Arheologiskie petijumi Cesu novada no 1965-1990 gadam

Arheoloģiskie pētījumi cēsu novadā no 1965. Līdz 1990. Gadam

Izstādes katalogs

CĒSU NOVADA ARHEOLOĢISKĀS IZPĒTES GALVENIE REZULTĀTI /1965. - 1990. G./.

Cēsu novads atrodas pašā Vidzemes centrā. Pauguraino, ūdeņiem, mežiem un lauksaimnieciski izmantojamām zemēm bagāto apvidu_ šķērso Gauja ar savām pietekām, kas senatne bija izdevīgi satiksmes ceļi. Tadeļ Cēsu novads jau sensenos laikos piesaistīja cilvēku uzmanību kā skaista, iztikai ar visiem nepieciešamajiem priekšnoteikumiem nodrošināta telpa.

Cēsu rajons ir ļoti bagāts ar dažāda veida pieminekļiem. Te atrodas 250 arheoloģiskie pieminekļi, no kuriem 108 ir republikas, bet 142 - vietējas nozīmes. To vidū ir seni kapulauki, viduslaiku kapsētas, 25 pilskalni, arī 4 ezermītnes, 11 Livonijas laika mūra pilis un pat 3 viduslaiku pilsētas - Cēsis, Rauna, Straupe.

Senākās rakstīto avotu ziņas par Araišu un Cēsu pilīm atrodamas jau 16. gs. beigās sarakstītajā Lietuviešu metrika.No 17. gs. beigām saglabājušies

J. Palmštruka ap 1685. gadu zīmētais Cēsu pils plāns un J.A.Ulriha 1693. g. zīmētais Cēsu pils un pilsētas plāni.

Taču par apzinātu arheoloģisko materiālu vākšanu varam runāt tikai sākot ar 18. gs. trešo ceturksni, kad Jl.Bergers un J.J.Harders 1778. g. publicēja pirmos rakstus par vietējo iedzīvotāju, sevišķi latviešu, senvēstures pieminekļiem -pilskalniem, ieročiem un rotaslietām.

Cēsu rajona arheoloģisko pieminekļu izpēti kopumā varam iedalīt trīs periodos: no 1778.-1914., 1920.-1940. un no 1945.-1990. gadam.

Pirmajā jeb baltvācu periodā arheoloģiskā pētniecība Latvijā atradās Baltijas vācu pētnieku rokās. Sākotnēji, līdz pat pagājušā gadsimta septiņdesmitajiem gadiem tika vāktas un uzkrātas senlietas, kuras ieguva kā savrupatradumus arot laukus, rokot grāvjus un strādājot citus zemes darbus. Pirmos izrakumus 1869. gadā izdarīja Lielstraupes muižas īpašnieki - baroni Rozēni Puricu uzkalniņu kapulaukā pie Ikuldas ezera. Pēc tam līdz pat Pirmā pasaules kara laikam pārsvarā neliela apjoma izrakumi notika apmēram 30 pieminekļos, galvenokārt Kapulaukos. Baltvācu periodā novada izpēte visaktīvāk darbojas Cēsu grafs

K. G.Zīverss.

Otraja jeb Latvijas brīvvalsts periodā izrakumi tika izdarīti 16 arheoloģiskos pieminekļos, kā arī iegūti 6 seno monētu un viens vēsturisko laiku sudraba rotaslietu depozīts. Interesanti atzīmēt, ka Priekuļu Kampu un Jaunpiebalgas kapsētu kapulaukos 1920. gadā notika pirmie arheoloģiskie izrakumi Latvijas brīvvalstī.

Ari šajā periodā turpinājās galvenokārt kapulauku izpētē, taču blakus tiem notika pirmie plašākie tālaika prasībām atbilstošie pilskalna izrakumi Raunas Tanīsa kalnā, ko 1927. gadā vadīja prof. Fr.Balodis, bet 1930. gadā-A.Karnups. 1925. gadā nodibināja Cēsu muzeju, ar kura izveidošanu tika spertsļiels solis uz priekšu novada pieminekļu aizsardzībā, kā arī radīta vietējo kultūrvēsturisko vērtību krātuve.

Latvijas brīvvalsts laikā ļoti daudz darīja arheoloģisko pieminekļu apzinašanas, uzskaites un aizsardzības joma. Turpretī attiecība pret mūra piļu izpēti attieksme bija visai rezervēta, uzskatot tās tikai par tipiskiem vācu kultūras pieminekļiem.

