано в образі тексту, що промовляє достатньо виразно і не вимагає пояснень. Настає той внутрішній розлад, який, наприклад, у сім’ї показується розладом між чоловіком і дружиною. Це — окремо зазначений момент, коли неможливо синтезувати знову набуте знання і переконання, що склалися раніше, з протиріччями навколишнього середовища, які можуть бути і незначними, проте тут навіть їх досить для завади позитивному руху пізнання вперед. З цього приводу в тексті знаходимо такі слова: «Сильна риска — на третьому місці. У колісниці випали спиці. Чоловік і дружина відводять погляди».

4

Вплив попереднього щабля тут ще продовжує позначатися, створюючи достатньо небезпечну ситуацію, на яку натякає текст в образі крові, що виступила. Але нормальність взаємин цієї позиції й її сил в цій гексаграмі вказує на можливість успішного результату для справи. Також це саме той момент, який є найважливішим у цій ситуації, що показано й символічно: тут знаходимо єдину слабку межу, до якої тяжіють усі інші. Хоча це ще не позиція володаря, а лише наближеного до нього, проте в усьому контексті цієї ситуації вказано на такого підданого, котрий, володіючи знанням істини, може сам керувати подіями. Дві умови потрібні йому: правдивість і обачність. Усі його дії можуть досягти успіху лише тоді, коли вони базуються на його власному безпосередньо новому акті пізнання. Тим самим тут вказується на керівну роль нового пізнання в момент подолання ним перешкод, які виникають із минулого, і тим самим це вже не сьогодення. Обачність тут особливо необхідна ще й тому, що дія цього щабля простягається, як ми побачимо, і на наступній, тобто на майбутнє. Тому про таку правдивість та обачність текст каже прямо, а не образно: «Слабка риска — на четвертому місці. Володій правдою. Коли виступає кров, виходь обачно. Осуду не буде».

5

Уже й сама сприятливість цієї позиції (другого позитивного підйому всього процесу) може бути достатньо доброчинною. Однак для нього потрібна попередня підтримка; безперервно успадковувати ту правду, яка досягнута раніше, ось те, що робить це становище сприятливим. Ця допомога попереднього щабля й є тим збагаченням від сусіди, про яке каже текст. Це вже не збереження самих лише знань, здобутих у минулому, це збереження плоду нового пізнання, укріпленого в найсприятливіших для цього умовах. Текст тут такий: «Сильна риска — на п’ятому місці. Володій правдою в безперервній спадкоємності. Збагатишся завдяки твоєму сусідові».

6

Кінець аналізованого процесу, коли його позитивні досягнення, його гідності не лише знайдені, але і закріплені за їхнім носієм, ознаменований вирішенням тієї напруженості, що характеризує його загалом. Однак ніяка консервативність тут неприпустима, особливо консервативність менш прогресивної жінки. Це призвело б до того, що живе пізнання стало б мертвою традицією. Але з цього ще не випливає, що з такими досягненнями можна рекомендувати агресивний виступ. На це вказує образ місяця, який перебуває у повній фазі. Справді, якщо місяць вже досягнув повноти, то він має піти до зменшення. Так само з необхідністю, збитків буде завдано і тому, хто в такий момент вирішення напруженості, не даючи йому правильно прозвучати, звернеться відразу до агресії; остання не відкидається взагалі, але вона розглядається як окрема ситуація, й саме їй присвячена наступна гексаграма. Тут же увага спрямована на вирішення, на закінчення всього попереднього процесу, що показано в тексті так: «Сильна риска — нагорі. Вже йде дощ, вже [все на належному] місці. Вшанування носія чеснот. Стійкість жінки — жахлива. Місяць наближається до повного. Шляхетному чоловікові похід — до жалю».

№ 10. Лі. Наступ

Реакцією на початок обмеження зовні є такий момент: коли навіть незначні сили знову набутого значення починають своє позитивне просування вперед. Все минуле (і в цьому сенсі — зовнішнє) протистоїть у своїй звичній і тому руйнівній для нового пізнання переконливості. Тому останнє у своєму виступі вперед наражається на небезпеку. Щоб уникнути цього, необхідна підтримка нової ідеї з морального боку, з боку лагідної привітності (ознаки, що символізує в нижній, внутрішній триграмі «вирішення»), лише тоді можливе настання нового пізнання на зовнішні напружені сили. І цей наступ завжди може і має бути настільки обережним і м’яким, що той, хто діє в найжахливіших обставинах, не постраждає. Пізнавальна здатність при цьому прямує до кінцевої істини, від якої мають бути відкинуті всі випадкові відтінки, що виникають від недбалого ставлення до неї, що має привести до наступної гексаграми «розквіт». Тому така діяльність має бути обережною до парадоксальності, як це зазначено і в образі тексту: «Наступи на хвіст тигра так, аби він не вкусив тебе самого. Розвиток».

1

На першому щаблі розвитку процес існує тільки idealiter, і тому він — лише в можливості, а не в дійсності. Але тільки перехід у дійсність надає процесу прагматичності, конкретизуючи тим самим те, що індивідуалізує його. До цього процес мислимий лише як можливість такої дії, і відрізняється від кожної іншої ідеї процесу лише специфікою цієї, а не іншої дії. Ця специфіка існує наразі, певна річ, тільки в загальних поняттях, а не в матеріальній конкретності. Однак і вона, як план на майбутнє, вказує на можливість безбідного розвитку процесу. У тексті читаємо: «Сильна риска — на початку. Найпростіший наступ. Якщо підеш уперед, осуду не буде».

2

Основна причина наступу полягає в невдоволенні тим, чим людина володіє. З прагнення до нього людина переходить до подолання перешкод і до реального наступу. Відтак, на цьому етапі вже недостатній найпростіший наступ як такий, що позбавлений будь-якого індивідуального забарвлення. Тут воно вже конкретизоване певним об’єктом наступу. Однак така індивідуалізація відіграє лише відносну роль, бо надмірна індивідуалізація загрожує відривом від оточення і тому — загибеллю. Натомість урівноваженість, показана вже в самій (другій, центральній) позиції, — рівновагу між старим і знову набутим знанням. Ось те, що тут особливо необхідно. Досягнення такого спокою має давати людині повне задоволення; і вона не потребує оцінки та визнання своєї діяльності зовні, з боку інших людей. Вона, як відлюдник на самоті, продовжує свій наступ на нове набуття пізнання, в тексті ж бачимо таке: «Сильна риска — на другому місці. Шлях, яким ми йдемо, — зовсім рівний. Людині, котра ховається, стійкість — на щастя».

3

У наступі, більш ніж деінде, необхідне гармонійне поєднання пізнання та дії. Мало знати суть наступу, треба ще знати і його метод. Недостатньо цінувати одне знання, треба ще більше цінувати його реалізацію. Без останньої виходить якась неповноцінність та однобічність. Саме вона й показана в образах тексту. Часто стається, що в період кризи люди марно міркують про реальну сутність, не коригуючи свої дії цим знанням. Від цього навіть їхнє обмежене знання остаточно грубіє і стає мертвою схемою. Але саме такі закостенілі люди діють безуспішно під час кризи. У тексті це набуває такого образу: «Слабка риска — на третьому місці. Й одноокий може бачити; й одноногий може наступити. Але якщо так наступити на хвіст тигра, то він вкусить цю людину. Нещастя. Воїн діє замість великого володаря».

4

Переживання попередньої кризи має своїм позитивним наслідком те, що в ньому пізнається неповноцінність однобічного розвитку і з’являється прагнення долати, яке і здійснюється тут. Звісно, це не відбувається просто, і на цьому щаблі людина ще позбавлена повного усвідомлення свого правильного шляху, і тому вона ще сповнена страхом. У неї ще вириваються волання жаху, але якщо вона доведе до кінця розпочатий процес гармонізації, то її чекає щастя. В такому випадку вона вже буде рухатися вперед, не відступаючи. У тексті це показано так: «Сильна риска — на четвертому місці. Наступити на хвіст тигра: ой-ой! Врешті-решт — щастя».

5

Увесь накопичений у минулому досвід настання перетворюється в таку силу, що вже стає необхідним наступ. Треба на нього зважитися. Інакше людина зупиниться в той момент, коли особливо сприятливі умови для наступу, для пізнання на практиці реальної сутності. Тому в тексті тут лаконічно, без відволікаючих образів йдеться прямо: «Сильна риска — на п’ятому місці. Рішучий наступ. Будь стійким у небезпеці».

6

Зважаючи на небезпеку перерозвитку, властивого останній позиції, тут було б несприятливо шукати нових шляхів. В основному ж усе, що стосується наступу, вже досягнуте, і, виходячи з набутих знань і навиків, необхідно знову і знову діяти, маючи перед очима свій колишній досвід і звертаючи увагу на те, що надало найкращого результату. Крім цієї основної думки, тут зайві всі інші міркування, тому і в тексті сказано лише таке: «Сильна риска — нагорі. Розглядай наступ і вникай у те, що щасливе в ньому. При його поверненні — початкове щастя».

№ 11. Тай. Розквіт

Мабуть, у жодній гексаграмі невідоме настільки гармонійне співвідношення основних категорій — світла та темряви, як це дається в цій гексаграмі; хоча обидві сили (світло та пітьма) визнаються рівноцінними, але все ж теоретично перевага віддається активній, відцентровій силі світу перед пасивною, доцентровою силою пітьми. Це виражається в тому, що сила світла називається іноді (як у цьому випадку) великою, а сила темряви — малою. Силі світла притаманне прагнення вгору, тоді як сила темряви тяжіє вниз. Але в світі події відбуваються на добро лише за гармонійного поєднання обох сил, які ідеально схильні до взаємодії. Однобічний перерозвиток однієї з них за рахунок іншої призводить до згубних наслідків. У цій гексаграмі вся сила світла зосереджена внизу, а сила темряви — нагорі. Тому, якщо взяти до уваги означені раніше напрямки їхнього руху: світло — вгору, а темрява — вниз, стає ясно, що тут, як ніде, вони приходять у взаємодію, маючи найширший доступ одне до одного. Можна це розглядати і з іншого боку: внутрішнє тут заповнене чистою силою творчості, а зовні воно має виконання, тобто повна можливість здійснення творчого задуму, якому ніщо не чинить опору, а зовнішнє середовище в цілковитій податливості підпорядковується йому. Тому не дивно, що ця максимальна можливість творення в традиції іцзіністів приурочена до весни, як до періоду максимального розвитку творчості в природі. За міфологічними поглядами Китаю, навесні активна сила світла діє зсередини, від кореня рослин, зумовлюючи їхній ріст, а сила темряви, як матерія, обростає її і повідомляє зовнішню видимість, реалізованість силі, що діє на світло, ніби наділяє її, і вона отримує можливість цілковитого розвитку, бо в такій ситуації приходить усе велике, а незначне — відходить. Однак це не може тривати вічно, це лише тимчасова ситуація, яка, як весна восени, має змінитися протилежною ситуацією, показаною в наступній (ХІІ) гексаграмі. В їхньому чергуванні демонструється природний ритм, в якому руйнування настільки ж необхідне, як і творення. Тут мимоволі пригадуються слова Ґете: «Природа винайшла смерть, аби мати багато життя». У перекладі на поняття, що стосуються процесу пізнання, це та ситуація, коли після настання досягається повна гармонія між накопиченим раніше знанням, набутим знову, до такої міри, що межа між ними стирається, і вони є єдиною сумою знання, що перебуває до того ж у повній гармонії до його здійснення. Таке розуміння виникає в творах коментаторів більше із загальної теорії і з образу самої гексаграми, ніж із вельми лаконічного тексту: «Розквіт. Мале йде, велике приходить. Щастя. Розвиток».

1

Тут починає свою дію сила світла, що рухається з низу догори, зсередини — назовні. Її дія не обмежується однією цією позицією, але поширюється і на наступні, зайняті тією ж силою світла. Вона тут захоплює за собою все, органічно пов’язане з нею. Якщо кожною силою і викликається до життя протидія, то тут — той випадок, коли вона підпорядкована. Але протидія може бути як внутрішньою, що виступає, наприклад, у сфері етики (спокуса, яка діє внутрішньо), тому, поки не викрита, вона постає як особисте волевиявлення діяча, так і зовнішньою, що не захоплює діяча, а тамує його. Захоплення та насильство — ось два, так би мовити, спокусники, що відхиляють діяча від його природного шляху. На цій позиції, що представляє найбільшу глибину внутрішньої сфери діяча, в ситуації перемоги над опором і гармонійної єдності протилежностей, це перемога передусім над внутрішньою спокусою. В результаті її зовнішній тиск стає цілком переборним, і похід проти неї має увінчатися успіхом. Тому центральне прагнення зовні тут закономірне і дає кращі плоди. У тексті це втілено в такий образ: «Сильна риска — на початку. Коли рвуть очерет, то [інші стебла] тягнуться за ним, позаяк він росте пучком. Похід — на щастя».

2

У кульмінації внутрішнього розкриття творчої сили світла воно має розповсюджуватися рішуче на все. Ним має бути охоплена навіть периферія, навіть найбільш занепадницькі елементи повинні бути прийняті так само, як і ті, що сповнені рішучості та сили, ті, які наважуються «спливти на річці» (вибитися в житті). Тут недостатньо обмежитися сприянням близьким, спорідненим силам, як це було на попередньому щаблі. За універсальності дії сили творчості на цьому щаблі її розвитку не повинні бути залишені і далекі, бо тут гине саме поняття особистих уподобань, як і всі, що обмежують особистими інтересами універсальність і об’єктивний розмах творчості. Така особиста дружба лінь завадила б цілеспрямованості — ознаці, яка тут заслуговує особливого заохочення, бо метою є творчий вплив на все, що оточує діяча. У таких умовах вже ніщо зовні не може справити домінуючу дію на нього, і тим самим внутрішній аспект сил опору не може спокусити його, бо всі його дії спрямовані назовні. Текст розвиває ці думки такою формулою: «Сильна риска — на другому місці. Охопи й околиці. Застосуй спливаючих на річці. Не залишай далеких. [Особистій] дружбі — кінець. Удостоїшся похвали за цілеспрямовані дії».

3

Навіть у такій вдалій ситуації криза все ж залишається кризою, бо тут уперше відбувається реальний перехід від внутрішнього до зовнішнього. Тут творчість стикається з навколишнім середовищем, в якому вона має проявитися. Це не може бути позбавлене труднощів, і, як нагадування про обмеженість в часі будь-якої творчості, звучать перші слова тексту, зрозумілі і без коментарів. Але стійкість самої сили творчості дає тут можливість здолати труднощі. Внутрішня правдивість творчості тут настільки органічно притаманна їй, що виявляється зайвим турбуватися про неї, бо нестачі в силах, що живлять її, не буде. У цьому сенсі й розуміється текст: «Сильна риска — на третьому місці. Немає гладі [яка залишилася б] без вибоїн; немає догляду без повернення. Якщо в труднощах будеш стійким, то осуду не буде. Не журися про свою правду: в їжі буде добробут».

4

Ми бачили, що в цій гексаграмі виступають у взаємному русі назустріч сила світла і сила темряви. Останній притаманне прагнення вниз. Тут, на четвертій позиції, починає вперше діяти сила темряви. Тому тут особливо виражається її стрімкий політ униз. Сутність виконання — абсолютно податлива та пластична матерія прагне втілити творчий імпульс, що підіймається знизу. Тільки спільно з ним може діяти сила темряви. Сама по собі вона не насичена дійсністю, вона «не багата». Але якщо діяльність творчості не зустрічає жодних перешкод і всі її сили можуть діяти спільно, починаючи з першого імпульсу (як це показано в тексті першої риски цієї гексаграми), то і сила темряви тут не затримається нічим у своєму прагненні до творчої силі світу. «Сусіди» сили, що діє на цій позиції (такі ж сили темряви на двох горішніх позиціях), цілком узгоджені з нею. Тому і тут, як і на першій позиції, не потрібне жодне попередження, наприклад, про необхідність щирих взаємин із оточуючими. Вони тут охоплені тим же прагненням, і правдивість стосунків тут зрозуміла сама собою. Завдяки цьому тут можлива настільки повна перемога над протиборчими силами, що вони, будучи тут підпорядковані повній гармонії досягнутого раніше і набутого в сьогоденні, із супротивника перетворюються в союзника. Подоланий опір стає рушійною силою. Тут мається на увазі той момент у процесі пізнання, коли знання, накопичене раніше, перетворюється з суми ідей, відмінних від змісту нового пізнання, в суму ідей, включених із ним в єдину систему, і тому підтримують його. Необхідно зробити застереження, що таке розуміння тексту властиве лише коментаторам обраної нами приватної критичної школи (особливо Вань І і Дяо Бао. Такі стовпи офіційної ортодоксії, як Чен І-чуань і Чжу Сі, розуміють це місце зовсім інакше, ділячи фрази тексту іншими знаками пунктуації, розставленими в інших місцях. Але, як справедливо вказав уже Дяо Бао, обидва вони припускаються грубої філологічної помилки, не враховуючи найдавніший коментар «Сяо сян-чжуан»). Усі ці думки передані в тексті так: «Слабка риска — на четвертому місці. Стрімко летять униз не багаті, [але всі вони] через свою близькість не [потребують] попередження про правдивість».

5

Уже на попередньому щаблі сила цієї ситуації розквіту позначається в тому, що всі гальмуючі впливи можуть бути втілені в доброчинні. На цій позиції це досягає ще більшої інтенсивності завдяки тим якостям, які символізовані тут. Це, по-перше, ознака податливості, відсутність відсталості (слабка риска) у того, хто займає (п’яту) позицію зовнішньої, виявленої (горішня триграма) кульмінації. По-друге, це ознака взаєморозуміння вищих і нижчих (показана у відповідності). Такими якостями характеризується, наприклад, правитель, котрий не відривається від керованих ним підданих, а, навпаки, набирає чинності в найтіснішому спілкуванні, що ріднить із ними. Це показано в легенді про царя І, який віддав доньок заміж за своїх підданих, котрим вони як дружини мали коритися, незважаючи на своє походження. Як би не було піднесене знову набуте пізнання, якими не були б глибокі омани в раніше накопиченому досвіді, тут між ними відбувається така гармонізація, що помилки вже не мають негативної дії, і сама їхня помилковість може бути використана для позитивного досвіду, позаяк тут повністю пізнана їхня помилковість. Таке можливе лише при остаточній неупередженості суб’єкта. У тексті подано такі образи: «Слабка риска — на п’ятому місці. Цар І видав заміж своїх доньок і таким чином благословив [їх] на початкове щастя».

6

Уже вказувалося, що навіть цей максимальний розквіт є лише однією з ситуацій. Як тимчасова ситуація, він не може тривати вічно, а природно має закінчитися, тобто перейти у свою протилежність — занепад, якому присвячена наступна гексаграма. Справді, якщо кожна гексаграма зображує розвиток цієї ситуації в часі, а п’ята позиція висловлює максимум цього розвитку, то шоста позиція вже може показувати лише занепад, тільки зниження досягнутих результатів. Крім цього, це горішня межа триграми, виконанню якої властива якраз не сила, а слабкість (слабкі риски), тому тут інтенсивніше, ніж деінде, проявляється слабкість суб’єкта. Все, що було йому підпорядковане на попередніх щаблях, виходить з підпорядкування, набуває самостійності, і починається розпад. Він відбувається з необхідністю, і до цього треба поставитися, як, наприклад, до природного настання осені в круговороті року. У будь-якому разі при слабкості суб’єкта спроба застосувати військо не доведе до добра. Його воля не буде прийнята до виконання, а, навпаки, все, що йому корилося, почне виявляти свою власну волю: «з міст буде висловлена воля». Але не тільки активне втручання силою тут не приводить до позитивних наслідків. Навіть одне відстале і пасивне бажання зберегти досягнення минулого тут безрезультатне, бо час занепаду вже настає, а відстале збереження минулого лише затримує в цьому періоді схиляння до занепаду. Буде лише втрачений непродуктивно час, про який доведеться пошкодувати. Текст це висловлює так: «Слабка риска — нагорі. Міський вал [падає] назад у рів. Не застосовуй військо. З дрібних міст буде висловлена [власна їхня] воля. Стійкість — до жалю».

№ 12. Пі. Занепад

Мабуть, у жодній парі гексаграм їхня протилежність не виступає настільки помітно, як у цій гексаграмі і в попередній. Це відчувалося завжди настільки, що назви цих гексаграм створили ідіоматичний вираз у китайській мові, відповідний нашому «як небо і земля», тобто зовсім несхожі. Цей вислів засвідчений уже в поемі «Про дружину Цзяо Чжун-ціна», найбільшому китайському епосі, який склався на рубежі II і III ст. Але, певна річ, можливо, що ця ідіома існувала й раніше. Повна несхожість показана тут не в просторовій статиці, а в динаміці розвитку, де розквіт і занепад — найбільша протилежність. Там — єднання і взаємодія сил світла та темряви, неба і землі. Тут — повна відсутність зв’язку між ними. Небо (триграма «творчість») тут нагорі і прагне все вище; земля (триграма «виконання») тут унизу і не може піднятися вгору. Між ними взаємодії немає. Світло (велике) тут відходить, а пітьма (мале) приходить: картина, протилежна до попередньої. Якщо там ішлося про весну, то тут мова може йти лише про осінь. Це, звісно, не означає, що тут припиняється будь-яка діяльність. Навпаки, тут можуть проявляти активність певні сили, але це — сили нижчого порядку. Кажучи мовою коментаторів, тут діють нікчеми, яких сам текст називає «негідними людьми». Щоб збагнути закономірність виникнення цієї ситуації після попередньої, треба лише взяти до уваги, що там у зміст поняття «розквіт» входило повне прийняття негативних елементів. Коли ж сили творчості наприкінці попередньої ситуації починають вичерпуватися і підвищується зміцнення самостійності цих негативних елементів, то за логічного розвитку цього процесу ситуація неодмінно приходить до тієї, яка зображена в цій гексаграмі. У ній показане те становище, в якому після досягнення висот пізнання відбувається зрив і все реакційне починає діяти, не корячись активному пізнанню. Причиною цього є те, що часто трапляється в практиці пізнання: під час найвищого напруження пізнання за недостатньої ясності думки дійсністю визнається ілюзія, дуже мало відмінна від істини. Так би мовити, «майже істина» буває причиною найбільшого падіння пізнання. Цей процес наростаючої помилки показаний у цій гексаграмі. Він протікає, як і всі інші процеси, двома послідовними хвилями. Але в афоризмах окремих рисок не стільки показана характеристика ситуації, скільки дії, ознаки тощо, необхідні для подолання цієї ситуації. На цій гексаграмі закінчується процес самостійного розвитку особистості. Для подальшого плідного розвитку їй необхідно зануритися в суспільство, дійти до подібних осіб для спільної діяльності. Це показано в назві наступної гексаграми: «однодумці». Афоризм справжньої гексаграми віддзеркалює лише своє суттєве з поданих думок, але вони знаходять своє підтвердження і в афоризмах окремих рисок, і в загальній системі. Афоризм цієї гексаграми такий: «Непридатні люди занепаду не сприяють стійкості шляхетного чоловіка. Велике відходить, а мале приходить».

1

Тут процес занепаду лише на самому початку. Він ще легко переборний. Ще не дає себе відчути індивідуальне відокремлення і можлива спільна діяльність однодумців. Саме така колективність може тут урятувати становище. Потрібне лише стійке її збереження. Тоді ще можливий розвиток, бо спільними зусиллями ще можна зрозуміти шкоду «майже істини» і вчасно припинити її, відразу ж кинувшись до того, що справді істинне. У тексті це показано так: «Слабка риска — на початку. Коли рвуть очерет, то [інші] тягнуться за ним, позаяк він росте пучком. Стійкість — на щастя. Розвиток».

2

Така ситуація — ситуація занепаду. Але текст — не тільки опис, тут дається порада, як подолати занепад. Саме тут це можливе, бо ця позиція, як центральна, зайнята слабкою рискою, природно має правильну відповідність в активній п’ятій позиції. Тут ще нікчеми, що символізують усе реакційне, можуть долучитися до чоловіка, котрий рухається вперед. Саме йому вказується на необхідність прийняти їх. Для них це — щастя, бо в такому сприйнятті позначається можливість їхнього правильного зростання. Але для такої великої людини, котра веде за собою менших, все ж ситуація залишається ситуацією занепаду. Однак із неї вона в змозі знайти вихід у тому, що з повною активністю приймає до себе тих, хто примикає до неї. Якщо вона зважується на це, то ніхто вже не може збентежити її в її розвитку. Однак, із іншого боку, прихильність до «майже істини» тут посилюється настільки, що ситуація сприяє діяльності лише нікчем. Діяльність справжнього шукача істини тут відчуває величезні обмеження. Проте вони лише служать імпульсами до їхнього подолання для того, хто слушно може називатися шукачем істини, тобто людиною, котра живе пізнавальним життям. Текст висловлює це так: «Слабка риска — на другому місці. Охопи тих, хто примикають до тебе. Незначним людям — щастя. Великій людині — розвиток у занепаді».

3

Криза, що репрезентує собою завжди вкрай скрутне становище в ситуації занепаду, стає особливо гострою. У поступовому загостренні занепаду саме третя позиція є найбільшою глибиною його, бо такі з ним позиції вже висловлюють відоме звільнення від занепаду. У символіці «Книги» це показано тим, що вони зайняті триграмою «творчість», повної активності для подолання занепаду. Тут же максимальний розвиток сил темряви. В пізнанні вони ведуть людину до того, що вона приймає подобу істини за саму істину. Ніщо тут не може виправити становища, жодне активне втручання самої людини неможливе. При усвідомленні такої ситуації людину охоплює почуття сорому, і воно може цілком збентежити її. Й активність її може бути спрямована лише на те, щоб мужньо перенести це почуття. У цьому — найважливіше, і «Книга змін» вказує тут у вкрай лаконічній формулі лише цей бік процесу: «Слабка риска — на третьому місці. Ти знемагатимеш від сорому».

4

Самостійний порятунок становища недосяжний і тут. Тільки як милість може бути надана допомога від того, хто займає таку, сприятливішу позицію. Це можливо тому, що період, охоплений характеристикою триграми «виконання», вже минув і настає інший період, позначений триграмою «творчість». Вона символізує також і небо, яке вважали в Стародавньому Китаї інспіратором долі. За цими поглядами (показаними в самій мові) воля неба і долі збігаються. Вступ у період цієї триграми «творчість» позначає «наявність неба», завдяки чому ситуація поліпшується і стан справ стає бездоганним. Це ще знаходить підтримку в тому, що всі сили світла тут діють спільно, об’єднані в одну триграму. Так само всі разом вони діяли і на першій позиції попередньої гексаграми. Все це характеризує стан, в якому вперше надається можливість виправити шкоду від помилкових переконань, від переконань, в яких подобу істини було прийнято за саму істину. Ця можливість виправлення має бути імпульсована з боку найпрогресивніших елементів пізнання або від людини, котра просунулася у своєму розвитку вперед. Текст формулює це такими словами: «Сильна риска — на четвертому місці. Буде наказ згори й осуду не буде. Всі, хто з тобою, прийдуть до благословення [неба]».

5

Максимальний розвиток сил творчості, що настає на цій позиції, дає можливість, незважаючи на загальну ситуацію занепаду, проявити таку діяльність, завдяки якій процес занепаду може бути припинений. Але це не відбувається автоматично, само собою, а вимагає енергійного та пильного втручання самої людини. Ця енергія показана і в тому, що це п’ята (активна) позиція і що зайнята вона світловою (діяльною) рискою, середньою (домінуючою) в триграмі «творчість». Така сила тут у злагоді з нормою займає позицію великої людини і має правильну відповідність — резонанс у другій слабкій, податливій рисці. Тому і в афоризмі показане щастя, що очікує таку велику людину, котра спроможна зупинити процес занепаду. Однак це розташування ще не таке, щоб на ньому була допустима чинна бездіяльність. Занепад — це все ще наявність, і безперервно треба стежити за тим, щоб не згинув цей початок ліквідації занепаду. Його слід найсильнішим чином зміцнити — немов прив’язати до буйно ростучої шовковиці, яку неможливо вирвати з коренем. Так пізнання, поступово очищаючись від панування ілюзій, має бути пильно укріплене для того, щоб уникнути стану занепаду. У тексті це має форму віршів (заради точності змісту перекладних прозою): «Сильна риска — на п’ятому місці. Призупинити занепад. Великій людині — щастя. Аби не загинуло, щоб не загинуло [воно]! Зміцни [його] у шовковиці, що буйно росте».

6

На цій останній позиції закінчується ситуація занепаду. Вся попередня діяльність була спрямована до його ліквідації. Ось чому настає момент, коли процес занепаду мав бути не тільки призупинений, як на попередньому щаблі, але і скинутий. Однак навіть тут він дає про себе знати з усіма властивими йому рисками, з його заміною істини «майже істиною» тощо, тому завчасу і ця позиція характеризується занепадом. Але все ж справа йде так лише спочатку. Після цього настає радість подолання занепаду. Ця радість провадить до ситуації, яка характеризується колективністю роботи. Так, закінчення процесу занепаду викладене такими словами: «Сильна риска — нагорі. Скинутий занепад. Спочатку занепад, а потім радість».

№ 13. Тун-жень. Однодумці (родичі)

Процес особистого розвитку закінчився на попередній гексаграмі. Він призвів не лише до занепаду, а й до подолання цього занепаду. Яких би висот не досяг розквіт попереднього процесу, тут, після занепаду, доводиться починати підйом спочатку. Але цього разу це робиться вже спільно з іншими. Для таких спільних дій необхідно, щоб ці люди мали тотожні позиції і тотожну цілеспрямованість. Так настає час для дій однодумців. Вони всі починають із зовсім необробленого ґрунту, в «пустці», на якій саме і може початися їхній подальший розвиток. У разі такої спільної діяльності він може передбачати великі та небезпечні дії, переходити вбрід через велику річку, але для таких серйозних дій потрібна стійкість, сповнена благородства, стійкість шляхетного чоловіка. Може виникнути запитання, чому тут процес має початися із зовсім необробленого, сирого ґрунту, покинутого всіма. На це відповідає коментатор Су Мей-Шань: «Пустка — це земля, якої ніхто не домагається. Якщо я стою на такій землі, то всі, хто підуть за мною, справді будуть зі мною єдині, бо без такого реального об’єднання хіба ж вони могли б піти за мною у пустку?» Символічно, образно це єднання показано вже і в самій гексаграмі, де горішня триграма символізує небо, а нижня — сонце (світ). Образ світу, побудований на пізнанні, хоча і віддзеркалює його правильно, але ніколи не показує з цілком вичерпною повнотою. Тому під терміном «світ» зазвичай мають на увазі лише пізнаний світ; на цей же щабель, на якому починається нова пізнавальна хвиля, безумовно, потрібно виходити з чистою даниною, що містить у собі як пізнане, так і ще не пізнане. Останнім такою мірою, що його присутність здатна змінити звичні обриси світу, бо це початок нового пізнавального процесу. Так рівновагу образу світу порушено настільки, що не встановлені ще жодні межі, що розділяють об’єкти, і все пізнається заново в контекстах нових оточень. Ця необхідність пройти через весь світ знову символізується в образі броду через велику ріку. Але цього разу людина проходить весь цей шлях вже не сама, а зі своїми однодумцями. Тому, хоча і залишається необхідною її особиста стійкість, проте їй ще необхідне й інше: вміння діяти не з особистих міркувань, хоча і не без них, але, головне, в ритмічній співзвучності з іншими. У точному і короткому формулюванні це повідомляє коментатор Вань І: «Людина, бажаючи пізнати суть елемента одностайності, має скористатися силою нового акту пізнання та знання, набутого раніше. Але особливо їй не можна домагатися цього з пристрасністю, проте й залишаючись байдужим, вона нічого не знайде. Як кажуть, коли ритмічно спливе час, то й ідея сама собою проявиться. У цій душевній роботі найважливіша заповідь — це не забувати і не допомагати». Такі думки є в коментаторській літературі з приводу тексту: «Однодумці опинилися у пустці. Розвиток. Сприятливий брід через велику ріку. Сприятлива стійкість великої людини».

1

На шляху одностайності дуже потрібна повна спільність і неприпустиме особисте відособлення. Не можна залишатися у власному будинку, треба вийти з нього. Але цей процес тут тільки починається, людина стоїть у воротах. Однак, вийшовши з воріт, вона може піти у пустку, з якої починається побудова нового розвитку в цій ситуації. У тексті знаходимо такі слова: «Сильна риска — на початку. Однодумці стоять у воротах. Осуду не буде».

2

Правильна відповідність другій і п’ятій рискам показує тут одностайність. Однак ще великий вплив на цю позицію має минуле, показане попередньої рискою. Людина в такому стані охоплена минулим. Вона наче перебуває в «храмі пращурів». Але там перебуває на місці, іншими словами, затримується на місці. Ця затримка виявляється причиною жалю, який має настати. Причини такої помилки на цьому щаблі в тому, що, незважаючи на правильне нове пізнання, особистий накопичений досвід минулого виявляється занадто слабким (згадаємо про занепад у потоці ситуацій минулого особистого розвитку), тому людина буває занадто сильно охоплена безпосереднім спогляданням і не може вийти за межі раніше сформованого образу світу. У тексті тут сказано: «Слабка риска — на другому місці. Однодумці перебувають у храмі пращурів. Шкода!»

3

Те, чого бракувало на попередньому щаблі (накопичений раніше досвід і розум), отримує імпульс до інтенсивнішого розвитку. Але час, в якому може проявитися доброчинна дія одностайності, ще не настав. Він настане лише з переходом із п’ятої позиції, що має «однодумця», на другу. Так, у момент кризи, незважаючи на повне бажання скласти зброю і мирним шляхом піднятися на високий пагорб — на вищу за значенням п’яту позицію, це залишається недосяжним упродовж тривалого періоду. Три роки безуспішного очікування передують бажаному досягненню. Для досягнення необхідна повна гармонія колишніх і нових знань. Тут же, у реакції на недостатність досвіду, останній застосовується надміру, тому є небезпека підмінити ним нове знання, як зброю заховати його в заростях. Цей стан у кризі текст наділяє такими образами: «Сильна риска — на третьому місці. Ховай зброю в заростях. Станеш підійматися на високий пагорб, на який за три роки не піднявся».

4

Оскільки криза вже минула, то, здавалося б, тут має нарешті відбутися досягнення запланованої мети — єднання з людьми. Але воно символізувало відповідність другої та п’ятої позицій. Тому четверта позиція позначає момент, що безпосередньо передує самому єднанню. Якщо це не зрозуміло, то можливі спроби інтенсивної та незрілої (а тому й безуспішної) агресії. Необхідно збагнути це і в момент, коли, здається, можливість настання дуже близька, затриматися і дати ситуації визріти цілком закономірно. Це показано в доволі ясному образі тексту, суть якого в додатку до пізнавального життя Вань І-чжи тлумачить так: «Новий акт пізнання і колишнє знання цілком гармонізовані, але хоча спочатку людина охоплена почуттям наполегливості, згодом вона дізнається, що через цю наполегливість не може досягти істини, і врешті-решт у стані, повному безпристрасності, вона проникає в неї і опиняється в щасті». Текст це висловлює так: «Сильна риска — на четвертому місці. Піднявшись на міський вал, не зважуйся на атаку. Щастя».

5

Одностайність, основна мета цієї ситуації, не досягається просто. Це видно зі скрути, окресленої на попередніх щаблях. Спочатку шлях, сповнений труднощів, відчаю і відчуження, і лише потім — задоволення. Це дається взнаки навіть тут, де можливий максимальний прояв одностайності, в кульмінації зовнішнього процесу (п’ята позиція з її правильною відповідністю другій). Але тут найбільше виступає вимога перемогти себе, позначена ще на п’ятій позиції. З приводу цього коментатор Чжен Хай-жу каже: «Перемога над великими військами — це не перемога над третьою та четвертою позиціями (якими відмежована від п’ятої друга), а перемога над цими позиціями у власній душі. Як тільки особисті думки виникають усередині, шляхетні чоловіки виявляються розмежованими дев’ятьма заставами. Яка це величезна трудність: перемогти себе. Без великих військ впораєшся з нею?» А інший коментатор Ян Чен-чжай зауважує: «Немає більшого війська, ніж твоя свідомість. Зброя і щити перед нею — дрібнота». Так, відмовившись від своєї особистої обмеженості, можна розраховувати на зустріч із однодумцями. Текст каже про це так: «Сильна риска — на п’ятому місці. Однодумцям — спочатку волання та зойки, а потім сміх. Великі війська переможені і буде зустріч».

6

Усе, що діє позитивно, в перерозвитку виявляється поганим. Неупередженість, така необхідна для досягнення одностайності, тут, коли мета вже досягнута, виявляється байдужістю. Процес перебуває вже не в центрі уваги, а на околиці. Тому не буде ні каяття, ні якоїсь іншої емоції. Але в байдужості визначається антитеза цієї ситуації: залишені. Су Мей-Шань із цього приводу пише: «Немає того, до чого тяжієш в єднанні, тому немає і каяття. Ніхто не стоїть поруч, тому і прагнення ще не досяжне». Можна було б тут чекати каяття. Однак байдужість знімає його, але це зрозуміло само собою, тому текст прямо вказує на відсутність каяття: «Сильна риска — нагорі. Однодумці — на околиці. Каяття не буде».

№ 14. Да-ю. Володіння великим

Після ліквідації занепаду та спільної дії однодумців все опиняється в їхніх руках. Вони спільно володіють великим. Тому жодні перешкоди на їхньому шляху розвитку неможливі, і розвиток іде так, як він спочатку був задуманий. Це показано і в символіці гексаграми, де п’ята слабка риска є центром тяжіння всіх інших характеристик. Вона володіє ними всіма. Це й є володіння великим, тобто всіма елементами світла. Вони діють всі спільно, тому, як і в попередній ситуації, сумісність дії тут особливо підкреслюється. Тут же йдеться лише про те, що в цій ситуації, незважаючи на її сприятливість, все ж необхідна повна активність. Тільки тоді в конкретних умовах окремих позицій може відбуватися те, про що каже основний текст гексаграми: «Володіння великим. Початковий розвиток».

1

Володіння у багатьох викликає побоювання того, що це вимагатиме дуже великих і різнобічних зв’язків, між якими можуть виявитися і зв’язки з тим, що завдає шкоди. Певна річ, така відсутність спілкування зі шкідливим не заслуговує осуду, але повна бездоганність і на майбутнє досяжна лише в тому випадку, якщо встановити перешкоди навіть самій можливості спілкування зі шкідливим. Здійснення залежить від розвитку того, кого це стосується. На перших щаблях встановлення таких перешкод зводиться до системи заборон. Але вони відпадають стосовно до того, хто досяг ідеальної чистоти. Шкідливий вплив на нього не може спричинитися, навіть якщо він спілкується з найнижчим і перерозвиненим. Ці впливи обмежені вже в силу його чистоти. Однак текст беззаперечно каже про це: «Сильна риска — на початку. Відсутність зв’язків зі шкідливим — не осуд. Встанови їм труднощі, тоді осуду не буде».

2

У внутрішньому апогеї володіння великими досягненнями на перший план виступає можливість найширшого засвоєння матеріалу, що сприймається. Символічно це виражається в правильній відповідності внутрішнього (друга риска) і зовнішнього (п’ята риска). Цим визначається і можливість експансії дії. Звісно, це не дається автоматично, а вимагає досягнення певної культури свідомості для недостатньо розвиненої людини так само, як для людини, котра просунулася в своєму розвитку вперед, необхідна діяльність, спрямована на добро іншим людям. Тільки при цьому можна досягти того, що показано в такому образі тексту: «Сильна риска — на другому місці. Велика колісниця — для того, щоб її завантажити. Їй є куди вирушити. Осуду не буде».

3

Спільність дій, про які йшлося у вступі, тут дуже потрібна. Символом такого узагальнення багатьох людей у Стародавньому Китаї мислився князь. Навіть саме слово «князь» (гун) зберегло не менш часте значення «загальний». Тільки за наявності цієї ознаки можливий тут рух угору. Але при такому сходженні людина недостатньо розвинена, етично нікчемна, може через радощі й егоїстичну насолоду підйомом відхилитися від призначеної мети. У цьому позначається становище кризи, помітне навіть у настільки сприятливій ситуації. Тільки повністю досконала людина може тут не загинути від цієї радості, що насувається на нього. Для пересічної людини тут потрібне особливе тренування розуму, яке не під силу етично відсталій людині. У цьому сенсі доводиться розуміти слова тексту: «Сильна риска — на третьому місці. Князю треба проникнути до Сина Неба. Для незначних людей це неможливо».

4

Якщо третя позиція, зазвичай, висловлює кризу переходу від внутрішнього до зовнішнього, то четверта позиція висловлює вже занурення під зовнішнє, в інше. З цим необхідно пов’язувати такий собі настрій самозречення, який можна побачити при уважному вивченні всіх текстів четвертої позиції. Це досягається лише герменевтично, а не з коментаторської літератури. Однак і найкращі коментатори неясно усвідомлювали цю закономірність тексту і своєю мовою відповідно висловлювали її. Найповніше описання цієї гексаграми є у Вань І, одного з найвдумливіших тлумачів. Загалом, розмежовуючи можливість застосувати цю гексаграму до людини, котра лише починає свій шлях пізнання, і до людини, котра досягла на цьому шляху досконалості, незважаючи на їхню відмінність, він по-різному каже про одне: про ті ідеали, які в історії буддійської філософії вилилося в основному у вчення махаяна — в мотиві самовіддачі в ім’я інших. Це протиставляється езоповому розвитку школи шраваків і пратьєкабудд. Є версія, що і ці школи призводять до пізнання істини, але лише через самозречення можливо піднятися до справжнього її пізнання. Ця думка нашого коментатора нагадує формулу Ґете: «Das Was bedenke, mehr bedenke Wie». У ситуації володіння великим, певна річ, можливо досягти пишності в особистому володінні, але на позиції самозречення необхідно відмовитися від особистого володіння заради спільності володіння. Тільки тут досяжна бездоганність, про яку йдеться в тексті, й ясність, якою вона парафразується в четвертому шарі. У тексті читаємо: «Сильна риска — на четвертому місці. Заперечуй свою пишність. Осуду не буде».

5

Ця позиція показує становище, в якому вільно, без примусу себе до чогось людина проявляє з найбільшою очевидністю істотність усієї ситуації. Це — становище, в якому вона у повній правдивості володіє багатьма. Саме тут їй притаманна саме інтенсивність спілкування з людьми. Але вони не могли б зловживати цим, якби не інше, абсолютно необхідне для людини в такому становищі. Це його сувора строгість. Так, спрямовуючи людей, вона висуває найкраще в них і пригнічує все погане в них. Таке очищення необхідне для досягнення наступного щабля, на якому мають зникнути межі соціальної ієрархії. У короткій формулі висловлює це текст: «Слабка риска — на п’ятому місці. У такій правдивості [будь] товариським і суворим. Щастя».

