Čaklais Māris

Bimm Bamm

Māris Čaklais

Bimm Bamm

.

BIMBO

Veiklais zēns

pērtiķēns

Bimbo,

ierāpies eglītē, bimbo.

Bimbo, Bimbo, ko tu bimbo!

Jaunā gada eglītē!

Vai, pavisam neglīti...

«Āfrikā, Āfrikā — turr

bija tā, bija tā kā nekurr; nu bet te — eglītē — brr...

Ne to čiekuru var ēst, skuja dur, un nav kur sēst, un par uzraudzēm te stingras, stingas sveču meitenes.

Lāčiem labi —

tup zem egles, savas egles.

ķepu sūc,

bet i tie —

vien ieklausieties —

tup un rūc ...»

Bimbo bimbo ilgi, dikti,

kamēr pulkstens sit divpadsmit:

bimm-bamm-bimm-bamm-bimm-bamm!

Un tā divpadsmit reizes.

NO KURIENES NĀCIS BIMBO

Tālajos džungļos, kur Bombijs mīt, gulēja Bimbo reiz šūpulī, šūpulī, šūpulī, šūpulī.

Bimbo un Bombijs šūpulī, liānā iekārtā šūpulī.

Bet reiz kādā pavasarī putni ar kakliem gariem, kam ceļš uz tālajiem ziemeļiem, paņēma Bimbo līdz uz tiem, uz tālajiem, tālajiem ziemeļiem.

Ardievu, zeme, kur biju mazs, jūs, dzimtie džungļi un liānas!

Tai ziemeļu zemē pie Daugavas man draugi dzīvo — kurmis Kuks, viens kaķis, viens zaķis, kas neaizmuks, ja suns vai vilks reiz virsū bruks.

... Bet tālajos džungļos Bombijs mīt, un tur nu nekā nevar padarīt — ka asaras vietā un nevietā krīt.

Ai, liānas, liānas, liānas,

ai, zeme, ai, zeme, kur biju mazs!

ZAĶA ATBILDE

Zaķelis pa vannu peld. Zaķa ļipa vannā peld.

Tā jau ir — rudenī labāk vannas ūdenī.

Zaķelis pa vannu peld. Zaķa ļipa vannā peld, kamēr prasa tam pa jokam: «Zaķeli, ei, padod roku!

Ne jau ļipu, roku, roku!»

Bet — ai, vai,

kur tad zaķelim ir rokas! «Zaķi, zaķi, kur tev rokas!»

Zaķelim kut iekšās jau:

«Tur, kur tavas priekškājas!»

BIMBO DRAUGS ZAĶĪTIS

Zem eglītes mazs zaķītis kā viena baile tup.

Vilks viņā kāri noskatās un dejo hulahup.

Ei, zaķi, zaķi, zaķīti, vilks jūtas uzvaroši, bet tu uz viņu neskaties, griez savu riņķi droši!

Tas vilkam ir kā skabarga vai dadzis acī iekšā, ja zaķi pieprot priecāties vēl paša vilka priekšā.

Un tā i notiek — smilkstēdams bēg vilks prom krizdams klupdams: «Cik tālu esam tikuši — griež zaķi hulahup!»

Zem kadiķa smilkst bailīgs vilks — tāds sarāvies un mazs.

Viņš kluss un bijīgs noskatās, kā zaķi priecājas.

BIMBO PILSĒTĀ
Bimbo vēro vaļā muti —

kādi milzu behemoti drāžas pretī, kur vien iesi, katrs smagā virvē piesiets. Zaķis, kā jau iezemietis, saprot, ka nav labi smieties, tāpēc iečukst ausī kluss:

«Ne behemots, bet trolejbuss.»

Bimbo raušas augšā kokā ... Zaķim netīk tādi joki; tā, lai citi neredz, — slēpu zaķis satver Bimbo ķepu.

Nu tie soļo roku rokā,

pāri galvām loku lokiem uzzied mākoņi un koki.

«Paskatieties, paskatieties!» sāk kāds ziņkārīgais klaigāt. «Notiek nedzirdētas lietas — mūsu zemē dienas laikā mērkaķis pa ielu staigā!...»

Zaķis atbild: «Nu vai zinies ... Nomierinies, nomierinies — suni pazīsti tu tiešām, reizēm ceļu pārskrien kaķis, bet vai gadījies tev bieži — nāk pa ielu pretī zaķis! Iegaumē un citreiz proties — visi ļaudis izglītoti tādās lielās pilsētās ne par ko vairs nebrīnās.»

.