Kaut ierobežotā apjomā, arheoloģiskie izrakumi Cēsu rajona notika arī Otra pasaules kara gados muzeja direktora R.Šnores un K.Ozolas vadībā.

Trešaja jeb padomju perioda /1945.-1990./ var izdalīt divus posmus. Pirmajam no tiem raksturīgi neliela apjoma izrakumi 9 kapulaukos, kurus vadīja

Vēsturēs institūta vecākā zinātniskā līdzstrādniece E.Šnore un Cēsu muzeja direktore K.Ozola. Izrakumu apjomujerobežojapēckaragadufinansiālās grūtības, bet bieži arī talaika vadības nelabvēlīgā attieksme pret Latvijas senvēsturi

Jauns posms Cēsu rajona arheoloģisko pieminekļu izpētē iezīmejaspēc tam, kad te saka darboties Latvijas Zinātņu akadēmijas Vēstures institūta Araišu un Cēsu ekspedīcijas, kurām pēdējos gados pievienojās arī Restaurācijas institūta un Latvijas Vēsturēs muzeja izrakumi. Divdesmitpjecu izrakumu sezonu laikā no 1965.-1990. g. rajona tika izdarīta plaša apzināšana un veikti arheoloģiskie izrakumi 26 vietas. Pavisam atsegti 20503 m^2kulturslāga, izpētīti 586 apbedījumi, atrastas 17397 senlietas, 120 300 māla trauku lauskas, 135 restaurējami vai pat veseli māla trauki, 29 500 krāsns podiņu fragmenti un daudzi citi materiāli.

Katra ekspedīcija pamatā darbojās savā bāzes kompleksā. Araišu arheoloģiskā ekspedīcija /vadītājs J.Apals/ ir paveikusi pilnīgu šī mikrorajona arheoloģisko pieminekļu apzināšanu, kā arī izdarījusi plašākus izrakumus turpat pusē no tiem. Ka rada savrupatradumi, Araišu apkartne bijusi apdzīvota jau akmens laikmetā. Senākās pašlaik zināmās, bet vel nepētītās apmetnes at rodas pie Kalnaastītēm, Virgabaļiem un bij. Uplantiem, bet kapu uzkalniņi -mežā pie Mazo Peļu mājām, blakus Puškinu karjeram.

Hronoloģiski senākais no pašreiz izpētītajiempieminekļiemirVAIVESLAZDIŅU UZKALNIŅŠ /J.Apaļa izr./, kas atrodas mežā Lielā Lazdiņu ezera austrumu krasta. Uzkalniņa apbedījumu nebija: tas, domājams, celts maģiskā nolūkā agraja dzelzs laikmetā, t.i. I g.t. pirmajā pusē. Uzkalniņu cēluši Gaujas zemgaļi, kas te dzīvojuši pirms latgaļu ienākšanas.

ARAIŠU EZERPILS /J.Apaļa izr./bijusi pilskalniem līdzīga nocietināta dzīvesvieta, kas aizsardzības nolūkos celta ezera ziemeļrietumu līcī uz zemas, pārplūstošās saliņas. To 9.-10. gs. cēluši un apdzīvojuši senie latgaļi. Atrastajām koka celtņu paliekam, tapat ka koka, lūka, tāss u.c. organiskas izcelsmes materiālu senlietām ir liela kultūrvēsturiska nozīme, jo citos tālaika pieminekļos tādas nav saglabajušas. Celtņu paliekas parāda baltu mājokļa senāko attīstības stadiju laika, kad tas no vientelpas ēkas pārveidojas par vairākdaļu celtni, bet senlietas un kulturaugu paliekas raksturo dažādo saimniecības un amatniecības nozaru attīstības līmeni I g.tūkst, beigās. Tā kā Araišu ezerpils ir pirmais plašāk pētītais tada veida piemineklis visā ziemeļaustrumu Eiropā ar kultūrvēsturiski ļoti nozīmīgiem atradumiem, Latvijas PSR Ministru Padome 1983. g. pieņēma lēmumu Nr. 516 par arheoloģiska pieminekļa - Araišu ezera apmetnes — saglabašanu un muzejparka izveidi ap to. īstenojot šo lēmumu dzīvē, pašlaik tiek celta 9. gs. Araišu ezerpils rekonstrukcija, kas ir arheoloģisks eksperiments ar lielu zinātnisku un izglītojošu nozīmi. Jāuzsver, ka Araišu ezerpils sarežģītie izrakumi nebutu bijuši iespējami bez Gaujas meliorācijas sistēmas pārvaldes palīdzības, kas speciāli izrakumu vajadzībām par saviem līdzekļiem pazemināja Araišu ezera līmeni.