6

Тяжіння всіх попередніх позицій до п’ятої було забарвлене загальним тоном підйому до вищого. Але і шоста позиція є тут силою, яка, незважаючи на висоту свого становища, схиляється перед нижчою, але в цій ситуації є головною силою п’ятої риски. «Важко дається це людині, тому небо має неодмінно допомогти йому в цьому», — проповідує з приводу цього тексту Іто Тогай. І текст майже до багатослівності, чужій «Книзі», підкреслює вдалість цього становища, в якому вже позначаються задатки ситуації, показаній в наступній гексаграмі — «покора». Текст тут такий: «Сильна риска — нагорі. Само небо благословляє на це. Щастя. Нічого несприятливого».

№ 15. Цянь. Покора

Володіння великим надбанням, всією повнотою світу, могло б бути кінцевою метою, якби в світі допускалася можливість зупинки. Але основним постулатом є вчення про мінливість, про безперервний рух світу і про те, як людина гармонійно має долучатися до цього руху. Тому зупинка в розвитку є не зупинкою, не відставанням, що викликають конфлікт зі світовим розвитком. Тому, якщо зупинитися навіть на висоті найбільших досягнень, то і в такий зупинці не буде правильного ставлення до світу. Але рухатися прямолінійно далі вже не можна, бо на попередньому щаблі досягнуте все, чого варто було досягти. Отже, тільки повна відмова від уже досягнутого може гарантувати можливість подальшого розвитку, що йде в ногу з розвитком світу. Така необхідна відмова від особистих досягнень називається покорою і виражається в образі самої гексаграми, в якій під знаком землі поміщений знак гори. Гора загалом має підійматися над землею, і в цьому з винятковою лаконічністю показаний образ покори. Такий стан не повинен відлякувати людину, бо тільки в ньому тут можливий подальший розвиток, причому цей розвиток має бути плідним: він повинен бути доведений до кінця, до завершення. У цьому сенсі в тексті є: «Покора. Розвиток. Шляхетному чоловікові доведеться закінчувати».

1

На першому місці покора показується в найінтенсивнішій, але і в дуже загальній формі, тому неможливо конкретизувати його в специфічному образі. Можливо лише вказати на те, що людині, котра має таку властивість, належить необхідність подолання величезних труднощів, бо завдяки цій властивості вона схильна до такого подолання. Це зрозуміло, адже тут ця властивість розглядається в його невиявленому стані, а тому не вказується його практичне застосування; з іншого боку, вона, судячи з композиції «Книги змін», притаманна людині, котра на попередніх етапах досягла вже величезних результатів і тому здатна на подолання найбільших труднощів. Текст висловлює це так: «Слабка риска — на початку. Покірний зі смиренних шляхетний чоловік. Йому треба переходити вбрід через велику річку. Щастя».

2

На другій позиції виникає щось на зразок конфлікту між специфікою всієї гексаграми (покора, тобто невиявлення, відступ у тінь тощо) і характером другої позиції, сенс якої полягає в тому, що на ній виявляються внутрішні ознаки. На вирішення цього протиріччя впливає і те, що ця позиція випереджає наступну, на якій найінтенсивнішим чином проявляється зміст поняття покори. В результаті виявляється, що прояв внутрішнього характеру тут усе ж відбувається, але ця властивість — покора, тобто те, що не може виражати себе самого, а виявляється лише в самовіддачі, в співзвучності з тим, що виражає себе. При цьому гармонійність розвитку тут може бути легко порушена тим, що увага, яка приділяється прояву особистої властивості, буде сильнішою за саму властивість — покору: не показувати себе в першу чергу. Тому до щасливого результату тут приводить лише стійка та непорушна покора, або, як про це каже текст: «Слабка риска — на другому місці. Співзвучна покора. Стійкість — на щастя».

3

Момент кризи тут показаний вже в самому образі триграми. В образі «гора» третя риска, як найбільш піднесена, зображує специфіку гори, що підноситься. Але на цій позиції саме відбувається зіткнення «гори» із «землею», точніше, вищої точки гори з нижчою ділянкою землі. Так, сенс покори тут виступає з особливою силою; але саме завдяки цьому і для володіння такою покорою потрібна найбільша напруга. Тільки інтенсивною працею досягається покора; вона справді може бути показана в образі гори (сенс її — підійматися), що схилилася нижче землі, яка має бути нижчою за все. І тільки людина, котра володіє такою виробленою покорою, може довести свою справу до кінця і, виконавши все, що вимагає час і становище, перейти до правильного ставлення до світового звершення, тобто досягти щастя. Така людина якщо для себе і досягла вже в минулому повної перемоги над будь-яким злом, тут уже вдруге вступає з ним у боротьбу для того, щоб своєю боротьбою подати приклад іншим. Тому і в тексті сказано: «Сильна риска — на третьому місці. Покора від праці своєї, шляхетному чоловікові доведеться завершувати [свої справи]. Щастя».

4

Ми бачили, що властивість попередньої позиції виявляє вплив на властивість другої позиції. Але на третій позиції ця властивість виробляється лише шляхом певних зусиль. На четвертій позиції вона вже вироблена, й якщо на попередньому щаблі покора виявлялася чинною зовні внаслідок зусиль (що стоїть відповідно до символу риски), то тут (де позиція зайнята слабкою рискою) вплив сили та примусу вже неможливий. Але на четвертій позиції саме наявність виробленої властивості може впливати на інше. Ця властивість діє, як захопливий приклад. Тому всі дії тут вільні і не зустрічають жодних перешкод. Ось чому і в тексті сказано: «Слабка риска — на четвертому місці. Нічого несприятливого. Вабить покора».

5

Властивості, показані на третій позиції, знаходили підтримку в своєму оточенні. Зсередини там діяла «співзвучна покора», що створює резонанс, зовні діяла «вабляча покора», яка є лише подальшим розвитком властивостей третього щабля. Тут же, на п’ятій позиції, обставини інші: зсередини діє четверта позиція, позбавлена власних сил, а зовні — шоста, яка, зазвичай, символізує вже втрату властивостей цієї гексаграми. Тому тут неможливо очікувати підтримки оточення, «сусідів». Діяльність тут можлива лише як цілком самостійна. Але в силу всього попереднього процесу ознака покори доведена вже до такої повноти та досконалості, що навіть для дій, протилежних діям покори, остання усе ж є найхарактернішою, і тому навіть така діяльність не вступає в конфлікт із загальною ситуацією і не зустрічає нічого, що суперечить їй. Це знаходить у тексті такі фрази: «Слабка риска — на п’ятому місці. Не розбагатієш від сусідів своїх. Сприятлива необхідність вчинити каральний напад. Нічого несприятливого».

6

На шостій позиції ситуація й її характерні риски добігають кінця, втрачають свою специфічність. Так і тут, покора залишається лише відгомоном минулого, тих праць, які згадуються на третій позиції. Зате агресивність, що почалася на попередній, п’ятій позиції, тут отримує ще більшого розвитку, особливо як необхідність підпорядкувати собі те, що вийшло з-під контролю, бо тут уже не діють ні міць зусиль, як на третій позиції, ні принада прикладу, як на четвертій. Тут основний тон покори вже тільки звучить, але не діє, й обмеження, що виходять від покори, відступають, бо вона має поступитися місцем подальшій ситуації «волі», для якої характерна відсутність обмежень. Тому тут ситуація сприяє діям, далеким від покори. У тексті це показано таким чином: «Слабка риска — нагорі. Озвучена покора. Сприяє необхідності висунути війська і піти на міста та царства».

№ 16. Юй. Свобода

Покора, що описана в попередній гексаграмі, дає, насамперед, можливість зближення вищих із нижчими, зрівнює їх. Тому вона й забезпечує рівні умови для всіх, і з неї може початися новий цикл розвитку. Вона лише ґрунт, на якому починають знову діяти сили розвитку, що рухаються з глибин зовнішнього. Таке розташування показане в цій гексаграмі, де внизу бачимо знак землі, однорідність рисок якої показує рівність. Над землею, зовні, розташований знак блискавки, суть якого — активність, що йде зсередини назовні. Ніщо не належить і не заважає цій активності. Вона перебуває в умовах повної свободи — волі. Але якщо така зухвалість нічим не обмежена зовні, то вона все ж має бути обмежена сама по собі, бо інакше ризикує перетворитися в хаос. (Так і справжній художник, вільний у своїй творчості, має сам для себе вибрати закони творчості та скоритися їм, інакше не гармонія буде в його творах, а свавілля.) Таке необхідне самообмеження має розвиватися як на шляху утвердження позитивних елементів (представників того, що діє з центру зовні), так і на шляху подолання негативних сил, на шляху їхнього завоювання. «Книга змін» склалася в умовах феодального суспільства і в середовищі носіїв феодальної влади. Тому не дивно, що ці думки тут одягнені в такі образи: «Воля. Сприяє зведенню на престол феодалів і руху військ».

1

Уся ця ситуація має розглядатися під знаком вчення про мінливість світу, а саме: «коли розквіт досягає повноти, обов’язково настає занепад». Тому і воля навіть на мить не повинна затьмарювати пильність. Це особливо стосується першої позиції, яка, згідно з традицією, позначає того, хто, не наділений ще розвиненими силами, сам діяти наразі не може і, нічого не роблячи для свого вдосконалення, тільки вторить силам, що задають тон. Природно, що така діяльність не призводить до щастя. Тому в тексті читаємо: «Слабка риска — на початку. Співзвуччя свободи. Нещастя».

2

Воля, що може перетворитися в хаос, найбільше потребує самообмеження, яке може походити із зосередженого спокою. Саме він опиняється на другій позиції (центральній — «зосередженість»; триграма «земля», «спокій»). І саме ці ознаки дають можливість абсолютно чіткого аналізу світу, за якого власний рух не спотворює його перспектив. Тому саме тут можливе миттєве сприйняття його, що містить у собі і передбачення прийдешніх, але ще не сформованих обставин. Тут зовсім немає потреби чекати цілий день, поки не буде досягнуте пізнання. Тому й у тексті знаходимо відповідні образи, достатньо виразні, незважаючи на їхню спорадичність: «Слабка риска — на другому місці. Міцніша за камінь. Не до кінця дня. Стійкість — на щастя».

3

Третя позиція характеризує ситуацію кризи при переході від зосередженого спокою до дії свободи. Остання тут настільки близька, що затуляє собою все інше, всю необхідність самообмеження та пильності. Тут легко «задивитися» на волю і тим самим припуститися затримки розвитку, «забаритися». Але будь-яке зволікання є відстоюванням і втратою, через що доведеться покаятися. Тому і текст застерігає: «Слабка риска — на третьому місці. Задивишся на волю — розкаєшся. [Бо] забарився, тому буде каяття».

4

Ця позиція, єдина зайнята сильною рискою, є головною у всій гексаграмі «воля». Всі інші позиції стосуються її лише як допоміжні. Всі їхні сили групуються навколо неї, як волосся, «що вкриває шпильку», групується навколо неї в зачісці. Це цілком можливо тому, що саме тут може проявитися воля (активна сильна риска в триграмі «блискавка»), що лежить на підготовленому ґрунті (в триграмі «земля» — спокій і стійкість). Тут можливе досягнення найширшого спектру мети і недоречний якийсь сумнів. Тому і в тексті знаходимо афоризм, сповнений бадьорості: «Сильна риска — на четвертому місці. Виходь із свободи. Володіння великим є. Не сумнівайся. Друзі [зберуться навколо тебе як] волосся, що вкриває шпильку».

5

Як уже було зазначено, в цій гексаграмі головна позиція — четверта, й їй підпорядковані інші. Але п’ята та шоста розташовані над нею, це показує їхній перерозвиток, надмірність якостей, що розглядається як негатив; так і стійкість, розвинена над міру, доводить до хворобливості. Це розташування було б зовсім нещасливим, якби не зосередженість, що зберігається назавжди та показана п’ятою, центральною і, зазвичай, сприятливою позицією. Тому й у тексті читаємо: «Слабка риска — на п’ятому місці. Стійкість — до недуг. Постійне не помре».

6

На горішній позиції, як ми вже неодноразово помічали, настає край цій ситуації. Вона затьмарюється ще й тим, що ця горішня позиція є захопленням у «порожню абстракцію», як результат перерозвитку цього процесу. Тому й у тексті тут сказано: «Слабка риска — нагорі. Затьмарена воля. У становленні буде надмірність. [Але] біди не буде».

№ 17. Суй. Наслідування

Воля, окреслена в попередній гексаграмі, створює ті умови загальної рівності, в яких панує настрій радощів. Тому вона готує таку ситуацію вільного та радісного. Наслідування провідника, бо тут маються на увазі, перш за все ті обставини, за яких нижчі добровільно коряться розвиненішій людині і йдуть слідом за нею, захоплені її ідеями. Так само і в сфері пізнання, коли настало не лише саме пізнання об’єкта, а й радість пізнання, то нічого більше не залишається, як тільки в пізнанні об’єктивно існуючого здобути свободу в підпорядкуванні об’єктивній істині. Так настає той розвиток пізнання, що закладений у початкову об’єктивність світу. Однак за такого розвитку для успішного результату потрібне стійке володіння собою, бо якщо той, хто пізнає, сам керує собою через об’єктивне пізнання, то, щоб піти за істиною, він має сам підпорядкуватися їй і стійко дотримуватися цього підпорядкування. Тільки тоді він може уникнути псування, що насувається, про яке піде мова в наступній гексаграмі. Лише за дотримання визначеної поведінки можна розраховувати на позитивний результат наслідування. Тому й у тексті читаємо: «Наслідування. Початковий розвиток. Сприятлива стійкість. Осуду не буде».

1

У ситуації наслідування істотна повна узгодженість із вимогами часу. Тому найважливіше тут — неодмінно стежити за змінами провідника і правителя, та слідувати за ними. Однак це не треба доводити до крайнощів, до безпринципного підпорядкування правителю, навпаки, тільки стійкість дає правильний і щасливий початок процесу послідовностей, суть якої в тому, щоб людина зрушила з хибно займаної нею позиції і поза своїми володіннями досягла успіху. Виходячи з цих міркувань, можемо зрозуміти текст: «Сильна риска — на початку. У правителя відбудеться зміна. Стійкість — на щастя. Вийдеш за ворота і в твоїх зв’язках буде успіх».

2

Кожен щабель, наступний після попереднього, репрезентує розвиненіші та досконаліші сили. У цьому випадку доводиться особливо підкреслити, що все менш розвинене має для свого розвитку слідувати за більш розвиненим. Тому конкретно, в умовах, описаних другою позицією цієї гексаграми, дуже потрібне чергування за вищими, розвиненішими. Але саме тут з’являється небезпека віддатися лише одному імпульсу послідовностей, окресленому на попередньому щаблі, бо це сильний імпульс (його символізує сильна риска, єдина в нижній триграмі, суть якої — рух). Тому текст попереджає: «Слабка риска — на другому місці. Якщо зв’яжешся з немовлям, втратиш дорослого».

3

Неможливий одночасний рух уперед і назад. Не можна йти одночасно і за розвиненим, і за відсталим. На цій позиції кризи має відбутися однозначний вибір. Але будь-який вибір, по суті, пов’язаний із втратою відкинутого. Ця втрата може заступити собою всі переживання та збити людину на манівці. Але дотримуватися вибору в повній стійкості доведеться всім тим, хто його обрав. У поясненні такої ситуації текст каже: «Слабка риска — на третьому місці. Якщо зв’яжешся з дорослим, то втратиш немовля. Але згодом будеш шукати і знайдеш! Сприятливо перебувати в стійкості».

4

Якщо в ситуації наслідування й є щось, то суть не в набутті, а в самому наслідуванні. Однак легко може статися, що набуте настільки переймає людину, що вона прагне лише стійко зберегти його, забуваючи про те, що в цій ситуації його завдання — лише рух за більш розвиненим. Вчинивши так, людина потрапляє в конфлікт із вимогами часу, тому її чекає нещастя. Якщо ж, навпаки, володіючи правдою, вона не зійде зі свого правильного шляху, то жоден осуд не може загрожувати їй. Про це і йдеться в тексті: «Сильна риска — на четвертому місці. Якщо в наслідуванні буде захоплення і будеш стояти стійко, то буде нещастя. Якщо ж, володіючи правдою, будеш стояти на шляху і від нього буде ясність, то який може бути осуд?»

5

Якщо те, що репрезентує п’ята позиція, й є тим вищим, за чим слідує все інше в цій ситуації, то й у всіх попередніх позиціях (за коментаторською літературою, в усіх, крім третьої) є щось позитивне та прекрасне, притаманне їм. Тому на цій провідній позиції необхідно знайти абсолютно правильне ставлення до цього справді прекрасного. Тоді ця позиція буде показувати специфічну риску «наслідування» — гармонійне залучення особистого в громадське, тобто те, що в термінології «Книги змін» називається щастям. Для цього потрібна величезна сила довіри та правдивості, які не зможуть похитнути сумніви. Цю силу символізує сильна риска, що займає за нормою п’яту, найдіяльнішу позицію. Тому в лаконічному тексті знаходимо: «Сильна риска — на п’ятому місці. Будь правдивий щодо прекрасного. Щастя».

6

Якщо на цій позиції і виникає необхідність об’єднання з тим, що було видобуте на попередній, та це вже не можна вважати простим наслідуванням, бо попередня позиція нижча, ніж ця. Втім, саме неможливість наслідування цілком зрозуміла, якщо взяти до уваги те, що на цій позиції закінчується ситуація наслідування. Однак у пройдених етапах досягнуто чимало, тому недоцільно рвати з минулим. Тут рекомендується відновити зв’язок із ним. Відновлений зв’язок із минулим образно виражається в необхідності жертвоприношення біля західної гори (тобто гори Цзи, яка для племені Чжоу, в якому склалася «Книга», була на заході). Біля цієї гори й зародилося плем’я Чжоу. Тому жертвоприношення біля західній гори рівнозначне відновленню взаємин із предками, тобто зв’язку з досягнутим розвитком раніше. У тексті ж читаємо: «Слабка риска — нагорі. Зв’яжися з тим, що видобуто, з’єднайся з тим, кого тримаєшся. Володарю треба приносити жертву біля західної гори».

№ 18. Гу. Виправлення [псування]

Ідеограма, якою позначається це поняття, зображується у вигляді горнятка, в якому через те, що ним давно не користувалися, оселилися хробаки. Так показано поняття псування. Але воно мається на увазі і в переносному значенні слова. Так мир і спокій, які занадто довго сковували суцільною сплячкою країну, призводять до процесів псування і розкладання в ній. Так і атмосфера радісного наслідування допустима лише на якийсь час. Коли ж вона затягується, то навіть у ній починається процес розкладу. Так і в пізнанні, коли відчуваються перші результати досягнутого пізнання, то людина, котра з легкістю зупинилася на них, може й не помітити, що подальший пізнавальний процес спотворюється впливом колишньої звичної, але хибної уяви. Врешті-решт, їхній домішок починає проявлятися з такою силою, що для всієї ситуації стає характерним саме це псування пізнання, а не вона сама. Але все викладене раніше — лише один бік справи. Інший же полягає в тому, що ця ситуація — не тільки псування, але й виправлення, доведеного батьками до псування. Це псування — лише початкова вихідна точка для його виправлення, якому притаманний розвиток. Умови сприяють цій справі, хоча вона і важка, і небезпечна, як «брід через велику річку». Але, незважаючи на це, тут потрібна повна обдуманість дій та активне зміцнення досягнутих результатів. Тут, як каже Вань І, «потрібні три дні для попередньої підготовки себе [до дії] і три дні для подальшого закріплення [її результатів]». Тому і в тексті знаходимо: «Виправлення псування. Початковий розвиток. Сприятливий брід через велику річку. [Будь пильний] за три дні до початку і через три дні після початку».

1

Будь-яке псування — результат не одного дня, воно з’являється після багатьох поколінь, якщо вони були недбайливі в якомусь відношенні. Тому тут, протягом опису всього процесу, постійно йдеться про те, що було зіпсоване предками та виправляється нащадками. Така думка могла отримати особливий розвиток у класичній країні культу пращурів — Китаї. Весь сенс буття сина — виправити те, що зіпсував батько. Але на першій позиції мається на увазі ще не глибоке псування, тому, незважаючи на небезпеку становища, результат може бути щасливим. Ось чому в тексті сказано: «Слабка риска — на початку. Виправлення зіпсованого батьком. [Для цього] є син. Для пращурів не буде осуду. Небезпека, але врешті-решт — щастя».

2

Друга позиція — це вже глибше псування, інтенсивніший процес. Виправлення тут ускладнене тим, що друга позиція, як парна, схильна до пасивності, а задля виправлення вчинків матері постає внутрішньо суперечлива проблема: почуття обов’язку вимагає виправити хибний крок матері, але почуття любові до неї не дозволяє втручатися в те, що вона залишила. І все ж така дилема має вирішення. Для нього лише потрібна неабияка активність. Її наявність може символізуватися тим, що ця позиція зайнята активною, сильною рискою. Якщо ця активність збурена, то виправлення можливе, виправлення, яке було б неможливим, якби людина залишилася стійкою, залишилося відсталим. Тому й у тексті читаємо: «Сильна риска — на другому місці. Виправлення зіпсованого матір’ю. Не можна бути стійким».

3

Це розташування відрізняється від попереднього тільки тим, що при ньому вже неможлива та м’якість і обережність, з якою можна було діяти на попередній позиції. Тому і дія може призвести до певного жалю в ньому. Однак необхідність виправлення псування, основний зміст цієї ситуації, тут найважливіша, і, незважаючи на певні труднощі процесу, він не буде мати негативного результату. Тому в тексті сказано: «Сильна риска — на третьому місці. Виправлення зіпсованого батьком. У дрібницях буде каяття. Не буде великою осуду».

4

Основний сенс четвертої позиції — самовіддача, бо тут уже зроблено перехід від внутрішнього до зовнішнього, від себе до іншого. Тому в цій ситуації це означає відмову від своєї діяльності, від виправлення та віддавання себе оточенню; але в ньому є псування. Тому тут псування, інспіроване предками, лише збільшується, і краще тут утриматися від діяльності і перечекати час, бо якщо, навпаки, виступити, тобто проявити свою діяльність, що лише посилить псування, то про це доведеться пошкодувати, коли настане час, відповідніший для діяльності. Тому текст застерігає: «Слабка риска — на четвертому місці. Посилення зіпсованого батьком. Якщо виступиш, побачиш жаль».

5

П’ята позиція — позиція максимального розкриття внутрішніх сил і здібностей зовні. Тут об’єднуються всі позитивні досягнення попередніх позицій. З цієї позиції найлегше керувати всіма носіями позитивних сил. Саме в цей момент можлива похвала для них. Тому лаконічний текст каже лише: «Слабка риска — на п’ятому місці. Виправлення зіпсованого батьком. Необхідна похвала».

6

Горішня позиція — це момент, коли відступає на задній план специфіка цієї ситуації. Якщо всі риски, що були раніше, символізують ту чи іншу участь у виправленні псування, то ця позиція не має стосунку до самого псування і в силу цього не бере участі в її виправленні. Тут людина не бере участі в житті інших людей, що мовою «Книги змін», пам’ятки феодальної епохи, означає не служити володарю. Він — вищий за життя держави. Він сам може прославити й оцінити свої справи. Тому й у тексті читаємо: «Сильна риска — нагорі. Не служи царю і князю, звеличай та оцінюй свою справу».

№ 19. Лінь. Відвідини

У результаті процесу, описаного в попередній гексаграмі, усуваються елементи дисгармонії, тобто того, що, як щось успадковане від пращурів, чуже цьому часу і, не знаходячи в ньому застосування, приречене на розпад. Але коли ці рудименти усунені, то можливе взаємне зближення елементів, що залишилися, яким уже ніщо не заважає. Так і в пізнанні, коли вдається звільнитися від анахронічних упереджених думок, то можливе зближення з об’єктом, тобто його пізнання. Це називається «відвідинами». Однак зближуватися треба не з чим завгодно. Бо ситуація, прямо протилежна цій (утеча), — така, що зближення з нею однозначно приречене на невдачу. Гексаграма, що показує цю втечу, приурочена до восьмого місяця китайського календаря. Тому «восьмий місяць» метафорично позначає втечу. Ось чому час відвідин, навіть якщо розвиваються початкові імпульси, яким сприяє тут стійка властивість цієї ситуації, все одно приводить людину до нещастя, коли вона наближається до восьмого місяця, або, словами тексту: «Відвідини. Початковий розвиток: сприятлива стійкість. При досягненні восьмого місяця буде нещастя».

1

Як для виправлення псування необхідна тверда рішучість, так і для наближення відвідин потрібна м’якість і людяність. Як для викорінення здичавілого варварства потрібне втручання сили, так і для подальшого культурного розвитку потрібні любов та співчуття до того, кого треба розвивати. Так само і в пізнанні: як для усунення помилкових та упереджених думок потрібна сила знання, набутого в колишньому досвіді, так для того, щоб проникнути в ідею, «навідати» її, ще не відому, необхідна споглядальна сила нового акту пізнання. Але позаяк на цій позиції напруженість, охарактеризована сильною рискою, все більше і більше наростає, то можливі відвідини всього без винятку. Але це — перерозвиток. Тому текст нагадує про стійке дотримання рамок і заходів, кажучи: «Сильна риска — на початку. Загальні відвідини. Стійкість — на щастя».

2

На цій позиції умови в основному залишаються такими ж; тільки правильна поведінка попереднього щабля гарантує врівноваженість сил, характерну для серединної, другої позиції. У цьому розташуванні сама ситуація забезпечує просування вперед, для якого надмірне застереження, вказане на попередньому щаблі. Тому в тексті знаходимо лише таке: «Сильна риска — на другому місці. Загальні відвідини. Щастя. Нічого несприятливого».

3

Знову настає момент активної дії, але в ньому діють виявлені податливі здатності, характерні для цієї ситуації загалом і показані тим, що непарна позиція зайнята слабкою рискою. Тому, якщо тут і можлива активність, то вона все ж не виходить за межі особистих переживань. Ними можна насолоджуватися, але ніщо не сприяє їм зовні, де вони не проявляються. Однак це розташування кризи небезвихідне, бо за достатньої дбайливості можна уникнути осуду за свої дії. У тексті тут сказано: «Слабка риска — на третьому місці. Солодкі відвідини. Нічого сприятливого. Але якщо вже почали перейматися цим, осуду не буде».

4

Як ми вже не раз бачили, сенс четвертої позиції — самовіддача. Але не завжди вона відбувається безперешкодно. Тут же для неї умови особливо сприятливі, бо за змістом відвідин її сенс — прихід до іншого, який тим більше можливий, бо для цієї позиції в цій гексаграмі існує правильна відповідність із першою рискою. Тут досягається те, що позначалося на першій позиції. Там ще діяло знання, яке базується на минулому досвіді, тут же досягається знання, що набувається знову. Тому в тексті знаходимо: «Слабка риска — на четвертому місці. Досягнення відвідин. Осуду не буде».

5

Як і на попередньому щаблі, тут позитивно діє відповідність із другої рискою. Вона дає гармонійне пізнання, бо для другої позиції характерна дія нового акту пізнання в межах накопиченого досвіду, тут же навпаки: дія накопиченого досвіду — в новому акті пізнання. Таке знання панує над пізнаваним, цілком опановує матеріал пізнання. Про цей синтез пізнання в тексті читаємо: «Слабка риска — на п’ятому місці. Пізнані відвідини. Належать великому володарю. Щастя».

6

Після того як за наявності справжнього знання відбулися відвідини, то в останньому вже нічого нового не доведеться дізнатися. Уже відчувається, що все відомо, а, отже, неможливо і не потрібно приховувати щось, тобто можлива та необхідна повна щирість у відвідинах. Власне активний процес у відвідинах уже закінчився і може лише поглиблюватися, але поглиблюватися настільки, що в новому акті пізнання досягається така його повнота, яка безпосередньо в ньому міститься, і весь раніше накопичений досвід, і знання. Вона може задовольнити людину, бо процес відвідин тут закінчується, і поза пізнаним нічого не залишається. Але це ще не означає зупинки, за яку може загрожувати осуд. Тому й у тексті сказано: «Слабка риска нагорі. Щирі відвідини. Щастя. Осуду не буде».

№ 20. Гуань. Споглядання

Споглядання, яке мається на увазі тут, розглядається в коментаторській літературі з двох аспектів. По-перше, збоку споглядаємо і, по-друге, збоку споглядає. Коли завдяки високим позитивним якостям уже досягнуте єднання, охарактеризоване в попередній ситуації, то людина не може більше залишатися непоміченою іншими людьми. Так само і філософська концепція, яка завдяки процесу наближення, описаному в попередній гексаграмі, стає доступною для людей і перетворюється в об’єкт їхнього світогляду. В такому сенсі і ця людина, і ця концепція виступають об’єктами споглядання. З іншого боку, коли наше пізнання в його новому акті наближене до об’єкта пізнання і цілком опирається на правильно підготовленій підставі мислення та волі, коли воно звільняється від сумнівів, то для нього настає момент споглядання. Якщо це навіть тільки момент, все ж він також має свої специфічні риски. Це момент, протилежний діяльності в зовнішньому. Все для неї вже готове, але людина на мить (а в певних випадках на відомий проміжок часу) відсторонюється від діяльності назовні та концентрує свої сили на самому пізнавальному спогляданні, яке також є діяльністю, але діяльністю пізнання. Останнє, звісно, підготовлене попередньої діяльністю. Також цей момент із боку його змісту характеризується повною правдивістю всередині й її зовнішнім проявом — строгістю та щирістю. У тексті ці властивості показані таким чином: «Споглядання. Вмивай руки, але не берися за жертву безглуздих. Володій правдою, будь неупередженим і суворим».

1

Якщо мовою «Книги змін» «нікчемні люди» протиставляються «шляхетному чоловіку» з етичної точки зору, то їхній низький моральний рівень тут розглядається як функція їхнього пізнавального недорозвитку. Тому їх не можна звинувачувати в пізнавальній короткозорості, бо щодо пізнання вони юні, а від юнака неможливо вимагати далекоглядності. Але інша річ, якщо недалекоглядністю споглядання володіє шляхетний чоловік. Для нього вона є результатом недомислу, тобто гріхом перед своїм власним пізнавальним життям. Наявність недалекоглядності може призвести шляхетного чоловіка тільки до жалю. Тут, на першій позиції, лише початок процесу споглядання, це споглядання юнака, про яке в тексті сказано: «Слабка риска — на початку. Юнацьке споглядання. Незначній людині не буде осуду. Шляхетному чоловікові — співчуття».

2

Недалекоглядність споглядання — це його замкнутість у вузькій сфері свого егоїстичного буття. Але споглядання має розширюватися і зростати. Тому споглядання мусить пробитися крізь цю обмеженість. Спочатку лише в певних взаєминах воно може вийти за ці межі. Вони — наче стіна, що оточує людину, і на цьому щаблі вона отримує лише незначну можливість визирнути назовні, ніби поглянути крізь щілину паркану. Якщо на цьому щаблі ще можливо стійко залишатися жінці, котра, як вважали в Стародавньому Китаї, схильна до того, щоб опинитися всередині, далеко від зовнішньої діяльності, то цей щабель ніяк не може задовольнити людину, котра прагне прогресуючого розвитку споглядання. Тому в тексті знаходимо: «Слабка риска — на другому місці. Споглядання крізь щілину. Сприятлива стійкість жінки».

3

Коли настає вихід із внутрішнього у зовнішнє, то внутрішнє також стає зовнішнім і доступним для об’єктивного розгляду. Тут власне життя постає перед людиною як велика панорама, і в ній людина споглядає відпливи та припливи, наступи до активності зовні та відступи всередину для власного вдосконалення. Цю широку споглядальну думку текст виводить у лаконічній формулі: «Слабка риска — на третьому місці. Споглядай наступи та відступи власного життя».

4

Споглядання має розширитися ще більше. Вже і рамки всього життя для нього мусять стати тіснішими, бо хоча це й усе життя, однак лише індивідуальне життя однієї людини. Тут споглядання повинно вийти за межі. Об’єктом споглядання тут має стати «блиск усієї країни», кращі сторони життя суспільства, те, що в ньому вироблене як цінності, що переростають обмеженість епохи. Людина, здатна на таке розширене споглядання, була гідною, за давньокитайським ученням, стати приємною як гість володаря. Текст про це каже так: «Слабка риска — на четвертому місці. Споглядай блиск країни. Сприятливе тому, щоб бути прийнятим як гість володаря».

5

За правильного розвитку після споглядання, об’єктом якого стає життя суспільства загалом, людина має своїм життям цілковито злитися зі споглядальним життям соціуму. На нього він повинен дивитися, як на власне життя, і його недоліки приймати на свою відповідальність. Тому текст знову каже: «Сильна риска — на п’ятому місці. Споглядай власне життя. Шляхетному чоловікові не буде осуду».

6

На вищому щаблі споглядання досягається повна внутрішня свобода. Людина вже ні з чим і ні з ким не пов’язана в своїх сприйняттях і міркуваннях. Пройшовши весь досвід, окреслений у минулому, вона вільно може спостерігати та розуміти переживання та дії інших людей. Але, досягнувши звільнення такого штибу, вона була б позбавлена сенсу, стала б внутрішньо порожньою, якщо б скористалася можливістю відокремитися від життя інших людей. Тому і той, хто не пов’язаний у силу необхідності з людьми, мусить вільно, на власний розсуд, зв’язатися з ними, споглядаючи їхнє життя, і служити об’єктом їхнього споглядання. Хоча це і здається певним зниженням рівня власного розвитку, однак це здається лише на перший погляд. Тому й текст повідомляє: «Сильна риска — нагорі. Споглядай їхнє життя. Шляхетному чоловікові осуду не буде».

№ 21. Ши-хо. Зціплені зуби

Здавалося б, попередня ситуація така, що всі сили, які беруть у ній участь, перебувають у таких гармонійних взаєминах, що неможливо нічим порушити це «споглядання». Однак, якщо повної досконалості навряд чи можна досягти, то навіть ця ситуація схиляється до закону мінливості. Вона змінюється в тому сенсі, що починають набувати значення опозиційні елементи. Для того щоб нейтралізувати їхню руйнівну діяльність, потрібні вкрай активні заходи. Як зовсім чужі, ці елементи, вклинюючись в органічне ціле цієї ситуації, можуть бути сприйняті двояко: або як щось чуже для цієї ситуації і тому з її точки зору — пусте, що не існує, але своєю порожнечею порушує та заважає єднанню елементів, споконвічно притаманних цій ситуації. У будь-якому випадку, чуже заважає єдності, тому має бути знищене. Образ «зціплених зубів» показує, по-перше, відновлення порушеної єдності і, по-друге, руйнування того, що потрапляє між зуби. Тільки таке активне очищення від чужого провадить розвиток до просування вперед. І якщо тут ще можна говорити про остаточне знищення чужого, то все ж ситуації сприяє обмеження свободи шкідливо діючих елементів. У переносному значенні це притаманне і процесу пізнання, до тієї миті, коли до нього домішуються непотрібні та чужі поняття, що містяться в минулому досвіді та недомислі, в той момент, коли від безпосереднього споглядання потрібно перейти до самого пізнавальному акту. Ці шкідливі поняття мають бути придушені. І в тексті сказано: «Зціплені зуби. Розвиток. Сприятливе застосування в’язниць».

1

При придушенні негативних і чужих елементів слід намагатися зауважити їх уже на самому початку, коли їхній вплив ще незначний. Це однакове і для практики, і для пізнання. В пізнанні ці чужі елементи — раніше засвоєні поняття, що не мають стосунку до пізнаваного знову і лише відволікають від нього, — не можуть коригувати з іще не завершеним новим актом пізнання, але можуть бути усунені завдяки розуму, виробленому, як і вони, в минулому. Все чуже має бути відразу ж усунуте, перш ніж воно набуде чинності, достатньої для активного опору. Ця позиція — лише початок усього процесу, тут чужі елементи ще не зміцніли. Крім цього, як це символічно показано світловою лінією, правильно займає відповідну позицію (непарну), людина в такому становищі має достатньо сили і можливостей для того, щоб вчасно утриматися від негативних вчинків, «одягти на ноги колодки і стиснути пальці на ногах», аби не піти неправильним шляхом. Саме в цьому образі цю думку описує текст: «Сильна риска — на початку. Одягни колодки і стиснии пальці на ногах. Осуду не буде».

2

Хоча чуже ще й не остаточно зміцніло, але воно вже може чинити опір. Нехай воно ще слабке і показане в образі м’якого м’яса, але крізь нього необхідно вже прогризатися, «вчепитися зубами в м’яке м’ясо». Однак, хоча це і важко, тобто неважко придушити зло, що лише починає діяти, воно все ж робить несподіваний опір: якщо вчепитися зубами у великий шматок м’якого м’яса, то воно стисне ніс, і дихати (жити) буде важко. Однак і тут справу ще можна виправити, бо виступає вже гармонійно чинне нове пізнання, а лихі вчинки ще недостатньо закостеніли. Символічно це показано тим, що друга, парна, позиція зайнята слабкою, податливою рискою, а в тексті це показано так: «Слабка риска — на другому місці. Вчепитися зубами в м’яке м’ясо. Воно стисне твій ніс. Осуду не буде».

3

Якщо на попередньому щаблі податливість і слабкість ще допустима, то тут, на напруженій позиції кризи, вона, символізована слабкою рискою, неправильно займає непарну, світлову позицію, вже недостатня для подолання зла. Якщо на першій позиції становище могло бути врятоване раніше накопиченим розумом, то тут він виступає вже як щось застаріле, як отрута. Змінене становище показане відповідно до змінених образів. Однак ця позиція — лише позиція кризи, але ще не загибелі, і в тексті зазначене це небезвихідне становище таким чином: «Слабка риска — на третьому місці. Вчепившись зубами в закостеніле м’ясо, знайдеш отруту. Невелике розчарування. Осуду не буде».

4

Вплив чужого стає все сильнішим, він змішує межі між добром і злом. Потрібні велика внутрішня стійкість і сила (її наявність символізує сильна риска), для того, щоб ситуація отримала щасливий кінець. Тут не настільки важко напасти на зло, як важко залишитися не зачепленим ним. Не так важко мисливцеві, вистріливши у здобич, поранити її до кістки, як важко витягти з неї стрілу. Не важко прокусити м’ясо, що наросло на кістці, але чи не станеться із зубами те саме, що було зі стрілою мисливця, котрий поранив здобич до кістки? Щоб цього не сталося, і потрібна вже згадана стійкість. Тому в тексті сказано: «Сильна риска — на четвертому місці. Вчепитися зубами в м’ясо при кістці, [щоб] добути металеву стрілу. Сприятлива стійкість у труднощах. Щастя».

5

Негативні впливи тут зміцніли вже настільки, що в контексті інших образів вони показані в образі як висохле м’ясо: те, що має бути пластично м’яким, всохлося та стало жорстким. Але треба врахувати, що п’ята позиція, найсприятливіша в гексаграмі для зовнішнього прояву всього процесу, символізує найсприятливіший момент усієї ситуації. Тому досягнення тут можливі, і вони передані в образі «жовтого золота». Про символіку жовтої барви вже було сказано в другій гексаграмі, тому тут її пояснення зайве. Треба ще тільки згадати, що в цих умовах активного подолання зла вельми скрутне стійке збереження досягнутого. Однак тут може вистачити сил і на подолання цих труднощів, про що свідчить і наш текст: «Слабка риска — на п’ятому місці. Вчепившись зубами у висхле м’ясо, здобудеш жовте золото. Стійкість — жахлива. Осуду не буде».

6

Ця позиція — максимальний розвиток зла, відсталості. Це охоплює всю людину цілком. Наче колодка одягнена згори на шию і притискає вуха так, що людина вже не почує жодних умовлянь. Єдиний вихід зі становища — припинити зло на більш ранньому щаблі. Якщо ж ситуація доведена до цієї позиції, то в ній людина вже не буде схильною до виправлення. І текст каже з суворою категоричністю: «Сильна риска — нагорі. Накладуть колодку [на шию]. І стисне вона вуха. Нещастя».

№ 22. Бі. Оздоблення

Якщо спокуса попереднього щабля пройдена правильно, якщо вже завойоване порівняно мирне становище може бути звернене, наступний за таким завоюванням — етап культурного розвитку. Негативні елементи, паліативи пізнання тут уже придушені, і можна встановити нові критерії, проявити демонстрацію знань, набутих знову. Все це — шлях розвитку. Однак цей розвиток обмежується лише незначними, суто зовнішніми новаціями і не вносить нічого нового по суті. Ці новації — лише блискуча оздоба, що вже втратила свою колишню цінність. Навіть сама назва свідчить про це, якщо ми проведемо піктографічний аналіз терміна «бі». Якщо взяти до уваги, що в цьому ієрогліфі детермінативна «мушля», то чи не напрошується думка, що колись у Китаї мушлі служили розмінною одиницею і лише згодом їх замінили гроші? (Сучасне слово «гроші» походить від детермінативу «метал».) Мушлі, втративши значення грошей, зберегли значення цінності, оздоби, що неважко угледіти в комплексі ієрогліфів, які мають мушлю як детермінативу і належать до предметів, пов’язаних з поняттями цінностей і прикрас. Хоча тут і мається на увазі оздоба, але це прикраса лише зовнішня, і їй не можна надавати великого значення, що засвідчила негативна оцінка, яку дав Конфуцій цій гексаграмі, як сказано в енциклопедії «Люйші чуньцю» (цитую за Нагаї Кімпо «Сюекісіті», див. під цією гексаграмою). Таким чином, для великих і значних справ ця гексаграма робить тільки не важливі справи, про що йдеться і в тексті: «Оздоблення. Розвиток. У малому добре мати, куди виступити».

1

Прагнення прикрасити себе, з відомої точки зору, є прагненням приховати свої недоліки та здаватися не тим, ким чоловік є насправді. Тому в цій ситуації краще не прикрашати себе. На першому місці тенденція до прикрашання ще не дуже сильна, бо процес — лише на початку, а позаяк початок гексаграми — внизу, то і в тексті дається образ прикраси на пальцях ніг. Але поряд із цим тому, що треба прикрашати, протиставити щось реальніше, чим служать ноги; тому і в тексті йдеться: «Сильна риска — на початку. Прикрасити пальці на ногах. Залиш колісницю і йди [пішки]».