SALDĒJUMS

Zaķim mēle ir jau stīva:

«R-rīt mēs sā-kam jau-nu dzīvi, šodien padzīvosim brīvi; slikti būtu, ja jūs liegtu mums vēl porciju šo piekto.»

Jauna dzīve otrā rītā sākas, siltā segā tīta, vienam — piens, otram — siens, šprices — abiem dibeniem.

BIMBO «BĒRNU PASAULĒ»

Cik pasaule krāšņa!

Kā acis žilbst!

Skrien sarkans un dzeltens, un zaļš, un zils!

Te uzpostas lelles sveicinot kniksē, te lāči ar lentēm, te vilki ar biksēm.

Pūš lapsa tauri, sit bungas sivēns — ai, kas par mūziku!

Ai, kas par dzīvi!

Bet pēkšņi, bet pēkšņi kas tad tas! —

Bimbo brēkdams prom aizmetas ...

Aiz durvīm sāk elpot, bet mēle vēl svilst: «Tur bija ... tur bija .. kro ... krokodils.»

Bet zaķītis saka: «Mierīgu prātu — tie krokodili ir pieradināti.»

DZIESMIŅA LELLEI ANNAI

Maizes šķēlē vēl viens robiņš — fup aiz mēles vēl viens zobiņš.

Pair pai, maizīte, nāc nu šurp, lellei Annai mutē kāp dziedādama!

Lelle Anna ēdīs, augs liela, liela, ies tad pati, dziedādama:

«Maizes šķēlē vēl viens robiņš — tup aiz mēles vēl viens zobiņš.»

KURMIS KUKS

Šuk, šuk, kurmīt, spīdīgais, prātīgais, šuk, šuk, kurmīt, nāc parotaļāties!

Te tup lāčuks, sen vairs neceļ tračus. Visus rindā rindo izbimbojies Bimbo.

«Zemīte nošūta no rītiem līdz vakariem lielceļiem, šosejām, ceļiem un takām.

Bet zem zemītes tādi paši plašumi.

Kas tur ceļu būvēs! Jābūvē pašam!»

Aiziet kurmītis, vārdā Kuks. Aiziet kurmītis — šuk, šuk, šuk.

.

PIE SAULES STARA

Nu redzi, nu redzi, tu jau vari, turies, lelle Anna, pie saules stara.

Galds un krēsli pretī panāk.

Rau, tajā gleznā zirdziņš klanās.

Un logs, tas logs cik tuvu pienāk!

Tik tuvu pienāk, ka — blaukt!...

Celies, lelle Anna, tu jau to vari, un turies, turies pie saules stara.

.

SAULĪTE AR ZOBIEM

Sunim zobi, kaķim zobi, saulīte ar zobiem. Saulīte ar zobiem, bet ne rej, ne ņaud.

Saltie sniegi nokusīs, saulei zobi izkritīs. Sunim zobi, kaķim zobi, saulītei — tu-tū.

Suns tos zobus meklēt skries, ries un ries, un ries, un ries. Kaķis ņaudēs savu: «Ņau — it nekur te zobu nav.»

Saule klusa pasmaidīs, suņus, kaķus apsildīs.

.

MAZGĀŠANĀS

Pliču plaču rociņas — ūdentiņš uz leju, pliču plaču kājiņas — lelle uz augšu.

Zivtiņa — upē, zvirbulis — peļķē, lelle Anna — vannā mazgājas.

Lācis un lapsa, mērkaķēns Bimbo, vilciņš bez astes skaudīgi skatās:

zivtiņa upē, zvirbulis peļķē, lelle Anna — vannā mazgājas.

Pliču plaču rociņas — ūdentiņš uz leju, pliču plaču kājiņas — lelle uz augšu.

.

LŪGUMS TANTEI AIJAI

Zvēri kāpj no Jūsu bildēm kā no lidmašīnām laukā — kurmis siltā saulē sildās, pelēns laivā — kurpē braukā.

Uzzied baltas margrietiņas, piezied pilna visa pļava.

Zaķu meitenītes viņas sprauž kā klipšus ausīs savās.

Iemāciet mums, tante Aija, rīkoties ar otu, spalvu, lai var zaķis, cik tik vajag, uzzīmēt sev kāpostgalvas.

Un lai reizēm varu es uzzīmēt sev konfektes.

KONFEKTES

Konfektēm spicas ausis — viņas vēderus klausās,

kurš ir kārtīgi ēdis,

kurš sēdējis tikai un blēdījies.

Tiem, kuri ēduši braši, izkāpj no papīriem pašas.