DRABEŠU LIEPIŅU LĪDZENAIS KAPULAUKS /J.Apala izr./ atrodas t.s. Ņamu kalna, Araišu ezera ziemeļaustrumu pusē. Kapulauks izmantots no 9.-12. ģs. un taja apbedīti arī Araišu ezerpils iedzīvotāji. Liepiņu kapulauks ar 168 izpētītajiem apbedījumiem bija pirmais tik plaši pētītais rietumlatgaļu kapulauks. Tas parādīja, ka rietumlatgaļiem ir zināmas atšķirības no austrumlatgaļiem gan apbedīšanas parašu, gan kapu piedevu ziņā, un’ka te ir jūtama ari zināma lībiešu ietekme. Apbedījumi kapulaukā pārtraukti 12./13. gs. mijā, domājams, sakarā ar kristietības pieņemšanu.

No Araišu viduslaiku arheoloģiskajiem pieminekļiem plašāk pētītie ir Uplantu un Araišu mūra pils ar priekšpili.

DRABEŠU UPLANTU KAPSĒTA /Z.Apalas izr./ hronoloģiski seko Liepiņu kapulaukam. Kapsēta pastāvējusi 13.-14. gs., un mirušie tajā apbedīti atbilstoši kristīgās baznīcas prasībām-rindas ar galvam uz rietumiem. Sievietēm kapa vel dotas līdzi rotas, atsevišķos apbedījumos pat bagatas, bet viriešu kapos piedevu tikpat kā nebija. Kapu piedevas tāpat ka daži ugunsapbedījumi liecina, ka senās tradīcijas pastāvējušas vēl zināmu laiku pēc tam, kad novads jau bija pieņēmis katoļticību. Uplantu kapsētā apbedīšana pārtraukta 14. gs^, domājams pēc tam, kad uzcelta Araišu baznīca un pie tās ierīkota jauna kapseta.

ARAIŠU MORA PILS AR PRIEKŠPILĪ atrodas Araišu ezera rietumu krasta pussalā. Kvadrātveidīgā kastellas tipa pils celta pussalas austrumu gala; no priekšpils to atdalījis aizsarggrāvis. Pārējo pussalas daļu aizņem ar valni un grāvi nocietināta priekšpils. Izrakumu gaitā /J.Apaļa vadība/ atsedza visu pils rietumu spārnu ar aizsargsienu, celtņu paliekām, vārtu aili, priekšvartu celtni un paceļama tilta balstu pamatiem. Dzīvojamās ēkas sākotnēji apsildītas ar hipokausta, vēlāk - podiņu krāsnīm un kamīniem. Saimniecības ēkas apkurinātas ar pavardiem un bezdūmeņa akmeņu krāvuma krāsnīm. Priekšpilī izpētīts tās ziemeļaustrumu stūris pie aizsarggrāvja. Ēkas šajā vieta bijušas celtas uz akmeņu bruģa pamatiem kā arī paviļām un apkurinātas ar akmeņu krāvuma krāsnīm un pavardiem. Araišu mūra pils ar priekšpilī ir tipiska Livonijas ordeņa saimnieciskas nozīmes pils, kas reizē kalpoja arī kā militārais atbalsta punkts un pārvaldes centrs laikā no 14.-16. gs. Pēc ordeņa bojā ejas Araišu pils 16. gs. beigas un 17. gs. sākuma pastāvējusi kā muižas centrs. Araišu pils un priekšpils celtniecībā dominē vācu viduslaiku celtniecības tradīcijas, kas pielāgotās vietejiem klimatiskajiem apstākļiem, bet rotaslietas un lauksaimniecības darbarīki pieder vietejiem iedzīvotājiem.