2

Прикраса не спричиняє поганих дій, якщо вона не поглинає людину цілком, якщо вона може ставитися до оздоблення з повною відчуженістю. Друга риска цієї гексаграми — слабка, або в термінології «Книги змін» — порожня. Ця порожнеча символізує тут необхідну відчуженість, завдяки якій допустимі прикраси. При цьому людина не ототожнює прикраси з собою, а лише зі своїм оточенням. Якщо обличчя є найбільш індивідуалізованим виявом особистості, то баки, вуса та борода лише обрамляють обличчя і символізують не самого чоловіка, а його найближче оточення. Беручи це до уваги, можна збагнути текст: «Слабка риска — на другому місці. Прикрасиш бородою та вусами».

3

Криза цього негативного процесу показана в тому, що тут він діє не так інтенсивно, і навіть найбільша пишність оздоблення не є тут небезпечною. Однак це лише послаблення негативного впливу цієї ситуації, але не її зникнення. Тому тут усе ж потрібне активне збереження стійкого ставлення до, можливо, спокусливої краси одягу — для досягнення щасливого результату всього процесу. Ось чому в тексті читаємо: «Сильна риска — на третьому місці. [Пишна] одіж. [Яскраве] оздоблення. Вічна стійкість — на щастя».

4

Хоча ця позиція — це позиція самозречення, пусте прагнення до оздоблення вже встигає вирости настільки, що тут воно має на самозречення дуже сильний вплив, позбавляючи його навіть сутності й перетворюючи лише на прикрасу. Ця позиція, правда, сприйнятлива до позитивних впливів інших позицій цієї гексаграми, які стосовно до неї символізують (на думку Вань І) просвітлених вчителів і добрих друзів, але тут можна досягти пізнання значення білої барви («білий кінь»), що розуміється як протиставлення чистого самозречення строкатості прикрас. Цей «шлюб» тут неможливий через дії «розбійника» — згаданого раніше прагнення до оздоблення, що забирає дійсність навіть у самозреченні. Цей «розбійник» з’являється тут, на думку Вань І, через недовіру до себе, притаманну людині в такому життєвому становищі, яке описується на цій позиції. Текст наділяє це такими образами: «Слабка риска — на четвертому місці. Пишність. Білизна. Білий кінь, наче крилатий. Якби не розбійник, був би шлюб».

5

Сама по собі п’ята позиція сприятлива, але тут вона представлена слабкою рискою, яка має перед собою заваду (горішню сильну риску). Тому вона символізує таку людину, яка в процесі відмови від зовнішнього блиску в ім’я суттєвого, незважаючи на своє становище, не розвинула достатньо сили для залучення до себе допомоги від більш розвиненої людини. Хоча вона і може роздавати дарунки (парчу) — але вони мізерні й убогі, тому людину чекає розчарування. Однак уже саме прагнення хоча б такими подарунками закликати собі на допомогу, не стає безплідним і рано чи пізно приводить до щастя, як про це каже текст: «Слабка риска — на п’ятому місці. Оздоба в садочку на пагорбі. Зв’язки [подарованої] парчі — убогість. Жаль. Врешті-решт — щастя».

6

Повне затемнення позлітки прикрас чимось по суті цінним неможливе в ситуації, описаній у цій гексаграмі. Найбільше, що можливо тут у час, коли закінчується ця ситуація, — це справжня відмова від строкатості прикрас і перевага прикрас білої барви, що символізує чистоту та непорочність. Текст лаконічно пояснює це так: «Сильна риска — нагорі. Осуду не буде. Біла прикраса».

№ 23. Бо. Руйнування

Якщо раніше розглядалася ситуація, яка називається оздобленням, то в ній малося на увазі оздоблення лише як зовнішня прикраса, в якій навіть не йдеться про саму суть. Природно, що в періоди, коли вся увага зосереджена на чомусь зовнішньому, все, пов’язане із самою суттю, відступає на задній план, скочується у занепад. Початок будь-якого занепаду — це руйнування істотного. Найзагальніший випадок такого руйнування символічно показаний у самій гексаграмі. У символіці гексаграм горішня триграма вважається такою, що йде, відходить у минуле, а нижня триграма — приходить, наступає. Цей рух знизу вгору зберігає своє значення навіть у межах окремих триграм, де горішня межа — відхід у минуле, а нижня показує прийдешній момент ситуації. У цій гексаграмі домінує триграма «виконання», що складається тільки з рисок темряви. Єдина риска світла — горішня у горішній триграмі — і в межах цієї останньої, і в контексті всієї гексаграми відходить у минуле, а насувається тільки пітьма. І насувається вона зсередини, із самої суті. Чого б не стосувалася картина, зображена цією гексаграмою, вона залишається в силі. Так і в практичній діяльності вона позначає те становище, коли істотне валиться в морок і занепад, бо на попередньому щаблі вся увага була звернена лише на полуду зовнішнього оздоблення. І в пізнанні все відбувається так само. Однак було б помилкою вважати, що неможливість діяти в такій ситуації має призводити до повної пасивності і віддаванню себе сваволі випадковостей на весь майбутній час. Ситуація руйнування — лише необхідний тимчасовий етап у загальному розвитку. Він тимчасовий, як і всі інші етапи. Не пасивне віддавання себе умовам часу вимагається тут, а активне і напружено-вичікувальне утримання від діяльності. Саме про це каже текст: «Руйнування. Несприятливо кудись виступати».

1

Перед наближенням руйнування особливо треба мати на увазі те, що, хоча воно і готове вибити будь-який ґрунт з-під ніг, позбавити людину її спокійного «ложа», однак це процес, що розвивається в часі послідовно, як і інші процеси, зазначені в «Книзі». Тому, поки цей процес ще не достатнього зміцнів, йому ще можливо протистояти з усією потугою. Нею на цьому щаблі аж ніяк не слід нехтувати, навіть якщо руйнування і не сильне, якщо воно лише починається. Ложе — образ спокою людини. Тут цей образ використаний у тексті з метою показати, що в самій основі спокійного існування людини почалося руйнування. Воно стосується лише «ніжок ложа». Але і це вже початок процесу руйнування, через який наразі неможливо зберегти стійкість. Тому і текст застерігає: «Слабка риска — на початку. У ложа зруйновані ніжки. Якщо знехтувати стійкістю, буде нещастя».

2

Процес рухається в тому ж напрямку далі. «Ніжки ложа» вже зруйновані. Руйнування досягає вже перекладин, каркасу самого ложа. Текст ще раз нагадує про увагу та стійкість, без яких неможливо чинити опір процесу руйнування, що наростає. Це — останній щабель, якому така стійкість може допомогти. Далі настає вже момент кризи. Тому, поки не пізно, текст попереджає: «Слабка риска — на другому місці. У ложа зруйновані поперечини. Якщо [знехтувати] стійкістю, буде нещастя».

3

У момент кризи марно прагнути своєю стійкістю стримати процес руйнування. На цій позиції він вже набув інерції, в силу якої зупинити його неможливо. Щоб не вступити в конфлікт із такою ситуацією в світі, необхідно знайти в собі достатньо рішучості для того, щоб кинутися в руйнівний вир подій і пройти крізь нього. Слід пам’ятати, що в такий період ламання колишніх досягнень можна залишатися стійко-незмінним, а треба через саме руйнування пробитися до можливості нового творення. Тому і текст каже лише таке: «Слабка риска — на третьому місці. Зруйнуй це. Осуду не буде».

4

Участь у процесі руйнування хоча і необхідна у такій ситуації, проте від цієї участі становище того, хто бере участь, не стає менш небезпечним. Діючи в середині процесу руйнування, він сприяє тому, щоб розвинути цей процес до можливої висоти, але це може мати вплив і на самого руйнівника, бо тут він опиняється сам на сам із руйнівними силами. Текст різні коментатори розуміють також по-різному: головною вважається «шкіра», що одні вважають зовнішньою оббивкою ложа, тоді — це образ руйнування, доведеного до вищої межі, або вважають, як Вань І, що «шкіра» — це шкіра людини, котра лежить на ложі, — самого руйнівника, тобто бачать у тексті образ зворотної дії на руйнівника. Мабуть, не буде надмірним ризиком угледіти в цьому тексті гру слів, прийнявши одночасно обидві інтерпретації, бо вони характеризують цей момент ситуації, не суперечачи, по суті, одна одній. Для допущення можливості розуміти текст двояко доводиться його конструкцію передати в перекладі менш дослівно, ніж у попередніх афоризмах цієї гексаграми: «Слабка риска — на четвертому місці. Ложе зруйноване до шкіри. Нещастя».

5

Дві перші позиції в цій гексаграмі показували становище, в якому, міцно тримаючись за свою стійкість, можна домогтися того, що процес руйнування не торкнеться самої людини. Дві інші риски свідчать про таке становище, коли людина не має вибору і повинна з гідністю пробитися крізь весь процес руйнування. Нарешті, дві горішні риски характеризують ослаблення цього процесу, його відлив і вихід із цієї ситуації. Але серйозне й активне втручання з боку самої людини тут ще неможливе. Вона буде гаяти час за розвагами і з цієї ситуації може вийти лише завдяки протекції. Однак тут усе буде сприяти йому, як це показано в тексті: «Слабка риска — на п’ятому місці. Риболовля. Милість завдяки придворній жінці. Нічого несприятливого».

6

Руйнування — плід впливу вчинків, скоєних у минулому. Це «величезний плід», який скуштувати до кінця неможливо. Тут, де така ситуація добігає кінця, вона вже не може діяти з колишньою силою, бо й вона врешті-решт буде подолана. Але для того щоб здолати руйнування, необхідні активні, творчі моральні сили людини. За їхньої наявності шляхетний чоловік одержить від пережитого досвіду вельми повчальний урок. Незначний чоловік, котрий не розвинув у собі мужності, необхідної для подолання цієї руйнівної ситуації, не зможе сам протистояти їй і буде змушений пережити всю повноту руйнації. Текст характеризує це становище таким чином: «Сильна риска — нагорі. Величезний плід не з’їдений. Шляхетний чоловік знайде віз. У мізерного чоловіка буде зруйноване житло».

№ 24. Фу. Повернення

Уже в самому зображенні цієї гексаграми символічно показане її основне значення. Коли гексаграма «виконання», що складається тільки з тіньових рисок, припиняє свою дію, то її заміна відбувається тому, що до неї «приходить» (тобто вступає в неї знизу) одна світлова риска. Знову отримана гексаграма символізує ту пору, коли після найтемнішого часу в році, після часу, що передує зимовому сонцестоянню, світло знову починає прибувати і настає повернення до світлої половини року. Спочатку це повернення світла ледь помітне: і в графіці єдина світлова лінія опиняється в самому низу; вона покрита усіма силами темряви. Але саме їй судився подальший розвиток. При цьому її розвиток настільки неминучий, що сили темряви не можуть їй перешкоджати. Навпаки, вони лише всіляко сприяють розвитку світла. Всі його дії протікають у подальшому без найменшого поспіху, бо квапливість була б тільки ознакою неприродності розвитку. Всі сили, як друзі, приходять тут на допомогу світлу, що повертається на свій власний шлях розвитку. Рано чи пізно (хоча б через «сім днів») світло повертається до своєї дії, зупиненої на час дії темряви, і перед початком його розвитку все сприяє його наступу. Концепція, що лежить в основі цієї гексаграми, та й в основі того, що вона поміщена безпосередньо після гексаграми «руйнування», — це те, що будь-яка ситуація, в тому числі і «руйнування», — процес, що протікає в часі, і рано чи пізно добігає кінця. Мабуть, у момент, коли руйнування закінчується, ніщо не може стояти до нього ближче, ніж повернення. Бо якби навіть слідом за руйнуванням допустити будь-якій іншій процес, то все ж його вихідною точкою буде припинення руйнування та повернення до незруйнованого, до творчої діяльності. Ось чому в тексті цієї гексаграми читаємо: «Повернення. Звершення. У виході та вході немає жодного поспіху. Друзі прийдуть й осуду не буде. Назад повернешся на свій шлях. І через сім днів — повернення. Сприятливо мати куди виступити».

1

Коли справа тільки трохи зіпсована, то і повернення на правильний шлях не вимагає значних зусиль. Розглядаючи процес повернення, ми насамперед можемо вказати на таке повернення не здалеку. Для нього може і не знадобитися особливий і новий акт пізнання. Досить і раніше накопиченого досвіду, бо помилки ще не зайшли настільки далеко, щоб викликати каяття. Незважаючи на такі малі втрати, сил для повернення все ж цілком досить і можна повністю спокутувати вчинену колись помилку. А якщо вона буде виправлена вповні, то і «споконвічне щастя» не може бути нею затьмарене жодною мірою. Ось чому в тексті сказано: «Сильна риска — на початку. Повернення — не здалеку. [Справа] не доведена до каяття, [і тому] початкове щастя».

2

Але якщо омана була й глибшою, все ж і від неї можливо повернутися на правильний шлях. Однак для цього вже буде потрібне щось більше, ніж зусилля, описані на попередньому щаблі. Гармонійна єдність розуму, набута в минулому, і новий акт пізнання можуть тут привести до прекрасно виконаного повернення. Воно прекрасне саме в силу цієї гармонії. Вона символічно показана в контексті цієї гексаграми і тим, що це вона, парна, зайнята слабкою рискою, що означає гармонійну відповідність силам і становищу. Тому лаконічний текст каже тільки: «Слабка риска — на другому місці. Прекрасне повернення. Щастя».

3

Ця гексаграма — одна зі сприятливих. Тому момент кризи тут протікає, маючи до певної міри свій вплив. Тут вже можлива та гармонія, яка була вказана на попередньому щаблі. Графічно це показано і третьою, не центральною позицією, і дисгармонією між непарної позицією та слабкою рискою. Тому тут опис такого повернення, який не проходить як простий, миттєвий процес. Тут можливе лише поступове, нестійке повернення. Й якщо навіть будь-яке вагання лише посилює небезпеку, роблячи становище жахливим, то все ж, у силу сприятливості цієї ситуації загалом, поганого результату очікувати тут не слід. У тексті ж читаємо: «Слабка риска — на третьому місці. Поступове повернення. Жах. Але осуду не буде».

4

Позиція в цій гексаграмі описує останнє положення, в якому ще можлива підтримка від активно діючого світлого початку першої позиції. Воно тут ще можливе, і це показано правильною відповідністю першої та четвертої рисок, світлової і тіньової, що тяжіють одна до одної. Однак тут із минулого є лише підтримка, але не єднання дій. Навіть можна сказати, що на цьому щаблі вперше може відчуватися самотність дії, але тим самим і самостійність в ній. При цьому тому, хто так чинить, перш за все, треба мати на увазі повну необхідність того, про що попереджає текст із самого початку цього афоризму: «Слабка риска — на четвертому місці. У правильних вчинках. Самотнє повернення».

5

Повернення як виправлення помилки може бути повноцінним лише після того, як пройдено попередній щабель: тільки після нього можна допустити невимушеність, а тим самим і повноцінність відмови від помилки та вільного повернення до істини. Тут таке повноцінне повернення відбувається навіть без підтримки з минулого (бо відповідності між слабкими рисками, другою та п’ятою, тут немає). Тому можна було б, принаймні, сумніватися в успіху такого повернення. Однак сприятливість гексаграми і самої п’ятої позиції відкидає сумніви, і текст тут запевняє: «Слабка риска — на п’ятому місці. Повноцінне повернення. Каяття не буде».

6

Після того як досягнутий щабель повноцінного повернення, жодне інше повернення вже неможливе, бо воно тут уже перестає бути самим собою і перетворюється на мертву та механічну реставрацію. Воно ж мляве із самого початку і може призвести лише до лиха. При цьому таке лихо, спричинене не природним ходом розвитку світу, а власною діяльністю реставратора, тягне поряд із собою і лиха стихійного ґатунку, на думку давньокитайських авторів цього тексту. Уява про вплив моральних якостей на процеси природи — споконвічна для Китаю. Про неї згадується ще в розділі «Великий план» («Хун фань») із «Шу цзін». З цього розділу саме моральні чесноти володаря віддзеркалюються в метеорологічних явищах. Але не тільки в них, у політичному житті реставраторство не може викликати нічого, крім поразки, яку не відновити впродовж довгих років. Про це конкретно каже текст: «Слабка риска — нагорі. Помилкове повернення. Нещастя. Будуть стихійні й особисті біди. Якщо застосуєш діючі війська, то все одно будеш ущент розбитий. Нещастя для володаря цієї країни. До десяти років похід не буде можливий».

№ 25. У-ван. Непорочність

Справжнє повернення приводить до повного погашення провини, до зникнення того, що було зганьблене. Тому цілком природно, що вслід за ситуацією «повернення» безпосередньо йде «непорочність». Однак було б великою помилкою вважати, що така ситуація — це той час, коли може бути ослаблена пильність, уважне ставлення до своїх думок, слів і дій. Саме тут все це особливо потрібне, бо з непорочності цієї ситуації можливий і необхідний подальший правильний розвиток. Він ще не настав, і момент перед його настанням не схильний до того, щоб відразу ж вдаватися до якихось дій. Тому і в тексті читаємо: «Непорочність. Початковий розвиток. Сприятлива стійкість. Якщо хтось не має слушності, [у нього] буде біда. Не сприятливо мати, куди виступати».

1

Якщо попередній текст і вказує на необхідність «не виступати», перебувати на місці, то це не означає повної бездіяльності. Рух і розвиток у межах цієї ситуації, рух, керований пильністю до вчинку, згаданий раніше, рух, що зберігає специфіку цієї ситуації, тут гармонійно включений у загальний розвиток світу.

Неприпустимі інші ситуації, тобто порочність того чи іншого роду. Цей постулат, що випливає з загального змісту текстів цієї гексаграми, необхідно мати на увазі при інтерпретації лаконічного тексту: «Сильна риска — на початку. Непорочний виступ. На щастя».

2

Інтерпретація цього моменту особливо ускладнена тим, що з приводу відповідного тексту існують абсолютно різні думки в коментаторській літературі. Коментатор Вань І, позиції котрого ми дотримуємося головним чином при ідеологічній інтерпретації, дає розуміння тексту, яке спочатку не відрізняється від розуміння цього місця у Р. Вільгельма. Однак тут краще віддати перевагу розумінню Ван Бі. Весь сенс цієї гексаграми — в бездоганності непорочності, в її природності, в якій зайві підготовчі дії. Справа не в тому, щоб «зорати поле, не думаючи про врожай», як вважає Р. Вільгельм, а в тому, щоб «збирати врожай, не зоравши поле», тобто щоб задовольнятися тим (малим?), що дається в цій ситуації саме по собі. Останнє розуміння краще і тому, що в найдавнішому коментарі четвертого шару «Книги змін» («Сяо сян чжуань») тут сказано лише: «[це] ще не статок». Таке ж розуміння цього місця у Ван Бі особливо підкреслює один із найкращих коментарів. Маю на увазі субкоментарі до коментаря Ван Бі, які були створені цілої комісією дослідників під керівництвом Кун Ін-да при Танській династії. Фраза Вань І: «Збирати врожай, не зоравши поле» з цього субкоментаря означає: «Зробити все, що необхідно на шляху підданця, не сміти створювати те, що стоїть на початку, а тільки зберігати те, що [опиняється] в кінці. Так, наприклад, хліборобові не зважати на початок — орати, а тільки стоячи на другому місці зібрати врожай тощо. Однак і наш коментатор Вань І приходить наприкінці уривку коментаря до цього місця до розуміння, якому поклав початок Ван Бі: «Не орати, не обробляти поле за перший рік — це означає зовсім не розраховувати на збір урожаю, на використання поля аж на третьому році». Але як же можна тоді досягти того, щоб і врожай зібрати, і відсунути використання поля на третій рік? Конфуцій згадував тих, хто «живуть у тіні і так домагаються своїх прагнень, здійснюють належне і таким чином досягають своєї правди». Крім цього, він казав: «Вже в оранці укладено голод (як те, що стимулює до цілеспрямованої діяльності); вже в навчання закладено платню (як об’єкт прагнень)». Слабка риска на другій позиції має пасивну піддатливість, врівноваженість і слушність, нагорі вона складає відповідність до володаря — сильної риски на п’ятій позиції, яка має активну напруженість, врівноваженість і слушність. У такій ситуації варто тільки думати про те, як домогтися прагнень і досягти правди, і ні на волосину не мріяти про багатство, знатність, вигоду та платню. І тоді буде «сприятливо мати куди виступати», і не змінювати свою основу (позицію). Позаяк і це місце коментаря Вань І може бути все ж витлумачене в дусі Р. Вільгельма, а не в дусі Ван Бі, довелося дати пояснення, яке дещо перевищує розміри наших вступних зауважень, для того, щоб виправдати переклад тексту: «Слабка риска — на другому місці. Якщо не зоравши збираєш врожай, не обробивши поле [першого року], скористаєшся ним [третього], то буде сприятливо мати куди виступати».

3

У становищі непорочності існують три ознаки: непохитність, уміння завжди опинятися на своєму місці і так звана відсутність кореспонденції, тобто відсутність відгомону в іншому, яке може бути зрозумілим як відсутність особистих зв’язків. Бездоганність об’єктивна і тому позбавлена особистих зв’язків. Природно, що наявність останніх призвела б лише до нещастя. Позаяк третя позиція — це вихід назовні, то тут це утруднене ще й тим, що справжнього знання тут не накопичено. Проте, при виході назовні людина може відчути бажання повчати інших. Для них, для інших, ці повчання, можливо, і будуть на користь, але самостійно людина не зможе досягти нічого. Хтось інший може заволодіти її майном, але особа, зашифрована у цьому тексті у вигляді людини, котра живе в своєму місті, не отримає нічого. Тому в тексті читаємо: «Слабка риска — на третьому місці. Непорочному — лихо. Він, можливо, прив’яже свого бика, а перехожий заволодіє ним. Для того, хто живе в цьому місті, — лихо».

4

Четверта позиція, як ми знаємо, є позицію, що тяжіє до п’ятої. П’ята, як центральна, займає найголовніше, домінуюче становище в усій гексаграмі. Суть гексаграми «непорочність» — це підготовчий період, про який сказано у вступі до всієї гексаграми. Тому четверта позиція, що тяжіє тут до п’ятої, характеризується доволі лаконічно. Тут потрібна лише стійкість, стійке дотримання свого буде бездоганне — більше нічого. Тому і текст доволі лаконічно в цьому випадку каже лише таке: «Сильна риска — на четвертому місці. Якщо зможеш бути стійким, осуду не буде».

5

П’ята риска — головна в цій гексаграмі. Все існує для людини, але людина, котра переживає таку ситуацію, де все усвідомлює існуючим для себе, мимоволі може схилитися до помилки, до егоїстичного сприйняття світу. Для ситуації непорочності такий стан людини може бути названо тільки болючим. Але таку хворобливість лікувати чимось зовнішнім було б зовсім неправильно. Зовнішнє тут символізує шоста риска. Як ми знаємо, шоста риска має вихід із цього становища, тобто вихід із непорочності, перетворення непорочності в щось інше, тобто в порочність. Тому шоста риска символізувати цілющу силу ніяк не може. Отже, вихід із цього становища (зцілення від недуг) може бути тільки внутрішній, тільки тими силами, що були вказані в другій рисці. Тому в тексті сказано: «Сильна риска — на п’ятому місці. Хвороба непорочного. Не бери ліків, буде радість».

6

Шоста риска характеризує перерозвиток цього процесу. Характер усієї цієї гексаграми — бездоганність, яка вимагає повної пильності в її виконанні, вказує нам на те, що тут найбільшу роль відіграє свідомість власної відповідальності за всі свої дії. Оскільки тут маємо кінець ситуації, позаяк і кінець цієї пильності, кінець власної, особистої відповідальності. Звідси й образ біди, яку людина накликала з власної вини на себе, з’являється в тексті, в якому читаємо: «Сильна риска — нагорі. Бездоганність іде. Буде біда, викликана з власної вини. Нічого сприятливого».

№ 26. Да-чу. Виховання великим

Попередня ситуація непорочності є тим періодом, коли людина виробляє в собі свої найкращі чесноти та нагромаджує свої заслуги. Якщо вони реалізовані правильно, то і людина може набути величезних моральних сил. Вони, власне кажучи, й є тим великим, що може продовжувати виховувати. Але для таких великих моральних сил потрібен і великий об’єкт їхньої дії. Об’єкт цей має бути настільки широким, аби можна було вийти за межі свого особистого. Тому найсуттєвіше в цій ситуації — це вихід зі своєї вузької сфери. У попередній ситуації вже був досягнутий відомий синтез того, що пізнане, і пізнаване знову. Але якщо цей синтез людина звернула б тільки на свою власну користь, то позначила би лише подолання своїх вад. Тут же треба діяти так, аби ця дія простягалася і на інших людей, тільки тоді вона може бути названа великою. З цього приводу можна сказати, що тут мається на увазі не тільки виховання великим, але й велике виховання. Тому в тексті бачимо: «Виховання великим. Сприятлива стійкість. Годуйся не тільки від свого дому. Щастя. Сприятливий брід через велику ріку».

1

Основна небезпека, яка може постати перед людиною на цій позиції, як і раніше, продовжувати працювати над накопиченням своїх моральних чеснот, заради самого себе. Це дуже помітно на першій позиції, бо вона характеризує перебування людини в самій глибині свого внутрішнього життя. Тут найбільша небезпека — залишитися в самому собі і не вийти до оточуючих людей. Але цьому треба покласти край, тільки тоді буде можливо досягти позитивних результатів. У тексті читаємо: «Сильна риска — на початку. Буде небезпека. Сприятливо припинити [свою діяльність]».

2

Якщо перша позиція є тільки початок процесу в його розвитку всередині, то друга позиція — максимальний розвиток процесу. Але в цій ситуації, це якраз зайве, бо для внутрішнього життя все зроблено в попередній ситуації. Тому стійке перебування в ній призводить тільки до безпорадності. Залишатися тільки в собі означало б не рухатися вперед. У короткому, але виразному образі «Книга змін» висловлює це: «Сильна риска — на другому місці. У воза випали спиці».

3

Третя позиція, зазвичай, вказує на вихід із внутрішнього життя до діяльності зовні, якнайбільш гармонує із загальним змістом цієї гексаграми. Здебільшого третя позиція визначається позицією кризи, і в більшості випадків у «Книзі змін» на ній ми знаходимо достатньо суворі запобіжні афоризми. Однак тут, де вихід, зовні, що характеризує третю позицію, гармонійно поєднується з виходом назовні, необхідним за змістом цієї ситуації загалом, він є чимось сприятливим, по-своєму гармонує з усією гексаграмою. Тому і в тексті знаходимо: «Сильна риска — на третьому місці. Погоня на хорошому коні. Сприятлива стійкість — у труднощах. Й ось, якщо будеш вправлятися в застосуванні бойових колісниць, то сприятливо мати куди виступити».

4

Уся ця ситуація схильна для діяльності зовні. Тому ця діяльність зовні вже посилюється заспокійливими образами. Якби вона і становила собою якусь небезпеку, то «Книга змін» поспішає попередити, що тут у ситуації виховання великим небезпеки дії зовні не існує, вона може тільки здаватися. Щоб збагнути образ, в якому зашифрована ця думка в цій пам’ятці, треба згадати, що в Стародавньому Китаї був звичай: для того щоб зробити безпечними роги бика, йому одягали на роги дошку, влаштовану особливим чином. «Книга змін» тут не згадує навіть про бика. Вона каже про телятко, яке і без захисної дошки не страшне, тим більше воно є чимось абсолютно безпечним, якщо на нього одягнена захисна дошка. Тому в тексті, не позбавленому певної дотепності, читаємо: «Слабка риска — на четвертому місці. Захисна дошка теляти. Початкове щастя».

5

Горішня триграма, що символізує зовнішнє, своєю чергою, ділиться на два типи рисок: перша — четверта та шоста риски, які, будучи зовнішніми, характеризують тільки зовнішній бік діяльності зовні, й інший тип — п’ята риска, яка характеризує внутрішній бік тієї ж діяльності зовні. Тому для того, щоб знову підкреслити тут безпеку дії зовні, обраний дещо інший образ. Якщо роги можуть бути зрозумілими, як щось, що стирчить назовні, то ікло більше може бути зрозуміле, як зброя, захована всередині тварини. Тому тут ідеться про ікла. Але щоб підкреслити безпеку цих іклів, «Книга змін» каже про вихолощеного вепра. Якщо вепр може бути страшним, то вихолощений вепр позбавлений люті. Ось чому в тексті знаходимо образ: «Слабка риска — на п’ятому місці. Ікла вихолощеного вепра — щастя».

6

На попередній позиції може бути досягнуте все, чого можна досягти в цій ситуації, і шоста позиція є лише перерозвиненою. Якщо для всієї гексаграми характерний вихід назовні, то надмірне подовження такого виходу назовні було б, власне кажучи, виходом у небо, але там немає жодних доріг. Тому передбачається тільки подальший розвиток тих шляхів, які були вже намічені в минулому, і тих шляхів, які намічаються в наступній гексаграмі — № 27. Тому і в тексті знаходимо: «Сильна риска — нагорі. Які можуть бути дороги на небі?! Розвиток».

№ 27. I. Харчування

Для того щоб збагнути цю ситуацію, необхідно звернути увагу на складові її Штриграми. Горішня триграма, так звана гень (гора), — ознака стійкості, непорушності. Нижня триграма чжень, яка образно виражається в блискавці, репрезентує, навпаки, повну рухливість. Отже, щось нерухоме — нагорі і щось рухається, діє — внизу. Таке ж видно в дії щелеп: горішня щелепа нерухома під час їжі, а нижня щелепа рухається. Але цей образ діючих щелеп був переосмислений відповідно до техніки мислення авторів «Книги змін». Оскільки нижня триграма є символом внутрішнього або особистого життя, а горішня — зовнішньої діяльності або спільного суспільного життя, де можлива допомога один одному, то тут, де в зовнішньому є символ непорушності, допомога один одному відпадає. Власне кажучи, все, що мало б бути зроблено для допомоги один одному, вже виконано на попередньому етапі. Тут можлива дія тільки кожного на власний страх і ризик. Тому текст пропонує: «Харчування. Стійкість — на щастя. Споглядай щелепи. Вони самі добувають те, що наповнює рот».

1

Ця ситуація розглядається не тільки з боку способу щелеп, а й з боку їхньої діяльності, їхньої участі в харчуванні. Ось чому на першій позиції насамперед рекомендується звернути увагу на харчування. Воно має бути для людини в цій позиції цінніше, ніж будь-що. Ми мали вже нагоду бачити, що з точки зору авторів «Книги змін» найцінніше — пророкування оракула. Для певних цілей оракули в Китаї користувалися черепахою. Тут заради харчування має бути відкинута навіть така цінність, як черепаха, потрібна оракулові. Але й інше, те, що було вже зазначено у вступі — самостійність дій кожної людини, — тут продовжує відігравати не менш значну роль. Тому пожадливе прагнення майна іншої людини не може призвести до чогось хорошого. Ось чому в тексті читаємо: «Сильна риска — на початку. Ти закинеш свою чарівну черепаху і, задивляючись на моє [добро], розтулиш рот від жадібності. Нещастя».

2

Уже зазначено, що передусім тут мова може йти про харчування, але про самостійне харчування. Тому розраховувати на якусь допомогу зовні тут не доречно. Позаяк друга риска стоїть відповідно до п’ятої, то допомога зовні, як би і була надана, то тільки з боку того, хто займає п’яту позицію. Але п’ята риска тут характеризується слабкістю. Тому в образі самої гексаграми вказана цілковита неможливість допомоги зовні. Розраховувати на допомогу як виняток можна було б тільки при поверненні назад до першої позиції, яка у всій цій гексаграмі є головною. П’ята ж позиція, показана в образі піщаного пагорбу в цьому тексті, настільки слабка, що не може навіть знайти задовільного виходу для самої себе. Піщаним пагорбом вона названа тому, що слабка (неміцний пісок), а пагорбом — тому, що вона нагорі. Рух (передбачається рух вгору до п’ятої риски) може призвести лише до лиха, до жалю. Тому будь-який вихід назовні, будь-який похід може бути тут тільки несприятливим. І текст каже: «Слабка риска — на другому місці. Харчування навиворіт. Відхилити від основи, щоб харчуватися на піщаному пагорбі. Похід — до жалю».

3

Тема виходу назовні, позначена раніше, тут повторюється ще раз, що цілком відповідає третій позиції — позиції виходу із внутрішнього у зовнішнє. Але як ми бачили вже у суті цієї гексаграми, вихід назовні означає збитися зі шляху. Якщо людина навіть збагнула це, але все ж продовжує рухатися вперед, зберігаючи колишній напрямок, то такий рух не може увінчатися успіхом. Навпаки, він повинен як можна довше (як каже «Книга змін», десять років) не діяти, бо в дії він не може знайти нічого сприятливого. Тому і текст каже: «Слабка риска — на третьому місці. Збилося харчування; стійкість — до жалю. Десять років не працюй. Нічого сприятливого».

4

Природний рух у розвитку ситуації, як він показаний у символах гексаграм, це — рух угору. Але тут такий рух був би неефективним. Причини цього вже вказані при поясненні другої риски. Тут насамперед треба збагнути, що основна діяльність для цієї ситуації висловлена в тому, що було сказано про першу риску. Рух униз — неприродний для «Книги змін», але він якраз має опинитися на цій позиції. Однак четверта риска тяжіє до п’ятої, бо є лише вступом до неї. Але в цьому якраз і небезпека, що загрожує в цій ситуації, яка показана в образі тигра. Цей тигр тільки загрожує і не кидається, бо можливий вихід униз, до першої межі. Текст каже про те, що осуду не буде. Повністю в образах тексту це показано так: «Слабка риска — на четвертому місці. Харчування навиворіт — на щастя. Тигр дивиться пильно. Його бажання — погнатися вслід. Осуду не буде».

\5

На п’ятій позиції бачимо слабку риску. Вона має висловити те, що тут бракує сил навіть для власного розвитку. Однак основна норма для п’ятої позиції — це допомагати іншим. Оскільки тут це неможливо, то в цьому випадку йдеться про відхилення від основи. Єдине, що може порадити «Книга змін» людині, котра опинилася в такій ситуації, — перечекати час. Якщо затіяти велику справу, нічого доброго з цього не вийде. Тому текст попереджає: «Слабка риска — на п’ятому місці. Відхилитися від основи. Якщо будеш стояти в стійкості — щастя. Неможливий [перехід] убрід через велику ріку».

6

Й ось настає кінець цього часу. Людина його вже перечекала. Він випливає з цієї ситуації — ситуації харчування. Якщо вихід із внутрішнього у зовнішнє вже може розглядатися як криза, то тим більше вихід із однієї ситуації в іншу — однозначно криза, більше того — навіть небезпечна криза. Але, незважаючи на небезпеку, ряд ситуацій і людина мають переходити від однієї до іншої. Тому врешті-решт вона приводить до щастя, потрібно лише взяти з усієї цієї ситуації на майбутнє те, що в ній було зроблено позитивного. Як ми бачили, єдина позитивна риска в цій гексаграмі — перша, де, власне кажучи, зроблено вже все для харчування. Тому і в тексті знаходимо: «Сильна риска — нагорі. Вихід — із харчування. Хоча і небезпечно, але буде щастя. Сприятливий [перехід] убрід через велику ріку».

№ 28. Да-го. Перерозвиток великого

Для того щоб збагнути цю гексаграму, варто звернути увагу на її зовнішній вигляд. Нижня та горішня риски в ній слабкі, всі інші — сильні. Вона точно вказує на якийсь предмет, сила якого зосереджена на всьому відрізку, крім кінців, позбавлених цієї сили. Це, згідно з коментаторською літературою, образ балки крокви, гнилої на обох кінцях. Попереднє розташування могло б характеризуватися певним застоєм, бо всі риски там тяжіли назад до першої. Будь-який застій прагне того, що навіть у цілком мирній ситуації зароджуються зачатки майбутньої смути. Чи буде це взято в суто зовнішньому образі, чи буде перенесено на діяльність завойовників, — всюди будемо бачити одне і те ж: хибу, що зароджується від бездіяльності, від застою. Цей застій показаний в образі кінців балки. Тому в тексті тут не раз зустрічається образ крокви. Загалом ця ситуація є несприятливою, а тому єдине, що може порадити «Книга змін», — хутчіше вийти з неї. У сенсі того, що тут сприятливо мати куди виступати. Текст і каже: «Перерозвиток великого. Крокви прогинаються. Сприятливо мати куди відступати. Звершення».

1

Коментатори зазвичай розглядали гексаграми й з боку їхнього просторового розташування. Тому в багатьох випадках нижня риска символізує щось, що перебуває внизу. Так, наприклад, підстилка ложа може символізуватися нижньою рискою, фундамент також може зображуватися нижньою рискою. Тут нижня риска — слабка. Тому в перекладі мовою образів «Книги змін» можна говорити про м’який білий очерет, який використовують для підстилки. Само собою зрозуміло, що слабка риска (м’який білий очерет) не може бути міцним та ґрунтовним фундаментом. Якщо людина опинилася в такій ситуації та займає саме цю позицію, то її може охопити переляк, що вся її діяльність базується на недостатньо надійному фундаменті. Але все тут зводиться до того, щоб відступити з цієї ситуації, вийти з неї. Тому тут не варто будувати добробут, що не базується на міцному фундаменті. Ось чому тут текст «Книги змін» прагне заспокоїти тривогу: «Слабка риска — на початку. Для підстилки користуюсь білим очеретом. Осуду не буде».

2

Уся гексаграма, що показує перерозвиток великого, нагадує характерні ознаки горішньої риски. Це образ старості, що досягла усього й яку чекає тільки спокій. Тут мовою образів «Книги змін» відображено поєднання такої старості з чимось, що несе нові імпульси. Саме ці нові імпульси, які показані в пуп’янках на старій тополі, можуть привести до виходу з цієї, загалом не дуже доброї ситуації. Тому «Книга змін» каже про це достатньо ясними образами: «Сильна риска — на другому місці. На висохлій тополі виростають пуп’янки. Стара людина отримує дівчину в дружини. Нічого поганого».

3

Вихід із цієї ситуації мусить бути, але він має прийти вчасно. Третя риска характеризує тут кризу виходу в зовнішнє, дещо передчасного. З іншого боку, образ, поданий у «Книзі змін», можливо зрозуміти і так, що вихід із цієї ситуації для людини є руйнуванням старого. Для такої ситуації це — нещастя, загибель. Але це не означає, що така ситуація є загибеллю і для людини, що проходить крізь неї. У «Книзі змін» показана лише частина цих думок, збережених коментаторською літературою. Текст каже: «Сильна риска — на третьому місці. Крокви прогинаються — нещастя».

4

Четверта позиція, що тяжіє до п’ятої, репрезентує максимальний розвиток цих якостей гексаграми, і вся осяяна її силами. Тому і текст тут каже про «пишноти». Однак не можна думати, що ці пишноти можна розуміти як щось позитивне, бо саме вони можуть прикувати увагу людини настільки, що вона зупиниться, тоді як основна вимога «Книги змін», звернена до людини, котра опинилася в цій ситуації, це — вихід із неї, тобто вихід із застою. Якщо людина віддасться чомусь іншому, крім виходу з ситуації перерозвиненого великого, то вона зупиниться на місці, не вийде з неї, й їй самій доведеться пошкодувати про згаяний час. Виходячи з цих кількох суперечливих думок, текст каже: «Сильна риска — на четвертому місці. Крокви чудові. Щастя. Але якщо щось інше, буде жаль».

5

Той процес, який був позначений у другій позиції, бо вона стоїть відповідно до частини п’ятої, тут показується в його завершенні. Якщо там був образ пуп’янків, то тут змальовано образ квітів. Але сама п’ята позиція нікуди не тяжіє. Тому тут виступає образ байдужої старої. Правда, вона знаходить свого старого чоловіка, котрий дуже старезний і тому показаний слабкою шостою рискою. І вони замикаються в своєму особистому житті, не звертаючи уваги на оточуючих. Це — задоволення, замкнуте в собі. Правда, задоволення це — не для всього, що було зроблено на попередніх щаблях. За нього ніхто не буде ганити, але і похвали людина, котра опинилася в такій ситуації, не заслуговує, бо вона замикається в собі. Ось чому в тексті можемо прочитати: «Сильна риска — на п’ятому місці. На висохлій тополі виростають квіти. Стара жінка отримує свого чоловіка. Осуду не буде. Хвали не буде».

6

Будь-яка надмірність призводить до загибелі. Загибель можна розуміти й як нещастя. Але позаяк жодна з ситуацій, показаних в гексаграмах, не може тривати вічно, то ця загибель виникає цілком природно. Тут шосту позицію займає слабка риска, і це символізує відсутність сил, потрібних для переходу, який треба зробити, тобто перейти до нової ситуації. Тому тут особливо підкреслена загибель. Сама динаміка переходу може поглинути людину, котра переходить. Але, як уже було зазначено, це цілком природне становище. Тому «Книга змін» каже, що ніхто не наважиться ганити людини, котра загинула в такій ситуації. Іншими словами в тексті бачимо: «Слабка риска — нагорі. При переході вбрід зникає тім’я. Нещастя. Осуду не буде».

№ 29. Сі-Кань. Повторна небезпека

Ця гексаграма має назву, яку можна перевести і зрозуміти двояко: це або небезпека, або безодня. Тому якщо коментатори приділяють належну увагу розумінню її через слово «небезпека», то сам текст призводить образи безодні на кожному кроці. Поява її в цьому місці тексту пояснюється тим, що попередній стан, вказаний у ряді найближчих гексаграм, дає образ порівняно мирного існування людини. Але саме мирне перебування, якщо недостатньо приділено уваги на підготовку до майбутнього скрутного положення і лиха, призводить до деякої розбещеності. На гносеологічних шляхах коментатори відзначають тут заміну акту пізнання запам’ятовуванням вже накопиченого досвіду. Але якби головна увага була звернена на констатацію самого факту небезпеки перебування в безодні, то це не відповідало б характеру «Книги змін», суть якої — давати людині попередження і вказувати шляхи подолання тих чи інших життєвих ситуацій. Тому цілком природно, що тут дається вказівка на те, як можна знайти вихід із ситуації. Яскравий образ триграм кань, що складають цю гексаграму, являє собою безкомпромісний рух серед відсталого закостенілого середовища. Між іншим, Р. Вільгельм дає цікаву розшифровку способу триграми кань. У ній сильна риска розміщена між двома слабкими. Але слабкі риски виражають не стільки слабкість, скільки щось протилежне силі, тобто інерцію, відсталість. Тому Р. Вільгельм говорить про образ потоку, який мчить між зледенілих берегів. Так само має бути спрямована моральна діяльність людини крізь оточуючі його звичні погляди, традиційні уявлення і т. п.

З цього вже намічається основний тон, узятий в цій гексаграмі, що складається в стрімкому заклику до шукання істини, тобто внутрішньої правдивості, про яку говорить текст. Бо тільки внутрішня правдивість може, врешті-решт, привести до того, що дії людини будуть гармонійно включені в світовий розвиток і тому викличуть схвалення. Так, в тексті ми читаємо: «Повторна небезпека. Власникові правди — тільки в серці звершення. Дії будуть схвалені».

