Mūra Liliana

Mazulis Jenotiņš un Tas Kurš Sēž dīķī

Liliana Mūra

Mazulis jenotiņš Un tas kurš Sēž dīķī

Pasaka

.

Mazulis Jenotiņš bija pavisam mazs, toties ļoti, ļoti drosmīgs.

Kādudien Māmiņa Jenotiene sacīja:

—    Šodien spīdēs pilns un spožs mēness. Mazuli Jenotiņ, vai tu varētu viens aizstaigāt līdz žiglajam strautam un pārnest vakariņām vēžus?

—     Protams, varētu, — atbildēja Mazulis Jenotiņš. — Es jums noķeršu tādus vēžus, kādus jūs vēl nekad nebūsiet ēduši.

Mazulis Jenotiņš bija mazs, toties drosmīgs.

Naktī uzlēca mēness, liels un spožs.

—      Ir laiks, Mazuli Jenotiņ, — Māmiņa teica. — Ej, kamēr nonāksi līdz dīķim! Tur tu ieraudzīsi lielu koku, kas pārmests pāri dīķim. Pa to pārej pāri otrā pusē! Tā ir vislabākā vieta vēžošanai.

Gaišā mēnesnīcā Mazulis Jenotiņš devās ceļā.

Viņš bija tik laimīgs! Tik lepns!

Redz, kāds viņš ir:

Aizgāja uz mežu

Viens pats —

Pirmo reizi mūžā!

Sākumā viņš gāja lēnām,

Tad mazliet ātrāk,

Bet tālāk — palēkdamies.

Drīz vien Mazulis Jenotiņš iegāja biezā jo biezā mežā.

Tur atpūtās Vecā Dzeloņcūka.

Viņa ļoti izbrīnījās, ieraudzījusi, ka Mazulis Jenotiņš staigā pa mežu bez Māmiņas.

—     Uz kurieni tu ej viens pats? — Vecā Dzeloņcūka prasīja.

—     Uz žiglo strautu! — Mazulis Jenotiņš lepni atbildēja. — Es — es eju ķert vakariņām vēžus.

—     Vai tev nav bail, Mazuli Jenotiņ? — Vecā Dzeloņcūka jautāja. — Tu taču zini, ka tev nav tā, kas ir man, — nav asu un garu adatu.

—     Es nebaidos! — Mazulis Jenotiņš atbildēja: viņš bija mazs, toties drosmīgs.

Mazulis Jenotiņš gāja tālāk, un mēness spīdēja spoži.

Sākumā viņš gāja lēnām,

Tad mazliet ātrāk,

Bet tālāk — palēkdamies

Drīz viņš nonāca zaļā noriņā. Tur sēdēja Lielais Skunkss. Arī tas brīnījās, kāpēc Mazulis Jenotiņš pastaigājas pa mežu bez Māmiņas.

—      Uz kurieni tu ej viens pats? — Lielais Skunkss noprasīja.

—     Uz žiglo strautu! — Mazulis Jenotiņš lepni atbildēja. — Es eju ķert vēžus vakariņām.

—     Vai tev nav bail, Mazuli Jenotiņ? — Lielais Skunkss jautāja. — Tu taču zini, tev nav tā, kas ir man: es varu izšļākt šķidrumu ar nejauku smaku, un visi bēg projām.

—      Es nebaidos! — Mazulis Jenotiņš sacīja un gāja tālāk.

Netālu no dīķa viņš ieraudzīja Resno Trusi.

Resnais Trusis gulēja. Viņš pavēra vienu aci un pielēca kājās.

—       Ai, kā tu mani izbiedēji! — viņš teica. — Uz kurieni tu ej viens pats, Mazuli Jenotiņ?

—     Es — es eju uz žiglo strautu! — Mazulis Jenotiņš lepni teica. — Tas ir viņpus dīķa.

—     O-ooo! — Resnais Trusis novaidējās. — Un vai tu nebaidies no Tā?

—      No kā man jābaidās? — Mazulis Jenotiņš pārjautāja.

—       No Tā, kurš sēž dīķī, — Resnais Trusis teica. — Man no Tā ir bail!

—     Bet man nav bail! — Mazulis Jenotiņš sacīja un gāja tālāk.

Un tad pēdīgi Mazulis Jenotiņš ieraudzīja lielo koku, kas bija pārmests pār dīķi.

—      Te man ir jāiet pāri, — Mazulis Jenotiņš sev sacīja. — Un tur, viņā pusē, es ķeršu vēžus.