Cēsu vēsturiska centra senākais zināmais arheoloģiskais piemineklis ir RIEKSTU KALNS. Aizsardzības izrakumu gaita /J.Apaļa vadībā/, kas notika pilskalna bojātajā ziemeļu galā, izpētīti 3 hronoloģiski atšķirīgi 12.-13. gs. apdzīvotības slāņi ar aku, slikti saglabājušos celtņu un pavardu paliekam. Nozīmīgākais atradums ir mūra aizsargsienas paliekas ap pilskalna plakuma malu. Aizsargsiena, kā arī iegūtais senlietu materiāls pierada, ka Riekstu kalns ir Indriķa Livonijas hronikā minētā Vendu pils, pie kuras tālākā vēsturiskas attīstības gaitā’veidojās Cēsis.

Cēsu arheoloģiskā ekspedīcija/vadītāja Z. Apaļa/ darbojas kopš 1974. gada, kad, sakarā ar Cēsu mūra pilī paredzētajiem restaurācijas darbiem, sākās pils teritorijas kultūrslāņa sistemātiska arheoloģiska izpēte. CĒSU PILS /13.-18. gs./ ir labi nocietināta konventēkas tipa pils ar trim plašām priekšpilīm, vairākkārtēja Livonijas ordeņa mestru rezidence. Sešpadsmit izrakumu sezonas pētījumi notikuši pils pagalmā, dienvidu pusē un rietumu nogāzē, ka arī 1. un 2. priekšpilīs, kopā aptverot 3640 m2 lielu platību. Pils pagalmā atsegtas līdz izrakumiem nefiksētā rietumu spārna pagrabtelpas, noskaidrots šī spārnā bojāejās laiks un iemesli. Dienvidu pusē un aizsarggrāvja zonā attīrītas tiļta apakšējās daļas, kā arī kādas līdz šim nezināmas ēkas paliekas un atbalsta mūris. Vel citu saimniecisku ēku paliekas atklāja pie rietumu un ziemeļu torņiem. Senlietu vidū dominē ar militāro darbību saistāmi priekšmeti -bultu gali, lielgabalu lodes, ieroču mehānismā daļas, bruņu tērpu sastāvdaļas u.c. Atrasti priekšmeti, kas raksturo pils iemītnieku saimniecisko un garīgo dzīvi, norāda tirdzniecisko un kultūras sakaru virzienus. Iegūti vairāki simti seno monētu, kuru vidū ir Latvijā reti sastopami vai pat pirmo reizi atrasti ārvalstu zelta un sudraba monētu eksemplāri, kā arī četri uz 16. gs. vidu un 2. pusi attiecināmi depozīti.

Atsegtajās būvdaļas izdalamas vairākas hronoloģiski atšķirīgu uz 14.-17. gs. attiecināmu apbūvju kārtas, kas kopa ar atrastajām senlietām dod jaunus materiālus Cēsu pils - šī kādreiz tik nozīmīga Livonijas ordeņa administratīvā un militārā centra - vēstures izpratnei.

īstenojot Cēsu vēsturiskā centra kultūrslāņa aizsardzību 6 VIETAS PILSĒTA notikuši neliela apjoma aizsardzības izrakumi/Z.Apaļas un N.Treija vadība/, kuru rezultātā iegūtas ziņas par kultūrslāņa intensitāti, nocietinājumiem un apbūvi. Izrakumos precizēta viduslaiku pilsētas aizsardzības mūra atrašanās vieta, atklātas bij. Raunas vārtu veidojuma paliekas. Atsegtie mūri konservēti, un to klātbūtne mūsdienu Cēsīm pastiprina senlaicīgākos akcentus. Izrakumos pilsētas nomalē - DZIRNAVU IELA 33/vadītāji Z.Apaļa un M.Zunde/ konstatēta 15./16. gs. muižiņas vieta, ar saimniecības eku paliekām. Tā kā par šādiem viduslaiku dzīvesvietu kompleksiemzināms visai maz, iegūtajiem materiāliem un vērojumiem ir svarīga pētniecības nozīme.