1

Оскільки ця ситуація вказує на пошуки внутрішньої правди, остільки не можна припускати її наявність вже на самому початку. Тому перша позиція говорить про те, що внутрішню правду ще тільки можна знайти. Тут людина перебуває ще цілком в безодні, якісно інший, ніж те, що в результаті цієї ситуації може бути досягнуто, тобто в безодні незнання, в безодні брехні, неправоти. Тому тут «Книга змін» тільки констатує: «На початку слабка риска. Подвійна безодня. Увійдеш в печеру в безодні. Нещастя».

2

В тій безодні, про яку йдеться тут, як вже було зазначено, старі звички, досвід, накопичений раніше, можуть підмінити зміст нового акту пізнання. Тому хоча друга риска в загальному сприятлива в символах «Книги змін» (і сприятлива саме тому, що являє собою якість врівноваженості), хоча тут ця риска і символізує порівняно сприятливу позицію по відношенню до внутрішньої правди, але все ж внутрішня правда ще не досягнута. На кожному кроці людині ще загрожує небезпека.

Тільки активне завоювання внутрішньої правдивості може привести до яких-небудь результатів. Тому текст говорить: «Сильна риса на другому [місці]. У безодні є небезпека. Домагаючись, дещо отримаєш».

3

Вихід з внутрішнього у зовнішнє, з того середовища, в якому людина перебуває в даний момент, характерний для третьої позиції, як ми знаємо з численних попередніх прикладів. Але якість цієї ситуації в цілому впливає тут в тому сенсі, що вихід з безодні ще не гарантує остаточного відходу від неї, бо за однією безоднею може бути інша, як на це вказує вже сама назва гексаграми. Тому і текст дає вказівку на можливість нових безодень, в які провалюється людина в своїй дії — пошуку істини. Найважливіше тут — не надто покладатися на себе. Тому дія, що виходить тільки з особистої ініціативи і без урахування допомогою ззовні, не може бути сприятливою. Ось чому в тексті сказано: «Слабка риса на третьому [місці]. Прийдеш або підеш — буде безодня за безоднею. [Нехай і] небезпечно, [але] все ж є підтримка. Увійдеш в печеру в безодні — не дій».

4

Те, що ще не пізнано, в певному сенсі лежить за межами свідомості, зовні. Тому при переході до зовнішньої, верхньої триграми. може бути мова про новий акт пізнання, як такий. Цей новий акт пізнання може і повинен порушити в людині раніше накопичений досвід, для того щоб згодом бути гармонійно синтезованим з ним. Новий акт пізнання збуджує людину, як збуджує її вино. Але новий акт пізнання, з іншого боку, повинен сам, в свою чергу, набувати певної форми з раніше накопиченого досвіду. Як їжа, що лежить у чаші, він повинен набути форми цієї чаші. При цьому необхідно пам’ятати, що в кінцевому рахунку істина сама в собі проста і ця простота істини виражена в образі простого глиняного глечика, про який говориться в тексті. Якщо це розуміється так, тоді людина може вдатися до всього того, що допомагає їй на шляху синтезування нового акту пізнання, і в цьому синтезі перед нею має відкриватися вікно для прозріння в істину.

Приблизно таку інтерпретацію цих образів можемо знайти в коментарі Вань І. Однак ці образи інтерпретувалися й інакше, про що можна прочитати в нашому філологічному перекладі. Існують різні інтерпретації, щодо одного і того ж тексту: «Слабка риса на четвертому [місці]. [Всього] гуртка вина, миска [їжі], і на додачу потрібен [лише] глиняний келих. Взяття зобов’язань через вікно. Зрештою, осуду не буде».

5

Тут, незважаючи на всю сприятливість п’ятої позиції, ще не можна говорити про ліквідацію цієї ситуації. І необхідно пам’ятати, що вся вона — ситуація небезпечної безодні. Тут, власне кажучи, тільки початок процесу виходу з безодні. Вона ще не може бути наповнена, тобто не може зникнути. Але безодня — вода, схвильована бурею, — тут вже відходить на другий план. Бурхливу поверхню замінює водна гладь. Це єдине, що може бути досягнуто тут. Але якщо це досягнуто, то започатковано правильний вихід з цієї ситуації. Так, в тексті ми читаємо: «Сильна риска на п’ятому [місці]. Безодня не наповнюється. Коли вже вирівняєш [її], осуду не буде».

6

Оскільки шоста позиція — позиція перерозвиненості, остільки той новий акт пізнання, про який говорилося в попередніх етапах, акт пізнання правди, необхідної для виходу з безодні, є тут теж перерозвиненістю, тобто він домінує над досвідом, накопиченим раніше. Але досвід знання, набутого раніше, є тим, що може систематизувати пізнане знову, тим, що може і повинно зв’язати його і зміцнити. Отже, знання, накопичене у давнину, має бути міцним, надійним і міцним. Без цього зв’язку колишнього і нового людина може тільки заплутатися, заблукати в нетрях несистематизованого досвіду, набутого знову. Якби людина потрапила в такий стан, то з неї, саме в силу її якості, вибратися було б не так просто. Тому текст попереджає тут: «Нагорі слабка риска. Для зв’язування потрібен канат і аркан. Ув’язнення в хащах терну. І в три роки [нічого] не отримаєш. Нещастя».

№ 30. Лі. Сяйво

Ця гексаграма складається з двох триграм, співзвучних із назвою гексаграми. За символікою образів «Книги змін» триграма є знаком вогню. Звідси і назва, зазначена раніше. З іншого боку, з найдавніших часів коментатори вказують на те, що вогонь не існує сам по собі, він чіпко тримається за палаючий матеріал. Тому слово лі має також значення «міцно триматися за щось». Тому коментаторська література підкреслює позначення цього терміна і каже про те, що в попередній ситуації, де все оточення людини дії нагадувало небезпеку, безодню, де ніщо не підтримувало її, треба було домогтися і знайти внутрішню правду. Тут уже все це зроблено і потрібно тільки навчитися міцно дотримуватися знайденої внутрішньої правди. Це вміння триматися, яке в попередній ситуації виступає лише як побічне для людини дії, тут виділене як особлива самостійна ситуація. Тому тут ідеться про вміння дотримуватися тієї істини, яку вдалося знайти в минулому. Дотримуватися необхідно з повною стійкістю, бо тільки це може гарантувати правильний розвиток і звершення того, що має бути здійснене в такому становищі. До того ж, для розуміння цього тексту необхідно брати до уваги, що за символікою тварин у «Книзі змін» корова податлива старанності, але старанності, не позбавленої сили. Також те, що корова може народити теля, вказує на можливість перейти з цієї ситуації до чогось нового, іншого. Тільки приймаючи це до уваги, можна збагнути дещо несподіваний і неохайний спосіб, поданий у тексті: «Сяйво. Сприятлива стійкість. Звершення. Розводити корів — на щастя».

1

Коли наше пізнання спрямоване на отримання нової інформації, то, незважаючи на наявність знання, накопиченого раніше, наші вчинки та наші пізнавальні акти можуть бути позбавлені ще й систематичності. Тут ще цілком можлива плутанина, про яку каже текст. Навіть наша напружена діяльність у цьому стані може призвести нас до певного невдоволення нею, але це невдоволення, як і помилки попереднього досвіду, мають бути знищені вже в мить їхньої появи. Потрібне пильне та суворе ставлення до себе, щоб запобігати помилок, а не виправляти їх після того, як вони вже зроблені. Тому текст каже про це так: «Сильна риска — на початку. Плутанина вчинків. Але якщо поставишся до них із серйозністю, осуду не буде».

2

У другій гексаграмі ми вже бачили на інших щаблях, що жовтий колір є символом врівноваженості та серединного розташування риски, яка, як відомо, рухається зсередини назовні. Так і ознака цієї позиції з внутрішнього центру виходить назовні. Ознака другої позиції якнайкраще збігається з якістю цієї гексаграми загалом. Тому текст тут надзвичайно лаконічно каже тільки про сприятливість ситуації навколо людини: «Слабка риска — на другому місці. Жовте сяйво. Початкове щастя».

3

Оскільки третя позиція є кінцем нижньої триграми та переходом до наступної, отже в ній цілком природно з’являється образ заходу, чи буде це захід, який розуміється реально, чи захід, який мається на увазі в переносному сенсі. Тільки середня фраза про пісню, цілком імовірно, є пізнішою вставкою в текст, і тому її достатньо пояснити раціональним чином. Але пісня-акомпанемент такого «постукування по глиняному глечику», можливо, є також мотивом, який зустрічаємо вже в притчах Чжуан-чзи, де йдеться про те, як на схилі своїх днів, поховавши дружину, Чжуан-чзи співав під такий акомпанемент. Отже, текст каже тут: «Сильна риска — на третьому місці. Сяйво сонячного заходу. Якщо не пісня під постукування по глиняному глечику, то зітхання глибокого серця. Нещастя».

4

У першій гексаграмі ми розглядали четверту позицію як сильний, раптовий потяг від минулого до майбутнього. Тут та ж динаміка звучить в афоризмі цієї риски. Все, що було, все, що знайдено на попередніх щаблях, має згоріти і бути відкинутим. Тут ідеться тільки про матеріал, що горить, бо все тут для того, щоб саме горіти, а горіння показане в другій рисці. Тому текст тільки констатує: «Сильна риска — на четвертому місці. Раптом настає це! Згоряння, відмирання, відторгнутість».

5

Якщо нижня триграма розглядає вогонь з точки зору його сяйва, то горішня радше розглядає його з точки зору згоряння, бо це не внутрішня властивість вогню, не сам він, а лише умова його існування. Й оскільки п’ята позиція більше за інших висловлює справжні ознаки горішньої триграми, то тут із особливою силою змальований образ згоряння. Але для наявності вогню згоряння необхідне. Можна тільки співчувати тому, що спалюється. Так, можна тільки співчувати досвіду попереднього пізнання, який служить лише паливом, матеріалом для нового пізнання. Загалом же ситуація, взята в контексті з другою позицією, дає утвердження щасливого результату. Про це каже і текст: «Слабка риска — на п’ятому місці. Виступили сльози, ллються потоком. Але будуть співчутливі зітхання близьких. Щастя».

6

З одного боку, сяйву властиве випромінювання зовні, знищення навколишньої темряви. З іншого боку, горішня риска символізує вихід за межі, поза цю ситуацію. Тому цілком зрозуміло, що текст, сформований в умовах раннього феодалізму, по-своєму висловлює цей настрій: «Сильна риска — нагорі. Царю треба виступити в каральний похід. Буде радість. Йому треба стратити ватажка і спіймати тих, хто не відданий йому. Осуду не буде».

Друга частина

№ 31. Сянь. Взаємодія

Тут починається друга частина «Книги змін». Тому коментаторська література звертає увагу і на ті гексаграми, які починають першу частину і закінчують її, а також на ті гексаграми, які починають другу частину і закінчують її. Якщо в першій частині ми бачили спочатку творчість як перший імпульс до буття, а наступною була гексаграма виконання як здійснення цього творчого задуму, то в кінці першої частини зустрічаємо дві гексаграми. Перша з них — «безодня» (небезпека), що стоїть перед новоствореним предметом, і далі, як подолання цієї небезпеки, — «сяйво». На відміну від першої частини, яка займається головним чином процесом творчості в космосі й є в перекладі мовою гносеології стосунками вже пізнаного та нового акту пізнання, друга частина натомість займається питаннями практики, головним чином суспільної практики людини, в якій передбачається, що вже досягнута певна гармонія між новим актом пізнання і накопиченим раніше досвідом знання. Тут найсуттєвіше — синтез. Це висхідна точка для всієї практичної діяльності. Тому не дивно, що друга частина починається з гексаграми «взаємодія», що може бути також переведена нашим словом «шлюб» у найширшому сенсі цього слова. Далі — перехід до гексаграми «сталість», що трактується як постійний закон дій, що виходять із синтезу, зазначеного раніше. І, що найкраще, друга частина закінчується двома гексаграмами, перша з яких називається «вже кінець», тобто вже досягнуте повне завершення й єдність усього, що мало бути досягнуте протягом ситуацій, охарактеризованих у другій частині, і ця гексаграма переходить у гексаграми, яка називається «ще не кінець». Цим «Книга змін» вказує на те, що той цикл ситуацій, який розглянутий у ній, є лише одним кільцем розвитку, що рухається далі і далі. Інтерпретація цієї (31-ї) гексаграми як шлюбу пояснюється ще і тим, що складові її триграми, якщо розглянути їх із точки зору символіки триграми в сім’ї, символізують молодшу доньку і молодшого сина. Тут поєднуються молодша донька однієї сім’ї та молодший син іншої сім’ї. Це — шлюб. Він має бути плідним і неушкодженим. Тому в тексті зустрічаємо: «Взаємодія. Звершення. Сприятлива стійкість. Брати дружину — на щастя».

1

Для того щоб збагнути образи афоризмів цієї гексаграми, необхідно взяти до уваги те, що будь-яка гексаграма може бути розглянута як символіка людського тіла, де горішня риска символізує голову, а нижня риска — ноги. Цим, власне кажучи, можна пояснити поступовий розвиток образів, які подані в афоризмах цієї гексаграми. Так, у першій рисці маємо вказівки на взаємодію, яка ще тільки починається. Оскільки початок гексаграми міститься внизу, то в образі людського тіла зустрічаємо тут вказівку на ноги. Так, символічною мовою, замість того, щоб сказати про початок процесу взаємодії, в «Книзі змін» сказано: «Слабка риска — на початку. Взаємодія. Вона торкнеться лише твого великого пальця на нозі».

2

У цій гексаграмі йдеться тільки про процес взаємодії, але не про те, що може бути досягнуте в результаті такої взаємодії. Безпосередньо приступити до якоїсь діяльності тут було б передчасно, бо взаємодія ще не доведена до кінця. Тому, вказуючи на наступний щабель розвитку цього процесу взаємодії, «Книга змін» застерігає від поспішної та необдуманої діяльності. Ось чому тут йдеться: «Слабка риска — на другому місці. Взаємодія. Вона торкнеться лише твоїх гомілок. Нещастя. Але якщо будеш стояти на місці, то буде щастя».

3

Тут маємо лише подальший розвиток того, що було позначено в другій рисці. Однак криза, характерна для третьої риски, дається взнаки. Тому тут не можуть бути рекомендовані дуже самостійні дії та виступи. Тільки досконала пасивність і віддача того, хто досяг уже повного розвитку процесів взаємодії, тобто тому, кого символізує остання, шоста риска, може призвести до позитивного вирішення ситуації. Образ, поданий в афоризмі, пояснюється тим, що вже було позначено, як символіка тіла в поясненні першої риски. Тому в тексті сказано: «Сильна риска — на третьому місці. Взаємодія. Вона торкнеться лише твоїх стегон. Тримайся того, за ким ідеш. Якщо виступиш — пошкодуєш».

4

Четверта риска характеризує ту ситуацію, яка є несамостійною та тяжіє більше до того, що символізувала п’ята риска. Тут дуже потрібне спілкування, бо процес взаємодії починає виявлятися зовні. Ця взаємодія має бути повністю безперервною, бо тільки така взаємодія може призвести до правильного місця в житті. При цьому дуже важливо пам’ятати про те, що взаємодія має на меті подальшу діяльність людини в світі, тобто діяльність не лише для себе, але і для інших. Якщо ця діяльність в тому сенсі, який вказаний тут, проводиться з повною стійкістю, то вона може гарантувати щасливе вирішення ситуації. Тому необхідність спілкування вказується в тексті так: «Сильна риска — на четвертому місці. Безперервне спілкування. Друзі підуть за твоїми думками. Стійкість — на щастя. Каяття зникне».

5

Тут вже позначається та тема нерухомої стійкості, тієї сталості, що як приватний момент такої ситуації буде розвинена в наступній гексаграмі. Як образ чогось нерухомого, того, що наче є стрижнем усієї ситуації, тут вибирається образ спини, адже спина характеризується триграмою гень, яка сама по собі в «Книзі змін» має афоризм, який вказує на нерухомість. Ця сталість призводить до того, що якщо в попередній діяльності і були якісь упущення, то тут їх можна буде виправити. Тому і текст каже: «Сильна риска — на п’ятому місці. Взаємодія. Вона торкнеться лише твоєї спини. Каяття не буде».

6

Взаємодія, позначена тут, має на меті подальшу діяльність, яка може передусім проявитися в зверненні до оточення, в промові, але при цьому «Книга змін» не каже про сприятливість чи несприятливість оточення, бо тут символізується лише взаємодія набутого знову знання і досвіду, накопиченого раніше. Як цей синтез використає людина, залежить вже не від цієї ситуації, а від діяльності самої людини, що символізується в наступних гексаграмах. Тому «Книга змін» мовчить про сприятливість або несприятливість результату цієї ситуації і лише каже: «Слабка риска — нагорі. Взаємодія. Вона торкнеться лише твоїх зубів, щік і язика».

№ 32. Хен. Сталість

Уже в попередній гексаграмі, коли ми говорили про п’яту риску, намітилася тема сталості. Якби взаємодія не була підпорядкована якимось певним і постійним непорушним і незмінним законам, то вона не могла б набути своєї ознаки єднання.

Тому як приватний момент попереднього процесу розглядається ситуація, що має назву сталості. У перенесенні на символіку сім’ї це — сталість шлюбу, про який було сказано в попередній гексаграмі при розгляді її в цілому. Однак сталість має на меті підготовку до подальшої діяльності людини. Тому тут треба мати на увазі не тільки саме сталість, а й майбутній вихід назовні. Це символізують триграми, які складають цю гексаграму. Нижня триграма має своєю ознакою проникнення, навіть взаємопроникнення. Тут вказується та те, що було набуте як результат взаємодії на попередньому щаблі. Горішня триграма «блискавка» має своєю ознакою найактивнішу діяльність, тобто вихід назовні, що проявляється в цій найактивнішій діяльності, коли треба напрочуд суворо дотримуватися закону сталості. Ось чому в тексті цієї гексаграми йдеться: «Сталість. Звершення. Сприятлива стійкість. Осуду не буде. Сприятливо мати куди виступати».

1

У попередній ситуації найважливішим було звернути увагу на те, щоб виникла взаємодія. Тут же, навпаки, акцентується момент нерухомості. Але ця нерухомість, як вказується у вступі, не може бути замкнута виключно в собі. Якщо нижня триграма показує внутрішній світ, то перша риска показує найбільші глибини цього внутрішнього життя, ті глибини, в яких людина замкнута винятково на собі. Тому ця позиція є символом якраз того замкнутого перебування в собі, стійке дотримання якого може призвести лише до несприятливого результату. Ось чому в «Книзі змін» читаємо: «Слабка риска — на початку. Поглиблена сталість. Стійкість — до нещастя. Нічого сприятливого».

2

Тут, мабуть, пошкоджений текст, бо бракує самого афоризму, а є тільки ворожильний висновок із нього, який каже: «Сильна риска — на другому місці. Каяття зникне».

3

Третя позиція, що репрезентує перехід до зовнішньої діяльності, в ситуації, де мова йде про дотримання сталості саме у зовнішній діяльності, може мати своїм поганим наслідком порушення порад, тобто втрату своєї сталості — стійке перебування на місці. Тому текст тут звучить попередженням: «Сильна риска — на третьому місці. Не будеш постійним в своїх перевагах. А, може, потрапиш із ними і в незручне становище. Стійкість — до жалю».

4

Одна з необхідних чеснот мисливця, яка йому дуже потрібна, — витримка й уміння чекати. Лише тоді він може розраховувати здобути на полюванні дичину. На четвертій позиції, яка є першою в триграмі, що позначає дію, саме сталість, тобто витримка, може бути втрачена. Мовою мисливця це може означати невдале полювання. Всі шанси тут за те, що людина може втратити свою сталість при першому зверненні до реальної діяльності. Тому лаконічний образ «Книги змін» тут каже: «Сильна риска — на четвертому місці. На полі немає дичини».

5

Якщо на третій позиції йшлося про втрату сталості, то на п’ятій позиції, яка є найінтенсивнішим проявом цієї ситуації, сталість досягнута й існує в усій своїй повноті. Але з точки зору китайської традиції, сталість і перебування на місці вдома є переважно діяльністю дружини, тоді як чоловік покликаний діяти зовні. Тому в цьому тексті є такі вказівки: «Слабка риска — на п’ятому місці. Будеш постійним у своїх перевагах. Стійкість. Для дружини — щастя. Для чоловіка — нещастя».

6

Оскільки шоста позиція — межа цієї ситуації і перехід до наступної, то тут основна ознака, охарактеризована в цій гексаграмі, — сталість — порушується. Але це порушення, власне, відбувається не за рахунок втрати сталості, бо, як було сказано на початку цієї гексаграми, сталість має бути дотримана в найактивнішій діяльності. Тому втрата сталості, про яку каже текст, може призвести тільки до несприятливого результату, ось чому в тексті сказано: «Слабка риска — нагорі. Порушена сталість. Нещастя».

№ 33. Дунь. Утеча

Якщо сталість позначалася як ознака людини, котра, виходячи із синтезу всіх своїх попередніх досягнень, переходить до діяльності, то думати, що ця діяльність може настати відразу після досягнення синтезу, не доводиться, бо світ і діяльність людини набагато складніші, ніж може здатися на перший погляд. Існує певний момент, що розділяє готовність до дії і саму дію. Цей момент, оскільки він існує, має бути заснований, і йому «Книга змін» присвячує особливу гексаграму. Якщо людина і здатна до дії і володіє всіма необхідними для цього силами, то вона все одно має діяти обдумано. Для того щоб діяти обдумано, доведеться на якийсь час затриматися, тобто «втекти» від можливої діяльності. Тому ця гексаграма каже про втечу, про свідомий відхід від діяльності на якийсь час. Тут відбувається щось подібне до того, коли ми попередньо відступаємо на кілька кроків назад перед тим, як стрибнути з розбігу. Якщо абстраговано розглядати момент цієї затримки, то природно, що в ньому, в його межах, жодна діяльність на широку руку неможлива. Тому лише малому, лише тому, хто діє в малому, тут може бути забезпечено сприятливий результат в його ситуації. Ось чому текст тут каже: «Втеча. Звершення. Малому — сприятлива стійкість».

1

Як на шостій рисці позначається перехід до наступної гексаграми, тобто до наступної ситуації в житті, так і перша риска є такою собі ремінісценцією — спогадом попередньої ситуації. Цей спогад символічно показаний в образі хвоста. Попередня ситуація була охарактеризована частково й діяльністю. Тут, якщо в момент необхідності утриматися від дії спогадів про попередні ситуації, за інерцією триватиме якась діяльність (хвіст), то успішного результату бути не може. Тут найважливіше стійко перебувати на тому місці, на якому ця ситуація застає людину в житті. Лише поступово ситуація може розвинутися далі, перейшовши в наступну, і лише поступово людина може отримати можливість діяти. У цьому сенсі доводиться розуміти: «Слабка риска — на початку. Не треба, щоб довелося комусь виступати».

2

При розгляді п’ятої риски другої гексаграми уже згадувалася символіка жовтої барви, кольору середини. Тут на другій позиції — центральної для нижньої триграми — жовта барва з’являється цілком природно. Пізніше цю другу позицію займає слабка риска, яка символізує податливість, м’якість, а ці ознаки за символікою тварин у «Книзі змін» показані коровою. Тому для того, щоб утримати бігуна на місці, тобто допомогти людині утриматися від діяльності, потрібна ознака перебування всередині, тобто відсутності діяльності. Тому і текст каже: «Слабка риска — на другому місці. Щоб утримати бігуна, потрібна шкіра жовтої корови. Тоді ніхто на зможе випустити його».

3

Криза, характерна для третьої позиції, тут викладається дещо своєрідно. Загалом для цієї ситуації необхідне перебування на місці, втеча від діяльності. Але в перекладі мовою ситуації кризи цю втеча можна розглянути як відомий тягар, що те ж саме, що викликає саму втечу, тобто ця риска переходить у свою протилежність. Певна річ, у цьому стані неможливо провадити якусь широку громадську діяльність. Тому тут може привести до сприятливого результату тільки самообмеження, дії в межах своєї вотчини, своєї оселі. Таким чином, пов’язаний своєю втечею втікач мимоволі потрапляє в небезпечне становище і йому краще нікуди не виходити за межі своїх, можливо, й обмежених володінь. Це показано в тексті так: «Сильна риска — на третьому місці. Зв’язаному втікачеві буде недуга, небезпека. Тримати слуг і служниць — щастя».

4

Четверта позиція цілком відповідає першій. Основні ознаки, необхідні для цієї ситуації, розвиваються за правильного дотримання того, що визначено на першій. Тому на четвертій позиції, де є підтримка від тієї людини, котру символізує перша риска, можна очікувати успішного результату. Але для цього треба вміти самому зупинитися і зупинитися якраз тоді, коли зміцніє вся повнота творчих сил, а те, що тут є ця повнота творчих сил, символізує горішня триграма, яка починається четвертою рискою, триграмою творчості. На таке самообмеження здатна лише людина великої внутрішньої культури та міцної волі. Ось чому текст каже: «Сильна риска — на четвертому місці. Хороше багатство. Шляхетному чоловікові — щастя. Незначній людині — нещастя».

5

У п’ятій рисці, зазвичай, символізується максимальний прояв цієї ситуації зовні, але саме тут уся зовнішня діяльність зводиться до відходу від проявів зовні, до того, щоб не проявляти всі свої найкращі сили зовні. Тому тут можна говорити про таку втечу, яка цілком задовільна, яка може бути з цієї точки зору щасливою. У цьому, звісно, потрібна повна стійкість. Тому в тексті сказано: «Сильна риска — на п’ятому місці. Щаслива втеча. Стійкість — на щастя».

6

Остання позиція, репрезентуючи певний відрив від усієї ситуації, може символізуватися якимось польотом. Оскільки тут намічаються певні особливості цієї позиції, то її можна розглядати як втечу від самої втечі, тобто перехід до діяльності. Тут це цілком доречно. Тому короткий текст каже: «Сильна риска — нагорі. Летить втеча. Нічого несприятливого».

№ 34. Да-чжуань. Міць великого

За попередній період людина може зібрати всі сили, потрібні їй для подальшої діяльності. Весь сенс цієї тимчасової затримки в діяльності, яка була позначена раніше, полягає саме в тому, щоб у спокої сконцентрувати, можливо, велику силу, необхідну для якоїсь великої справи, яка може бути здійснена в майбутньому. Під час цього спокою виробляється велика міць, яка є темою цієї ситуації, але при цьому завжди треба мати на увазі, що велика міць може виникнути лише тоді, коли людина не покладається винятково на себе, а діє спільно з колективом. Стосовно цього треба з повною стійкістю підтримувати свої зв’язки з оточенням. Тому дуже короткий текст каже: «Міць великого. Сприятлива стійкість».

1

Ми вже вказували на стійкість. Тут для подальшого розгляду варто взяти до уваги, що стійкість (чжен) інтерпретується постійно й як слушність. І саме з цим значенням рації, правильності доводиться рахуватися. Для розуміння образу цієї риски необхідно згадати те, що говорилося в гексаграмі № 32 щодо символіки тіла в «Книзі змін». У першу мить прояву великої потуги, про яку каже ця ситуація, передусім необхідно взяти до уваги, що стійкість (вона ж — слушність) має бути зрозуміла як об’єктивна рація, як та, що підтверджена всім оточенням людини. Бо якби, навпаки, людина розраховувала на стійкість як на свою власну перевагу, вона припустилася б помилки так само, як помилилася б, якби заспокоїлася тим, що міць її значна. Тому будь-який виступ щодо діяльності тут ще не може бути сприятливим, бо на цьому щаблі, першому моменті ситуації міці великого, потрібно лише зібрати сили для розвитку цієї ситуації на подальших етапах. Тому текст «Книги змін» каже: «Сильна риска — на початку. Міць — у пальцях ніг. Похід — до жалю. Так буде насправді».

2

Стійкість, що розуміється як слушність, у цій ситуації є справжньою внутрішньою суттю, що займає її особу. Саме на другій позиції ми завжди зустрічаємо максимальну ознаку внутрішніх переваг. Тому лаконічний текст тут тільки нагадує: «Сильна риска — на другому місці. Стійкість — на щастя».

3

Третя позиція як позиція кризи характеризується тим, що до діяльності людина вдається, не маючи достатньої сили. Хоча тут у ситуації міці великого передбачається наявність великих сил, проте справді великі сили у людини можуть з’явитися лише в тому випадку, якщо вона спирається на оточення, тобто якщо в етичному плані пов’язана з іншими людьми та з їхньою діяльністю. Позаяк третя риска є замикання в собі як протилежність виходу назовні, то тут людина не зможе розраховувати на підтримку оточення. Якби вона все ж стала діяти всупереч природній ситуації, то проявила б себе як людина, позбавлена етичних чеснот, тобто нешляхетний чоловік. І все ж, якби така людина стала діяти, то її наполегливість на цьому етапі була б жахливою. І це «Книга змін» висловлює в образі, наповненому гумором: «Сильна риска — на третьому місці. Незначній людині доведеться стати сильною. Шляхетному чоловікові доведеться загинути. Стійкість — жахлива. Коли цап буцає огорожу, то в ній застрягнуть його роги».

4

Для того щоб збагнути афоризм цієї риски, необхідно згадати, з чого складається ця гексаграма. У ній унизу є «творчість», тобто творчі сили, якими наповнене внутрішнє життя людини: зовні триграма «блискавка», тобто найактивніша діяльність. Саму по собі творчість, адже вона лише всередині, можна розуміти як творчість у потенційному стані. Горішня ж триграма дії характеризує вже прояви цієї творчої міці зовні. Тому нижня риска горішньої триграми, тобто перший вихід назовні, зумовлена самою ситуацією, показаною тут в образі пробитої огорожі, яку можна трактувати, лише зіставивши її з образом попереднього афоризму. Тут мається на увазі вихід до діяльності великого розмаху. Така діяльність може охопити великі простори. Тому тут з’являється образ колісниці як засіб пересування. І в цьому прагненні до дії зовні має бути витримана повна стійкість, яка в цьому контексті розуміється й як рація цієї дії. У тексті читаємо: «Сильна риска — на четвертому місці. Огорожа пробита. У ній не застрягнеш. Міць — в осях великої колісниці. Стійкість — на щастя. Каяття зникне».

5

На третій позиції зустрічається образ цапа, що буцає огорожу. Цей цап — символ неприборканої сили, яка прагне зовнішньої діяльності, не співмірної з перешкодою. П’ята позиція — найгармонійніший прояв якостей зовні, що символізується цим цапом, тому має бути тут відображена. Більше того — треба відійти від людини, замінити на протилежність, що має настати задля виправлення скоєних раніше помилок. Ось чому текст каже: «Слабка риска — на п’ятому місці. Втратиш цапа навіть за звичних обставин. Каяття не буде».

6

Паралельно з міццю, про яку йшлося в цій гексаграмі, в ній говорилося про прагнення проявити цю міць. У мить перерозвитку, що символізується горішньої рискою, позитивна якість, тобто потужність, відступає на задній план, і необдуманий вчинок, і прагнення до прояву зовні без достатніх сил виступають як характеристика цього моменту. Але якщо на третій позиції, яка репрезентує лише перехід до зовнішньої діяльності, це вже призводило до несприятливих результатів, то тут ця ознака може привести в глухий кут. Тут не можна очікувати нічого сприятливого. Але якщо людина в цих найнесприятливіших умовах буде ними спровокована на напруження своїх сил, а тим самим і на їхній розвиток, то, врешті-решт, вона може знайти сприятливий вихід із ситуації. Ця думка показана в тексті так: «Слабка риска — нагорі. Цап буцає огорожу і не може відступити, не може і просунутися. Нічого сприятливого. Але якщо буде важко, то буде щастя».

№ 35. Цзінь. Схід

Образ, поданий у цій гексаграмі, розшифровується з образів триграм, її складових. Тут унизу триграма, що позначає землю, а нагорі — сяйво, яке іноді інтерпретується як сонце, тобто перед нами постає картина сонця, що сходить над землею, що позначається і самою назвою гексаграми, яку ми переводимо відповідно до цього слова — Схід. Якщо порівняти цю гексаграму з попередніми, то визначається така лінія розвитку ситуації. Потрібно почати з гексаграми №31, яка втілює синтез усіх набутих раніше чеснот і сил у їхньому повному злитті, в шлюбі. Далі йшлося про необхідність підпорядкування цих сил якомусь постійному закону, після чого цей постійний закон має бути перевірений і заглиблений в самотність людини, котра на якийсь час відійшла від діяльності. Ця самотність приводить до розвитку людині такої великої міці, яка в подальшому може гарантувати сприятливу діяльність зовні. Тільки після всіх цих ситуацій може, нарешті, з’явитися така, що втілює реальний вихід назовні, символізована в образі сонця, що сходить над землею. Але в такому виході треба спрямовувати свою діяльність не тільки на свою користь, а й на користь оточенню. Тут більше, ніж деінде, має проявитися повна щедрість. Як сонце щедро роздає своє проміння всьому, так і діяльність людини має бути спрямована на користь усіх. Так діяльність може бути розшифрована, звісно, в різних масштабах, бо оточення людини може розповсюджуватися на більшу або меншу кількість людей. Але Вань І тут каже навіть про розвиток щедрості до космічних масштабів. Однак це на совісті цього коментатора, бо текст у «Книзі змін», що склався в конкретних умовах раннього феодального суспільства в Китаї, показав це в образах, які не мають ще стосунку до космічного розмаху думок. У тексті ці думки показані так: «Схід. Ясновельможному князю треба жалувати коней у великому достатку і в круговороті дня тричі приймати підданих».

1

На першій позиції, де ще тільки починається цей процес, виступ зовні, схід ще не позначений із повною очевидністю. Він до певної міри ще нерішучий, тому іноді нагадує навіть відступ. Відтак, можливо, що не такі чуйні люди не зможуть помітити самого виступу. І тому людина, охарактеризована в цій ситуації, може і не зустріти довіри з боку оточення. Однак вона має навчитися дивитися на таке невизнання свого сходження з боку оточуючих, як на щось буденне, і поставитися до цього з повною великодушністю. Тоді мине ця ситуація, і людина все ж отримає можливість блискучого прояву своєї діяльності зовні. Тому текст каже тут (незначні розбіжності порівняно з перекладом, вказані раніше, пояснюються тим, що тут інтерпретація подана з точки зору Вань І): «Слабка риска — на початку. Якщо, виступаючи та відступаючи, пробудеш у стійкості, буде щастя. Але не буде довіри. Але якщо поставишся до цього великодушно, то осуду не буде».

2

Друга позиція, як апогей внутрішнього розвитку гексаграми, вказує на перебування чоловіка в самому собі. Для такої людини, котра перебуває в ситуації сходу, перебування тільки в собі нерозривно пов’язане з певною пригніченістю. Однак, збагнувши, що ця пригніченість є тимчасовим станом, людина може продовжувати стійко прагнути свого сходження. У будь-якому разі її стійкість, врешті-решт, призведе до сприятливого результату, і це насамперед тому, що тут людина може розраховувати на підтримку зовні. За символікою «Книги змін», ця підтримка може виходити з того, хто позначений п’ятою позицією цієї гексаграми. Оскільки п’яту позицію тут займає слабка риска, яка характеризує жінку, й оскільки п’ята позиція в соціальному розрізі символізується володарем (слово «вождь» відновлене палеографічно, тут подається пізніше його розуміння), остільки тут ідеться про підтримку матері володаря. У тексті це показано такими словами: «Слабка риска — на другому місці. Якщо у виступі та пригніченості будеш стійким, то буде щастя. Віднайдеш таку велику милість від матері твого володаря».

3

Якщо в більшості випадків третя позиція пов’язана з кризою, що передує виходу назовні, то тут, де вся ситуація є виходом назовні, третя позиція позбавлена своєї характерної риски кризи як чогось негативного. Натомість тут нарешті виступає такий прояв людини в зовнішньому, який сприймається оточенням, і тому довіра з боку інших людей, яку не надали людині, котра стоїть у цій ситуації на першій позиції, тут наявна повністю. Тому текст каже лише: «Слабка риска — на третьому місці. Довіра багатьох. Каяття зникне».

4

Помилка, яка може бути здійснена на четвертій позиції, полягає в тому, що четверта позиція — лише підготовча до п’ятої, бо центр гексаграми — в п’ятій. При помилковому використанні четверта позиція може стати чимось на кшталт фальшивки, заміни справжнього несправжнім. Це показано в образі хом’яка. Між іншим, Вань І, аби зробити цей екзотичний образ зрозумілим, розповідає: «Колись я, тільки-но прибувши в область Мінь, побачив чоловіка, котрий продавав білого зайця. Люди, сперечаючись один із одним, хотіли купити його за 100 золотих монет, але їм це не вдавалося. Купець за деякий час вигодував дуже багато зайців, і тоді ціна на них поступово впала до одного гроша з чимось. Любителі дивацтв спробували вбити їх і зварити, але вони були такі смердючі, що їсти їх було неможливо. І сталося так, що жодна людина не купувала їх. Можна сказати, що це не білий заєць, а просто хом’як. На жаль! По суті, він — незначний щур, і шляхом одурення йому присвоїли ім’я білого зайця. Це означає, що він, не маючи потрібних чеснот, посів високе місце. Так із людьми такого штибу». Після цієї розповіді, можливо, нам здасться дивним образ, поданий у тексті: «Сильна риска — на четвертому місці. Якщо виступиш, як хом’як, то стійкість буде жахливою».

5

П’ята риска, репрезентуючи найдосконаліший прояв зовні, найбільше асоціюється з поданими у символіці триграмами, що складають цю гексаграму. Це сонце, що зійшло над землею, настільки сповнене сил і таке щедре, що жодна втрата і жодне придбання не можуть його засмутити. І людина, котра займає цю позицію, виправляючи всі помилки, яких припустилася у минулому, в повній щедрості дає свої сили оточенню. У тексті це відзеркалено такими словами: «Слабка риска — на п’ятому місці. Каяття зникне. Не приймай близько до серця ні втрату, ні здобуток. Нічого несприятливого».

6

Оскільки третя риска горішньої триграми сильна (як максимальний прояв цього сяйва зовні), найкраще характеризує ознаки сяйва, то в суспільстві несприятлива шоста позиція тут позбавлена цієї ознаки. Але це лише зовнішній прояв сяйва, абсолютно позбавлений істотності, ніби щось крайнє вийшло назовні, воно показано в образі рогів. Вони можуть бути проявом зовні, але тільки зовнішнім проявом. І ось тут змальовано образ ясності іззовні за відсутності ясності всередині. Тому сил, наявних у людини, тут може вистачити, певна річ, на якусь справу, але вона не настільки велика, як велика справа щедрості, показана на попередній позиції. Тим не менш, загалом сприятливий характер цієї позиції (звісно, тільки в контексті цієї гексаграми) показаний у тексті так: «Сильна риска — нагорі. Виставляй свої роги лише для того, щоб покарати своє місто. Таке становище жахливе, але воно — на щастя. Осуду не буде. Стійкість — до жалю».

№ 36. Мін-і. Ураження світла

При читанні «Книги змін» неважко помітити, що гексаграми слідують одна за одною за протилежністю. Так, якщо перша гексаграма суцільно складалася з сильних рисок і позначала чисту творчість, то друга — лише зі слабких рисок і репрезентувала чисте виконання. Попередня гексаграма була зображенням сонця, що сходить над землею, а ця 36-та гексаграма репрезентує образ сонця, що опустилося на землю. Цим, власне кажучи, вказується на наступний момент: на вміння також потрібної миті відступити, бо якби людина тільки виступала зовні, був би порушений правильний ритм життєдіяльності людини, перед нами виникла б загроза знищення його сяйва. Тому ця ситуація називається ураженням світла. Тут світло має зануритись у темряву, в товщу землі. Існує ще одна інтерпретація назви гексаграми, бо друге зі слів, що позначають її, має на увазі також і варвара. Якщо виходити з цього значення, то назву мін-і можна тлумачити й як «просвіту варварів», тобто сходження з культурної висоти великого рівня до людей низької культури. Обидва варіанти існують у коментаторської літературі, хоча Вань І наполягає тільки на першому. За такого сходження людина, природно, зустрічає труднощі. Але саме в труднощах, зокрема в затьмаренні, вона має залишатися стійкою, тобто завжди виступати, виходячи зі своєї слушності. Тому і короткий текст каже: «Ураження світла. Сприятлива в труднощах стійкість».

1

Оскільки початковою позицією для цієї ситуації було сходження світла, тобто сонця, на його висоти, то перша позиція цієї гексаграми починається з образу польоту, бо з висот своїх років опускається вниз. Тому тут краще не діяти для власної вигоди. Треба мати мужність припинити своє сходження і віднайти мужність на те, щоб у своїх діях, спрямованих на користь інших людей, витримати незгоди, бо саме в подоланні труднощів тут може бути досягнуте те, що є метою виникнення цієї ситуації. Тільки при діяльності, спрямованій саме так, людина може розраховувати на те, що особа, котра стоїть вище за неї, зверне на цю людину увагу. Тому текст каже: «Сильна риска — на початку. Ураження світла. У нього в польоті опускаються крила. Шляхетний чоловік у дорозі три дні не їсть, але йому є куди виступати, і його пан буде говорити про нього».

2

Ураження, характерне для цієї ситуації, тут починає діяти щораз потужніше. І потрібна дуже велика міць того, хто надає підтримку, щоб ситуація отримала успішний результат. Кінь у символіці тварин за «Книгою змін» позначає велику потугу, активну силу. Тому в тексті читаємо: «Слабка риска — на другому місці. Ураження світла. Він поранений у ліве стегно. Потрібна підтримка потужна, як кінь. Щастя».

3

У стародавньому китайському світогляді південь розглядалося не як ділянка, найкраще освітлена сонцем, а, з огляду на динамічність цього світосприйняття, як ділянка, де сонце починає поступово опускатися. Тому третя позиція, де найбільше дається взнаки загальна характеристика цієї ситуації (ураження світла), дає образ південного полювання. Але в цей час може виникнути перемога над великим злом, бо світло, підняте над землею, тут сходить назад до землі для того, щоб осяяти відсталих, тобто знищити їхнє зло незнання. Звісно, за такого сходження людина може відійти від своєї власної величі, цього разу знищити її, але саме про це вона не повинна перейматися, бо така її місія — сходження до відсталих. Ці думки показані в тексті таким чином: «Сильна риска — на третьому місці. Світло вражене на південному полюванні. Але знайдеться велика голова. Не можна вболівати за стійкість».