Mazulis Jenotiņš pa pārmesto koku gāja pāri dīķim.

Viņš bija drosmīgs; bet kāpēc viņam vajadzēja satikt to Resno Trusi!

Viņš negribēja domāt par To, kurš sēž dīķī, bet viņš nevarēja atturēties. Viņš apstājās un palūkojās dīķī. Dīķī kāds sēdēja!

Tas bija Tas! Sēdēja un mēness gaismā skatījās uz Jenotiņu. Mazulis Jenotiņš nelika manīt, ka ir nobijies.

Viņš savilka briesmīgu ģīmi.

Tas tur dīķī arī savilka briesmīgu ģīmi.

Varen briesmīgu ģīmi!

Mazulis Jenotiņš cirtās apkārt un skrēja prom, ko nagi nes. Viņš tik ātri pašāvās garām Resnajam Trusim, ka atkal nobiedēja to. Un tā viņš skrēja un skrēja neapstādamies, kamēr ieraudzīja Lielo Skunksu.

—    Kas tad nu? Kas tad nu? — Lielais Skunkss jautāja.

—    Tur, dīķī, sēž Viens tāds milzīgi liels! — Mazulis Jenotiņš iesaucās. — Es netieku garām!

—    Vai gribi, es iešu tev līdzi un aizdzīšu viņu? — Lielais Skunkss prasīja.

—      Ai nē, nē! — Mazulis Jenotiņš aši bilda. — Tas jums nav jādara!

—     Nu labi, — Lielais Skunkss teica. — Tad paņem līdzi akmeni! Tu tikai parādi Tam, ka tev ir akmens!

Mazulis Jenotiņš ļoti gribēja pārnest mājās vēžus. Tāpēc viņš paņēma akmeni un devās atpakaļ uz dīki.

—     Varbūt Tas jau būs aizgājis, — Mazulis Jenotiņš sev teica. — Nē, Tas nav vis aizgājis!

Tas sēdēja dīķī.

Mazulis Jenotiņš nelika manīt, ka ir nobijies. Viņš augstu pacēla akmeni.

Tas, kurš sēdēja dīķī, arī augstu pacēla akmeni. Ai, cik tas akmens bija liels!

Mazulis Jenotiņš bija drosmīgs, taču viņš bija maziņš.

Viņš metās skriet, ko kājas nes. Viņš skrēja, skrēja neapstādamies, kamēr ieraudzīja Veco Dzeloncūku.

—     Kas tad nu? Kas tad nu? — Vecā Dzeloncūka jautāja.

Mazulis Jenotiņš pastāstīja viņai par To, kurš sēž dīķī.

—     Viņam arī bija akmens! — Mazulis Jenotiņš sacīja. — Milzīgi liels akmens!

—   Nu, tad paņem līdzi rungu, — teica Vecā Dzeloncūka

— ej atpakaļ un paradi šim, ka tev ir liela runga!

Mazulis Jenotiņš ļoti gribēja pārnest mājās vēžus. Un tāpēc viņš paņēma rungu un devās atpakaļ uz dīķi.

—     Varbūt Tas jau būs aizgājis, — Mazulis Jenotiņš sev teica.

Nē, Tas nebija aizgājis!

Tas sēdēja, kā sēdējis, dīķī.

Mazulis Jenotiņš negaidīja. Viņš pacēla gaisā lielo rungu un padraudēja ar to.

Bet Tam tur dīķī arī bija runga. Un Tas padraudēja ar to Mazulim Jenotiņam.

Mazulis Jenotiņš nosvieda rungu un metās skriet projām.

Viņš skrēja, skrēja

Garām Resnajam Trusim,

Garām Lielajam Skunksam,

Garām Vecajai Dzeloņcūkai

Neapstādamies līdz pašām mājām.

Mazulis Jenotiņš pastāstīja Māmiņai visu par To, kurš sēž dīķī.

—       Ai, Māmiņ, — viņš teica, — es tik ļoti gribēju viens aiziet pēc vēžiem! Es tik ļoti gribēju atnest tos mājās vakariņām!

—       Tu atnesīsi! — sacīja Māmiņa Jenotiene.

— Klausies, ko es tev teikšu, Mazuli Jenotiņ! Ej atpakaļ, bet šoreiz… Nesavelc briesmīgu ģīmi! Neņem līdzi akmeni! Neņem līdzi rungu!

—      Bet kas tad man jādara? — Mazulis Jenotiņš gribēja zināt.

—      Tikai jāpasmaida, — Māmiņa Jenotiene sacīja. — Aizej un uzsmaidi Tam, kurš sēž dīķī.