Kuriem vēderi tukši paliek, aizbēg gar degungaliem.

Ārā paliek tik ausis, kuras vēderus klausās.

.

DILLĪ DALLĪ

Vai man dieniņ, kas to spējis: ūdeni uz galda lējis (nē, ne ūdeni, bet tēju), kas to sienu noķellējis, zīmju zīmēm apzīmējis! Bimbo, vai tu neredzēji!

Zinu — nav jau labi sūdzēt, tomēr pasaki man, lūdzu ...

Kā no pazemes, no alas pusizmircis, pusnosalis Bimbo ņurd: ««Tas Dillī Dailī ...» Kā tu teici! Runā tālāk — kas ar kaltu sienu kala!

Grāmatām kas plēsa stūrus, zemē rāva abažūrus!

Kas tas bija galu galā!

Pīkstiens sīks: «Tas ... Dillī Dailī ...»

Kas tad ir tas Dilli Daili!

Vai viņš francūzis vai spānis! Varbūt zvērs ar raibiem sāniem, brašiem ragiem, asiem nagiem! Noziegumiem smagu smagiem.

Brīžam zilas, brīžam rozā Bimbo bikli acis groza:

«Kā lai saka — Dilli Dailī — tas ir... tas ir... Dilli Dailī.»

No tās dienas nav nevienas tīras grāmatas un sienas.

Pārvērš istabu par stalli nenotverams Dilli Dailī.

Un, ja kāds ir nenotverams, tad ir arī nenoperams.

Dilli Dailī izbēgt cer.

Mums tas Dailī jānoķer.

Jānoķer un jānoper.

Varbūt tad viņš kaut kam der..

KAĶUZEME

Kur piesaulē žogs, ar asti aplītī guj kaķēns kā joks, par Kaķuzemi sapņo.

Tur peles aiz astēm pie kokiem aug.

Tur kaķis kaķim ir brālis un draugs.

Ierāvies stūrītī, rāms un mazs, suns tup būrī aiz atslēgas.

Aug cīsiņi — apiņi, snieg krējumsniegs. Ai, kaķa sapņi!

Ai, kaķa miegs!

Kur piesaulē žogs, ar asti aplītī guļ kaķēns kā joks, par Kaķuzemi sapņo.

Tas viss ir tik jauki, ka nevar būt.

Bet tas ir tik jauki... Un nesajūt

kaķēns, ka asti tam peles sūkā un smīnīgi prasti suns viņā lūkojas.

Bēgdams no trača, spriež kaķēns: «Kā tā! Būra atslēgas taču man kabatā.»

SUNS PIE JŪRAS

Jūrmalas smilšu klajumā, vējš kur smiltis sajauc, jūrmalas smilšu klajā šunelis kaijas vajā.

Līdzko nu būtu tuvu, līdz nu būtu ko kost, kaijas izpleš spārnus, paceļas augstumos.

Nekaunībai nav gala — viņas iet tā vēl tālāk: ūdenī nosēdušās, tup tā kā mušas.

Parējis brīdi uz viļņiem, šunelis saka viņām: «Domājat, man jūs vajag! Vai tad man bēdāties tāpēc! Tādu nieku dēļ suns neies jau kājas slapēt.»

.

PAMESTAIS VILCIŅŠ

Vilciņš rūca: «Arru, arru ...» Katru jaunu pavasari, — Ziema gara, ko lai dara, toties atkal pavasarī:

«Arru, arru, arru, arru ...»

Priecīgs nu pēc ziemas garas, pavasaris pats rūc: «Arru ... arru, arru ... arru, arru ...»

Nu vilciņš, sarūsējis žogmalē,

saka pavasarim: «Nē!»

.

EŽU ALFABĒTS

Re, kāda liela eziene — bet alfabētu nezina!

Vai pie jums, eziene, ne saskaita, ne reizina!

Ežu mamma saka: «Pukšu, ko jūs, pukšu, melšat tukšu!

Ežiem ir ļoti vecs, ļoti rets alfabēts.

Apšu — А — bekai — В —

C burtiņš cepurē.

Dodiet — D — ezim — E —

F — fui, tādu sēni nē!»

Kamēr ežu mamma skaita, brīnās teļš un brīnās aita, zāle aug, šie zemes mati, paši eži aug, un skaties — savā nodabā jau kluss rudens krāso ābolus.

Kastaņi no kokiem lec, iet uz beigām alfabēts.

Ai, cik raita tāda gaita!

Ežu mamma skaita, skaita: «Steidzos Es, steidzies Tu, jāpagūst vēl šis un tas.