4

Настрій самовіддачі, жертовного відходу від своєї висоти дуже відчувається в афоризмі четвертої риски. Тут із свого власного досвіду буття людина вже виходить до іншого. Бо тут починається вже горішня, тобто зовнішня триграма. Це — настрій людини, що покидає властиве собі місце. І воно все пронизане почуттям ураження світла. Ця поразка стосується саме частини живота. Тому в тексті написано: «Слабка риска — на четвертому місці. Удар вражає ліву частину живота. Збережеш почуття ураження світла, коли вийдеш за межі будинку й обійстя».

5

В арсеналі китайських національних героїв є знаменитий царедворець Цзі-цзи. Це — чоловік, котрий жив у XI ст. до Р. Х., якщо вірити традиції, і був головним радником при дворі тодішнього царя. У цей час відбулася зміна династій. Цзі-цзи, незважаючи на те, що правитель нової династії всіляко намагався його, як людину, котра досягла вершин мистецтва управління державою, схилити на свій бік, усе ж вважав за краще усунутися від будь-якої політичної діяльності і, як каже переказ, оселитися на кордоні країни, десь на території сучасної Кореї. Він вважав за краще цілковиту самотність і життя серед людей чужої та менш розвиненою культури, ніж службу тому, кого він вважав узурпатором. Переказ розповідає про те, що він написав «Хун фань» (великий план). Цей твір згодом набув вельми широкої популярності. Навіть для нас (хоча авторство Цзі-цзи й не підтверджене) він становить значний інтерес як перші зачатки філософії в Китаї. Китайські автори розглядають Цзі-цзи як образ людини, котра свідомо відійшла від своєї можливої слави, віддала свої знання менш розвиненим людям, але, тим не менш, згодом була прославлена та піднесена до висот. П’ята позиція — максимальна демонстрація цієї ситуації загалом. Тому тут з’являється образ, пов’язаний із іменем Цзі-цзи. Текст каже: «Слабка риска — на п’ятому місці. Поразка світла Цзі-цзи. Сприятлива стійкість».

6

Остаточне завершення процесу призводить до того, що всі світлі сили світла, які були набуті в попередній ситуації, тут мають тьмяніти. Тут тільки можливий спогад того, що було в минулому славою цієї людини, але саме тут можливо найінтенсивніше зіставлення того, що було досягнуто в минулому, і того, до чого призвела необхідність в сьогоденні. Тому текст каже: «Слабка риска — нагорі. Не засяєш, а потьмянієш. Спочатку здіймешся на небо, а потім упадеш на землю».

№ 37. Цзя-жень. Домашні

Відхід від широкого прояву зовні, який характеризувався в попередній гексаграмі, приводить до ситуації, в якій людина обмежується діяльністю винятково у межах своєї сім’ї. Вона зайнята повністю лише своїми домашніми. Тому й розглядається тут серед домашніх. Однак не слід забувати, що облаштування будинку, яке базується на вдосконаленні домоправителя в Стародавньому Китаї, як це, наприклад, показано у «Дасюе» (велике вчення), є основою для наведення ладу в усьому світі. У родині значну роль відіграє жінка, так, принаймні, вважали коментатори «Книги змін». Тут ідеться про те, якою має бути жінка в сім’ї. Афоризми окремих рисок ще більше розвивають ці міркування. Тут же сказано лише «домашні». Сприятлива жінці стійкість.

1

На першій позиції людина повністю занурена в це замикання в межах власної сім’ї. Так і має бути. Не доведеться ні в чому каятися, якщо чоловік, залишившись у цьому обмеженому середовищі, займеться його облаштуванням. Тому текст каже тут лише таке: «Сильна риска — на початку. Замкнись та облаштуй свою оселю. Каяття зникне».

2

Діяльність жінки, дружини та господині, обмежена інтересами сім’ї, причому головним чином харчуванням. Образ замкнутості в межах сім’ї характеризується на цій позиції. Нікуди не треба виступати, та й нема за ким іти. Потрібна тільки та стійкість, про яку було сказано у вступі. Тому текст тут каже простими словами: «Слабка риска — на другому місці. Їй (дружині) нема за ким слідувати. А справа її в тому, щоб зосередитися на харчах. Стійкість до щастя».

3

Людина, котра опинилася в цій ситуації, якщо і має діяти, то тільки в межах своєї родини. Однак необхідно прийняти на себе відповідальність за своє обійстя, реально керувати ним. Для того щоб управляти своєю сім’єю, чоловік має бути не жорстким, але суворим. Хоча його суворість може сприйматися як щось жахливе, однак вона приводить до того, що будинок підпорядкований йому і він, прийнявши на себе відповідальність за успішне життя своєї сім’ї, веде її цілком усвідомленим шляхом. Натомість розпустити своїх домашніх, надати їм можливість чинити свавільно означає повести справи так, що згодом доведеться багато про що шкодувати. Тому в цьому випадку текст каже: «Сильна риска — на третьому місці. Коли серед домашніх суворі крики, то буде каяття в строгості, але буде і щастя. Коли ж дружина і діти базікають і регочуть, то врешті-решт буде жаль».

4

У результаті тієї діяльності, що планомірно контролюється главою сім’ї, й якщо ця діяльність відбувається правильно, в будинку настає достаток. Правильність такої діяльності підкреслюється близькістю цієї позиції до п’ятої крайньої межі. Тому текст тут каже лише: «Слабка риска — на четвертому місці. Багатий будинок. Велике щастя».

5

Чоловік має настільки зануритись у справи своєї сім’ї, що очікування якихось відзнак із боку вище поставлених людей для нього є чимось неприродним і невластивим. Однак якщо чоловік не правильно оцінює своє становище, то йому може імпонувати милість, надана згори. Це призвело б до певного зацікавлення в суспільному житті за межами його будинку, тобто дисгармоніювало б із цією ситуацією. Тому текст тут попереджає: «Сильна риска — на п’ятому місці. Цар наближається до глави сім’ї. Не бери це близько до серця. Щастя».

6

Тут знову виступає тема суворості, яку позначено вже в третій рисці, яка стоїть відповідно до частини шостої. Але перш за все потрібно підкреслити, що мається на увазі суворість, а не жорстокість. Жорстокість позбавлена правдивості, тоді як суворість може бути цілком правдивою. Тому текст радить: «Сильна риска — нагорі. У володінні правдою — суворість. Врешті-решт — щастя».

№ 38. Куй. Розлад

Якщо родина влаштована неправильно, тобто якщо глава сім’ї не розвиває в собі необхідних чеснот, якщо родина залишена на власний розсуд, то в ній обов’язково виникає розлад, тобто та ситуація, що розглядається тут. Цю гексаграму коментують ще й із іншого боку. Триграми, її складові, за сімейною символікою «Книги змін» позначають середню доньку та молодшу доньку, тобто двох жінок. Як кажуть китайські коментатори, в одному будинку дві жінки не можуть жити в мирі, між ними обов’язково виникає розлад. Певна річ, що в такій ситуації дещо може бути зроблене, але це — винятково незначні дрібні справи. Тому і текст каже тут про дрібні справи, які можуть бути сприятливими. З іншого боку, цей образ, незалежно від символіки сім’ї, коментатори розглядають і так: горішня триграма тут — вогонь, який може піднятися, рухатися вгору; нижня триграма тут — водойма, для неї характерний рух у глибину, тобто вниз. Таким чином, між горішньою та нижньою триграмами відбувається розрив, який найяскравішим чином показаний в ХІІ гексаграмі. Як там був розпад, так тут — розлад. Тому в тексті читаємо: «Розлади. У незначних справах — щастя».

1

Під час розладу найкраще — не брати в ньому участі, щоб події відбувалися природно, і, не втручаючись у них, чекати, коли ця ситуація минеться і можна буде щось зробити. Досить побачити цей розлад, і саме споглядання його та розуміння його ознак дадуть можливість спрямувати свою діяльність так, що вона не призведе до негативного результату. Так, досить побачити злого чоловіка як саме злого, для того, щоб збагнути, як краще поводитися з ним, і тим самим убезпечити себе від його дій. У цьому сенсі текст каже: «Сильна риска — на початку. Каяття зникне. Коли втратиш коня, не женися за ним. Він і сам повернеться. Побачиш злого чоловіка — осуду не буде».

2

Пасивна вичікувальна позиція, яку рядять зайняти тут, не виключає можливості зустрічі з вищим, бо це може статися і в такій глушині, якою є атмосфера розладу. Те, що тут ця зустріч можлива, коментатори пояснюють через образ відповідності другої позиції та п’ятої, якій властива певна м’якість та податливість у контексті цієї гексаграми, тобто якість милостивої поблажливості. У цьому сенсі доводиться розуміти афоризм тексту: «Сильна риска — на другому місці. Зустрінеш пана в закутку. Осуду не буде».

3

Третя позиція, розташована між другою та четвертою, схиляє людину до того, що вона звертає на них більше уваги, ніж треба. Саме тут не варто звертати увагу на дії оточення, тобто другу та четверту позиції, які, конкуруючи одна з одною, сіють цей розлад. Навпаки, якби людина звернула увагу на вплив ззовні, на сторони суперечки, це означало б, що вона зупинилася на цій позиції, тоді коли з неї потрібно зійти. Це означало б, що вона втратила можливість рухатися вперед, або, іншими словами, сама себе покарала. Для того щоб подолати це, треба вважати, що в цій ситуації сама людина невинна, не в її владі початок цієї ситуації, і тільки своєю правильною поведінкою можна досягти того, що кінець цієї ситуації буде найкращим для неї. Текст це втілює в такі образи: «Слабка риска — на третьому місці. Побачиш, що віз відтягує назад і його вола затримують. У людини в ньому обрізані волосся і ніс. Не в твоїй владі початок, але в твоїй владі кінець».

4

Перша позиція характеризувалася прагненням надати подіям відбуватися природним шляхом. Тому сили першої позиції не чинять жодного впливу на інші події. І четверта позиція, яку згідно з законом відповідностей могла б підтримати саме перша, є символом того, хто залишений у повній самоті під час розладу. Тут варто не стільки розраховувати на підтримку з боку першої позиції, скільки на зв’язок із тим, кого символізує наступна позиція. Певна річ, це розташування можна назвати жахливим, але якщо зв’язок із вищим буде правдивим, то навіть на самоті віднайдуться необхідні сили для подолання розладу. Текст каже: «Сильна риска — на четвертому місці. Розлад і самотність. Якщо зустрінеш великого мужа й якщо зв’язок із ним буде правдивим, то хоча це і жахливе становище, осуду не буде».

5

П’ята позиція, нарешті, сприяє тому, що намічається вихід із ситуації розладу. Тому за правильних дій не буде в чому каятися. Крім цього, п’ята позиція тут може знайти підтримку в тій людині, котра означена другою рискою. Якщо вона стоїть від цієї людини на певній відстані і дві риски їх розділяють, наче перегородка, «шкіра», про яку каже текст, то все ж у силу відповідності цю перешкоду можна усунути. І найкраще за повного розвитку сил, потрібних для подолання розладу, — виступити з цієї ситуації. У цьому випадку доводиться розуміти текст: «Слабка риска — на п’ятому місці. Каяття зникне. Цей спільник прокусить шкіру. Якщо виступиш, то як же може бути осуд?»

6

На шостій позиції, тобто в апогеї розладу, він постає перед людиною у всій своїй повноті, у всьому своєму бруді й огиді. Якщо людина тут і опирається йому, то незабаром може переконатися, що її дії марні, бо розлад, як хибні стосунки між людьми, позбавлений субстанціональності. Така людина побачить, що це не справжні, а тому і не постійні взаємини між людьми. Тому якщо вона опирається розладу, то незабаром збагне, що її дії зайві, бо ситуація має минути сама. Тут могло б виникнути повне возз’єднання ворогуючих сторін. Але все ж сам розлад, уособлений в образі розбійника, тут ще продовжує діяти. Але вплив його такий, що в силу закінчення цієї ситуації напружена атмосфера мусить розрядитися, буцімто грозова хмара має пролити дощ. У цьому сенсі в «Книзі змін» сказано: «Сильна риска — нагорі. Розлад і самотність. Побачиш свиню, вкриту брудом. Побачиш, що біси заповнюють усю колісницю. Спершу натягнеш лук проти цього, а потім відкладеш його вбік. Якби не розбійник, був би шлюб. Якщо, виступаючи, зустрінеш дощ, то буде щастя».

№ 39. Цзянь. Перешкода

Розлади загалом є перешкодою якійсь діяльності, і тому момент перешкоди характеризується як наступна ситуація. Такі випадки розкриття однієї зі сторін попередньої ситуації в подальшій вже зустрічалися, і тому тут не доводиться дивуватися гексаграмі, яку назвали «перешкодою». Для того щоб інтерпретувати афоризм цієї гексаграми, варто згадати, що існує певна просторова символіка триграм, за якою на південному заході поміщається триграма дуй (дозвіл), тобто дозвіл якомусь попередньому напруженому станові; натомість північний схід символізується триграмою гень, яка позначає зупинку, тобто збереження. Тому в ситуації перешкоди всі сприятливі впливи можуть усунутись від вирішення цієї напруженої ситуації, особливо від стану розладу, окресленого в попередній гексаграмі. Також сама присутність сил, що впливають зовні, дозвільних сил, символізується тут в образі великої людини. Тому в цій гексаграмі, де внутрішнє життя людини характеризується нерухомістю, а зовнішнє — небезпекою, єдиний вихід зі становища вказується афоризмом: «Перешкода. Сприятливий південний захід. Несприятливий північний схід. Сприятливе побачення з великою людиною. Стійкість — на щастя».

1

Рух від першої позиції до шостої технічною мовою «Книги змін» називається відходом. Натомість занурення від шостої позиції до першої називається приходом, тобто приходити — означає заглиблюватися в самого себе. У цій ситуації зовнішнє символізує небезпеку. Отже, погляд у самого себе може бути зрозумілим як відомий обхід перешкоди, обхід небезпеки. У цьому сенсі розуміється й текст: «Слабка риска — на початку. Підеш — будуть перешкоди. Прийдеш — буде похвала».

2

За загальною символікою гексаграм, друга риска — це зображення царського слуги. Тому мова тут іде саме про нього. Він на цій позиції опиняється в ситуації перешкод. Однак оскільки ці перешкоди, як було сказано раніше, є складовими попередньої ситуації, то людина, котру символізує ця риска, не є винуватцем цих перешкод. Тому текст каже тут: «Слабка риска — на другому місці. Царському слузі — перешкода за перешкодою. Це не через нього самого».

3

Оскільки третя риска символізує вихід назовні, то тут «Книга змін» ще раз нагадує про необхідність відходу в свою замкнутість, як було вже зазначено на першій позиції. Тому текст тут каже лише: «Сильна риска — на третьому місці. Підеш — будуть перешкоди. Прийдеш — повернешся [на слушний шлях]».

4

На четвертій позиції, де відбувається виступ зовні, в горішній триграмі, яка є безоднею, небезпека перешкод відчувається з особливою силою. Тому тут подальший рух зустрічає найсильнішу заваду. Натомість відхід від цієї перешкоди для того, щоб обійти її якимось іншим шляхом, приводить до повернення до першої риски, з якою стоїть відповідно четверта. І завдяки цьому, тобто завдяки повному зануренню в самого себе, чоловік досягає можливості, по-перше, знайти собі допомогу відповідно з тими силами, які маються на увазі в основному афоризмі гексаграми, а по-друге, він має можливість знайти вихід із цієї ситуації перешкод. Тому в тексті сказано: «Слабка риска — на четвертому місці. Підеш — будуть перешкоди. Прийдеш — буде зв’язок із близькими людьми».

5

Оскільки п’ята позиція — це максимальний вияв ознак цієї гексаграми, то тут перешкода особливо сильна. Це — велика завада, бо вона перебуває в самій середині безодні, тобто небезпеки, того, що символізувала горішня триграма. З іншого боку, позаяк п’ята позиція взагалі є позицією сприятливою і з нею в тісному зв’язку стоїть друга позиція, яка допомагає їй, «її приятель», то текст тут каже тільки таке: «Сильна риска — на п’ятому місці. Велика перешкода. Друзі прийдуть».

6

Тут ще раз лунає нагадування необхідності зануритися в самого себе для того, щоб, тимчасово зупинившись на місці, обійти майбутню перешкоду. Ще раз нагадується про допомогу, що приходить зовні. Але це вже звучить тільки як нагадування. Тому в тексті сказано: «Слабка риска — нагорі. Підеш — буде перешкода. Прийдеш — будеш великим. Щастя. Сприятливе побачення з великою людиною».

№ 40. Цзе. Вирішення

Тема звільнення, вирішення, що порушена в попередній гексаграмі, тут є основною. Тут насамперед мається на увазі те вирішення, що надходить із південного заходу, про який було сказано у вступі до попередньої гексаграми. Вирішення напруженої ситуації має настати, бо жодна з ситуацій не може залишатися вічною. Таким чином, остаточний результат цієї ситуації надається все ж позитивно. Ось чому в тексті сказано: «Вирішення. Сприятливий південний захід. Якщо нема куди виступати, то коли воно [вирішення] настане, знову буде щастя. Якщо ж є куди виступати, то щастя вже вготоване заздалегідь».

1

Мабуть, текст тут неповний. У ньому тільки один заспокійливий вислів: «Слабка риска — на початку. Осуду не буде».

2

Оскільки ця ситуація є вирішенням, то необхідно довіритися саме їй. Будь-який сумнів у можливості вирішення напруженої ситуації міг би послужити тільки затримкою цього вирішення. Сумнів як результат хитрощів, що надходять зовні, символізується в образі лисиці. Цьому способу протиставлений інший — образ стріли, який символізує прямоту та неухильність, стійке впровадження початого плану. Тому текст, із одного боку, вказує на можливість сумнівів, а з іншого боку, каже про прямоту та неухильність початого руху. Те, що стріла, яка згадана тут, названа жовтою, зумовлено тим, що ця риска — друга, тобто серединна, а жовта барва — колір середини. Ця вказівка на опір сумнівам показана в тексті такими образами: «Сильна риска — на другому місці. На полюванні спіймаєш трьох лисиць. Отримаєш жовту стрілу. Стійкість — до жалю».

3

Третя риска мала б бути підготовкою до четвертої, але позаяк тут є можливість ухилитися від правильного шляху, тобто замість того, щоб допомогти подальшому, може з’явитися прагнення скористатися тим, що було досягнуто на попередньому щаблі. Замість того щоб виступати як носій, людина може спробувати стати вершником. Але так вона може сама накликати на себе біду. Й якщо, навіть збагнувши це, вона буде вперто діяти так само, тобто якщо буде стійкою у своєму прагненні скористатися набутими раніше силами та досвідом, то надалі на неї чекає тільки жаль. Тому текст каже: «Слабка риска — на третьому місці. Носій, а їде на іншому. Сам причиниш прихід розбійників. Стійкість — до жалю».

4

У цьому випадку четверта позиція в розвитку цієї ситуації головним чином вказує на поєднання необхідної тут діяльності, на ліквідацію тих шкідливих впливів, які можуть виходити з попередньої третьої позиції. Це навряд чи було б можливим, якби цю позицію взяти в ізольованому стані. Але оскільки ми маємо на увазі вказівку на допомогу сусідньої, п’ятої позиції, то в тексті сказано: «Сильна риска — на четвертому місці. Розв’яжи пута на великих пальцях твоїх ніг. Приятель прийде, і в ньому буде правда».

5

На попередньому щаблі вже було позначено, що від особи, котра займає п’яту позицію в цій ситуації, походить допомога попередній ситуації. Ця допомога насамперед є вчинком, позбавленим будь-якого егоїзму, тобто є моральним. Моральний вчинок властивий шляхетному чоловікові, і його діяльність тут може спричинитися до щастя. Він може приходити з усією рацією, на яку він здатен, зі слушністю та правдивістю, які впливають навіть на людей, котрі відстали від нього в своєму розвитку. У цьому сенсі текст каже: «Слабка риска — на п’ятому місці. Шляхетний чоловік — лише для нього є дозвіл. Щастя. Він володіє правдивістю стосовно нікчемних людей».

6

Шоста позиція тут характеризує сповнене активності прагнення до того, щоб остаточно знищити ті пута, які пов’язували людину в попередній ситуації. Так передбачається перехід до наступної гексаграми, яка називається «спад» і розуміється двояко, тобто не тільки як спад накопиченого раніше, але й як спад усього негативного, що ще залишилося на цьому щаблі. Цей негатив показаний в образі яструба, в якого стріляє чоловік. Він поставлений у сприятливі умови. Він стоїть на високій стіні, як каже текст, а висока стіна символізує тут високе розташування шостої риски. Цей постріл, однак, може бути як вдалим, так і ні, тобто перехід до наступної ситуації може бути здійснений з більшим або меншим успіхом. Тому в тексті тут ідеться про успішний результат лише в гіпотетичному сенсі: «Слабка риска — нагорі. Князю треба стріляти в яструба на високій стіні. Коли він потрапить у нього, то не буде нічого несприятливого».

№ 41. Сунь. Спад

Вирішення, якого вдалося досягнути на попередньому щаблі, спричиняє певну свободу. Але ця воля, якщо її не стримати належними імпульсами, може призвести лише до сваволі, тобто до хаосу. Для того щоб уникнути цього, важливо запровадити якісь обмеження. Але найкраще обмеження можуть запроваджуватися в тому випадку, якщо людина сама їх вносить. Вона має применшити досягнуте на попередньому щаблі. Це можливо лише, якщо людина володіє достатньою мірою внутрішньої правдивості і залишається стійкою. Образно в афоризмі «Книги змін» применшення, що мається тут на увазі, показане в пораді під час жертвоприношення зробити його обмеженішим. Річ у тім, що в деяких випадках у жертвоприношенні використовували вісім жертовних чаш. Тут «Книга змін» радить обмежитися хоча б двома. При цьому мається на увазі те, що важлива не кількість принесених жертв, а той настрій, з яким вони приносяться, тобто знову ж таки та внутрішня правдивість, яка мається на увазі на початку афоризму. У тексті це показано таким чином: «Спад. Власникові правди — початкове щастя. Осуду не буде. Можлива стійкість. Сприятливо мати куди виступати. Що потрібно для жертвоприношення? І двох [замість восьми] чаш досить».

1

Будь-яка особиста діяльність, тобто діяльність, спрямована на свою власну користь, тут має бути напрочуд суворим чином відведена на задній план, бо найправильніше самообмеження — це обмеження власного егоїзму. Альтруїстичні дії тут спрямовані головним чином на користь того, хто займає четверту позицію, бо це вимагається законом відповідності позиції. Але діяльність, спрямована на притлумлення свого егоїзму, має бути знову ж таки не надмірною: це має бути дуже зважене і продумане применшення тих чи інших чеснот. Важливо лише якнайшвидше зупинити свою особисту сваволю і рушити призначеним шляхом. Тому текст радить: «Сильна риска — на початку. Припини свої справи і швидше виступай. Осуду не буде. Розібравшись у справі, зменш те, що має бути меншим».

2

Урівноваженість, яка властива другій позиції, тут виступає провідною темою. Але також позначається й щось інше, те, що вся ситуація спаду в цьому випадку передбачає ситуацію набуття, бо, якщо зменшилися одні переваги, то міцніють інші. Врівноваженість цієї другої позиції призводить до того, що будь-який виступ із неї може спричинитися до несприятливого результату. У цьому сенсі доводиться розуміти текст: «Сильна риска — на другому місці. Сприятлива стійкість. Похід — до жалю. Додай до того, що не забираєш».

3

На третій позиції в цьому випадку припиняється вільний вибір діяльності, бо вона сильно визначена діями, що наближаються зовні. Тому тут афоризм у «Книзі змін» звучить радше як проста констатація факту, а не порада. Щоб розшифрувати образи, подані в цьому афоризмі, необхідно взяти до уваги таке: перші дві риски в цій гексаграмі сильніші, третя та п’ята — слабкі, тобто на п’ятій позиції в цьому випадку міняються ознаки попередніх. Таким чином, серед трьох людей, котрі згадані в афоризмі, один якісно відмінний. У цьому сенсі і кажуть, що троє позбудуться одного. З іншого боку, через відповідність між третьою та шостою позиціями тут можливий позитивний вплив шостої. Якщо взяти до уваги все сказане, то буде зрозумілий афоризм: «Слабка риска — на третьому місці. Якщо йдуть троє, то вони позбудуться одного. Якщо йде одна людина, то вона знайде собі товариша».

4

Та квапливість, про яку йшлося на першій позиції, адже перша позиція репрезентувала прагнення до четвертої, тут уже відступає на задній план, вона перестає бути, зникає. І поганого впливу вона не чинить, бо зменшення егоїстичного початку в діяльності людини не може призвести до поганого результату, поки це не йде лінією применшення чеснот самої людини. У цьому сенсі можна збагнути текст: «Слабка риска — на четвертому місці. Вгамуй свою квапливість. Але навіть якщо й будеш поспішати — будуть веселощі. Осуду не буде».

5

Передусім для розуміння цього тексту необхідно взяти до уваги те, що перші його афоризми є пізнішим додаванням у текст і потрапили сюди помилково. Справжнє місце цього афоризму — у другій позиції наступної гексаграми, де він існує і знаходить відображення в найдавнішій коментаторській літературі. Тут же, позаяк цей текст все ж утвердився і був прийнятий пізнішими коментаторами, доводиться його розглядати лише як передбачення того, що буде розгорнуте на наступній позиції. У Стародавньому Китаї існувало ворожіння за допомогою черепахи: черепаха — як священна культова тварина, розглядалася, як щось дуже цінне. Тому в цьому тексті, де йдеться про автоматичний прояв кращих сторін діяльності людини, вони символізуються в образі такої черепахи. Але прояв цих кращих сторін тут може бути розглянутий лише як результат планомірної діяльності з тамування егоїстичних рис характеру людини. Таким чином, лише умовно може бути допущений існуючий зараз текст п’ятій позиції, що свідчить: «Слабка риска — на п’ятому місці. Можна і збільшити те, в чому є недолік, черепахою, оракулом цінністю в десять зв’язок монет. Від його вказівок неможливо ухилитися. Початкове щастя».

6

Згасання егоїстичного початку приводить до того, що цілий ряд розрізнених і самостійних людей може возз’єднатися навколо єдиного центру. Звісно, в цьому разі вони втрачають свою самостійність, зате набувають чинності спільної дії. Тут знову з’являється афоризм, що стоїть уже на другій позиції. Але, крім нього, вказана ще і необхідність возз’єднання багатьох, хоча б ціною часткової втрати їхньої самостійності. Таким чином, передбачається перехід до наступної ситуації, і тут особливо помітно, що спад, який мається на увазі в усій цій гексаграмі, слугує лише перехідним щаблем до примноження, про яке буде тлумачити наступна гексаграма. Тому у тексті ми читаємо: «Сильна риска — нагорі. Додай до того, чого не забираєш. Осуду не буде. Стійкість — на щастя. Сприятливо мати куди виступати. Знайдеш стільки підданих, що вже не буде самостійних домів».

№ 42. І. Примноження

Те, про що йдеться в цій гексаграмі, вже було частково визначене в попередній. Зменшення негативних сторін сприяє примноженню позитивних. Але саме по собі таке примноження можливе лише в тому випадку, якщо злу протиставляється активне творення добра, а не просте вичікування. Тому в ситуації примноження надзвичайно важливим є збереження і дія тієї внутрішньої правдивості, що походить із попередньої ситуації. Тут сама ситуація спричиняється до того, щоб, виходячи з внутрішньої правдивості, зробити якусь серйозну та велику справу, що веде до вагомих змін. У цьому сенсі текст каже: «Примноження. Сприятливо мати куди виступати. Сприятливий брід через велику ріку».

1

Багато що з того, що стається в цій ситуації, було вже показано раніше. Перша позиція, яка є спадкоємицею всієї попередньої ситуації, особливо схильна до того, щоб спричинити ті великі події, про які каже основний афоризм. Твір великих дій тут є вже чимось необхідним. І лише за наявності такої діяльності, що рухається шляхом примноження не тільки своїх власних чеснот, але й усього оточення, реалізується той успішний результат, який ідеально може бути мислимий тут. У цьому сенсі текст каже: «Слабка риска — на початку. Сприяє необхідності вершити великі справи. Початкове щастя. Осуду не буде».

2

Той афоризм, який розглядався на п’ятій позиції попередньої гексаграми, тут опинився на належному місці. Тому, не повторюючи пояснення образів цього афоризму, що було зроблено раніше, безпосередньо тлумачимо сам афоризм. Він, щоправда, ускладнений тут ще згадкою про жертвоприношення, але воно є лише розвитком основного способу, вже розглянутого раніше. Текст тут такий: «Слабка риска — на другому місці. Можна і примножити те, в чому є недолік, черепахою-оракулом цінністю в десять зв’язок монет. Від його вказівок неможливо ухилитися. Вічна стійкість — на щастя. Царю треба проникнути — жертвами до богів. Щастя».

3

На користь людині може бути не лише допомога, яку їй надає хтось інший. Але, як це не дивно, і протидія, яка чиниться людині, може також бути спрямована їй на користь і на примноження її чеснот і сил, бо в боротьбі з перешкодами людина може загартувати та зміцнити свої, вже властиві їй сили. Тут позначається вплив шостої позиції, яка не стільки сприяє і допомагає третій, скільки протистоїть їй, бо в ній процес примноження вже закінчується. Але за наявності необхідної внутрішньої правдивості, при вмінні здійснювати потрібні та правильні вчинки саме ця протидія може привести людину до сприятливого результату. Вона не має приховувати свої сили, набуті на інших шляхах. Але в своїй діяльності вона повинна мати перед собою якийсь домінуючий взірець, бо її власної сили для певної своєї діяльності тут ще бракує, адже тут процес примноження ще не доведений до граничної висоти. Тому досить розлогий текст каже таке: «Слабка риска — на третьому місці. Примножуй і за посередництва нещасних подій. Осуду не буде. Якщо сам, володіючи правдою, підеш правильним шляхом, якщо скажеш про це князю і вчиниш за його вказівкою, то осуду не буде».

4

Ті великі події та вчинки, про які йшлося у вступі до всієї гексаграми, тут можуть бути доведені до їхньої реалізації. Одним із образів великих дій, значних і зазначених в історії, в Стародавньому Китаї розглядалося перенесення столиці. При ньому цар мав, звісно, зважати на голоси своїх васалів, і, тільки знайшовши в них підтримку, міг відважитися на перенесення столиці. Так розшифровується цей текст, в образах якого, по суті, йдеться лише про початок якоїсь серйозної справи, що зачіпає не тільки самого діяча, але й його оточення. У тексті читаємо: «Слабка риска — на четвертому місці. Якщо, йдучи правильним шляхом, скажеш про це князю, то всі за тобою підуть. Сприяє необхідності, створивши собі підтримку, перенести столицю».

5

Горішня триграма символізує зовнішнє, так само, як і діяльність, спрямовану назовні, тому примноження, яке мається на увазі тут, не може бути спрямовано винятково на власну користь. Тут більш ніж деінде проявляється необхідність. Спрямувати примноження на оточуючих людей, особливо на людей, котрі стоять нижче в будь-якому сенсі. Тут необхідно, як каже текст, винагородити людей. Але допомога, що надається зовні, була б лише спотворенням цієї допомоги, якби той, хто чинить милість, питав людей, котрі отримали щось від нього, про те, чи добре їм стало. Така допомога мала б корисну дію. Якщо людина може утриматися від цього і спричиняє великі дії для оточуючих безкорисливо, то, врешті-решт, це підвищує і її власні моральні чесноти. В такому сенсі текст каже: «Сильна риска — на п’ятому місці. Володіючи правдою, винагородиш серця людей, але не питай їх про це. Початкове щастя. Володіння правдою підійме і твої власні чесноти».

6

Характер дії цієї позиції вже був визначений при розгляді третьої позиції. Це також дії на користь і допомогу іншим, але проявляється ця допомога своєрідно, не стільки безпосереднім збільшенням їхніх чеснот, скільки наданням перешкод їхнім діям. Однак якби чоловік, котрий діє виходячи з цієї позиції, прагнув би лише ставити перешкоди, то він не опинився б на правильному шляху. Відсталість у цьому випадку була б згубною для себе самого, бо оточення сприйняло б не стільки його своєрідну виховну діяльність, скільки його суворість, що межує з жорстокістю. Тому текст каже: «Слабка риска — нагорі. Нічого не примножить це, а, мабуть, навіть і розіб’є. При вихованні сердець не будь відсталим. Інакше — нещастя».

№ 43. Гуай. Вихід

Для того щоб збагнути цю гексаграму, необхідно звернути увагу на її структуру. Тут усі риски, крім останньої, шостою, сильні, а шоста, слабка риска, графічно показана перерваною. Це можливість вирватися, вийти, тобто відважитися на щось. П’ять сильних рисок, розташованих знизу і до п’ятої позиції, є великим скупченням творчих сил, перед якими розступаються перешкоди. У цьому сенсі назва гексаграми, яка умовно позначена словом «вихід», має бути прийнята ще і як рішучість, як прорив, бо подальші тексти показують цей термін і з цих боків. Чому тут може з’явитися прорив? Бо будь-яке примноження, яке було визначене в попередній ситуації, якщо воно продовжує тривати, може призвести до перерозвитку, тобто до відомого переходу через край. Як вода в посудині підіймається до країв і переливається через них, так і тут мова йде про великий підйом, але такий, що не затримується вже в колишній формі, а виривається з неї. Для того щоб у такій ситуації виникла велика напруга внутрішньої правдивості, будь-яке висловлювання має ґрунтуватися на ній. Тільки тоді в цьому небезпечному становищі можна знайти правильний шлях. Для того щоб знайти цю внутрішню правдивість, доведеться виходити із самого себе, промовляти від свої власної особи. Натомість якщо людина стала б, тільки користаючись з власних сил, свого оточення, агресивно наступати на інших, не піклуючись зовсім про самовиховання, то це привело б її до найнегативніших наслідків. У цьому сенсі може бути зрозумілим текст цього афоризму: «Вихід. Підіймаєшся до царського двору. Кажи правду. А якщо і з’явиться небезпека, то промовляй від свого міста. Несприятливо братися за зброю. Сприятливо мати куди виступати».

1

Ми бачили, що перші п’ять позицій зайняті тут лише сильними рисками. Звісно, вони символізують велику потугу, але на першій позиції ця міць ще лише на самому початку свого прояву, і тут можливий як сприятливий, так і несприятливий результат. У будь-якому разі, якщо вжити якихось дій, лише потенційно володіючи великою творчою силою, то, можливо, перемога і не буде досягнута, хоча за малих дій вона могла б бути досягнута. Якщо така людина не забезпечить собі перемоги, то це слугуватиме причиною того, що її будуть ганити. Тому в тексті сказано: «Сильна риска — на початку. Міць у передній частині пальців на ногах. Якщо виступиш і не переможеш, буде осуд».

2

Друга позиція передує закінченню першого етапу, який намічається в третій. Тому для другої позиції доречний образ сутінків і ночі, який згадується в тексті цього афоризму. Але якщо навіть ці сутінки та ніч викликають атмосферу страху, то все ж тут в напрочуд гармонійному образі поєднуються творчі сили, про які вже згадувалося раніше. Вони, власне кажучи, й є тим знаряддям, яким людина могла б діяти. Однак раніше було зазначено, що дія зброєю не може спричинитися до сприятливого результату. Це може дуже налякати людину. Позаяк ця позиція врівноважена та гармонійна, то «Книга змін» підбадьорює тут вказівкою на зайвий страх. У тексті читаємо: «Сильна риска — на другому місці. Боязко виголошує. В сутінки і ніч буде дія зброї. Не бійся».

3

Те, що було добре на попередній позиції, вже стає несприятливим, бо час минув. Крім цього, якщо перша позиція, як нижня в першій триграмі, пов’язувалася з образами пальців на ногах, то горішня в першій триграмі, тобто третя, зв’язується з образом вилиць. По ходу самої ситуації тут дії не можуть бути сприятливими. Однак уся ситуація має бути наповнена силами, рішучістю. І тому, навіть передбачаючи небезпеку та негативний результат, шляхетний чоловік, тобто етично повноцінна людина, має відважитися на дії тут. Нехай він буде зовсім самотнім, однак має пройти через період певної руйнації, руйнування колишніх обставин і створення нових. Ми вже зустрічалися з образом дощу як розрішенням навислих хмар. Тут знову згадується цей образ, але згадується не як плідний, а як дощ, якому люди, недорозвинені етично, можуть бути неприємні. Однак оскільки він розуміє можливість, необхідність і нагальність такого становища, тому діє так, як підказують його моральні переконання, і ніхто не наважиться звинуватити його в неправоті. Текст висловлює це такими словами: «Сильна риска — на третьому місці. Міць — у вилицях. Буде нещастя. Але шляхетний чоловік зважиться на вихід. Він іде самотньо і зустрічає дощ. Якщо він і промокне, то буде прикро, але осуду не буде».

4

Четверта риска має своєю підставою першу в силу закону відповідності позицій. Оскільки перша риска розташована значно нижче за четверту, то вона символізується в нашому тексті в образі крижів. Перша позиція була зайнята сильною стороною. Сила розглядається в символіці «Книзі змін» іноді (наприклад, у цьому випадку) як твердість, тобто в застосуванні до людського тіла — кістки, позбавлені м’язів. Це вже допоможе нам збагнути своєрідний афоризм, приписаний цій позиції. Він поданий лише для того, щоб вказати на складність дій на цій позиції. Людина тут сама діяти навряд чи зможе, бо четверта риска — лише перехідний період до наступної, на якій, власне кажучи, й досягається можливість зважитися на той вихід, що вказується у вступі гексаграми. Також для розуміння останньої фрази цього афоризму треба взяти до уваги те, що нестійке становище людини, властиве для цієї позиції, навряд чи зможе гарантувати довірливе ставлення до неї з боку оточення. У тексті читаємо: «Сильна риска — на четвертому місці. У того, хто на крижах не має м’язів, той іде з великими труднощами. Нехай краще його тягнуть, як барана, тоді каяття зникне. Якщо почуєш ці розмови, то не повіриш їм».

5

П’ята, вища риска серед сильних, стоїть безпосередньо перед тим, що вона символізує, — прорив, рішучість і вихід. Вона, ця п’ята риска, має бути піднята на якомусь пагорбі. Поверхня його покрита шостою, слабкою рискою, що символізує образ м’якої трави — шпинату. Для того щоб правильно вчинити цей вихід, треба тільки зберегти ту ознаку, яка властива була і раніше, а саме вміння неухильно просуватися правильним шляхом. Тоді тільки вся ситуація може бути спрямована на успішний результат. Про це текст каже: «Сильна риска — на п’ятому місці. Пагорб, порослий шпинатом. Зважся на вихід. Хто йде неухильно, осуду не отримає».

6

Горішня триграма тут — дозвіл. Графічний аналіз знаку дуй дозволяє виснувати, що тут спочатку був зображений чоловік із розкритим ротом. Тому цей знак в певних контекстах має значення «промовляти», «проголошувати». Цим, звісно, пояснюється і те, що мова згадувалася у вступі, і тут, у найхарактернішій рисці горішньої триграми, знову йдеться про мову. Однак йдеться про неї не так, як спочатку, бо тут весь процес рішучості та виходу (а мова є також такою собі відвертістю, тобто виходом назовні) доходить до свого закінчення. Тому тут жодного проголошення навіть бути не може. З цього боку подана позиція перебуває в протиріччі з усім ходом цієї ситуації. І можна казати про негаразди, крім цього, саме тут позначається ситуація протиріччя, перечення. Тому порівняно короткий текст каже: «Слабка риска — нагорі. Безгласність. Врешті-решт буде нещастя».

№ 44. Ґоу. Перечення

Те протиріччя, яке помічалося на останній позиції попередньої гексаграми, тут розглядається як основна тема цієї ситуації. Тому вона і названа переченням. Але для того, щоб її правильно збагнути, а особливо для того, щоб зрозуміти властивий їй лаконічний афоризм, необхідно мати на увазі, що дуже часто, як і в цьому випадку, назва гексаграми має не одне, а кілька значень. Так, слово ґоу означає не тільки перечення, але й «царицю», що визначено як щось інше в стосунках із царем. Тому і афоризм каже про жінку. Це — час, коли, всупереч звичаям, діє не цар, а цариця, сила — на її боці. Будь-яка спроба підпорядкувати її собі може призвести до фатальних наслідків. У переносному сенсі слова тут визначається можливість концентрації всього того зла, яке виникало на попередніх щаблях і ще не остаточно подолано. На час це зло отримує можливість діяти знову. Жоден компроміс зі злом неможливий. Тому тут не варто брати дружину, котра саме в цьому контексті показана як образ цього суперечливого зла. Так і розшифровується текст: «Перечення. У жінки сила. Не треба брати дружину».

1

Для розуміння цього та наступного афоризмів необхідно взяти до уваги структуру всієї гексаграми. Вона є оберненням попередньої. Тут тільки нижня риска слабка, всі інші — сильні. Перша позиція, репрезентована слабкою рискою, при своєму русі вгору натикається на перешкоду у вигляді сильної другої риски, і перешкоду цю підтверджує сила всіх наступних рисок. Рух тут зупинений, наче прив’язаний до міцного гальма. Само собою, в таких обставинах дії не можуть бути сприятливі. Навпаки, врятувати становище може тільки стійке перебування на місці. Однак недалекоглядна та нерозвинута людина, хоча й слабка, все ж в силу закономірності руху, яке відзначали в русі рисок гексаграм, буде прагнути дії. Це показано в образі, далеко не втішному для такої людини. Тому в тексті ми знаходимо: «Слабка риска — на початку. Прив’яжеш до металевого гальма. Стійкість до щастя. Якщо будеш кудись виступати, то зустрінеш нещастя. Але худа свиня неодмінно буде рватися з прив’язі».

2

Під час будь-якого переліку дій одночасними та суперечливими є принаймні дві складові. Між ними, оскільки вони різні, і проходить межа. Але будь-яка межа є одночасно як розмежуванням, так і сполученням. Таким чином, на другій позиції, де найінтенсивніше виступають гармонійність, врівноваженість як внутрішні ознаки, може бути сказано і про той синтез, який виявляється протилежністю в період протиріччя. Риба — це образ чогось, чому не властиво бути в руках. Тут ідеться про те, що рибу спіймали. Так вперше показаний синтез сторін суперечки. В таких обставинах вкрай несприятливим може бути будь-яке відчуження. А позаяк гість розумівся в Стародавньому Китаї як чужинець, то становище гостя, тобто чогось чужого в цій позиції, було б несприятливим. Ось чому в тексті читаємо: «Сильна риска — на другому місці. В оберемку є риба. Осуду не буде. Несприятливо бути гостем».