PRIEKUĻU GŪĢERU ARHEOLOĢISKĀ KOMPLEKSA sastāvā pētīti /Z.Apalas vadībā/ kaaas Baltijas somu kopienas apmetne, kas bijusi apdzīvota līdz 6. gs. sākumam, velak tās vietā ierīkotais seno latgaļu līdzenais kapulauks un 1990. gadā atklātais kultakmens. Kapulauks bijis izmantots laikā no 8.-12. gs. un tā raksturīgākā iezīme ir neierasti liels skaits piedevām bagātu apbedījumu, kas pieder latgaļu sabiedrības virsslānim. Labi saglabājušās apģērba paliekas kopā ar rotām un ieročiem ļauj veidot zinātniski pamatotas tērpu rekonstrukcijas, radot priekšstatu par tiem dižciltīgajiem, no kuru vidus veidojās tā laika latgaļu sabiedrības militārā un administratīvā vadība - kopienu, ciemu, novadu un zemju vecākie, ko Indriķis Livonijas hronikā vēlāk apzīmē ar vārdu “semores”.

Paralēli pamatdarbam Araišu un Cēsu arheoloģiskas ekspedīcijas veica an “ātrās palīdzības”, t.i. aizsardzības izrakumus 16. gs. Mazstraupes Baukalna, 18. gs. Vecpiebalgas Purgaiļu, 17. gs. Zosēnu Muciņu, Vecpiebalgas Ragaiņu un Priekuļu Rubeņu kapsētās, kā arī Raunas pilsdrupas. Dzērbenes muižas kompleksā strādāja Restaurācijas institūta arheoloģiskā ekspedīcija /vadītājs N.Treijs/, bet Jaunpiebalgas Ezerbricos - Latvijas Vēstures muzeja ekspedīcija /vadītāja GToropina/. Ezerbricu kapulaukā iegūtie materiāli rāda, ka latgaļu ienākšana Cēsu novada teritorijā varētu but sākusies jau 6. gs.

Augstāk minēto ekspedīciju darbinieki piedalījās vairākkārt organizētajās Gaujas nacionālā parka un Cēsu rajona arheoloģisko pieminekļu apzināšanas ekspedīcijas.

Beidzamajos 25 gados Cēsu novada arheoloģisko pieminekļu izpētē paveikts ievērojams darbs. Sājā laikā arheoloģisko lauka darbu jomā pārgāja no atsevišķu pieminekļu vai to daļu izrakumiem uz veselu kompleksu un mikrorajonu izpēti, tā rezultātā ievērojami paplašinājās Latvijas senākās vēstures avotu bāze, tai skaitā ar daudziem kultūrvēsturiskiem un pat unikāliem atradumiera Tāpat ir uzsākti apjomīgi darbi pieminekļu konservācijās un rekonstrukcijas jomā nolūkā saglabāt tos nākošajām paaudzēm. Visa iegūtā materiāla pilnīga, izsmeļoša analīze un publicēšana ir tuvākās nākotnes uzdevums.

Novada arheoloģisko pieminekļu izpēti veicināja auglīgā sadarbība ar Cēsu Vēsturēs muzeju, Cēsu 3. ceļu pārvaldi, Priekuļu un Cēsu 1. vidusskolām, Drabešu internātskolu un pagasta vadību, Gaujas nacionālo parku, Latvijas Dabas un pieminekļu aizsardzības biedrības centrālo valdi, kā arī dažādām citām iestādēm, organizācijām un privātpersonām, par ko arheologu visdziļākā pateicība.

Zigrīda Apaļa, Jānis Apals.

2. Vaives Lazdiņu uzkalniņa (1.-4. gs.) atsegtais akmeņu riņķis.

4. Ēkas stūris (9. gs.).

5. Araišu ezerpils ieejas segums (9. gs ).

6. Araišu ezerpils ielas seguma attīrīšana (10. gs.).

7. Bronzas pakavsaktas. Araišu ezerpils (9.-10. gs.).

8. Bronzas kaklagredzeni. Araišu ezerpils. (9. gs.1.

9. Kaula izstrādājumi: jostas sprādzes, ceļu dēlīši, īlenu rokturi. Araišu ezerpils (9.-10. gs.).

10. Māla vērpjamās vārpstās skriemeļi, lejamais kausiņš un koka vārpstiņas gals. Araišu ezerpils (9.-10 gs.).

11. Ornamentētu zirga saku fragments - senākais šī veida atradums Ziemeļaustrumeiropa. Araišu ezerpils (9. gs.).

•12. Māla trauki. Araišu ezerpils (9. gs.).