U, u, ū! U, u, ū!

Vējš, un Ziema.

Žagatas.»

Ziema upēs ledu audzē.

Eži snauž zem lapu kaudzēm un zem lapām un zem sniega alfabētu mācās miegā — ežiem ir joti rets ežu specalfabēts.

.

DZIESMIŅA PAR PELI UN KARTUPELI

Tas visiem zināms — pele ir viltniece un mele, bet nepazina peli vēl kastē kartupelis.

Teic pele: «Zirgs ēd auzu, bet es, es tevi grauzu, bet tu, tu arī pele, tik saucies kartupele.

Mums abiem mājas kastē un abiem labas astes, kaut tev šo sauc par asnu, bet ievēros to kas nu!»

Tīk kartupelim glaimi; kaut pusapgrauzfs, bet laimīgs viņš skatās pelē mīlīgs, kā burkānu tā vīlē un šķībī tik un šķērē, un sadraudzību zvērē.

Kad apniks burkāns pelei, sāks grauzt tā kartupeli un teiks bez kādām bažām: «Cik vitamīni dažādi!»

ZAĶIM VAJADZĪGS VĀRDS

Zaķim vajadzīgs vārds.

Vai tad tā saukt drīkst: «Hei, zaķi!» Nevar no citiem atšķirt...

Zaķim ir vajadzīgs vārds.

Jāatrod kalendārs — zaķu kalendārs pēdējais. Jāatrod. Zaķiem jau neder cilvēku kalendārs.

Garausis, Baitļipis, Greizacis — vārdi par citu cits skaistāki...

Kur saule kāpostos laistās,

tup Garausis, Baitļipis, Greizacis.

Vajadzīgs kalendārs ...

Dzeni ar vēderu samtaino, uzklauvē savu tamtamu! Vajadzīgs kalendārs.

Pelēns stiepj sēni.

Lēni, uzcītīgi pelēns stiepj sēni.

Satiek cejā Dzeni Teni.

Drusku prātīgs, drusku plātīgs Dzenis Tenis jautā:

«Pelēn, kur tu liksi sēni?»

«Kur es likšu sēni!» pelēns pārjautā. «Es to sēni...» Vāverēni, jautrie zēni, piebalso:

«Kur tu liksi sēni to!

Sēni to, sēni to, kur tu liksi sēni to!...»

«Es to sēni...» sen, sensenis pelēns zināja jau to.

Pelēns zināja, bet nu nezin vairs neko.

Nezin pelēns, nezin to, ko viņš iesāks ar to sēni.

Jautrie zēni vāverēni,

sēni graužot, saka tā: «Ja reiz dari, ko nu dari, tad tu gari nedomā.»

ZVĒRUDĀRZA FEBRUĀRĪ

Kur paliek tas sniegs no kamieļu kupriem!

Tas martā kūst un veido upi.

Tur dzīvo zivis, un nav kas tās ķer.

Un tik, cik gribas, kamieļi dzer.

Tur — kuģi un jahtas, puikas pie stūres ...

Tad kāpēc tas marts vēl lūr aiz stūra!

Bet tagad, ziemā, bet februārī — ar kamieļu kupriem ko lai mēs darām!

Varbūt patiešām, ja atļaus viņi, brauksim ar slēpēm, ar ragaviņām!

BIMBO VĒSTULE BOMBIJAM

Kā tev klājas! Man iet labi. šodien mēs ar zaķi abi...

Saltu lietu sūta rudens, lipina vējš lapas rūtīs, atkal kaklus staipa putni.

Viņiem līdz šo vēsti sūtu.

Esmu šo to ieraudzījis, garlaicīgi vēl nav bijis.

Brīnumi te nav vien zili — veikalos tup krokodili un — pie kā nemaz nav pierasts tup un skatās vienā mierā.

Zini, te aug citas sēnes.

Katrā zemē — savas blēņas. Protams, ir vēl blēņas tās — visiem bērniem vienādās. Draugi man te labu labie.

Kad ar zaķīti mēs abi ejam, visi noskatās.

Viņš ir drošsirdīgs, kaut mazs. Ar ko salīdzināt var!

Zaķis — latvju leopards.

Te ir arī kurmis Kuks — ļoti darbīgs, ļoti smuks; es gan viņu redzu maz, jo zem zemes dzīvo tas.

Ja skan jauka dziedāšana — tā ir Anna, lelle Anna.

Drīz te balti sniegi snigšot, tik, cik gribēšot, tik tikšot. Sniegs — tas esot tāds kā vilna, katra bedre pieaug pilna, zeme apaug baltu spalvu ... Cepuri man uzmauks galvā. Vispār te man patīk joti.