3

Якщо на попередній позиції була під нею слабка перша риска, тобто не було перешкод зсередини, то тут, під третьою рискою, розмістилася друга, сильна риска, яка чинить зсередини запеклий опір. Тут, коли час дії другої позиції вже минув, подовження її дії могло розумітися лише як відсталість, що символізується в образі, вже знайомому нам, в образі кістки, позбавленої м’яса. Однак третя позиція, як позиція кризи та переходу, не може бути тривалою. Тому через неї порівняно швидко може пройти розвиток ситуації. Ось чому, врешті-решт, афоризм цієї риски каже: «Сильна риска — на третьому місці. У кого на крижах немає м’язів, той іде з великими труднощами. Небезпечно, але великого осуду не буде».

4

Четверта позиція розташована набагато далі від першої, ніж друга, тому тут повторюється образ другої позиції, але взятою з протилежного боку. Тут щораз більше розвивається перелік, характерний для всієї ситуації, і тому все менше і менше залишається можливостей для синтезу. Будь-який самостійний виступ, оскільки він підкреслює виключно свою слушність, тут міг бути лише возз’єднанням, що заважає справі. У тексті читаємо: «Сильна риска — на четвертому місці. В оберемку немає риби. Повстати — до жалю».

5

П’ята позиція розташована високо над першою, але дія її має сягати до самого низу. Ця дія через врівноваженість центральної, п’ятої позиції має бути м’якою, позбавленою будь-якого насильства. Автор дає афоризми в образі вербових гілок, гнучких, ніжних і довгих. Їм протиставляється гарбуз, як плід, що лежить на землі. Гілки верби мають вкривати гарбуз, звішуючись згори. У цьому образі вказана дія, що виходить із п’ятої позиції, тобто від максимального прояву цієї ситуації зовні, до самих глибин її змісту. Але особливо важливо при дії, що виходить із цієї позиції, задля подолання, домогтися гармонійного втілення своєї діяльності в середовище навколо людини дії. Якщо п’ята позиція схильна до прояву себе зовні, то тут цей зовнішній прояв має бути затамований, прихований. Не варто думати, що приховування своїх власних чеснот може тут призвести до поганих наслідків — до невідомості цього чоловіка. Його слава проявиться хоча б у тому, що, як каже «Книга змін», він отримає благословення згори. В такому сенсі доводиться розуміти образи тексту: «Сильна риска — на п’ятому місці. Вербою вкритий гарбуз. Затамуй свій блиск, і буде тобі послано від неба».

6

Завершення всього процесу перечення виступає як щось цілком непримиренне. Це — рух у різні боки, що остаточно закостенів у собі. Як роги стирчать у різні боки, так ті, хто перечать, ідуть в різні боки. Людині, котра займає цю позицію, може бути соромно, і вона може шкодувати про те, що на попередніх, сприятливіших позиціях не було досягнуто синтезу протиріччя. Але оскільки вся ситуація перечення тут приходить до кінця і передбачається перехід до наступної, до її протилежності, остільки «Книга змін» дає тут заспокійливий афоризм: «Сильна риска — нагорі. Перечення — це роги. Жаль. Але осуду не буде».

№ 45. Цуй. Возз’єднання

Ми мали нагоду неодноразово переконатися в тому, що гексаграми в «Книзі змін» одна за одною йдуть за принципом протилежності. Так і в цьому випадку після перечення як розрізненості йде гексаграма, що означає возз’єднання. Воно, власне кажучи, позначалося вже як внутрішня ознака в попередній ситуації. Тут возз’єднання стає основною темою цієї ситуації. У Стародавньому Китаї цар розглядався як живий представник всіх батьків, тобто попередніх царів. В такому стосунку антитеза живого та мертвого й використана в цьому афоризмі. Та тут говориться не тільки про антитезу, але також і про возз’єднання цих протилежностей. У цьому ж сенсі доводиться розуміти і зустріч із великою людиною, про яку каже текст. Оскільки тут кажуть про возз’єднання загалом, у всіх його можливих варіантах, то дається вказівка на возз’єднання як на серйозну та велику справу, для якої потрібні великі жертвоприношення. Якщо всього цього дотрималася людина, то сприятливість його дії, хоча б вона було і великою, гарантується сама собою. У тексті читаємо: «Возз’єднання. Звершення. Цар підходить до власників храму (до духів пращурів). Сприятлива зустріч із великою людиною. Сприятлива стійкість. Необхідно велике жертвоприношення, тоді — щастя. Сприятливо мати куди виступати».

1

Правда як відображення дійсності народжується в синтезі. Оскільки тут, на першій позиції, лише намічається можливість синтезу, то правдивість тут не може бути доведена до краю. Завдяки цьому і результат діяльності, побудованої на такій неповній правдивості, може бути як гармонійним, так і негармонійним. Якщо результат діяльності призведе до хаосу, то людина може лише скорботно відгукнутися про це. Натомість, якщо результат приведе все ж до возз’єднання, то воно буде досягнуте. У будь-якому разі страх у такій діяльності міг би тільки зашкодити людині. Тому «Книга змін» радить: «Слабка риска — на початку. Якщо будеш правдивим, але не до кінця, то може виникнути як розгубленість, так і возз’єднання. Тоді відгукнешся, але всі відразу зберуться і буде сміх. Не бійся. Якщо підеш, осуду не буде».

2

Возз’єднання може виникнути і при пасивності однією зі сполучних сторін. Вона може бути лише захоплена. Але навіть і це може гарантувати успішний результат. А якщо цей результат буде сприятливим, то він вимагатиме лише невеликих жертв, бо не в кількості жертв справа, а в тій правдивості та пошані, з якими приноситься жертва. У цьому сенсі текст каже: «Слабка риска — на другому місці. Даси себе захопити, буде щастя. Осуду не буде. Якщо ти правдивий, то це сприяє необхідності принести навіть малу жертву».

3

Процес возз’єднання може проходити і неправильно, він може призвести до жалю. І саме ця можливість віддзеркалена в третій позиції кризи. Позаяк на ній не закінчується процес, то з неї й потрібно виступати. Це найкраще, що може бути зроблене, але навіть і тоді людина може пошкодувати, що пропустила найсприятливіший момент — попередню другу позицію. Тому в тексті сказано: «Слабка риска — на третьому місці. Возз’єднання та зітхання. Нічого сприятливого. Якщо виступиш, осуду не буде, а буде лише невеликий жаль».

4

Аж ось момент кризи минув, і вперше перед людиною виникає можливість справжнього возз’єднання. Певна річ, цей момент охоплений переживанням щастя. Тому лаконічний текст каже: «Сильна риска — на четвертому місці. Велике щастя. Осуду не буде».

5

Те щастя, яке відчувається на попередньому щаблі, може бути силою, що притягує до себе всіх оточуючих. Тому в цій ситуації всі можуть прагнути не до тієї людини, котра займає головну, п’яту позицію, тобто до того, хто є носієм возз’єднання зазвичай, а до його предтечі — людини, котру символізувала четверта риска. Тому до головного носія принципу возз’єднання може бути проявлена певна недовіра. Однак ця недовіра не має його бентежити. Чоловік повинен від самого початку і довічно залишатися стійким, бо йому, котрий пройшов через досвід попереднього щабля, відомо, що тяжіння до предтечі є лише перехідним етапом, лише частиною шляху, який проходять усі, хто прагне до возз’єднання саме з ним, хто стоїть на п’ятій позиції. Тому «Книги змін» тут тільки констатує: «Сильна риска — на п’ятому місці. Возз’єднання у того, хто займає престол. Осуду не буде. Якщо все ж немає довіри, то будь від початку і навіки стійким, тоді каяття зникне».

6

Ситуація возз’єднання є сприятливою, але на шостій позиції вона добігає свого кінця, це може бути пережито людиною, як велике горе. Вона може віддатися плачу, описаному в «Книзі змін» у найреалістичніших рисах. Але подальша ситуація також сприятлива. Тому «Книга змін» втішає: «Слабка риска — нагорі. Скарги, стогони і сльози — до нежиті. Осуду не буде».

№ 46. Шен. Підйом

На попередньому щаблі було досягнуто возз’єднання всіх сил. Тут позначається результат цього возз’єднання. Сам образ гексаграми вказує на зростання, що є результатом возз’єднання всіх сил, бо тут в низу гексаграми ми маємо триграму сунь, яка символізує дерево, вгорі маємо триграму кунь, що символізує землю. Так вказується образ дерева, яке, зібравши навесні всі свої сили, пробивається крізь товщу землі та росте. Уже в цьому русі дерева подано вказівку на можливість розвитку і вказано напрямок цього розвитку, тобто вгору. Також завдяки такому руху вгору тут досягається можливість прояву, але тим самим і можливість побачити більш розвинуту і високопоставлену людину. Тому турбуватися тут про можливість бути покинутим не доводиться. І текст, попереджаючи про відсутність якоїсь небезпеки, згадує ще тільки про те, що похід на південь — до щастя. Південь розглядається, як місце, де сонце досягає свого максимального апогею, а тому — як місце прояву загалом. Тому в тексті читаємо: «Підйом. Початкове звершення. Сприятливе побачення з великою людиною. Не сумуй! Похід на південь — на щастя».

1

На самому початку процесу підйому, який є, звісно, важливим моментом, необхідне тільки одне — повністю усвідомлювати те, якими будуть умови підйому й як його здійснювати. Тому текст тут, зазначаючи лише безумовно позитивний хід процесу, каже: «Слабка риска — на початку. Якщо можеш, піднімайся. Велике щастя».

2

Уміння підійматися правильно — це найголовніше вміння, яке є іншою формою внутрішньої правдивості, що позначається на другій позиції. При підйомі зовсім несуттєво, скільки жертв людина покладе на цей підйом. Істотне лише правильне його проведення і неухильний рух угору. Текст каже тут: «Сильна риска — на другому місці. Будь правдивим, і тоді це буде сприяти принесенню незначною жертви. Осуду не буде».

3

Уже сам образ горішньої триграми, наступної перед третьою позицією, може бути ключем до розшифрування цієї третьої риски. Всі три лінії горішньої триграми перервані посередині. Це символізує порожнечу. З іншого боку, ця триграма позначає місто, бо місто є одним із здобутків землі, тобто триграми кунь. Тому тут ідеться про порожнє місто. Але образ порожнього міста розуміється і в переносному сенсі, побічно вказуючи на марність підйому, якщо обмежитися підйомом тільки на цьому щаблі. Це ясно, якщо взяти до уваги третю позицію як позицію кризи. Ось чому в тексті знаходимо лише таке: «Сильна риска — на третьому місці. Підіймаєшся в порожнє місто».

4

На цій позиції горішня триграма, що по суті позначає землю, розглядається за допомогою іншого способу — способу гори Ци. Сама назва «гора Ци», незважаючи на критичні зауваження Наїто, нас бентежити не може, бо ми відносимо укладення «Книги змін» не до традиційної дати, а до пізнішої, коли вже образ знаменитої гори Ци міг потрапити в текст. Тут образ підйому показується також за допомогою гори, але цей підйом цілком позитивний; про нього текст «Книги змін» згадує двічі як про те, що дає щасливий результат. Може здатися дивною поява на четвертій позиції образу царя, бо швидше можна було б очікувати цей образ на п’ятій позиції. Однак тут, як вказує Вань І, мається на увазі діяльність царя, адже вона проявляється в його наближеному. Діє, власне кажучи, не наближений, але для оточуючих вся діяльність зосереджена на ньому. В такому сенсі можна збагнути текст: «Слабка риска — на четвертому місці. Царю треба проникнути до гори Ци. Щастя. Осуду не буде».

5

На п’ятій позиції досягається максимальна точка підйому. Тут необхідно, як внутрішня ознака, тільки стійке збереження своєї позиції, і вже це одне може спричинитися до сприятливого результату. Але обмежуватися ним означало б не виконувати всього того морального боргу, який стоїть перед людиною, котра займає цю позицію, бо діяльність, спрямована на свій власний добробут, каже про тих людей, котрі стоять, можливо, на нижчих щаблях, що й для них також ситуація підйому цілком дієва. Тому треба розуміти, що підйом відбувається сходами, і, незважаючи на всі розходження цих щаблів, та людина, котра в силу життєвих умов опиняється на п’ятій позиції ситуації підйому, має надавати максимальну допомогу всім, хто, можливо, і, не помічаючи його, рухаються вгору. У цьому сенсі розшифровується в коментаторській літературі текст: «Слабка риска — на п’ятому місці. Підйом сходами. Стійкість — на щастя».

6

Возз’єднання всіх сил розглядається настільки повним, що навіть на шостій позиції цієї ситуації не перестає позначатися підйом. Правда, характерна риска на шостій позиції позначається лише в тому, що зовнішній прояв ознаки цієї ситуації загалом тут опинився на задньому плані. Крім цього, висота шостої позиції, що втілює максимальну висоту будь-якої гексаграми, проявляється в образі підйому, що минає уваги, але все ж це підйом. І в силу зазначеної раніше сукупності потуги, набутої на попередній позиції, тут текст каже навіть про безперервно стійке збереження цього підйому. Тому в тексті читаємо: «Слабка риска — нагорі. Підйом ховається з вигляду. Він буде сприятливий через безперервну стійкість».

№ 47. Кунь. Виснаження

Скільки б не проявлялося сил у попередній ситуації, але все ж це якийсь обмежена кількість, бо ці сили не безмежні, тому рано чи пізно в підйомі вони будуть вичерпані. Ось чому підйом із повною необхідністю призводить до виснаження. Але в цьому виснаженні необхідно не стільки констатувати сам факт виснаження сил, скільки необхідно вказати можливий вихід із цієї ситуації, бо, як і будь-яка інша, вона не може бути вічною. Вже це одне вказує на можливість розвитку, яке технічною мовою «Книги змін» називається звершенням. Звісно, для подолання цієї ситуації людина має бути досить розвинута, як каже «Книга змін», це велика людина. Тільки для неї можливий успішний результат. Нехай її діяльність у цьому стані і викличе плітки, бо не всім із оточення буде зрозуміла її діяльність, — цим балачкам усе ж надавати значення не варто, бо тут людина може покладатися тільки на себе. Тому текст каже: «Виснаження. Звершення. Стійкість. Великій людині — щастя. Будуть плітки, але вони малі. Осуду не буде».

1

У цій ситуації все оточення прагне, щоб стійкості, зазначеній в загальному, афоризмі, були встановлені завади. На першій позиції це вже дає себе відчути. Щоб вказати, що ця позиція не сприяє стійкій діяльності, що надходить від самої людини, тут ідеться про те, як незручно сидіти на пеньку. Більше того, тут вказується і шлях, що пролягає через похмуру долину, а також вказується на самотність, на яку приречена в цій ситуації людина. Якщо тут текст каже про три роки такої самотності, то образно вказує на три перші позиції, зайняті триграмою — безодня або небезпека. Мабуть, на цій підставі тут з’являється образ похмурої долини, що розуміється як безодня. У цьому сенсі можна збагнути текст: «Слабка риска — на початку. Сидіння утруднене на пні. Увійдеш в похмуру долину. Три роки не будеш нічого бачити».

2

Врівноваженість, характерна для другої позиції, репрезентується тут певною стійкістю перебування на ній. Крім цього, її зв’язок з п’ятої позицією проявляється в образі дару, що надходить від п’ятої позиції, тобто, по суті, від людини, котра займає п’яту позицію, дару, принесеного її посланцем. У такому стані, коли людина може в своїй врівноваженості не піти зі свого місця, в стані, коли отримано послання від вищого, їй, звісно, краще не починати жодних великих справ і зачекати, поки не зміниться вся ситуація. Тут людина може лише служити чомусь, що вона вважає вищим за себе. Ця служба мислиться авторами «Книги змін» як якась культова дія — жертвоприношення. Тому текст цього афоризму звучить так: «Сильна риска — на другому місці. Перешкоди з вином та їжею. Раптом прийде людина в червоних наколінниках. Сприятливо приносити жертви. Похід — до жалю. Осуду не буде».

3

На третій позиції позначається вплив наступної четвертої, яка зайнята сильною рискою. Ця сильна риска, як така собі фортеця, показана в образі каменю, що загороджує шлях. Тому рух подальшого розвитку на цій позиції утруднений. Якби людина на цій позиції повернулася назад, то натрапила б на стійкі, непохитні сили першої позиції, яка, звісно, не сприяє такому поверненню. Таким чином, людина тут поставлена в украй скрутні обставини не може рухатися ні вперед, ні назад. Також відсутня відповідність із шостою позицією. Це показано в образі самотності людини, котра, повернувшись додому, не знаходить своєї дружини. У тексті читаємо: «Слабка риска — на третьому місці. Спіткнувся об камінь. Ухопився за терен і шпичаки. Увійдеш у власну оселю, але не побачиш своєї дружини. Нещастя».

4

Стійкість, яка була позначена як характерна риска першої позиції цієї гексаграми, показує, що людина, котра займає першу позицію, і йде на допомогу тому, хто займає четверту позицію, все ж рухається повільно. Далі третя риска, яка охарактеризована достатньо похмуро, може служити тим металевим візком, про який каже текст, й спричиняє утруднення. Однак тяжіння четвертої риски до п’ятої, тобто прагнення вперед, тут настільки сильне, що, незважаючи на жаль про згаяний час, все ж справа може бути доведена до потрібного результату. Ось чому в тексті читаємо: «Сильна риска — на четвертому місці. Прихід дуже повільний. Утруднений через металевий візок. Жаль. Але справу не доведеш до кінця».

5

Рух уперед на п’ятій позиції в цьому випадку ускладнений виснаженням сил, що характеризує шосту. Рухатися вперед тут неможливо. Людина, котра прагнула б рухатися вперед, тут була б страчена, їй би відрізали ніс як ту частину тіла, що попереду. Стояти на місці тут також не можна, бо перша позиція (базовий фундамент) характеризувалася б як незручна для перебування на ній. Коли людина все ж хотіла б зупинитися на цьому фундаменті, то це було б те ж саме, якби її піддали тортурам через відсікання ніг. Розраховувати на допомогу другої позиції тут також не випадає, бо вона така, що їй самій має бути надана допомога. Ми бачили, що людині, котра займає другу позицію, вирушив на підмогу посланець у червоних наколінниках. Таким чином, становище здається безвихідним. Єдине, на що можна розраховувати, — це на те, що п’ята позиція вже близька до закінчення всього процесу і може поступово настати радість від його закінчення. Ця радість вказана вже в горішній триграмі, яка позначає саме її. Але тут можна розраховувати лише на допомогу ззовні, як вважали коментатори «Книги змін», і тому тут ідеться про необхідність жертвоприношень. Загалом текст каже: «Сильна риска — на п’ятому місці. Страчуючи, відріжуть ніс і ноги. Будуть завади від людини в червоних наколінниках. Проте тихенько настане радість. Сприятлива необхідність приносити жертви і моління».

6

Шосту позицію тут зайняла слабка риска. Вона показана в образі заростей. Якщо зарості можуть сприйматися як щось слабке, м’яке, то все ж, коли їх набирається достатня кількість, вони можуть стати вагомою перешкодою до руху вперед, і можуть завести людину в глухий кут. Побачивши, що не сила, а слабкість заважає йому рухатися вперед, людина може дуже здивуватися. Вона може вирішити, що будь-який рух спричинить поганий результат. Однак така думка була б лише помилкою, бо тут, нарешті, потрібно знайти в собі сили для того, щоб остаточно звільнитися від цієї ситуації виснаження. Тому в тексті сказано: «Слабка риска — нагорі. Виникнуть труднощі в заплутаних заростях. У нестійкості вигукнеш: «Рух до каяття». І буде каяття. Але похід — на щастя».

№ 48. Цзін. Криниця

У попередній ситуації всі висхлі сили мали бути знову віднайдені. Але знаходити їх в оточенні було неможливо, бо саме оточення, сама ситуація характеризувалася виснаженням сил. Тому вихід із попередньої ситуації (тобто те, що відбувається на цьому етапі) може бути знайдений лише в тому випадку, якщо пошуки сил будуть спрямовані всередину для виходу з попередньої ситуації. Нікуди не треба за ними вирушати, а треба шукати їх у собі. Іншими словами, такий стан справ має набути образу, який з одного боку має лише внутрішню рухливість. І автори «Книги змін» знайшли цей образ, коли говорили про криницю. Справді, криницю не переносять із місця на місце, але в ній може перебувати і спадати вода, що дає життя. Ось чому тут бачимо ситуацію, яку називають криницею. Однак образ колодязя такий, що в ньому ніколи не можна бути впевненим у можливості набуття тих сил, які були втрачені в минулому. Є багато різних обставин, завдяки яким вода в криниці може бути, або не бути, а якщо вона й є, то буває непридатною для пиття. Словом, далеко не завжди в ньому може виявитися потрібна вода. Надалі, якщо навіть криниця — повна води, іншими словами, якщо людина знаходить у собі ці сили, то перед нею постає ще й питання, як виявити зовні ці сили, образно кажучи, як витягти воду з колодязя. Уже на самовиявлення сил, своєю чергою, потрібні сили, тобто, іншими словами, мотуз і цеберко для того, щоб зачерпнути воду з колодязя. У цьому образі для людини також можуть виникнути труднощі. Тому повчальний текст каже таке: «Криниця. Міняють міста, але не змінюють колодязь. Нічого не втратиш, але нічого і не набудеш. Підеш і прийдеш, але колодязь залишиться криницею. Якщо майже дістанеш воду, але ще не вистачає мотузки, або якщо розіб’єш цеберко — нещастя».

1

Нижча перша позиція образно виражається в самому дні криниці. Дно вкрите мулом, м’якість якого символізується слабкою рискою. Якщо в колодязі немає нічого, крім мулу, а на першій позиції ні про що інше говорити ще не можна, то ясно, що така криниця, — це старий, запущений, висхлий колодязь. Але на цій позиції триває ще вплив попередньої. У такого старого колодязя не тільки немає людей, а й тварини обходять його. Ось чому в тексті сказано лише: Слабка риска — на початку. У криниці мул — нею не прогодуєшся. При запущеному колодязі не буде живності».

2

На другій позиції криниця ще недостатньо глибока, якщо в ній і є вода, то вона впала настільки, що навряд чи її можна зачерпнути, якби навіть вистачило мотузки. Вода настільки мілка, що риба просвічується крізь неї. Так текст каже про те, що сил, які можуть бути тут поновлені, ще недостатньо для того, щоб спричинити дію за їхньою допомогою. Крім цього, підготовка до прояву цих сил тут ще недостатня, тобто в цій підготовці занадто багато залишилося від колишнього стану, від стану виснаження. І це показано в образі старої розбитої діжки. У тексті сказано: «Сильна риска — на другому місці. Вода в колодязі падає. Просвічує риба на дні. Діжка ж стара, і вона тече».

3

Якщо на третій позиції сил вже накопичилося стільки, що їхню наявність можна висловити в образі очищеної криниці, то, позаяк ця позиція є лише перехідною й оскільки людина, котра займає її, не може привернути до себе увагу інших, то тут ідеться про те, що навіть такою очищеною криницею люди не користуються. Отже, тому, хто чистить криницю таким чином, тобто тому, хто для себе накопичив достатню кількість сил, але цієї кількості ще недостатньо для допомоги іншим, тому це становище приносить великий смуток. Справді, можна ж було б скористатися його силами, але ці сили мають бути спочатку ще виявлені. Якби вони були очевидні для всіх, то, певна річ, це могло б спричинитися до добробуту не тільки самої людини, але й її оточення. Однак тут цього прояву ще немає. Тому текст каже: Сильна риска — на третьому місці. Криниця очищена, але з неї не п’ють. У ній скорбота моєї душі. Адже можна було б черпати з неї. Якби цар був освічений, то всі досягли б свого добробуту».

4

Аж ось минула криза, і залишається лише те, що завойоване під час неї. Сили зібрані, образно кажучи, криниця вже давно остаточно очищена. Отже, можна починати за допомогою цих сил сприяти оточенню. Тому текст «Книги змін» тут лаконічний: «Слабка риска — на четвертому місці. Колодязь облицьований черепицею. Осуду не буде».

5

На позиції максимального прояву характерних рисок цієї ситуації, тобто на п’ятій позиції, ми знаходимо просте констатування факту: «Сильна риска — на п’ятому місці. Криниця чиста, як холодний ключ. З неї п’ють».

6

Тільки на попередній позиції було досягнуте те, що є основною метою всієї цієї ситуації. Тому на шостій позиції процес, незважаючи на його тенденцію до згасання, має бути підтриманий. Якщо криниця відкрита і з неї черпають воду, то треба стежити хоча б за тим, щоб її не закрили. При цьому треба пам’ятати, що образ колодязя і його води є тільки образом, а мова йде, власне кажучи, про ті внутрішні сили, які людина мала б зібрати в собі на цьому етапі для своїх подальших дій. Тому образ криниці є лише тут, в самому ж тексті це розшифровується як внутрішня правда, тобто як сила істини, усвідомленої людиною. Тому текст каже: «Слабка риска — нагорі. З криниці черпають воду. Не закривайте її. Той, хто знає правду, має щастя».

№ 49. Ге. Зміна

У попередній ситуації ми зустрічали два боки одного і того ж: нерухомість криниці і рух, що відбувається в ній. Це рух, що відбувається в самому колодязі, іншими словами, рух всієї накопиченої внутрішньої сили, тобто внутрішньої правди, про яку йшлося на останній позиції попередньої ситуації, тут може служити висхідною точкою для подальших міркувань. Нехай криниця і не змінюється, але її повнота змінюється. Таким чином, попередня ситуація перебуває на межі двох: перед нею знаходимо виснаження як відому зупинку в динаміці сил; після неї ж знаходимо зміну, тобто нарешті настає оновлення зниклих раніше сил. Сам образ гексаграми найлегше розшифровується з її назви. Якщо його й тлумачать, як зміну, то це далеко не єдине його значення, а перше його значення — шкіра, скинута змією. Таким чином має бути скасована попередня форма, що вже зжила себе, і мала б бути знайдена нова форма для прояву знову накопичених сил. У певному сенсі тут момент нового початку творчості. Тому тут цілком повторюється той афоризм, який стояв першим у всій «Книзі змін» як характеристика творчого процесу. Тут маємо й імпульс до буття, його розвиток, те, що називається «початковим чином», і його визначення в ньому, і стійке буття створеної речі, тобто те, що розуміють під словами «сприятлива стійкість». Якщо в попередній діяльності і були якісь помилки, то тут, при повторному та новому акті творчості, настає виправлення всіх попередніх помилок, бо все діється заново. У цьому сенсі не може бути каяття про минуле, тут воно не може настати. Але все це людина може реалізувати правильно тільки в тому випадку, якщо до останнього дня збереже в собі ту внутрішню правду, вказівкою на яку закінчилися афоризми попередньої ситуації. Ці думки показані в такому афоризмі тексту: «Зміна. Якщо до останнього дня будеш сповнений правди, то буде початкове звершення і сприятлива стійкість. Каяття зникне».

1

Текст цього афоризму побудований на грі слів, на якій було наголошено раніше. Йдеться, звісно, про зміну, але вона показана за допомогою образу шкіри. Якщо тут ідеться про зміцнення сил, набутих на попередньому щаблі, то вони мають бути зміцнені, власне, самим фактом зміни, через гру слів, яка не перекладається українською, за допомогою шкіри. Але позаяк перша позиція ще не виявляє всіх сил, характерних у нижній триграмі й які знаходять свій прояв лише на другій позиції, оскільки на неї тут вказує образ, який ми вже неодноразово розбирали, — образ жовтої барви. Те, що він стосується другої позиції, підкреслюється ще й тим, що слабка друга риска показана в образі корови. У цьому сенсі і може бути зрозумілим афоризм, який без коментарів у нашого читача міг би викликати лише посмішку: «Сильна риска — на початку. Для зміцнення застосуй шкіру жовтої корови».

2

Друга позиція, яка є внутрішньою демонстрацією ознак усієї ситуації, є такою собі максимальною підготовкою до зовнішньої діяльності, але це ще не сама діяльність назовні. Тому тут згадується про те, що має настати після закінчення дня, тобто вказується на ту правду, яка впродовж цієї ситуації має супроводжувати людину до кінця її днів. Але якщо ця ознака існує, то подальший рух може бути тільки щасливим. Ось чому текст каже тут: «Слабка риска — на другому місці. Лише після закінчення дня проводь зміну. Похід — на щастя. Осуду не буде».

3

Після періоду виснаження всіх сил і лише внутрішнього накопичення їхня наявність у людині може бути ще не виявлена зовні, і тому навряд чи оточення може мати причини довіряти наявності цих сил, тобто внутрішньої правди. На перших двох позиціях люди не зможуть визнати наявність цих накопичених у попередній ситуації сил. Лише на третій позиції, як каже «Книга змін», лише після того, як тричі мова торкнеться змін, тобто оновлення, може бути досягнута певна довіра. Певна річ, що такий стан людини, коли після довгих промов вона може завоювати довіру до себе, вона сама може пережити важке становище, і в такому стані депресії навряд чи зможе діяти сприятливо. Тому текст каже: «Сильна риска — на третьому місці. У зміні мова тричі торкнеться її, і лише тоді до неї з’явиться довіра. Похід — до жалю. Стійкість — жахлива».

4

Усе те, що склалося як результат вчинених раніше дій, визначено долею, що діє як якийсь незмінний закон, але незмінність його дуже відносна, бо рано чи пізно настає час активного втручання — якщо не в своє минуле, то в своє майбутнє. І завдяки йому людина досягає можливості переробити свою долю. Звісно, для цього вона має справді накопичити багато особистих сил. Вона мусить переплавити свою долю. І образ переплавки, який тут згадується, коментатори пояснюють тим, що горішня триграма, в яку ми вступаємо на цій стадії, триграма дуй, символізує метал, під яким діє триграма лі — вогонь. Завдяки такій переплавці і переробці своєї власної майбутньої долі будь-яке каяття в неправильних вчинках, що були у минулому, відпадає. Ось чому в тексті читаємо: «Сильна риска — на четвертому місці. Володіючи правдою, зміниш долю. Щастя. Каяття зникне».

5

При максимальному виявленні новацій на п’ятій позиції «Книга змін» вказує образ рухливий і сильний у своїй діяльності зовні, образ тигра, що весь час рухається. Але це тільки образ, бо, по суті, мова тут іде про людину, сповнену великих внутрішніх сил, які для неї в усій її діяльності настільки переконливі, наскільки вони переконливі і для оточення, тому вона може в усій своїй діяльності виходити з них самих і не чекати якихось прогнозів, вказівок ззовні тощо. Ось чому в тексті сказано: «Сильна риска — на п’ятому місці. Велика людина рухлива, як тигр. І до ворожіння він уже знає правду».

6

Перерозвиток мінливості та рухливості приводить лише до зовнішнього підтвердження змін. По суті, зміна вже досягнута, і лише за інерцією саме зовнішнє в ній продовжує ще діяти. Якщо при максимальному прояві зміни йшлося про рухливість тигра, то тут вибрана тварина, схожа на тигра, але позбавлена його сили. Тут мова тільки про рухливість барса, але і вона, залишаючись, проте, рухом, можливістю зміни, може бути притаманна лише внутрішньо розвинутій людині. Людина ж, не розвинута етично, нікчемна, здатна лише на суто зовнішнє підтвердження зміни. Вона може змінювати не більше, ніж «вираз свого обличчя». Якщо вона запропонувала б виступити зовні, ніяк себе не проявивши, то такий виступ призвів би лише до нещастя. Краще їй залишатися тим, ким вона є, і працювати над подоланням зміни своєї суті. Внаслідок цього текст каже: «Слабка риска — нагорі. Шляхетний чоловік рухливий, як барс. У мізерної людини змінюється обличчя. Похід — до жалю. Стійке перебування на місці — на щастя».

№ 50. Дін. Жертовник

Образу динамічної зміни протиставляється тут щось статичне. Триножний жертовник — ось образ цієї ситуації. Його триноги гарантують стійкість; так після динамічного моменту настає статичний. Але тут справа дещо складніша, і образ цієї гексаграми треба розглянути і з інших боків, аби зробити зрозумілим текст. Якщо в попередній гексаграмі ми згадували в коментарях до четвертої позиції переплавку, то тут цей жертовник з’являється як знаряддя переплавки, як той тигель, в якому плавиться метал. Образно це показано в тому, що внизу маємо триграму сунь, що символізує дерево, яке розуміється тут як паливо, а нагорі маємо триграму лі, яка позначає вогонь, що виникає з цього палива. Тут показана дія вогню на нагрітий ним тигель, і всередині тигля в розплавленому металі проявляється дія вогню, як жар. У цій переплавці позначені подальші і нові шляхи розвитку всіх ситуацій. Але тут поки що береться лише стійкий момент самої переплавки. У цьому сенсі жертовник розуміється, як стійкість. Цей образ показаний у контекстах афоризмів при окремих рисках. Загальний же афоризм тут украй короткий, він каже тільки про початок нового періоду і про можливість подальшого розвитку та звершень. Крім цього, необхідно сказати, що текст тут, мабуть, зазнав значного псування, бо в різних виданнях «Книги змін» тут знаходимо різні тексти. Філологічно критичний вибір тексту зроблений у критичному перекладі. Тут же, позаяк ці коментарі будуються головним чином на роботі Вань І, ми дотримуємося його видання. Так, у його виданні читаємо: «Жертовник. Початкове щастя. Звершення».

1

Основна особливість першої позиції в цьому випадку полягає в тому, що вона, з одного боку, приходить на зміну попередній ситуації, яка має бути цілком відкинута, а з іншого ж боку — в тому, щоб прагнути до вищих щаблів, тобто до подальшого розвитку ситуації. Тому тут ідеться про те, що жертовник перекинутий догори ногами. Природно, що при цьому залишки колишніх жертв із нього випадають. Так само має випасти все, що є залишком попередніх помилок. Але по цих залишках минулого можна судити і про якість цієї ситуації. Так, тут повторюється думка, яка не раз зустрічається в стародавніх китайських текстах (наприклад, «Дао Де Цзін»), що «за сином пізнається мати». Оскільки тут передбачається подальший розвиток, який можливий саме завдяки очищенню від залишків попередніх помилок, то тут ідеться про успішний результат цієї позиції. Ці образи в тексті показані так: «Слабка риска — на початку. Жертовник перекинутий догори ногами. Вигнання сприяє занепаду. Наложницю беруть заради її потомства. Осуду не буде».

2

На попередньому щаблі вже вдалося набути певних сил. Вони є сенсом цієї ситуації. Тому на другому щаблі, який називається жертовником, ідеться про його вміст, тут жертовник має бути повним. Якщо людина займає цю позицію в такій ситуації, то ця повнота стосується саме її. Натомість у людей, які вороже протистоять їй, тобто у людей, якісно відмінних від неї, ця позиція не може бути. В силу антитези про них може бути сказано як про людей, котрі мають нужду. Але ця потреба в силу розмежування цієї людини й її супротивника не може торкнутися її самої, бо тут, на другій позиції, вона ще повністю перебуває в собі зі своїми силами. Тому в тексті читаємо: «Сильна риска — на другому місці. У жертовнику є повнота. У моїх супротивників є потреба, але до мене вона не досягне. Щастя».

3

Образ жертовника весь час згадується в афоризмах окремих рисок. Третя риска — сама середина жертовника, є тим місцем, де у нього починаються вушка. Але позаяк третя риска є переломним моментом, то тут ідеться про зміну форми цих вушок. З іншого ж боку, образ жертовника є тільки образом, образом переплавки тих сил і ознак, які залишилися від минулого й які лише в переробленому вигляді можуть бути використані в майбутньому. На третій позиції це переплавлення ще, звісно, не доведене до свого кінця, тут ще майже немає сил, які мають бути набуті. Тому «Книга змін» тут каже про товщ фазана. Як відомо, м’ясо фазана має мало жиру. Тому товщ фазана — це, власне кажучи, ще й майже відсутність жиру. Але все ж тут намічається певний розвиток і хоча б частковий перехід до розрідження атмосфери, згущеної колись, і тому тут з’являється згадка про остаточний добробут, якого можна досягти в тому випадку, якщо ця позиція пройдена правильно. У цьому сенсі доводиться розуміти текст: «Сильна риска — на третьому місці. Вушка жертовника змінені. У дії з’являться перешкоди. Жиром фазана не наситишся. Як тільки пройде дощ, так він і вичерпається. Каяття. Але врешті-решт — щастя».

4

При виході назовні в цій ситуації мала б прийти допомога з боку того, хто вже існує на самому її початку, бо ця ситуація — статична, в ній немає постійного накопичення сил. Відповідність четвертої та першої позицій тут давала б можливість очікувати на цю допомогу від першої позиції, але вона характеризується образом жертовника, перевернутого догори ногами. Тому з точки зору четвертої позиції тут ноги жертовника зламані, тобто, якщо розшифруємо цей образ, висхідна точка діяльності людини, котра займає цю позицію, позбавлена будь-якої стійкості. Надійність такої позиції «Книги змін» висловлює шляхом розвитку образу жертовника, у якого зламана нога. Тому в тексті читаємо: «Сильна риска — на четвертому місці. У жертовника зламана нога. Перекинуті жертви князів, і зовні жертовник забруднився. Нещастя».

5

Стійкість, характерна для цієї гексаграми, досягає свого прояву зовні на п’ятій позиції. Оскільки четверта позиція характеризується як негативна, то її виправлення може походити не від неї самої, а від передбачення подальшого розвитку, тобто того, що показано на шостій позиції. Сильна риска, яка характеризує шосту позицію, тут сприймається як дужка, що з’єднує вушка жертовника. Вона тут названа золотою дужкою, і цей образ, образ твердого металу, і втілює у собі сильну риску, тобто, врешті-решт, ті накопичені сили, які виразяться наступною позицією. Ці вушка жертовника тут названі жовтими, але, як ми неодноразово бачили, тільки тому, що це середня риска й їй притаманний колір середини. На цій позиції знадобиться лише правдиве та достовірне дотримання повної стійкості тих ознак, які є результатом переплавки, що згадується в цій ситуації. Тому текст каже тут: «Слабка риска — на п’ятому місці. У жертовника жовті вушка та золота дужка. Сприятлива стійкість».

6

У контексті цієї гексаграми горішня межа не відчувається як перерозвиток, адже справжній прояв усіх сил, набутих на п’ятій позиції, там ще не зосереджений. П’ята позиція тут лише підводить до шостої, а не є самостійною. Якщо з точки зору п’ятої позиції сильна горішня межа була показана в образі золотої дужки, то в контексті самої шостої позиції, де важливо підкреслити відсутність надмірності на ній, ідеться вже не про золоту дужку, а яшмову дужку, бо яшма в арсеналі китайської образності є символом гармонійної повноти розвитку всіх вищих чеснот. Тому текст тут каже: «Сильна риска — нагорі. У жертовника яшмова дужка. Велике щастя. Нічого несприятливого».

№ 51. Чжень. Збудження (блискавка)

Для попередньої ситуації була характерна статика. Вона змінюється максимальною динамікою, яка властива цій ситуації. Уже сама назва її (збудження) й її образ (блискавка) вказують на найдинамічнішу з усіх ситуацій, зазначених у «Книзі змін». Вона символізує той розвиток, який може наступити після того, як будуть залучені не тільки накопичені оновлені сили, але й оновлені та переплавлені. Також ця гексаграма складається з повторення триграми джень, яка за родинною символікою означає старшого сина. Старший син — це той, хто, наслідуючи батька, змушений розвивати справу, розпочату батьком. Тому саме йому належить дія, і він досягне того звершення; енергійне втручання в життя навколишнього середовища не минає даремно. І тому на початку настання цієї ситуації динаміка може здатися людині чимось, що дуже змінює обставини, чимось приголомшливим для основ, і лише наприкінці, після закінчення цієї ситуації, якщо вона проведена правильно, може настати певне задоволення. Тут «Книга змін» втілює це в образі блискавки. Коли «надходить» блискавка, вона лякає людину. Якщо остання вже почула та побачила її, а сама залишається неушкодженою, то переляк змінюється радощами. Крім цього, блискавку видно здалеку. Це символізує те, що тут мається на увазі напружена активна діяльність, що охоплює дуже широкі кола. І тим не менше небезпека, притаманна блискавці, якщо ситуація проведена правильно, не може мати поганого впливу навіть у дрібницях. В такому сенсі розуміється й основний афоризм цієї ситуації: «Збудження. Звершення. Блискавка з’явиться і вигукнеш: “ого!” А пройде — засмієшся: “ха-ха!” Блискавка лякає за сотні верст. Але вона не перекине і ложки жертовного вина».

1

У цій ситуації перша позиція є головною. Тут падає відразу, без будь-яких попереджень, перший удар блискавки. Саме тут ми застаємо той перший удар, який лякає найбільше. Тому знову повторюється афоризм про переляк. Але тут же нагадується, якщо блискавка усвідомлена та побачена, не варто чекати поганих наслідків. Тому в тексті сказано: «Сильна риска — на початку. Блискавка з’явиться і вигукнеш: “ого!” А минеться — засмієшся: “ха-ха!” Щастя».

2

Унаслідок удару блискавки людина може відчути страх. Природно, що це становище небезпечне. Й оскільки імпульс першої риски тут діє доволі сильно, рух до неї назад неможливий. Можна тільки рухатися далі, вперед. У момент такої динаміки, що мається на увазі на першій позиції, будь-який рух назад був би повним розривом із умовами, які оточують людину, призвів би до втрати всього того, що людина має. Але тут, якщо вона буде рухатися неодмінно вперед, хай би людина незліченну кількість разів втрачала все, чим володіє, про це турбуватися не слід, а лише неухильно продовжувати рух. Він може спричинитися до найвищого успіху. Людина може досягти останніх висот, які називаються мовою «Книги змін» «дев’ятої висотою». Але такий рух має бути винятково імпульсований власними силами людини. Гнатися за чимось, тобто бачити перед собою якусь мету, означає відстояти цю мету. Тому тут «Книга змін», попереджаючи, що, врешті-решт, все буде досягнуте, каже: «Слабка риска — на другому місці. Коли блискавка приходить, вона жахлива. Ти можеш сто тисяч разів втратити свої статки, але підіймешся на дев’яту висоту. Не женися — через сім днів і так отримаєш».

3

Момент переходу від внутрішнього життя до зовнішнього виникає тоді, коли людина може втратити впевненість у своїх діях. Особливо в такій ситуації, як ця, коли розгубленість може проявитися з особливою силою; щоб не опинитися захопленими зненацька, треба і тут не зрадити принципу неухильної дії та прагненню вперед, бо в іншому випадку людина сама може накликати на себе біду, без того, щоб ця біда була зумовлена самою ситуацією. У тексті це висловлено так: «Слабка риска — на третьому місці. Від блискавки розгубишся. Але, як блискавка, дій і не накличеш біди».

4

Сам імпульс розвивається, з точки зору авторів «Книги змін», хвилеподібно. За одним ударом блискавки настає другий. Аж ось удар вже стає лише відлунням першого, в якому зосереджена вся сила. Це удар по тому, що не чинить достатнього опору і що поглинає в себе силу удару без того, щоб був присутній ефект цього удару. Блискавка вдаряє в щось інертне, м’яке, податливе, в чому тільки втрачається сила удару. Такий повторний ослаблений удар «Книга змін» втілює в такий образ: «Сильна риска — на четвертому місці. Блискавка потрапляє в мул».