13. Dzelzs izkaptis un sirpji. Araišu ezerpils (9. -10. gs.).

14. Dzelzs šaurasmens cirvji. Araišu ezerpils (9. gs.).

16. Eksperimentālo eku ceļot...

18. Seno latgaļu 9. gs. ezerpils rekonstrukcijas projekta Perspektive. (Projekta autori arheologs J.Apals un arhitekts Dz.Driba. Dz.Dribas zīmējums).

20. Viens no nedaudzajiem sievietes ugunsapbedījumiem Drabešu Liepiņu kapulaukā (11. gs.).

21. Bronzas kaklagredzeni. Drabešu Liepiņas (11. gs.).

23. Bronzas važturis ar važiņam un trapecveida piekariņiem galos (vainaga piekars). Drabešu Liepiņas (11. gs.)!

25. Drabešu Uplantu kapsēta atsegtais sievietes apbedījums (13.-14. gs.).

26. Bronzas pakavsaktas. Uplantu kapsēta (13.-14. gs.).

27. Bronzas spiralgredzeni un vairoggredzens. Uplantu kapsēta (13.-14. gs.).

28. Bronzas piekariņi. Uplantu kapsēta (13.-14. gs.).

29. Kaklarota un aproces. Uplantu kapsēta (13.-14. gs.).

30. Araišu mūra pils (14.-17. gs.) rietumu korpusa telpu atsegumi.

32. Spiļarkla dzelzs lemeši un vērstuvē. Araišu mūra pils (16. gs.).

33. Zirga pakavs, laužņu puse un jātniekā pieša ritenītis. Araišu mūra pils (15.-17. gs.).

34. Vendu pils aizsargmūris (13. gs. sāk.), atsegts Cēsu Riekstu kalna izrakumos 1980. gadā.

35. Cēsu Riekstu kalna atrastas senlietas (12.-13. gs.): 1. - rotadata,

2., 3. - pakavsaktas, 4., 7. - piekariņi, 6. - kosmētikas lāpstiņā,

8., 9. - važturi, 10. - sudraba stienīša gals, 11.- pīta važiņa,

12., 13. - jostas apkalums un adatu kārbiņa, 14. - gredzens,

15., 16. - aproces, 17., 20. - šķēpu gali, 18., 19., 21. - bultu gali.

36. Cēsu pils (13.-18. gs ).

37. Arheoloģiskie atsegumi Cēsu mūra pils dienvidu puse un aizsarggrāvī (1977.-1985. g.).

38. Kultūras slaņa attīrīšana Cēsu mūra pils rietumu nogāzē 1987. gadā.

40. Bronzas katlu depozīta (16. gs. 2. puse) attīrīšana Cēsu pils rietumu nogāze.

41. Cēsu pils kultūrslānī atrastais depozīts: 38 sudraba monētas, bronzas gredzens un kaklarotas fragments (16. gs. vidus un 2. puse). Centra - Livonijas ordeņa mestra Vilhelma fon Firstenberga 1558. gada kalta 1/4 dāldera klipe.

42. Bruņu tērpa cimdi. Cēsu pils (16. gs.).

43. Bruņu tērpa sastavdaļa - rokas aizsargs. Cēsu pils (16. gs.).

45. Bruņu tērpa sastavdaļa - pleca aizsargs, malas rotātās ar ornamentētu bronzas plāksnīti. Cēsu pils (16. gs.).

46. No sakniedētiem dzelzs rigķīšiem darinata bruņu kapuce. Atrasta Cēsu pils aizsarggrāvī (16. gs.).

47. Kaujas t.s. nieru dunči. Cēsu pils (15. gs.).

48. Jātniekā piesis. Cēsu pils (15. gs.).

49. Dzelzs dzelksnis. Cēsu pils (14. gs.).

51. Gramatu vāku bronzas apkalumi (16. gs.) un rakstāmais rīks - stils. Atrasti Cēsu pils kultūrslānī.

52. Kaula stabule. Cēsu pils (16. gs.).

54. Dažādi kaula izstrādājumi - ķemmes, apdares plāksnīte, rucenis, ažūrs uzgalis un naža roktura puse - kas atrasti Cēsu pils kultūras slāni (16. gs.).