Tikai nav kur pašūpoties, lustras, lampas, abažūri — tie jau tikko griestos turas; būtu te dažas liānas, vairāk nemaz, vairāk nemaz ... Nu tad beigās — tu jau zini, kurus vajag pasveicināt.

Satiec krokodilu Vili, teic: ir citi krokodili, kuri varbūt neprot lasīt, tomēr arī nekož astēs. Sadomājos, gribas bimbot... Labi, beidzu.

Brālis Bimbo

.

BIMBO JĀMAINA VĀRDS

Cik tad ilgi tā var bimbot — nogurst bimbodams.

Nezin, ko vairs tālāk iesākt Bimbo bimbodams.

Tā reiz apņēmībā cietā Bimbo saka: «Neesmu mazs! No šī brīža, no šīs vietas Bimbo vairs neraudās!

Neraudās, kad nolēks greizi, neraudās, kad gultu klās! Nedos konfekti uzreizi — visvienalga, neraudās!»

Kas tik neticīgi pukst!

Lien no alas kurmis Kuks: «Solījumam nav ne vainas. Tikai vārds tev jāpārmaina.»

BIMBO ATBILDE «Ja mērkaķa vārds tev godīgi dots, kā mērkaķis proti i dzīvot ar to.

Es nebimbot varu, to apsolos, bet vārdu kā zeķi es nemetu nost.»

Piebilst suns ar lielo galvu:

«Ir izņēmumi likumos..

Kāpēc jāmet nost ir spalva, ja var nomesf tikumu!»

.

SATURS

Bimbo.........

No kurienes nācis Bimbo . . .

Zaķa atbilde.......

Bimbo draugs zaķītis ....

Bimbo pilsētā.......

Saldējums........

Bimbo «Bērnu pasaulē» . . .

Dziesmiņa lellei Annai ....

Kurmis Kuks.......

Pie saules stara......

Saulīte ar zobiem......

Mazgāšanās........

Lūgums tantei Aijai.....

Konfektes........

Nenotveramais Dillī Dailī . . ■

Kaķuzeme........

Suns pie jūras.......

Pamestais vilciņš......

Ežu alfabēts.......

Dziesmiņa par peli un kartupeli . Zaķim vajadzīgs vārds ....

Pelēns stiepj sēni.....

Zvērudārzā februārī .... Bimbo vēstule Bombijam . . .

Bimbo jāmaina vārds .... Bimbo atbilde.......

Марис Альбертович Чаклайс

бимм-бамм Издательство «Лиссма» Рига 1973 На латышском языке Художник Айя Зиле

Māris Alberta dēls čaklais

BIMMBAMM

Redaktors I. Lasmanis. Māksi. red. H. Purviņš. Tchn. red. L. Engerc. Korektore D. Ergle.

Nodota salikšanai 1972. g. 25. augustā. Parakstīta iespiešanai 1973. g. 27. februārī. Ofseta papīrs Nr. 1, formāts 60x84 16. 3 fiz. Iespied!.; 2,8 uzsk. Iespiedi.; 3,95 izdevn. I. Metiens 33 000 eks. Maksā 52 кар. Izdevniecība «Liesma» Rīgā, Padomju bulv. 24. Izdevn. Nr. 25394 B-179. Iespiesta Latvijas PSR Ministru Padomes Valsts izdevniecību, poligrāfijas un grāmatu tirdzniecības lietu komitejas Rīgas Paraugtipogrāfijā Vienības gatvē 11. Pasūt. Nr. 1193.

Content

Čaklais Māris Bimm Bamm

BIMBO

NO KURIENES NĀCIS BIMBO

ZAĶA ATBILDE

BIMBO DRAUGS ZAĶĪTIS

SALDĒJUMS

BIMBO «BĒRNU PASAULĒ»

PIE SAULES STARA

SAULĪTE AR ZOBIEM

MAZGĀŠANĀS

LŪGUMS TANTEI AIJAI

KONFEKTES

DILLĪ DALLĪ

KAĶUZEME

SUNS PIE JŪRAS

PAMESTAIS VILCIŅŠ

EŽU ALFABĒTS

DZIESMIŅA PAR PELI UN KARTUPELI

ZAĶIM VAJADZĪGS VĀRDS

ZVĒRUDĀRZA FEBRUĀRĪ

BIMBO VĒSTULE BOMBIJAM

Brālis Bimbo

BIMBO JĀMAINA VĀRDS

SATURS