5

Як на другій, так і на п’ятій позиції, йдеться про можливість втрати, бо це відповідні одна одній позиції з тією лише різницею, що друга характеризує внутрішнє життя, а п’ята — зовнішнє. Але розбіг, динаміка, які були вже на попередніх позиціях, приводять до того, що на п’ятій позиції розвитку цієї ситуації, незважаючи на всю її небезпеку, все ж з’являється можливість вийти, і вийти вміло, з того становища, в яке поставило людину в цьому випадку життя. У цьому сенсі «Книга змін» каже: «Слабка риска — на п’ятому місці. Блискавка відходить і приходить. Жахливо! Хоча б і в стотисячний раз, але не втратиш уміння діяти».

6

Як на третій, так і на шостій позиції, яка стоїть у відповідності з нею, людину при повторному ударі може охопити страх і розгубленість. Однак там, на третій позиції, перед нею була можливість подальшого розгортання цієї ситуації. Удар блискавки відчувався ще сильніше, і тому переляк людини міг знайти більше виправдань. Тут же такий переляк, коли удар блискавки дуже далекий від місця, яке займає ця людина, може сприйматися лише як надмірна лякливість, що зрозуміло, бо шоста позиція й є надмірною. Тому якщо людина тут впадає у розгубленість і страх, то будь-яка його подальша дія і виступ можуть бути зіпсовані повною мірою. Щоб не бути поглинутим цим страхом, треба мати на увазі, що основний удар блискавки далеко, що він ніяк не стосується дії самої людини, а лише її сусідів. Також тут зустрічаємо ту позицію, на якій динаміка всієї цієї ситуації пронизує собою вже все оточення людини і стосується навіть побутового життя суспільства. Якщо тут не буде сильних струсів, то, у будь-якому разі, будуть хоча б чутки та балачки. Ось чому в тексті читаємо: «Слабка риска — нагорі. Від блискавки втратиш самовладання і будеш лякливо озиратися навколо. Похід — до жалю. Але блискавка стосується не тебе, а лише твоїх сусідів. Осуду не буде. Але навіть із приводу шлюбу з’являться чутки».

№ 52. Гень. Зосередженість

В одному зі своїх афоризмів найвидатніший сунський філософ Чен І-чуань сказав, що людина, збагнувши суть цієї гексаграми, уже цим втямила всю суть буддизму. Чен І-чуань не був буддистом, але добре знав буддійську філософію свого часу. Мабуть, він дав правильну характеристику, бо Вань І, котрий розглядав «Книгу змін» із точки зору буддійської філософії, саме цій гексаграмі приділяє виняткову увагу. Якщо розглядати те, що він тут каже, то коротко це може бути зведене до такого. Рух не відокремлений від спокою. Це —корелятивне поняття. Крім цього, рух залежить від спокою. Як і спокій, він позбавлений самостійного буття, а виникають вони лише одне від одного. І, нарешті, зупинка руху є спокоєм, а заспокоєння спокою, тобто його зупинка, й є рух. Таким чином, ці обидва поняття залежні один від одного. Якщо в попередній ситуації був показаний максимальне рух, то, власне кажучи, в ній самій вже було вказано і на спокій, і через суто технічні причини, через неможливість промовляти одночасно двояко в «Книзі змін», це розглядається як два послідовних моменти. Таким чином ця ситуація, ситуація максимального спокою та зосередженості, настає після ситуації збудження. Головні органи сприйняття (очі), розташовані на передній частині обличчя, збурюють наше пізнання. Тому спина, що позбавлена зору, слуху, нюху, смаку, є символом, протилежним органам сприйняття. Спина — це те, що для людей є статичним, якщо погодитися з Вань І, що динаміка сприйняття зосереджена в самих органах сприйняття. У цій ситуації мається на увазі така зосередженість, за якої людина не відчуває навіть саму себе, вона цілком зосереджується на своїй нерухомості, на своїй спині. Можливо, вона навіть і буде діяти, але в цій дії не сприйматиме нічого з навколишніх речей і людей. Можна було б подумати, що така відчуженість, заглибленість у себе могли б призвести до повного відриву від світу. Однак, оскільки тут мається на увазі лише тимчасова, нетривала ситуація, лише один абстрагований момент, то загалом така ситуація не може спричинитися до поганого результату. З приводу цього текст каже: «Зосередженість. Зосередься на своїй спині. Ти не сприймеш свого тіла. Проходячи через своє подвір’я, не помітиш своїх людей. Осуду не буде».

1

Стійкість і нерухомість, які не змінюють одна одну, гармонійно поєднуються з усім змістом цієї ситуації. Тому вона може бути тут найбільш сприятливою. Але процес зосередженості перебуває тут лише на самому початку свого розвитку. За символікою тіла, тут «Книга змін» цілком природно наголошує на зосередженості в пальцях ніг. Поступово ця зосередженість має поширюватися все далі і далі, на всю людину. Але тут текст каже лише: «Слабка риска — на початку. Зосередженість на пальцях ніг. Осуду не буде. Сприятлива вічна стійкість».

2

Друга пасивна позиція зайнята тут слабкою рискою, і це подвійно характеризує зосередженість, зупинку, безсилля, нерухомість тощо. Однак ситуація мусить якось розвиватися. Більше того, друга позиція характеризується тим, що вона має вести за собою і наступну, повинна імпульсувати її до подальшого руху. Однак слабкість, властива їй, призводить до того, що це імпульсуванння тут дуже ускладнене. Ось чому в тексті читаємо: «Слабка риска — на другому місці. Зосередженість — у литках. Не врятуєш того, за ким ідеш. Його серце — невеселе».

3

Після двох позицій спокою, тобто першої та другої, настає третя, яка сама по собі є переломним моментом і яка зайнята якісно іншою, сильною рискою. Перелом тут дуже відчувається. Вся небезпека цієї ситуації зосереджена на цій позиції. Зупинка, зосередженість охоплює людину все більше і більше. Вона вже не може й ворухнутися, і в ній самій наче відбувається розкол. «Книга змін» тут констатує тільки жахіття цієї ситуації та каже: «Сильна риска — на третьому місці. Зупинка — в стегнах. Вони відходять від попереку. Жах охоплює серце».

4

Статичність цієї ситуації, що продовжує свій розвиток, приводить до того, що зосередженістю охоплено вже все тіло людини, але позаяк тут знову, як і на другій позиції, зустрічаємо гармонійне поєднання пасивної, парної позиції та слабкої тіньової риски, то тут становище хоча і може здаватися небезпечним, однак страх буде зайвим. І «Книга змін» заспокоює: «Слабка риска — на четвертому місці. Зосередженість — на тулубі. Осуду не буде».

5

Нарешті максимально проявляється суть ситуації — спокій. Як сказано у вступі, спокій чергується з рухом, як і рух зі спокоєм. Саме завдяки цьому можливе ритмічне чергування спокою та руху й їхня гармонійна послідовність. Найбільше ритміка виражається в мові, головним органом якої є гортань, прихована в шиї. За правильних дій мови може бути досягнута та ритмічна гармонія, що допомагає людині виправити всі помилки, яких припустилися в минулому. У цьому сенсі текст каже: «Слабка риска — на п’ятому місці. Зупинка в шиї. У промовах нехай буде стійкість, і каяття зникне».

6

Шоста позиція цієї гексаграми є головною в ній. Тут найкраще досягається зупинка, зосередженість, спокій. Максимальний розвиток спокою приводить до того, що він сам зупиняє себе, і так дається вихід із усієї цієї ситуації. Закріпити спокій, тобто призупинити його, — перейти до руху. Оскільки шоста риска має спричинятися до переходу в наступну ситуацію, то тут мається на увазі успішний результат закріплення, про який каже текст: «Сильна риска — нагорі. Закріпи зосередженість. Щастя».

№ 53. Цзянь. Течія

У попередньому випадку сили були накопичені, відновлені, переплавлені. Вони отримали повідомлення про імпульс. Вони були випробувані на стійкість і тепер можуть вільно рухатися вперед до діяльності. Тому ця ситуація й називається течією. Треба також зазначити, що головний образ, що проходить майже через усі риски, — це образ лебедя. Це образ водяної птиці, яка гармонізує з назвою гексаграми течія. Але для того, щоб збагнути цей афоризм, необхідно взяти до уваги, що ця течія не байдужа, вона має певну мету, таку ж мету, як мета дівчини вийти заміж. Певна річ, що для того, щоб не збитися з правильного шляху, тут потрібна повна стійкість. Тому основний афоризм каже лише: «Течія. Жінка йде до чоловіка. Щастя. Сприятлива стійкість».

1

Починаючи з першого афоризму і далі, текст «Книги змін» каже тут про поступове просування лебедя. Між іншим, образ лебедя Су Сюнь розшифровує так: «Лебідь належить до птахів світла, але живе у воді (що відноситься до категорії темряви. — Ю. Щ.). Коли він осідає на воді, то вважає для себе заспокоєнням дістатися суходолу. Коли ж він перебуває на суходолі, то вважає для себе радістю дістатися до води». Двоїстий характер цієї ситуації, де є потреба у відриві від висхідної точки, показаний тут в образі лебедя, який із водяної поверхні, зручної для нього і до якої він пристосований, виходить на берег в ситуацію, не таку комфортну йому. Проте цей шлях виникає, як необхідний. І «Книга змін» розглядає лише його поступові етапи. На першій позиції лебідь тільки наближається до берега. Перехід до діяльності може здатися і страшним, але не людині, сповненій сил. Тільки дитину могла б налякати велика та тривала дорога. Тому якщо тут небезпека і викликає певні чутки, то вихід назовні тут потрібен, ситуація розвернеться добре. Тому в тексті сказано: «Слабка риска — на початку. Лебідь наближається до берега. Малій дитині страшно. Будуть розмови, але осуду не буде».

2

Подальше поступове розгортання сил, показане в образі лебедя, що дістався до прибережних скель, має насамперед базуватися на гармонійному сприйнятті того, що допомагає людині і що виходить із навколишнього середовища. Їжа та питво — це те, що весь час проникає в людину ззовні. І в цій підтримці ззовні людина має найбільшою мірою проявити свою врівноваженість. Ось чому текст каже: «Слабка риска — на другому місці. Лебідь наближається до скелі. У питві й їжі — врівноваженість. Щастя».

3

На третій позиції позначається вихід із внутрішнього середовища, тобто з того, що є чинним, а в перекладі на образи, подані в «Книзі змін», — вихід із води, який так тішить лебедя. Таким чином, тут лебідь досягає суходолу, він виходить на нього. Але до життя на суходолі він не пристосований так само, як і на перших порах людина, котра вдається до діяльності і виходить із свого незмінного спокою, не пристосована до діяльності. Тому тут може, як загроза, постати перед людиною неправильний розвиток її шляху. Якщо чоловік іде в похід, то неправильний і небажаний результат його дій показаний у тому, що він гине в поході і не повертається. Стародавні китайські автори «Книги змін» єдине призначення жінки бачили в продовженні роду. Тому для жінки несприятливий результат показується в образі можливості зачаття, але неможливості народження. Така ситуація може призвести лише до дії, але в ній задля того, щоб звільнитися від цієї ситуації, необхідно опанувати усіма елементами, що їй заважають, необхідно впоратися з розбійником, котрий символізує відхилення від правильного шляху, тобто від подальшого розвитку. У цьому сенсі можна зрозуміти текст: «Сильна риска — на третьому місці. Лебідь наближається до суходолу. Чоловік піде в похід, але не повернеться. Дружина завагітніє, але не виносить. Нещастя».

4

Непристосованість людини до дії, яка обмежує її можливості через відсутність досвіду, значною мірою призводить до того, що якщо вона і пройшла попередню ситуацію без втрат, тут остаточного результату досягти ще не вдалося. Подальший розвиток подій може бути для людини як вдалим, так і ні. Виною у цьому, звісно, її непристосованість. Лебідь не пристосований до того, щоб гніздитися на дереві, однак, він може знайти достатньо міцну гілку, на яку він міг би сісти. Так і людина дії може знайти достатньо міцну опору для своєї подальшої діяльності. В такому випадку ситуація може розгорнутися так, як треба. Але це необов’язково. Тому «Книга змін» каже лише гіпотетично: «Слабка риска — на четвертому місці. Лебідь наближається до дерева. Можливо, він і досягне свої гілки. Осуду не буде».

5

П’ята позиція, розташована високо в гексаграмі, показана тут в образі пагорба, на який ще далі проникає лебідь. Але ця позиція вже настільки віддалена від другої та відділена від неї небезпечною третьої позицією, що плідність її ставиться під сумнів. Той, хто неплідний і не створює нічого, може розвиватися заради самого себе і вже в собі самому і для себе може бути сильним. Ця сила, однак, приводить лише до задоволення своїх потреб, але аж ніяк не варто забувати про її непродуктивність. Тому текст каже: «Сильна риска — на п’ятому місці. Лебідь наближається до пагорба. Жінка три роки не вагітніє. Все ж ніхто її не здолає. Щастя».

6

Шоста позиція стоїть відповідно до третьої, тому тут знову з’являється образ суходолу, до якого рухається лебідь. Але мета вже досягнута, після цього вже можливий вихід до подальшої ситуації. І досягнення мети показане в цінності цієї ситуації. З точки зору авторів «Книги змін», обряд є дією, в якій із особливою силою виступають на перший план гідність і цінність. Тому, якщо йдеться про те, що пір’я лебедя можна застосувати при обрядах, то тут вказується на кінцеву плідність цієї ситуації. На попередніх щаблях «Книга змін» попереджувала про замкненість і неплідність, бо така замкненість у собі була б рецидивом уже пройденої попередньої ситуації і в цьому сенсі стала б злом. Найважливіше, таким чином, тут дати можливість комусь іншому скористатися результатами, отриманими самою людиною, що проходить цю ситуацію. Пір’я лебедя, якби воно залишилося на ньому, було б позбавлене будь-якого сенсу, крім того, що ним вкритий сам лебідь. Воно ж, застосовне в обряді, є символом чинно досягнутої мети. Тому в тексті читаємо: «Сильна риска — нагорі. Лебідь наближається до суші. Його пір’я можна застосувати в обрядах. Щастя».

№ 54. Гуй-мей. Наречена

Якщо попередня ситуація була тільки рухом уперед і тільки передбачалася мета, то ця ситуація вже є досягненням певної мети. Якщо там було вказано, що дружина йде до свого чоловіка, то тут ця тема розвинена як особлива ситуація. Ця гексаграма називається «наречена». Тут знову повторюється образ шлюбу, але вже в інших співвідношеннях сил. Усередині, тобто внизу, є триграма, що символізує старшу сестру. Нагорі, тобто зовні, є триграма, що символізує молодшого сина. Таким чином, тут знову повторюється тема шлюбу. Співвідношення вікових груп не повинно дивувати, якщо згадаємо, що в Китаї зазвичай дружина була старшою за чоловіка. Тут ідеться головним чином про ту функцію, яку має прийняти на себе наречена. Ставши дружиною, вона передусім має стати господинею дому і залишатися в оселі. Тому будь-який виступ, те, що мовою «Книги змін» називається походом, для неї може скінчитися лише невдачею. У тексті читаємо: «Наречена. У поході — нещастя. Нічого сприятливого».

1

На першій позиції зображений той момент, коли наречена вирушає до свого майбутнього чоловіка. У переносному сенсі це — той момент, коли людина тільки ще береться за свою роботу. Самостійно взятися за справу на початках, може, й важко, необхідна допомога інших. Тут ідеться про те, що наречену мають супроводжувати її дружки. Цей виступ у світ на перших порах ще може бути вельми непевним. Тому тут дається вже знайомий нам образ кульгавого, який, хоча і може ступати, однак його крок вельми обмежений. Проте, тут доведеться вийти назовні, і тому афоризм першої риски каже: «Сильна риска — на початку. Якщо відправляють наречену, то з дружками. Вона, як кульгавий, який може ступати. Похід — до жалю».

2

Власне кажучи, сама наречена зображена в цій гексаграмі третьої рискою. Перші ж дві риски зображують дружок супроводу. Шлях у будинок майбутнього чоловіка належить самій нареченій, дружки її тільки проводжають. Вони не можуть дійти до кінця, бо, довівши наречену до будинку майбутнього чоловіка, вони повинні повернути назад. Якщо людина займає в цій ситуації таку відособлену позицію, то її діяльність є діяльністю такого собі відлюдника. Присутня в світі, вона ніби відсутня в ньому, бачачи світ, бачить його лише наполовину. Ось чому в тексті знаходимо: «Сильна риска — на другому місці. І кривий може бачити. Сприятлива стійкість відлюдника».

3

Нижня триграма в цій гексаграмі позначає радість як певне припущення будь-якої форми діяльності. Але тут, оскільки це — третя риска, в якій найбільше проявляються воля та сваволя, то вона символізує саму наречену, і тут може проявитися шкідливий вплив свавілля, тобто розбещеності. Тому ідеться про необхідність зачекати як служниці, перечекати якийсь час, поки не буде наказу чоловіка, зображеного п’ятої рискою. Серйозність дій його показана в тому, що якби навіть наречена виявилася негідною й її відправлять назад, то все ж відправляти її слід також у супроводі дружок, тобто якщо людина, взявшись за якусь роботу, не може впоратися з нею як слід, то, відсторонивши її від цієї роботи, необхідно подбати про її збереження. У цьому сенсі можна розшифрувати текст: «Слабка риска — на третьому місці. Якщо відправляють наречену, то з дружками. Якщо, не прийнявши її, відправляють назад, то також із дружками».

4

Четверта позиція є тим моментом, коли відповідний термін для відправлення нареченої вже минув. Однак оскільки тут уся ситуація тяжіє до досягнення мети (в перекладі образною мовою — до шлюбу), то тут не доведеться піклуватися про те, що час втрачений. Якщо не зараз, то пізніше, але все ж мета має бути досягнута, і вона може бути досягнута. У цьому сенсі в тексті сказано: «Сильна риска — на четвертому місці. Якщо при відправленні нареченої буде втрачений термін, то її відправлять пізніше. Буде час».

5

Існує переказ, згаданий у коментаторській літературі «Книги змін», що один із стародавніх володарів, цар І, видав двох своїх доньок за своїх підданих. Цей мотив надалі послужив темою для розмов про його увагу до своїх підданих, про те, що він, займаючи таку високу посаду, не погребував породичатися зі своїми підданцями. І тут, на п’ятій позиції, йдеться про те, як цей легендарний цар І відправляв наречених. Оскільки він, займаючи вище соціальне становище, віддав своїх доньок людям нижчим, то його доньки, хоча і царського походження, були одягнені не надто розкішно. Це було помітно, як каже переказ, настільки, що прикраси дружок виділялися своєю ошатністю. Але, незважаючи на це, героїнями дії все ж були порівняно скромно одягнені наречені, бо вони були тими, заради кого дружки одяглися. Позаяк тут ідеться про наречених, тобто в перекладі з образної мови «Книги змін», про чоловіка, котрий ще тільки приступає до дії, то тут дається образ місяця, що наближається до повні. Загалом, у цьому афоризмі сказано: «Слабка риска — на п’ятому місці. Цар І відправляв наречених. Але царський одяг не зрівняється з блиском одежі подружок. Місяць майже вповні. Щастя».

6

Про досягнення мети, яке є темою цієї гексаграми, вже було згадано на попередній, п’ятій позиції. Тут, на шостій позиції, може бути лише пустоцвіт. Він показаний в образі порожнього кошика або в образі барана, якого ріжуть, але в якому немає крові. Звісно, ці образи вже самі вказують на несприятливість цієї позиції. Справді, коли мета досягнута, то після її досягнення вже вартувало б переходити до чогось іншого, до якоїсь іншої дії. Тут же надмірна затримка в межах цієї ситуації не може призвести ні до чого доброго. Тому в тексті сказано: «Слабка риска — нагорі. Жінка підносить кошики, але вони не наповнені. Слуга обдирає барана, але крові немає. Нічого сприятливого».

№ 55. Фен. Достаток

У попередній ситуації мета була досягнута. Шлюб відбувся. Будинок заведений. Якщо все це зроблено так, як вимагало навколишнє життя, то оселю очікує достаток, і ця ситуація зображує повну чашу. Навіть піктографічний аналіз знаку фен показує жертовну чашу, наповнену по вінця. Але саме достаток і повнота реальні лише в динаміці. Якби навіть до такого повного дому наближався цар, котрий стоїть на вищому щаблі, то і тут турбуватися нічого, бо будинок справді повний. Але ця повнота не має бути обмежена одним будинком. Як сонце, що стоїть в зеніті свого шляху, віддає своє проміння всьому навколишньому простору, так і достатку має вистачити на всіх. Тому текст каже: «Повна чаша. Достаток. Цар наближається до нього. Не турбуйся. Треба сонцю бути в зеніті свого шляху».

1

Динамічність достатку, яка мається тут на увазі, характеризується навіть структурою самої гексаграми. Всередині — вогонь, сонце, світло, що випромінюється на всі боки. Зовні — збудження, блискавка. Як із світлового центру розлітається в усі боки проміння, як блискавка, так достаток будинку розподіляється на всіх. Тому вже на першій позиції тут можлива зустріч із господарем, уподібненим до шляхетного чоловіка. Настільки цей чоловік багатий досягнутим раніше, що будь-який виступ тут продиктований самим достатком. Тому «Книга змін» каже тут про виступ у найпозитивнішому дусі. Але для розуміння цієї позиції й усіх інших варто взяти до уваги ще й таке. Один із найдавніших китайських політичних текстів, уже згадуваний нами, «Хун фань», каже, між іншим, про те, що серед керованих людей можуть зустрітися три типи: перший — люди, котрі мають як твердість характеру, так і його піддатливість, і ці дві ознаки в них врівноважені; другий — люди, у котрих твердість і непохитність характеру переважають; і третій — люди, котрих переважно характеризують їхні м’якість і ввічливість. Керувати людьми першого типу порівняно просто, бо для цього потрібна винятково гармонійна різнобічна політика. При управлінні людьми другого та третього типу необхідно, як сказано в цій пам’ятці, взяти до уваги, в чому проявляється їхня сила чи слабість. Якщо сила або слабість таких людей виявляється в сфері волі, то сильним людям треба протиставити сильну політику, а слабким — слабку. Якщо ж їхня сила або слабість проявляється в сфері інтелекту, то для управління людьми зі слабким інтелектом керівник має застосувати всю м’якість і ввічливість політики. У перекладі на символіку «Книги змін», як про це каже Вань І, перше, тобто можливість управління людьми, надмірно сильними або надмірно слабкими в галузі волі, відповідає тільки цій гексаграмі, а друге, тобто управління людьми, у яких сила або слабість проявляються в сфері інтелекту, показано в усіх інших гексаграмах. Ми зазвичай бачили, що слабка риска знаходить відгук і відповідність, якщо на відповідній позиції перебуває сильна, і навпаки. Тут же, в контексті цієї гексаграми, відповідність між рисками виникає лише тоді, коли відповідні позиції зайняті рисками одного і того ж типу. Тут перша сильна риска стоїть відповідно до четвертої, також сильної риски. І тому «Книга змін» дає такий позитивний афоризм: «Сильна риска — на початку. Зустрінеш такого господаря, як ти сам. Навіть якщо ти дорівнюєш йому, осуду не буде. Якщо підеш, то будеш нагороджений».

2

Оскільки друга позиція характеризує виявлення цієї ознаки всередині, а четверта позиція показує перші кроки виявлення цієї ознаки зовні, то між цими двома позиціями відповідності немає. Крім цього, вони зайняті різнорідними лініями, що в контексті цієї гексаграми лише підкреслює відсутність відповідності. Тому сильна четверта риска для другої риски є свого роду завадою. Так кажуть про ті перешкоди, що з’являються в оточенні людини, коли вона щойно в самій собі знайшла достаток, повноту своїх сил. Тут ідеться про ті завіси, якими людина себе оточує. У перекладі з образної мови «Книги змін» ці завіси — не що інше, як сумніви в можливості діяти, сумнів у собі самому, а звідси й невпевненість у діях, що викликає серед оточуючих у результаті недовіру, ненависть. Тому тут, у цій ситуації, в якій завіси настільки щільні, що темрява нагадує ніч, коли видно Велику Ведмедицю, необхідно з повною силою і напругою розкрити свою внутрішню правду, бо це — єдиний спосіб подолання тієї недовіри, яку зустрічає тут людина, ще не приступивши до дії — розподілу свого достатку. Але якщо це розкриття внутрішньої правди настане, то результат буде щасливим. Тому в тексті знаходимо: «Слабка риска — на другому місці. Зробиш рясними свої завіси так, що серед дня побачиш Велику Ведмедицю. Якщо виступиш, то потрапиш під сумнів і ненависть. Якщо оволодієш правдою, то шлях відкритий. Щастя».

3

Для інтерпретації афоризму цієї третьої позиції в коментаторській літературі подані дві версії. Одну висловлює Вань І, іншу висловлюють такі коментатори, як Ван Бі й японський коментатор Іто Тогай. Справа тут зводиться до розуміння сьомого ієрогліфа цього афоризму. Одні, як наприклад Ван Бі, розуміють його в читанні мей, і тоді він означає «ледь помітну зірку». Інші ж, як наприклад Вань І, розуміють цей знак, як мо, і тоді це означає «піну, бризки». Позаяк ми виходимо переважно з коментаря Вань І, то варто було б прийняти саме його прочитання. Але його версію я вважаю помилковою, бо Вань І не помітив тут рими, а це слово має римуватися з третім словом, яке, як відомо, читається пей. Таким чином, читання сьомого ієрогліфа мей, що збігається не тільки за вимовою, але і за тоном зі словом пей, запропонованим ще Ван Бі, доводиться визнати правильним прочитанням. Тому пояснення цього афоризму побудовано на підставі коментаря Іто Тогай). Подальший розвиток достатку призводить до того, що він стає все повнішим і повнішим, але все ближче і ближче закриває достаток четверта межа. Все сильніший і сильніший сумнів, що закриває достаток внутрішнім силам людини. Якщо на попередньому щаблі ці сумніви огортали такою темрявою, що вона нагадувала ніч, під час якої видно Велику Ведмедицю, то тут ніч ще темніша, тому видно навіть непомітну маленьку зірочку. Це слово, що ми переводимо як непомітна зірка, означає, за деякими версіями, Полярну зірку. І ми зупиняємося саме на цьому значенні, щоб наблизити його до контексту, де йдеться про Велику Ведмедицю. У цих умовах повного огортання сумнівами, коли вони, як балдахін, вкривають людину з усіх боків, сама її діяльність буде дуже утруднена. Бо чим більше людина заважає своїм сумнівом можливості діяти далі, тим більше обмежена можливість розподілу того добробуту, якого не бракує людині. Ускладненість її дій показана в образі перелому правої руки, саме правої, якою людина діє. Якщо людина візьме до уваги все те, що було зазначено тут про неприпустимість сумнівів у своїх власних силах, то вона може уникнути затримки, встановленої нею собі. І тоді з’являється можливість уникнути негативного результату. Ось чому «Книга змін» каже тут: «Сильна риска — на третьому місці. Зробиш рясним свій балдахін так, що серед дня побачиш Полярну зірку. Зламаєш правий лікоть. Осуду не буде».

4

Ця гексаграма складається з триграми лі, яка позначає сонце, і триграми чжень, яка позначає блискавку. Але її значення дещо ширше, ніж лише блискавка. Це, власне кажучи, буря. Звідси і грозові хмари, які закривають сонце, особливо тут, де «буря» поміщена над «сонцем». Тому тут, на четвертій позиції, коли ми переходимо до горішньої триграми, знову повторюється образ завіси, яка вкриває все густою непроглядною імлою, що нагадує темну ніч. Оскільки четверта риска стоїть відповідно до першої, де згадувався образ господаря, то і тут згадується цей образ. У таких образах показано те, що людина, навіть будучи оповитою сумнівами, все ж має пробитися крізь них і зустріти іншу людину, рівну собі. Тільки тоді результат її діяльності може виявитися сприятливим. Бо дія однієї людини не може привести до плідних результатів. Тут уже готується та підтримка, яка виступить на наступній позиції. Тому в тексті читаємо: «Сильна риска — на четвертому місці. Зробиш рясними свої завіси, то ж серед дня побачиш Велику Ведмедицю. Зустрінеш рівного собі господаря. Щастя».

5

Суть цієї ситуації в тому, щоб достаток, притаманний їй, був поширений на людей, що оточують цю людину. Тому тут, на п’ятій позиції, якій властивий максимальний прояв зовні, з особливою силою проявляється ця суть. Оскільки між цією позицією і суттю цієї гексаграми є співзвуччя, то тут «Книга змін» каже про ту хвалу, яка належиться людині. Взагалі «Книга змін» найчастіше каже про те, що осуду або хвали не буде, і тільки в кількох місцях дається згадка про те, що настане хвала або осуд. Тим сильніше звучать ці слова. Вони і тут сказані не даремно. Тому в тексті читаємо: «Слабка риска — на п’ятому місці. Прийдеш із блиском. Буде підтримка. Хвала. Щастя».

6

На останній позиції перерозвиток ситуації достатку. Позиція замкнута в самій собі. Безумовно, в такій діяльності, в якій людина не ділиться своїм надбанням із іншими, а замикається в собі, її діяльність не може бути слушною. Вона сама відрізала себе від оточення. «Книга змін» каже про її трирічну самоту. Під трьома роками мається на увазі, з одного боку, тривалий термін, з іншого боку — ті три позиції, що відокремлюють шосту позицію від співзвучної їй третьої, вважаючи, звісно, і на саму третю позицію. З приводу такого перерозвитку та замикання людини «Книга змін» попереджає: «Слабка риска — нагорі. Зробиш багатим своє житло. Зробиш завіси в своєму будинку. Поглянеш на свої двері, і в тиші не буде нікого. Три роки нікого не будеш бачити. Нещастя».

№ 56. Люй. Мандрівка

Якщо в попередній ситуації розглядалася людина, що має великий достаток у своєму будинку, і лише побіжно згадувалося про той шлях, що призначений його багатству, тобто шляхи зовні, то тут розглядається саме цей шлях. Ідеться про похорон. Але саме мандрівка, якою б вона не була далекою, має розпочатися вже з перших кроків. Тому лише в малому може бути розвиток і звершення, але важливо пам’ятати, що навіть перші кроки можуть бути першими кроками тривалої подорожі, протягом якої мусить бути збережена стійкість. У попередній ситуації йшлося про те, що сонце перебуває в зеніті свого шляху, але саме тому воно має вже схилятися до заходу, бо мусить зайти. І сам образ гексаграми складає горішню триграму — сонце, розташовану над нижньою триграмою — горою. Так сонце заходить за гору, і в цьому його русі змальовано образ поступового виходу з «мандрів»: «Мандрівка. Малому розвиток. У мандрівці стійкість — на щастя».

1

Мандрівка, яка є, по суті, переважно виходом назовні, зобов’язує людину мати мужність. Натомість будь-яка нерішучість позначила б тут тільки консервацію попередньої ситуації, в скупому перебування наодинці зі своїми статками. Тому тут особливо треба застерегти людину від дріб’язкового боягузтва. Воно може тільки накликати нещастя на саму людину. Тому текст каже: «Слабка риска — на початку. Якщо в мандрівці будеш боягузом у дрібницях, то завдяки цьому накличеш на себе біду».

2

Рух від позиції, яка проходить у всіх гексаграмах, позначається і тут. І кожна наступна позиція в контексті цієї гексаграми називається або «ладом», або «місцем», або «гніздом». Коли тут розглядається мандрівка, особлива увага звертається на наступні, нові позиціям. Якщо на першій позиції була загроза з боку дріб’язкового боягузтва, то друга позиція, будучи до певної міри підтвердженням першої, каже про лад, який відновлюється, тобто про рух уперед. Якщо перша позиція характеризувалася з негативного боку бажанням закріпити свої здобутки, то тут це надбання подорожній кладе собі за пазуху, звісно, в тих обсягах, в яких він може з собою прихопити. Перша позиція, як і друга, зайнята аналогічними слабкими рисками, і в цьому позначається їхня однорідність. Але позаяк перша позиція є позицією, підпорядкованою другий, то вона символізується як челядь, що знаходиться при людині, котра займає другу позицію, але така челядь, яка зберігає в стійкості свої позитивні взаємини з господарем. Тому текст каже: «Слабка риска — на другому місці. У мандрівці відновиш лад. За пазуху покладеш свій статок і знайдеш стійкість челяді та рабів».

3

Тут також враховується наступна позиція, але четверта позиція вже включена в триграму лі, яка позначає вогонь, і дія вогню позначається й для третьої позиції, адже вона, як і всі позиції цієї гексаграми, спрямована до своєї наступної. Вогонь спалює той «лад», який може характеризувати людину, котра займає третю позицію. З одного боку, перед нею до певної міри закрита можливість просування вперед. З іншого боку, зв’язок із челяддю, яка малася на увазі на другій позиції, вже не може тут існувати. Таким чином, відступ назад до підтримки челяді неможливий. Але і стійке перебування на місці тут також може вселити лише почуття жаху, бо затриматися на цій позиції — означає знову і знову переживати неможливість руху ні вперед, ні назад. Тому цю позицію кризи доведеться долати сміливим рухом уперед, незважаючи на те, що з цієї позиції рух уперед видається безцільним, бо шлях попереду зруйнований. Проте тільки рішучість може вивести людину зі стану, що характеризується на цій позиції. У тексті з цього приводу читаємо: «Сильна риска — на третьому місці. У мандрівці спалиш цей лад. Втратиш челядь і рабів. Стійкість жахлива».

4

Якщо людина досягає четвертої позиції цієї ситуації, то це означає, що на попередній вона знайшла в собі достатньо мужності для подолання всіх переживань жаху, які характеризувалися раніше. У цьому сенсі вона може податися далі і досягти свого місця, тобто потрібної позиції своєї мети. Завдяки цьому вона може відновити втрачене становище. Але все ж, оскільки ця позиція ще не є повним досягненням мети, то радість тут ще не може настати. На цій позиції, що тяжіє більше, ніж будь-яка інша, до своєї наступної, необхідність руху вперед позначається особливо потужно. Тому текст каже: «Сильна риска — на четвертому місці. У мандрівці прибудеш на місце. Віднайдеш свої кошти на подорож. Але у власній душі немає спокою».

5

Будь-який рух назовні (а особливо в ситуації подорожі) пов’язаний із певними витратами. Неможливо рухатися вперед, не витрачаючи сил. Ця втрата, звісно, лише часткова, тут показана в образі загубленої стріли. Але якщо навіть така стріла при полюванні на фазана і буде втрачена, то все ж це не означає, що полювання не матиме наслідків. Не треба боятися витрачати сили при русі зовні, тоді тільки можна досягнути результату, і врешті-решт ситуація приведе до того, що людину похвалять, і ця похвала буде діяти з необхідністю фатуму. У тексті ж читаємо: «Слабка риска — на п’ятому місці. Стріляйте у фазана й одна стріла загине. Але врешті-решт завдяки цьому тебе похвалять згори».

6

Сенс мандрівки в тому, щоб рухатися все далі і далі. Шоста риска, остання в гексаграмі, вже не має над собою ні «місця», ні «гнізда», ні «ладу». Таким чином припиняється можливість мандрівки. Шоста риска, як горішня, є тим, що названо в «Книзі змін» чином гнізда. Але оскільки вона входить до складу триграми «вогонь» і є сильним жаром цього вогню, то гніздо тут спалене. Залишатися на місці не можна, але і рухатися далі нема куди, бо рухатися далі — означає вийти за межі цієї ситуації. І, з точки зору самої ситуації, кінець її є втратою. Тому, якщо раніше і була можливість руху вперед для відповідного завоювання нових позицій, то тут залишається лише плач про втрачені можливості, і ця втрата показана в образі втрати бика. Нічого сприятливого тут бути не може, бо єдиний вихід зі становища — подолання цієї ситуації загалом і перехід до наступної позиції. Тому текст «Книги змін» каже: «Сильна риска — нагорі. Птахам спалили гнізда. Мандрівник спочатку сміється. А потім волає і голосить. Втратиш бика на площі. Нещастя».

№ 57. Сунь. Проникнення

Під час мандрівки людина проникає в усе нові місця, і сенс попередньої ситуації розглядається тут як самостійний момент. Тому ця гексаграма називається проникненням. Але проникнути в щось, в якесь стороннє середовище, можна лише поступово, лише в малому може бути тут розвиток. Зміцнівши, просуваючись далі, людина може досягти своєї мети — побачення з тим, що вище за неї, з тим, хто названий мовою «Книги змін» великою людиною. Образно і графічно це проникнення малого показано в тому, що ця гексаграма складається з повторення триграми сунь, в якій одна тіньова риска перебуває під двома світловими. Тіньові, слабкі риски технічною термінологією «Книги змін» позначають мале, а світлові, сильні риски — велике. Позаяк рух рисок іде знизу догори, то тут в образі самої триграми вже позначене проникнення чогось малого та незначного, що може бути лише дуже м’яким і податливим. А це також риски, закріплені коментаторською літературою за триграмою сунь. Ось чому в тексті знаходимо такі стандартні афоризми: «Проникнення. Малому розвиток. Сприятливо мати куди виступати. Сприятливе побачення з великою людиною».

1

Коли щось мале виступає вперед, то воно не може мати велику силу для рішучого руху. Тому перший виступ і перший момент проникнення характеризуються нерішучістю. Людина то наступає, то відступає. Але тривале перебування в такому хиткому стані може призвести лише до зупинки на цій позиції або, іншими словами, до збереження ознак, яких краще позбутися. З такими якостями людина ні в що не зможе проникнути. Якщо проникнення потрібне всій життєвій атмосфері в цій ситуації, то для успішного розвитку тут необхідно зібрати всі сили, які має людина, і рішуче вирушити вперед з усією стійкістю та мужністю, які має воїн. Тому в тексті сказано: «Слабка риска — на початку. Наступ і відступ. Сприятлива стійкість воїна».

2

Друга позиція виражається іноді в образі поверхні землі, іноді ж, як тут, в образі ложа, на якому лежить людина. Але оскільки це проникнення почалося вже на попередній стадії, то тут йдеться про те, що воно перебуває нижче за ложе. Однак на цій позиції, незважаючи на те, що проникнення вже почалося (в перекладі мовою мислення — почалося просування в пізнаване), людина може ще не до кінця довіряти силам свого пізнання. З одного боку, їй доведеться врахувати весь свій досвід, потрібно записати його для нової необхідної діяльності в пам’ять, яка в цьому стосунку схожа на писаря; з іншого боку, їй потрібне передбачення майбутніх подій, а ця здатність у авторів «Книги змін» трактувалася як образ пророка. Людина може в такий спосіб звернутися до своєї здатності пам’ятати і до своєї здатності передбачати в той час, як їй вартувало б віддатися ясній діяльності пізнання. Недовіра до своїх сил пам’яті та передбачення призводить усе ж до того, що вона може вдатися до допомоги своїх сил пізнання. Й якщо вони пов’язані з позитивним, вже сформованим знанням, то в результаті вся ситуація може розгорнутися в позитивний бік. У цьому сенсі текст каже: «Сильна риска — на другому місці. Проникнення розташоване нижче за ложе. Вдатися до переписувачів і пророків — збентеження. Щастя. Осуду не буде».

3

Попередня ситуація характеризувала внутрішнє життя. Тут же позначається вихід назовні. Якщо діяльність пізнання на попередньому щаблі виступала як щось позитивне, то тут від пізнання вимагається перехід до дії. Якби людина зупинилася тільки на одному пізнанні й усе знову і знову вдавалася б до нього, то воно, не збагачене досвідом дії, спричинилося б до поверхових знань. Навіть якщо ці акти пізнання були б численними, то все ж час був би втрачений і людині довелося б шкодувати про те, що сили, які вона витрачає на цій позиції, не витратила на попередній. Тому лаконічний текст каже: «Сильна риска — на третьому місці. Багаторазове проникнення. Жаль».

4

Якщо людина досягає четвертої позиції, то вона зуміла подолати всі ті помилки, в яких їй треба було покаятися. Так вона спокутує своє каяття. Тут вона може рухатися далі до досягнення своєї мети. І в цій гонитві за метою, в такому «полюванні», як каже «Книга змін», вона може досягти результатів саме в силу минулих помилок. Якщо тут йдеться про трояке, то тільки тому, що всі сильні риски (крім п’ятої, цілком самостійної) згідно з законом протилежностей тяжіють до цієї четвертої, слабкої риски. Ось чому текст каже: «Слабка риска — на четвертому місці. Каяття зникне. На полюванні здобудеш трояке». У цьому афоризмі збережений традиційний порядок фраз, адже коментар будується на підставі досліджень Вань І.

5

Людина досягає тут завершення процесу проникнення, і його напучує «Книга змін» тільки вказівкою на необхідність збереження стійкості. Уже це гарантує успішний результат. Але при цьому важливо усвідомити дві речі. Перша — що початок процесу (оскільки він визначений причинно-наслідковим зв’язком усіх попередніх вчинків) не підвладний самій людині. І тільки активним втручанням у свою долю людина може домогтися того, що кінець процесу може залежати від її дій. Минуле необхідне, майбутнє вільне. Але коли людина сама береться за побудову своєї майбутньої долі, потрібне глибоке обмірковування вчинків. «Книга змін» каже про те, що за три дні до вчинку його треба обдумати і, здійснивши чин, випробувавши свою думку в практиці, необхідно ще і ще її обмірковувати для того, щоб відповідно до висновків спрямовувати свою діяльність. Ось чому в тексті знаходимо: «Сильна риска — на п’ятому місці. Стійкість до щастя. Каяття зникне. Нічого несприятливого. Не в твоїй владі початок, але в твоїй владі кінець. Обміркуй цю справу за три дні до її звершення і через три дні після звершення».

6

Мета цієї ситуації була досягнута вже на попередній позиції. Тому на шостій зустрічаємо природний для «Книги змін» афоризм, який свідчить про ненадійність цієї позиції. Тут знову йдеться про те, що проникнення перебуває під ложем, тобто згадується про першу риску. Але повернення до неї абсолютно неможливе. Таким чином, сили для подальшого розвитку вже витрачені, витрачені кошти на подорож, як каже «Книга змін». І стійке збереження цієї позиції, якій протиставляється вихід із усієї ситуації, може призвести лише до невдачі. Тому в тексті написано: «Сильна риска — нагорі. Проникнення розташоване нижче за ложе. Втратиш свої кошти на подорож. Стійкість — до нещастя».