55. No kaula darināts tualetes piederumu komplekts. Cēsu pils (17. gs.).

56. Dzelzs atslēgas un piekaramas sledzenes. Cēsu pils (16./17. gs.).

57. Fragmentārs krāsns podiņš, zaļi glazēts. Cēsu pils (16. gs. vidus).

59. Krāsns podiņš, fragments, zaļi glazēts. Cēsu pils (16. gs.).

61. Mala trauki ar glazētu iekšpusi. Cēsu pils (16. gs.).

62. Reinzemes keramikas trauks. Atrasts izrakumos Cēsu pilsētas attīrīšanas ierīču trases būvdarbu zonā (15. gs ).

63. Aizsardzības izrakumi Cēsu pilsētas attīrīšanas ierīču trasē (Dzirnavu ielā 33) 1989. gada februārī.

64. Cēsu vecpilsētas bij. Raunas vārtu (14.-15. gs.) atsegums.

65. Bagata 11. gs. latgaļu vīrieša apbedījums Ģuģeru kapulauka.

66. Kapu fiksācijā. Ģuģeru kapulauks, 1990. gads

67. Ādas jostu bronzas sprādzes un jostas sadalītājs. Ģuģeru kapulauks (11. gs.).

68. Bronzas aproces. Atrastas bagatu 11. gs. vīriešu kapos. Ģuģeru kapulauks.

r

69. Apmetņu saspraužamas bronzas saktas ar sudraba platējumu uz galiem. Ģūģeru kapulauks (11. gs.).

■pf,

70. Samanīdu dinastijas dirhemi, kalti 10. gs. 2. puse. Ģūģeru kapulauks.

71. Ar ieaustiem bronzas gredzentiņiem rotātu svārku priekšas fragments. Ģūgeru kapulauks (11. gs.).

72. Rokauta ar bronzas gredzentiņiem rotātā daļa. Ģuģeru kapulauks (11. gs.).

75. Ģuģeru kapulauka 30. kapa plāns. (11. gs.) A - 1. karta, B - 2. karta, 5 - apdeguša māla plankums kapa bedrei dienvidrietumos.

76. Dižciltīga 11. gs. Iatga[u vīrieša tērpa rekonstrukcija (rekonstrukciju pec Ģūģeru 30. kapa meterialiem veidojusi A.Zariņa, zīmējusi E.Krastenberga).

77. Važiņu rotas. Ģuģeri (11. gs. 2. puse) un Liepiņas (12. gs.).

78. Bronzas manšetveida aproce. Ģuģeru kapulauks (8. gs.).

79. Bronzas spirālveida un manšetveida aproces. Ģūģeru kapulauks (8. un 11. gs.).

80. Bronzas gredzeni. Ģuģeru kapulauks (11-12. gs.).

81. Restaurēts grīstes vainags. Ģuģeru kapulauks (11. gs.).

82. Bronzas kaklagredzem. Ģuģeru kapulauks (11. gs.).

83.11. gs. latgaļu sievietes tērpa rekonstrukcija (rekonstrukciju pec Ģuģeru 36. kapa materiāliem veidojusi A.Zariņa, zīmējusi E.Krastenberga).

ARHEOLOĢISKIE IZRAKUMI CESU NOVADĀ NO 1965. -1990. GADAM.

Sarakstā lietotie saīsinājumi.

ZA VI - Latvijas Zinātņu akadēmijas Vēstures institūts Rl - Latvijas Kultūras ministrijas Restaurācijas institūts VM - Latvijas Vēstures muzejs I - arheoloģiskie izrakumi AI - aizsardzības izrakumi U - arheoloģiskā uzraudzība Pl - pārbaudes izrakumi

Sarakstā nav ietverti: izrakumos iegūtais osteoloģiskais materiāls, būvniecības detaļas un dažādi citi

paraugi, kas kopumā skaitāmi tūkstošos.

CĒSU MUZEJU APVIENĪBA

Sastādījuši Z Apala un J. Apals

Māksliniecisko noformējumu veidojusi A. Nordena Tušas zīmējumu autores M. Jāņkalniņa. D. Meija, A. Gailiša Fotoattēlu autori I. Gradovskis, M. Zunde, A Dzelme

Izmantoti attēli no Latvijas Vēsturēs institūta Arheoloģijas nodaļas arhīva

Par izdevumu atbild V. Rozentale

Izdots “Jana sētas” apgada.

Content

Arheologiskie petijumi Cesu novada no 1965-1990 gadam

CĒSU NOVADA ARHEOLOĢISKĀS IZPĒTES GALVENIE REZULTĀTI /1965. - 1990. G./.

CĒSU MUZEJU APVIENĪBA