—     Un tas ir viss? — Mazulis Jenotiņš brīnījās. — Tu droši to zini?

—      Tas ir viss, — Māmiņa teica. — Es droši to zinu.

Mazulis Jenotiņš bija drosmīgs, un Māmiņa to labi zināja.

Un viņš gāja atpakaļ uz dīķi.

—     Varbūt Tas beidzot būs aizgājis, — Mazulis Jenotiņš sev teica.

Nē, nebija vis aizgājis! Tas joprojām sēdēja dīķī.

Mazulis Jenotiņš sadūšojās apstāties.

Pēc tam viņš sadūšojās paraudzīties ūdenī.

Pēc tam viņš sadūšojās uzsmaidīt Tam, kurš sēž dīķī.

Un Tas, kurš sēdēja dīķī, atsmaidīja pretī. Mazulis Jenotiņš aiz priekiem skaļi iesmējās. Un viņam likās — Tas, kurš sēž dīķī, smejas tāpat, kā to dara jenoti, kad viņiem ir jautri.

— Viņš grib ar mani draudzēties! — Mazulis Jenotiņš sev teica. — Un tagad es varu pāriet pāri otrā pusē.

Un viņš teciņiem pārskrēja pa koku pāri. Tur, žiglā strauta krastā, viņš sāka ķert vēžus. Drīz viņš bija saķēris tik daudz vēžu, cik vien varēja panest.

Viņš skrēja atpakaļ pa koku pāri dīķim.

Šoreiz Mazulis Jenotiņš pamāja ar roku Tam, kurš sēž dīķī.

Un Tas viņam pamāja pretī.

Mazulis Jenotiņš skrēja, cik jaudāja, uz mājām, cieši turēdams savus vēžus.

Jā! Nekad vēl ne viņš, ne viņa Māmiņa nebija ēduši tik garšīgus vēžus. Tā teica Māmiņa Jenotiene.

—     Tagad es iešu turp viens pats, kad vien tu gribēsi! — sacīja Mazulis Jenotiņš. — Es vairs nebaidos no Tā, kurš sēž dīķī.

—    Es zinu, — sacīja Māmiņa Jenotiene.

—     Viņš nemaz nav ļauns — Tas, kurš sēž dīķī! — sacīja Mazulis Jenotiņš.

—    Es zinu, — Māmiņa Jenotiene teica.

Mazulis Jenotiņš paskatījās uz Māmiņu.

—     Saki man, — viņš teica, — kas īsti tur sēž dīķī?

Māmiņa Jenotiene iesmējās.

Un tad pateica viņam.

30 кар.

Лилиан

КРОШКА ЕНОТ КТО  Сказка Москва «Детская

Лилиан Муур КРОШКА ЕНОТ И ТОТ КТО СИДИТ В ПРУДУ |азка 1 Рига «ЛикрмаА 1982 На латыш/ком языке Серия «Пчелка Перевела с русскопХ И. Килнциема Иллюстрировад А. Е^ер

Mb № 3561 Pirmsskolas vecuma Bērniem

Liliana Mūra MAZULIS JENOTIŅŠ UN TAS KURS SĒZ DĪĶI

Pasaka Redaktore T. Pēterson Mākslinieciski«'! Cāaktors A. Sprūdžs TehniskS rtiflalflfirp ļt fļr^iHo Korektore L. Kamene

odota salikšanai 0^12.81. Parakstīta iespiešanai 29.07.82. Formāts 84 X 90,16. Ofseta papirs 120 g. Žurnālu garnitūra. Ofsetspiedums. 2,10 uzsk. iespiedi.; 9.10 uzsk. kr. nov.; 2.64. izdevn. 1. Metiens 60 000 eks. Pasut. № 500568. Cena 30 kap. Izdevniecība «t,iesma», 226047 Rigā. Padomju bulVL 24. Izdevn.

L2

84. L7 Ми 470

85/31166,B-602. Salikta Latvijas PSR Valsts izdevniecību, poligrāfijas un gramatū tirdzniecības lietu komitejas Rīgas Paraugtipogrāfijā, 226004 Rigā, Vienibas gatvē 11. Brošēts LKP CK izdevniecības tipogrāfijā. 226081. Rigā, Balasta dambi 3. Pasūt.\N« 1650.

© Tulkojums latviešu valoda, ilustrācijas, «Liesma», 1982

Content

Mūra Liliana Mazulis Jenotiņš un Tas Kurš Sēž dīķī