№ 58. Дуй. Радощі

Проникнення сприяє досягненню певної мети, в чому людина знаходить велике задоволення, що приводить до переживання радощів. З одного боку, в радощах досягається вираження самовдоволення, з іншого боку, в радощах легко може настати й розсіювання. Тому ця гексаграма розглядає процес, що виникає в переживанні людини після того, як вона чогось досягла, і настає сам процес радощів. Найсуттєвіше — те, що така радість має бути не лише надбанням самої людини, але й розповсюджуватися на її оточення, бо в іншому випадку, якщо вона залишиться тільки замкнутою в собі, це призведе лише до зловживання тими радощами, що були досягнуті на попередньому щаблі. Тут потрібно досягти розвитку радощів, їхнього розширення. Але це можливо лише в тому випадку, якщо людина не віддається радощам цілком, не захоплена ними всім своїм єством, а свідомо стежить за правильністю своїх вчинків і віддає свої радощі оточенню. У цьому сенсі в тексті читаємо: «Радощі. Звершення. Сприятлива стійкість».

1

На першому місці радощі приходять безпосередньо від досягнення. Задля досягнення можна узгодити зроблене з результатом дії. Тому тут можна говорити про гармонію. Саме гармонія приводить людину до переживання радощів. Тому в тексті знаходимо: «Сильна риска — на початку. Радощі — від згоди. Щастя».

2

У внутрішньому аспекті радощі є великою правдивістю. Вони самодостатні. І на другій позиції, яка характеризує саме внутрішній аспект цієї ситуації, знаходимо короткий, але цілком зрозумілий афоризм: «Сильна риска — на другому місці. Радощі — від слушності. Щастя. Каяття зникне».

3

Ми вже бачили не раз, що рух у гексаграмі передбачається від нижньої межі до горішньої. Це — рух назовні, відхід, як це називає «Книга змін». З іншого боку, зворотний рух згори вниз — перехід від зовнішнього до внутрішнього — називається приходом. У суті цієї гексаграми, про що говориться у вступі, радощі мають тут поширюватися на інших людей. Будь-яке замикання в собі того, хто переживає радощі, відриває його від навколишнього середовища і штовхає до невдалих дій. Тому радість, яка виникає і занурена в себе весь час, коли правильно було б навпаки — вийти зі своєю радістю до людей, не може спричинитися ні до чого іншого, як до невдалого результату. Тому в тексті написано: «Слабка риска — на третьому місці. Радощі — від приходу. Нещастя».

4

Після того як стан кризи пережитий, на четвертій позиції вже настає можливість дійти до певної гармонії. Ця гармонія, як ми бачили раніше, є характерною рискою радощів. Але тут після кризи її треба знову відновити. Нехай четверта позиція, з одного боку, має за собою небезпечну третю позицію, з іншого боку, попереду максимально проявляє п’яту позицію, все ж між цими сторонами немає рівності, і, тим не менше, якщо можливо досягти примирення обох сторін, то можливий і успішний результат цієї позиції. У цьому сенсі доводиться розуміти текст: «Сильна риска — на четвертому місці. Радощі — від домовленості, але ще немає рівності. Якщо ж сторони поквапляться, будуть і веселощі».

5

Коли перед людиною постає завдання з повним позитивом віддати свою радість оточенню, то за максимального прояву радощів вона може не розрізняти позитивних і негативних типів людей. А може віддавати їх усім. При такому прагненні своїх радощів зовні без урахування розмаїтості оточення і саме через те, що ці радощі передаються навіть негативним людям, становище може видатися людині жахливим. Тим не менш, цей етап треба пережити, і лише згодом може настати те, що гармоніює її і визначає місце тієї чи іншої людини в довкіллі. П’ята позиція за своїм характером схильна до того, щоб дія, що виходить із неї, не обмежилася потребами й інтересами самої людини. Тут можна дуже багато чого створити в своєму оточенні. А як ми побачимо далі, ця ситуація загалом готує ту індивідуалізацію, в результаті якої виникає не один, а безліч окремих індивідуумів. Тому тут усупереч небезпеці, про яку все ж згадує «Книга змін», необхідна дія, що характеризує цю позицію. У тексті сказано: «Сильна риска — на п’ятому місці. Якщо виправдаєш руйнівників, це буде жахливо».

6

Етап творчості заради інших, поширення радощів на інших вже цілком було викорінене на попередньому щаблі. Тому на шостій позиції мова може йти тільки про особисте переживанні своїх власних радощів. Людина замикається зі своєю радістю в собі. Звісно, за природним ходом цієї ситуації це не відповідає завданням, які ставляться перед людиною оточенням. Проте все, що потрібно було віддати, вже віддано, і людина сама залишається зі своїм переживанням радощів, та це не веде її до нещастя. Тому текст «Книги змін» не каже про майбутнє нещасті, а констатує лише таке: «Слабка риска — нагорі. Ваблячі радощі».

№ 59. Хуань. Подрібнення

Для розуміння цієї гексаграми необхідно згадати те, що вже було зазначено в ХХХІ гексаграмі, — те, що тематика першої та другої частин «Книги змін» — не однакові. У першій частині ми бачили створення діяча, котрий виходить із космічних сил. Друга частина — це вже, швидше, практична діяльність людини у навколишньому середовищі. Також у другій частині передбачається створення особистості, виникнення індивідуального. І саме тут після всієї епопеї розвитку сил, їхнього накопичення, їхньої переплавки, їхнього прояву зовні, реінтеграції в кожному з навколишніх людей, після цього складного шляху, який був окреслений у попередніх гексаграмах, настає, нарешті, та гексаграма, яка каже про індивідуалізацію, про прояв повноти самосвідомості в кожній окремій людині. Вона носить назву «подрібнення». Подрібнення тут вказує на виникнення індивідуальності в приватному. Так, єдине тут перетворюється в одиничне. Образ, який автори «Книги змін» вибрали для зображення цього подрібнення, заслуговує нашої уваги. Горішня триграма тут — вітер, нижня — вода. Цей образ вказує на те, що коли водна поверхня, поки вітер не дме, виглядає єдиною, то при першому ж подуві вітру на ній з’являється безліч окремих подрібнених блискіток. І кожна людина, кожна особистість сприймається тут як щось самостійне. Під час цього процесу природно має відбуватися розвиток і реалізація цього розвитку. Цей процес виникає тому, що радощі, колишні надбання досягли мети людини, поширилися і на все оточення, і кожен, хто прийняв у себе ці радощі, усвідомивши їх, усвідомлює і самого себе як того, хто переживає ці радощі. Таким чином, людина, котра подарувала радощі, може відчувати, що вона виконала все, до чого її спонукало буття. Вона може відчувати, що виконала свій обов’язок перед людьми, котрі дали їй це буття, перед своїми пращурами. Процес індивідуалізації, позначений тут, є процесом важливим і серйозним, і тому тут необхідно вдатися до великих і відповідальних дій, в яких, певна річ, необхідно зберігати повну стійкість, що мається на увазі в цьому випадку як справжня рація в думках, в діях, у словах. У цьому сенсі слід розуміти текст: «Подрібнення. Звершення. Цар наближається до власників храму [духів пращурів]. Сприятливий брід через велику ріку. Сприятлива стійкість».

1

Перша позиція характеризує перебування в самому собі, невихід назовні. Тому тут силами однієї першої позиції ще не досягнута необхідна індивідуалізація та подрібненість. Тут потрібна допомога, що надходить ззовні. Її й відзначає «Книга змін». Ця допомога має бути потужною. Якщо тут обраний образ коня, то, по-перше, тому, що триграма кань, що стоїть унизу, в символіці тварин стосується коня, а, по-друге, тому, що тут допомога надходить навіть від другої позиції, яка зайнята сильною рискою, і також символізує коня. Тому в тексті читаємо: «Слабка риска — на початку. Потрібна допомога. Кінь сильний. Щастя».

2

Під час процесу індивідуалізації найважливіше — знайти своє власне місце. Воно має бути саме своїм і міцним, тим, що з точки зору феодальних авторів «Книги змін» уособлював престол. Тому в процесі індивідуалізації кожна людина має прагнути до свого престолу. Ми б сказали, що кожен мусить зайняти належне йому місце. Якщо це дотримано, то згладжуються помилки минулого і каяття зникне. Тому текст каже: «Сильна риска — на другому місці. При подрібненні біжи до свого престолу. Каяття зникне».

3

У процесі подрібнення й індивідуалізації найбільшу небезпеку становить невпинність цього. Коли в процесі подрібнення йому піддається навіть сама індивідуальність, тобто щось неподільне, то успішного результату досягти неможливо. Людина буде змушена гірко каятися в тому, що вчасно не зупинила процес подрібнення. Однак якщо третя позиція за своєю суттю є потягом назовні, розпадом внутрішнього, то в цьому випадку людині не потрібне буде каяття, бо, проводячи все більше і більше подрібнення, вона діє винятково в дусі тієї позиції, яку займає в межах цієї ситуації. Тому в тексті читаємо: «Слабка риска — на третьому місці. Подрібнити своє тіло. Каяття не буде».

4

Процес подрібнення, індивідуалізації може розглядатися як двобічний процес ще й з іншого боку. Якщо цього разу слова це — подрібнення чогось цілого і таким чином знищення його як цілого, то, з іншого боку, тут замість багато «що» виникає багато «хто». Їхня кількість тепер також є єдністю, єдністю, в якій вони репрезентуються цілим пагорбом. Тому, якщо єдине «стадо» і розбите на окремі індивідууми, то, з іншого боку, колектив цих індивідуумів є великим пагорбом. Мабуть, автори «Книги змін» усвідомлювали, що така думка, по суті, діалектична, важка для сприйняття, якщо людина недостатньо розвинута культурно. Усвідомлюючи складність цієї думки, текст каже: «Слабка риска — на четвертому місці. Подрібнити своє стадо. Початкове щастя. У подрібненні буде пагорб. Це — не те, про що думають варвари».

5

Процес індивідуалізації, подрібнення надходить із якогось центру і прямує до периферії, а на периферії виникають окремі індивідууми. Щоб висловити цей процес образно, текст розповідає про те, як окремі крапельки поту виступають на периферії шкіри внаслідок того, що всередині людина відчуває жар. Цей процес індивідуалізації має поширюватися всюди, як гучний голос. Але на п’ятій позиції, яка має бути керівною, необхідно поставити себе в центр, що втілюється мовою «Книги змін» в образ царя, котрий живе в центрі. Це необхідно для того, щоб внутрішньо протистояти процесу подрібнення й утриматися в ньому не подрібненим. Тільки тоді результат може бути сприятливим. У цьому сенсі в тексті сказано: «Сильна риска — на п’ятому місці. При подрібненні виступає піт від гучних криків. При подрібненні живи, як цар. Осуду не буде».

6

Надмірний розвиток процесу, коли особистість віддає себе заради того, щоб в оточенні з’явилися самостійні індивідууми, призводить до повної віддачі своїх сил оточенню. Але так і має бути. Тут необхідний вихід за межі самого себе. У цій жертовній самовіддачі можливо виправити невдалість шостої позиції, з приводу якої в тексті сказано: «Сильна риска — нагорі. При подрібненні твоя кров піде. Віддалися. Вийди. Й осуду не буде».

№ 60. Цзе. Обмеження

Під час процесу подрібнення й індивідуалізації недоліком може стати його невпинність. Його треба взяти у певні рамки. Якщо раніше був поданий образ мерехтіння на воді, причому ніяк не було вказано, що ця вода обмежена, то могла виникнути думка: ця вода розіллється, іншими словами, цей процес індивідуалізації може просуватися все далі і далі, і його внутрішні суперечності вже самі можуть спричинити виснаження. Тому на зміну йому йде процес обмеження. Образно це показано в гексаграмі тим, що триграма «вода» поміщена над триграмою «водойма». Так, вода спрямована в русло, в береги. Таким чином, з’являється обмеження. Воно служить розвитку, бо розвиток передбачає створення нових цінностей. Якби не було обмеження, то індивідуалізація, що не має зупинки, не вела б до створення нових цінностей, адже ніщо не могло б у цьому процесі вистояти, все підлягало б розпаду без стриму. Таким чином, те горе, яке могло б виникнути в результаті невпинного подрібнення, також схильне до обмеження, бо, як і все інше, воно не може навіки залишатися незмінним. Тому в тексті тут ідеться: «Обмеження. Звершення. Горе обмежене. Воно не може бути стійким».

1

На першій позиції обмеження проявляється в образі максимальної замкнутості. Позаяк перша позиція — це перебування в самих глибинах індивідуальності, тут людина нікуди не виходить із себе, вона обмежена в самій собі. Усвідомивши себе як індивідуальність, людина залишається тільки наодинці з собою. З контексту попередніх гексаграм випливало, що таке перебування в собі може призвести до несприятливих наслідків. Однак оскільки тут розглядається як необхідний процес обмеження, то «Книга змін» каже про успішний результат, бо такий процес тут необхідний. Тому в тексті читаємо: «Сильна риска — на початку. Не вийдеш із внутрішнього двору. Осуду не буде».

2

Якщо таке перебування в собі, зазначене раніше, і буває необхідним, то тільки до певної межі, бо збереження попереднього стану під час наступного етапу веде лише до нещастя. Якби людина навіть розповсюдила свою діяльність трохи далі, ніж було можливо на попередній позиції, але не досягла б того широкого охоплення свого оточення, яке потрібно в такий період часу, то це спричинило б лише нещастя. У тексті сказано: «Сильна риска — на другому місці. Не вийдеш із зовнішнього двору. Нещастя».

3

На третій позиції вихід назовні стає вже вкрай необхідним, тому про наявність його текст тут навіть і не згадує, бо такий вихід назовні настане природно, якщо людина досягла в розвитку своєї життєвої ситуації цієї третьої позиції. Однак при виході назовні людина мусить сама знайти в собі стримуючі стимули, має сама себе вміти обмежувати. Якщо це прийнято до уваги, то людина може вийти з гідністю зі становища, що склалося. У тексті це сказано так: «Слабка риска — на третьому місці. Якщо не будеш обмежувати себе, то буде про що зітхати. Осуду не буде».

4

Усе, що має бути зроблено у внутрішньому житті, тут уже досягнуте. Людина може досягти якоїсь упевненості в своїх діях. Якщо вона знаходить у собі вміння ставити собі мету та встановлювати межі своєї діяльності, то людина може досягти того спокою, що виникає завдяки вмінню обмежити себе, і того розвитку в майбутньому, яке настає в результаті самостійності своїх вчинків. Тому в тексті йдеться: «Слабка риска — на четвертому місці. Заспокоїшся в обмеженні. Звершення».

5

Характерна риска п’ятої позиції — це врівноваженість, однакова віддаленість від обох крайнощів. Така гармонія, що проявляється і назовні, і всередині, приводить до того, що людина може знаходити насолоду в своєму обмеженні. Але людина, котра діє на цій позиції, якщо вона виходить з її суті, може вершити лише великі справи, такі, що викликають похвалу з боку оточення. Ось чому в тексті сказано: «Сильна риска — на п’ятому місці. Солодке обмеження. Щастя. Якщо виступиш, буде похвала».

6

Урівноваженість, властива попередній позиції, тут уже втрачена. Тому обмеження сприймається тут як щось зовнішнє. Символічно це показано вже в самій позиції, яка є найбільш зовнішньою позицією гексаграми. Тому обмеження, яке виникає тут, можна пережити як щось сумне та гнітюче. Стійке перебування в такому стані може викликати лише нещастя. Тут варто було б узяти до уваги перехідний характер цієї позиції, перейти до наступної ситуації щабля процесу обмеження та прагнути працювати над собою в межах тих рамок, які поставлені вже у минулому. Якщо це прийняти до уваги, то потреба каяття в попередніх помилках може відпасти. Тому в тексті тут слід бачити два афоризми: переший, що характеризує об’єктивність цієї ситуації, і другий — відсутність каяття як результат правильно зрозумілої та виправленої ситуації. Тому в тексті написано: «Слабка риска — нагорі. Гірке обмеження. Стійкість — до нещастя. Каяття зникне».

№ 61. Чжун-фу. Внутрішня правда

У процесі подрібнення виникли окремі індивідууми. Цей процес був обмежений. Таким чином, індивідуальне репрезентувало певну стійкість. Але для подальшого свого буття, власне, для того, щоб виникнути в повному розумінні цього слова, індивідуальне мало стати внутрішньо самостійним, воно мало наповнитись внутрішньою правдою. Тому ця ситуація, що йде на зміну попереднім, називається внутрішньою правдою. Незалежно від того, наскільки розвинений конкретний індивідуум, ця внутрішня правда має бути присутня в ньому. З точки зору авторів «Книги змін», вепри та риби є найтупішими та найобмеженішими істотами в поганому сенсі слова. Звісно, це лише образ, що позначає недостатньо розвинену людину. Але навіть така людина, незважаючи на всю свою обмеженість, якщо має цю внутрішню правду, все ж залишається людиною і може діяти в навколишньому житті. За наявності такої внутрішньої правди вона здатна до серйозної та великий діяльності, в якій, певна річ, має зберігати стійкість, тобто вміння гармоніювати, зовнішнє спонукання до дії та внутрішню реакцію на це спонукання. Саме в гармонії сприйняття та реакції повинна протікати ця серйозна і велика діяльність, яка мається тут на увазі. Цю думку «Книга змін» втілює в такі образи: «Внутрішня правда. Навіть для вепра та риб щастя. Сприятливий брід через велику ріку. Сприятлива стійкість».

1

На самому початку цієї ситуації, коли вона ще не тільки не виявлена зовні, але і не знайдена всередині, відповідність і гармонійність, про яку тільки-но було сказано, є ще проблематичними. Але тільки за їхньої наявності можна досягти щастя. Будь-який відступ від цього, якщо не призведе до нещастя, у будь-якому разі викличе неспокій, а саме це заважає правильному та нормальному ходу всього процесу. Тому «Книга змін» застерігає: «Сильна риска — на початку. Якщо буде співмірність, то буде щастя. Якщо відвернешся до іншого, буде неспокійно».

2

Кожен індивідуум, котрий виник у ході творчості, що характеризувалося на попереднього щаблі, є чимось самостійним. І стосунки між індивідуумами розглядаються з точки зору їхнього справжнього внутрішнього змісту. Це не їхнє зовнішнє співвідношення, а співвідношення їхніх сутностей. Зовні вони можуть і не бачити один одного, можуть залишатися в тіні один щодо іншого, але через їхню внутрішню співзвучність тому, що в кожному з них є ця внутрішня правда, вони можуть гармонійно вторити один одному. За такої внутрішньої злагоди, природно, в них може виникнути бажання поділитися своїм станом. Тому текст «Книги змін» каже: «Сильна риска — на другому місці. Журавель, що кричить, перебуває в тіні. Його пташенята вторять йому. У мене є хороша чаша, я розділю її з тобою».

3

При виході назовні, властивому третій позиції, коли вже виникли окремі індивідууми, людина зустрічає рівного собі супротивника. Тому успіх або неуспіх заздалегідь тут не може бути визначений, і альтернативність цієї позиції «Книга змін» висловлює так: «Слабка риска — на третьому місці. Знайдеш супротивника. То битимеш у барабан, то замовкатимеш. То заплачеш, то заспіваєш».

4

У деяких випадках гексаграма розглядається не як те, що складається з двох триграм, а складається з трьох пар окремих рисок. У цьому випадку четверта та третя риски є певною парою. Але третя риска характеризувалася тут повною непевністю. Тому поєднання з такою людиною, котра зовсім не впевнена в своїх діях, не може бути сприятливим. Тут краще звернутися вперед до виявлення тієї внутрішньої правдивості, що характеризує всю цю ситуацію. Однак повне виявлення її на позиції, де ця внутрішня правдивість ще недостатньо дозріла для того, щоб поширитися зовні, ще неможливе. Тут є «майже». Вся справа в тому, що тут місяць майже досяг своєї повноти. І тому людині це становище може здатися небезпечним. Однак неможливість зв’язку з минулим і потяг до майбутнього приводить до того, що результат цієї позиції все ж сприятливий. Тому тут знаходимо: «Слабка риска — на четвертому місці. Місяць наближається до повні. Пара коней загине. Осуду не буде».

5

Друга позиція, що характеризує цю ситуацію зсередини, свідчила про співзвучність сутностей. П’ята позиція, що характеризує той сам процес ззовні, каже про результат такої співзвучності — об’єднання. Саме наявність внутрішньої правдивості спричиняє таке об’єднання. Тому текст каже лише: «Сильна риска — на п’ятому місці. Володій правдою. Вона об’єднує. Осуду не буде».

6

Усе, що варто було зробити для розвитку внутрішньої правдивості, і все, що треба було зробити для об’єднання з іншими особистостями, також сповненими цією внутрішньою правдивістю, вже було досягнуто. Продовження такої ж діяльності привело б лише до прагнення надмірного самопідйому. Однак оскільки в цій ситуації воно ще неможливе, то це було б рівнозначно прагненню піднятися в небо. Вперте та стійке збереження цього бажання характерне для цієї ситуації, відійшло б від людини. У цьому сенсі текст каже: «Слабка риска — нагорі. Голоси пернатих здіймаються в небо. Стійкість до нещастя».

№ 62. Сяо-го. Перерозвиток малого

На попередньому щаблі була вироблена внутрішня правда, тому помилки, які все ж можуть бути, не стануть великими та серйозними. Треба довіряти самій правді, бо вона буде керувати діяльністю людини. Тому, якщо й можливий якийсь перерозвиток, тобто порушення гармонії, то лише перерозвиток малого. Для того щоб досягти правильного розвитку, що коригує помилковість дій, необхідне стійке дотримання чесного способу дій як результатів правди. Людина тут може діяти в малому, але не у великому, бо тут тільки ще починається діяльність вже створеного та насиченого внутрішньої правдивістю індивідуума. Будь-яке прагнення піднятися вище за призначені можливості призводить до втрати того, що може бути досягнуте. Наче птах, ця можливість відлітає від людини, і до людини долітає лише її голос. Цей голос рухається згори вниз, і гонитва за ним призвела б лише до його втрати. Натомість перебування внизу може спричинитися до того, що він буде почутий. Образ птаха, який поданий тут, деякі коментатори вбачають у самому образі гексаграми. У ній посередині є дві сильні риски. Вони зображують тулуб птаха. Під ними і над ними бачимо по парі слабких рисок, що іноді трактуються, як м’які, зображують м’які крила птаха. Тому для демонстрації чогось, що відходить від людини, тут використаний образ птаха, що летить. Гармонійність самого способу гексаграми, його симетрія, на думку Вань І, має вказувати на гармонійність дій людини, на її віддаленість від обох крайнощів. А це необхідно для того, щоб знайти правильний вихід із тих невеликих помилок, які можуть настати за індивідуальної діяльності окремої людини. Ця думка висловлена в тексті так: «Перерозвиток малого. Звершення. Сприятлива стійкість. Можна діяти в малому. Не можна діяти у великому. Від птаха, що летить, залишається лише голос. Не варто підійматися. Треба підійматися. Необхідно опускатися. Тоді буде велике щастя».

1

Перший момент виникнення помилки ще не є тією нагодою, коли вона може бути виправлена. Тому тут, на першому місці, тільки характеризується відхід правдивості, зникнення її в момент звершення неправильного вчинку. У тексті ж читаємо: «Слабка риска — на початку. Летить птах. І може бути нещастя».

2

Незначність помилки, яка може виникнути тут і від якої застерігає текст «Книги змін», може складатися передусім у тому, що попередній щабель (переддень мети) може бути прийнятий за останній, за саму мету. У прагненні до предків людина може спочатку зустріти свою праматір і зупинитися на цьому. Помилка буде полягати в тому, що вона може пройти повз свого пращура, може пройти повз свою мету і задовольнятися чимось, що майже заміняє об’єкт її прагнень. Але оскільки вона чогось таки досягає, то «Книга змін» каже про результат, який є загалом позитивним. Тому в тексті читаємо: «Слабка риска — на другому місці. Пройдеш повз свого прабатька і зустрінеш свою праматір. Не дійдеш до свого володаря, зустрінеш його слугу. Осуду не буде».

3

Перерозвиток є в цьому випадку рухом, що проходить повз ціль. Якщо людина проходить повз ціль, не помічаючи її, то цього разу вона не досягає її, хоча б зробила і більше, ніж потребує від неї самої її становище в житті. Так, не досягнута (тобто неусвідомлена та непомічена) мета, що стоїть позаду людини, наче пред’являє йому певний рахунок, нападає на нього ззаду. Тут, на третій позиції, саме це мається на увазі. Якщо людина буде діяти зовні, не усвідомлено і, таким чином, не досягнувши тих внутрішніх цілей, які мали бути досягнуті в минулому, якщо людина не здатна захиститися від можливого нападу з боку своєї власної совісті, то її чекає нещастя. Ось чому в тексті сказано: «Сильна риска — на третьому місці. Якщо минаючи не захиститися, то хтось ззаду нападе на тебе. Нещастя».

4

Динаміка четвертої позиції в її прагненні до п’ятої може лише посилити той рух, що проходить повз свою мету. Невпинність цього руху може бути пережита, як щось жахливе. Для того щоб цього уникнути, необхідно самому встановити собі певні заборони і не дуже напружено віддаватися діяльності. Ось чому в тексті читаємо: «Сильна риска — на четвертому місці. Якщо минаючи не зустрінешся, то виступ буде жахливим. Необхідні заборони. Не дій. Вічна стійкість».

5

За своїм характером п’ята позиція мала б зображати діяльність, спрямовану на користь оточення. Але тут залишаються помилки, хоча і малі. Тому діяльність, що дарує іншим, в цих умовах неможлива. Всі сили для того, щоб допомагати іншим, тут є, однак допомога не надходить. Наче щільні хмари, що приходять із західної околиці, яку автори «Книги змін» показують землею, що належить їм самим, не дають дощу. Проте, саме цій позиції може надаватися допомога силами попередньої. Якщо п’ята позиція в суспільній символіці зображує царя, то четверта зображує князя. Людина, котра займає п’яту позицію в цій ситуації (оскільки вона не виходить за межі самої себе), наче сидить у печері. Вплив попередньої позиції на цю показаний в образі пострілу, що цілить в того, хто сидить в печері, тобто в особистій замкнутості. Тому в тексті бачимо такі образи: «Слабка риска — на п’ятому місці. Щільні хмари і немає дощу. Вони з нашої західної околиці. Князь вистрелить і потрапить у того, хто в печері».

6

Мала помилка в разі її перерозвитку стає вже великою. Перерозвиток властивий горішній позиції. Тому нічого сприятливого на ній бути не може. Невдале розташування показане в образах, вже знайомих нам, тому не вимагає особливої розшифровки. В тексті ж читаємо: «Слабка риска — нагорі. Не зустрінеш, а минеш. Птах в льоті віддалиться. Нещастя. Це називається лихом і бідою».

№ 63. Цзі-цзі. Вже кінець

У ході творчості, що була охарактеризована у другій частині «Книги змін», тут уже досягнутий етап, коли індивідуальність створена. У цьому сенсі процес завершений, і передостання гексаграма називається «вже кінець». Це завершення самого процесу, що показано в самій структурі гексаграми. Річ у тім, що з теорії «Книги змін» на непарних, сильних позиціях гармонійно можуть перебувати сильні риски, а на парних, слабких позиціях — слабкі. У цій гексаграмі всі риски розташовані саме таким чином. Перша, третя та п’ята позиції зайняті сильними рисками, а друга, четверта та шоста — слабкими. Здавалося б, у цьому поданий образ такого гармонійного розвитку і його результати не передбачають можливості подальшого розвитку. Все вже досягнуто. Окреме, індивідуальне вже створено. Якщо воно і розуміється як щось мале, то все ж має розвиток аж до того моменту, коли стане великим. У цьому сенсі йдеться про можливість розвитку малого. Стійкість і врівноваженість, охарактеризовані розташуванням рисок цієї гексаграми, тут сприяють всьому процесу. Але саме тут варто взяти до уваги інший закон, що існує в теорії «Книги змін» і полягає в тому, що все має тенденцію перетворюватися на свою протилежність. Кожна сильна риска має в собі закладені тенденції перетворитися в слабку, і навпаки. Тому, як побачимо нижче, остання гексаграма — повна протилежність цій. Таким чином, якщо весь попередній процес, від першого імпульсу творчості і до досягнення повної гармонії, яка показана в цій гексаграмі, є тим щастям, що стоїть на початку і згадується цим текстом, то саме це щастя призводить також до необхідності повної та кардинальної зміни, спричиняє той хаос, що стоїть наприкінці і згадується в цьому афоризмі. Щоб правильно пройти через цю ситуацію, названу в «Книзі змін» «вже кінець», необхідно вжити цілу низку застережень. Якщо попередні гексаграми поетапно розглядали складові цієї ситуації, то тут розгортається цілий ряд попереджень, необхідних для правильного переживання всієї цієї ситуації. Не потрібно, однак, розуміти рух до хаосу, згаданий тут, як щось негативне, бо, як побачимо нижче, цей хаос є чимось аморфним, слугуватиме тим матеріалом, в межах якого може розгорнутися новий цикл, що починається з творчості тощо. Беручи все це до уваги, можна зрозуміти текст, який каже: «Вже кінець. Звершення. Малому сприятлива стійкість. На початку — щастя. Наприкінці безлад».

1

Якою б стійкою не була ця ситуація, її треба пройти, треба здолати, бо зупинка в ній позначала б загибель. Тому тут подається вказівка на те, що зупинка спричинила б недостатньо швидкий темп проходження через цю ситуацію, й останньої миті ця переправа через таку ситуацію була б схильною до небезпеки. Ця гексаграма найтіснішим чином, навіть самою назвою, пов’язана з наступною, і для її пояснення необхідно скористатися контекстом наступної гексаграми, де дається образ молодої лисиці, що майже переправилася через річку, але останньої миті намочила хвіст. Щоб цього не сталося, «Книга змін» нагадує: «Сильна риска — на початку. Загальмуєш колеса — підмочиш хвіст. Осуду не буде».

2

У процесі творчості річ вже створена, вона існує як для себе, так і для свого оточення. Сховатися вона більше не може. Її бачать усі. Якби у людини, котра стоїть на другій позиції, тобто там, де перебуває в собі, з’явилося бажання бути прихованою, то це було б для неї недосяжно. Це набуло образу жінки, котра втратила запону на колісниці. Запекла гонитва за своєю невиявленістю, пошуки втрачених запон не можуть тут привести до жодного результату. Коли надалі настане час (а він, безумовно, може настати), тоді все буде відновлено, людина може бути замкнутою в самому собі. Тут це недосяжне, а прийдешнє треба віддати майбутньому. В такому сенсі в тексті сказано: «Слабка риска — на другому місці. Жінка втратить запону на колісниці. Не гони. Через сім днів отримаєш».

3

У цій ситуації, напередодні хаосу, вихід назовні сприймається як вихід для важкої та запеклої боротьби. Не з людьми боротися доведеться тут, а з чимось гіршим. Мається на увазі похід на країну бісів. Перемога над ними має бути отримана. Але ця перемога досяжна лише для того, хто володіє великою силою, а не пересічній людині. Та навіть для такої людини, сповненої сил і життєвого досвіду, для високого пращура, як його називає «Книга змін», ця перемога не дається задарма. Потрібен тривалий термін для її досягнення. Тим більше зрозуміло, що незначній людині в таких умовах діяти не можна. Ось чому в «Книзі змін» сказано: «Сильна риска — на третьому місці. Високий пращур іде в похід на країну бісів. І за три роки переможе її. Нікчемам — не працювати».

4

Переддень хаосу та його наближення відчувається на кожному щаблі цієї ситуації, незважаючи на те, що вона є лише завершенням попереднього етапу. Тому тут необхідно мати на увазі, що жодне досягнення не залишається в руках навіки. В такому сенсі, як нагадування, звучить текст: «Слабка риска — на четвертому місці. І на парчі будуть лахміття. До кінця днів збережи заборони».

5

Усе ближчає вихід із цієї ситуації, все ближчає хаос. Тому тут подається ще раз нагадування про те, що може врятувати людину в тому середовищі, в яке вона неодмінно потрапить у наступній ситуації. Не пишність і розкіш жертв, а правдивість, не зовнішня повнота, а внутрішні сили — ось що може привести його до стійкості в час стихійного хаосу, в який він неминуче потрапить. Аби розшифрувати образи, в яких подається цей афоризм, необхідно взяти до уваги, що нижня триграма (вогонь) звернена на схід, а горішня триграма (вода) — на захід. Те, що було досягнуто внутрішньо, що було досягнуто на перших трьох позиціях, тут уже не має жодного значення. Тому якщо східні сусіди, тобто три нижні позиції, і приносять значну жертву, сенсу в ній уже немає. І тільки те, що людина забирає з собою, прямуючи до хаосу, те, що є невід’ємним для неї, їй особисто належить, тільки це може привести до добробуту. І це незначне, та мала жертва, про яку йдеться в тексті, є нічим іншим, ніж внутрішньою стійкістю та правдивістю, умінням виходити з себе. Тому в тексті сказано: «Сильна риска — на п’ятому місці. Корова, вбита у східних сусідів, не зрівняється з невеликою жертвою західних сусідів. Якщо будеш правдивим, то реально знайдеш своє щастя».

6

У вступі до цієї ситуації було сказано про те, що на початку процесу було щастя, а наприкінці — хаос. Шоста позиція — це перехід до цього хаосу. «Книга змін» не каже, що тут людині загрожує певне нещастя. Вона тільки констатує небезпеку і жах цього становища. Хвиля хаосу захльостує людину. Якщо в першій позиції говорилося про переправу і про небезпеку останньої миті зіпсувати свій шлях, то на цій позиції йдеться про те, що хаос із головою вкриє людину. І тим не менше це необхідно, бо людина мусить вийти зі свого гармонійного розвитку і, свідомо порушивши цю гармонію, рушити в хаос, бо в хаосі віднайде свободу для своєї творчості. Тому в тексті читаємо лише: «Слабка риска — нагорі. Промочити голову. Жах».

№ 64. Вей-цзі. Ще не кінець

Ситуація розгортається так, що нарешті настає хаос, але хаос розглядається не як розпад створеного, а як безконечність, як можливість нескінченної творчості. Не як щось негативне виступає тут хаос, а як середовище, в якому може бути створено щось зовсім нове. Безумовно, ця нова творчість має пройти за законами (і з точки зору авторів «Книги змін», за тими ж законами, що були вказані раніше). В цьому вбачається циклічність «Книги змін». Останньої миті в цій останній ситуації «Книга змін», наче напуття, дає вказівку, що тут може статися і чого треба остерігатися. Найважливіше тут — наявність повноти сил. Краще, якщо їх буде більше, ніж треба, ніж якщо їх забракне останньої миті, бо якби їх не вистачило в останню хвилину, то нічого сприятливого не можна було б очікувати. Ось чому текст каже: «Ще не кінець. Звершення. Молода лисиця майже переправилася. Якщо замочити хвіст, не буде нічого сприятливого».

1

Перша позиція — лише початок цього процесу, тобто початок вироблення необхідних сил, тому можна припустити, що їх тут ще мало. Передусім текст «Книги змін» вказує на те, що людині доведеться дуже пошкодувати, якщо колись, до того, як їй довелося проходити крізь хаос, вона не виробила достатньої кількості сил. Тому в тексті сказано тільки таке: «Слабка риска — на початку. Підмочити свій хвіст. Жаль».

2

У той час, коли людина проходить крізь хаос, єдине, на чому вона може втриматися, це на собі, бо в хаосі нема на що розраховувати. Вона опинилася на другій позиції, яка якраз характеризує внутрішнє життя людини й її замкнутість, цілковитим чином триматися на собі і зберегти себе. Тому в тексті тут ідеться: «Сильна риска — на другому місці. Загальмувати колеса. Стійкість — на щастя».

3

Аж ось настає вихід назовні. Він не може не настати, і третя позиція характеризує саме його. Але тут, коли «ще не кінець», власне кажучи, ще нічого не досягнуто і сил досі бракує. Похід, в який можна вирушити, виходячи з цієї позиції, міг би бути тільки невдалим. І тим не менш необхідність цього виходу назовні, важливість зробити новий цикл творчості тут проявляється настільки потужно, що позиція сама сприяє цьому. Суперечливість цієї позиції показана в суперечливості афоризму, приписаному до неї: «Слабка риска — на третьому місці. Ще не кінець. Похід — до жалю. Сприятливий брід через велику річку».

4

Необхідною умовою роботи, що може бути виконана на цій позиції, є та стійкість, яка свідчить про повноту сил. Тільки вона може докластися до успішного результату. Але ця стійкість має перед собою не спокійне середовище, а збурений хаос, і саме проти нього має виступити тут людина. Нехай на неї чекає велика праця, нехай довгий час вона буде змушена боротися, але якщо буде, зберігаючи стійкість, продовжувати боротьбу, то все на світі, весь світ, зашифрований в образі великого царства, схвалить її діяльність. Проти всіх сил темряви має виступити вона тут. І «Книга змін» радить: «Сильна риска — на четвертому місці. Стійкість — на щастя. Каяття зникне. При потрясінні треба напасти на країну бісів. І через три роки буде похвала від великого царства».

5

Стійкість, характеризована на попередньому щаблі, тут є центральною рискою людини. Вона повідомляє про її благородство. І це благородство, як із якогось центру, може випромінюватися в усі оточення, облагороджуючи їх. Суть цього внутрішнього благородства — в тій гармонії, що підкреслюється середньою позицією у горішній триграмі. Це — внутрішня правдивість. Те, що вона має випромінюватися та сяяти, вказується тим, що ця риска є центральною в триграмі сяйво. Тому тут, у володіннях мороку та хаосу, внутрішня правда осяює все навколо, і в цьому вказується можливість подальшого прояву світла, тобто творчості. Іншими словами, тут подається висхідна точка для нового циклу, що починається знову в першій гексаграмі творчості. В такому сенсі може бути зрозумілим текст: «Слабка риска — на п’ятому місці. Стійкість — до нещастя. Каяття не буде. Якщо з блиском шляхетного чоловіка буде правда, то буде і щастя».

6

Після досягнутого вже на попередній позиції, залишається лише умиротворення старості. Якщо людина вчасно не встигла перейти до творчості, то перед нею, як можливість, залишається лише знайти задоволення в спокійному бенкеті. Для того щоб дійти до такого бенкету, треба відповідати високим вимогам сил, треба мати внутрішню правдивість. За бездіяльність людину тут не можна звинувачувати, і ніхто не буде ганити її за це. Вона заслужила свій спокій. Але якби людина й вчинила б якусь дію, коли вже час для неї минув, то була б поглинена силами хаосу з головою. Все було б втрачено. Тому в тексті сказано: «Сильна риска — нагорі. Володій правдою, коли ллєш вино. Осуду не буде. Якщо промочити голову, то, навіть володіючи правдою, втратиш її».

Зміст

Вступ 3

Перша частина 17

Друга частина 150

Літературно-художнє видання

Серія «Істини»

І-ЦЗІн. КНИГА ЗМІН

Переклад з російської

Головний редактор О. В. Красовицький

Відповідальна за випуск А. М. Гопаченко

Художній редактор О. А. Гугалова

Комп’ютерна верстка: В. А. Мурликін

Коректор Р. Є. Панченко

Підписано до друку 20.11.17. Формат 70×100 1/32.

Умов. друк. арк. 11,62. Облік.-вид. арк. 11,96.

Тираж 2000 прим. Замовлення №

ТОВ «Видавництво Фоліо»

вул. Римарська, 21А, м. Харків, 61057

Свідоцтво суб’єкта видавничої справи

ДК № 5244 від 09.11.2016

Сайт та інтернет-магазин видавництва:

www.folio.com.ua

Електронна адреса:

market@folio.com.ua

Надруковано з готових позитивів

у ТОВ «Видавництво Фоліо»

вул. Римарська, 21А, м. Харків, 61057

Свідоцтво суб’єкта видавничої справи

ДК № 5244 від 09.11.2016

І-96

І-цзін. Книга змін / пер. з рос. Є. В. Тарнавського; худож.-оформлювач О. А. Гугалова. — Харків: Фоліо, 2018. — 281 с. — (Істини).

ISBN 978-966-03-7836-0 (Істини).

ISBN 978-966-03-8048-6.

УДК 821.581

реклама

реклама

реклама

реклама

Content

І-цзін. Книга змін

Вступ

Перша частина

№ 1. Цянь. Творчість

№ 2. Кунь. Виконання

№ 3. Чжунь. Початкові труднощі

№ 4. Мен. Недорозвиток

№ 5. Сюй. Необхідність очікування

№ 6. Сун. Суд

№ 7. Ши. Військо

№ 8. Бі. Наближення

№ 9. Сяо-чу. Виховання малим

№ 10. Лі. Наступ

№ 11. Тай. Розквіт

№ 12. Пі. Занепад

№ 13. Тун-жень. Однодумці (родичі)

№ 14. Да-ю. Володіння великим

№ 15. Цянь. Покора

№ 16. Юй. Свобода

№ 17. Суй. Наслідування

№ 18. Гу. Виправлення

№ 19. Лінь. Відвідини

№ 20. Гуань. Споглядання

№ 21. Ши-хо. Зціплені зуби

№ 22. Бі. Оздоблення

№ 23. Бо. Руйнування

№ 24. Фу. Повернення

№ 25. У-ван. Непорочність

№ 26. Да-чу. Виховання великим

№ 27. I. Харчування

№ 28. Да-го. Перерозвиток великого

№ 29. Сі-Кань. Повторна небезпека

№ 30. Лі. Сяйво

Друга частина

№ 31. Сянь. Взаємодія

№ 32. Хен. Сталість

№ 33. Дунь. Утеча

№ 34. Да-чжуань. Міць великого

№ 35. Цзінь. Схід

№ 36. Мін-і. Ураження світла

№ 37. Цзя-жень. Домашні

№ 38. Куй. Розлад

№ 39. Цзянь. Перешкода

№ 40. Цзе. Вирішення

№ 41. Сунь. Спад

№ 42. І. Примноження

№ 43. Гуай. Вихід

№ 44. Ґоу. Перечення

№ 45. Цуй. Возз’єднання

№ 46. Шен. Підйом

№ 47. Кунь. Виснаження

№ 48. Цзін. Криниця

№ 49. Ге. Зміна

№ 50. Дін. Жертовник

№ 51. Чжень. Збудження (блискавка)

№ 52. Гень. Зосередженість

№ 53. Цзянь. Течія

№ 54. Гуй-мей. Наречена

№ 55. Фен. Достаток

№ 56. Люй. Мандрівка

№ 57. Сунь. Проникнення

№ 58. Дуй. Радощі

№ 59. Хуань. Подрібнення

№ 60. Цзе. Обмеження

№ 61. Чжун-фу. Внутрішня правда

№ 62. Сяо-го. Перерозвиток малого

№ 63. Цзі-цзі. Вже кінець

№ 64. Вей-цзі. Ще не кінець