Preisens Alfs

Par Kazlēnu, Kas prata Skaitīt Līdz Desmit

Alfs Preisens

Par Kazlēnu, Kas prata Skaitīt Līdz Desmit

.

.

Reiz dzīvoja mazs Kazlēns, kurš bija iemācījies skaitīt līdz desmit. Kādu dienu viņš piegāja pie maza ezeriņa un pēkšņi ieraudzīja ūdenī savu atspulgu. Aiz brīnumiem viņš stāvēja kā zemē iemiets un ilgi aplūkoja pats sevi.

Bet tagad paklausieties, kas notika tālāk.

—     Viens! — Kazlēns skaļi sacīja. ^

To izdzirdēja Teliņš, kas ganījās turpat pļavā.

—     Ko tu šeit dari? — Teliņš vaicāja.

—     Es skaitīju pats sevi, — Kazlēns atteica. — Ja gribi, es varu saskaitīt arī tevi.

—     Labi, ja tas nav sāpīgi, — Teliņš atbildēja.

—    Tas nemaz nav sāpīgi. Tu tikai stāvi mierīgi un nekusties.

—     Nē, man tomēr bail. Arī māmiņa man droši vien to neatļaus, — nomurmināja Teliņš, kāpdamies atpakaļ.

Tomēr Kazlēns palecās viņam pakaļ un sāka skaitīt:

—     Es — tas ir viens, tu — divi. Viens, divi! Mē-ē, mē-ē!

]

—   Mā-miņ! — Teliņš žēli ieīdējās.

Tūliņ piesteidzās Govs ar zvaniņu kaklā.

—   Mū-ū! Ko tu raudi, mazulīt?

—    Kazlēns mani skaita! — Teliņš žēlojās.

—   Ko tas nozīmē? — Govs dusmīgi iemāvās.

—  Es skaitu, — lielīgi atteica Kazlēns. — Es protu skai-

tīt līdz desmit. Paklausieties: viens — tas esmu es, divi — tas ir Teliņš, trīs — tā ir Govs. Viens, divi, trīs!

—    Vai! Nu viņš arī tevi

*

saskaitīja! — Teliņš jo gauži ieraudājās.

Kad Govs to saprata, viņa ļoti noskaitās:

—     Mēs tev vēl rādīsim, kā smieties par mums! Nāc šurp, Teliņ, sadosim viņam piparus!

Govs un Teliņš metas Kazlēnam virsu. Kazlēns briesmīgās bailēs metās bēgt un iedrāzās peļķē. Viņam līdzi dipināja Govs un Teliņš.

Netālu ganījās Vērsis. Viņš ar ragiem ārdīja zemi un meta gaisā zāles kušķus. Ieraudzījis skrienam Kazlēnu, Teliņu un Govi, Vērsis pagājās tiem pretim.

—   Kapec jus vajajat šo strupasti? — Vērsis iemavas rupja balsī.

—   Viņš grib mūs saskaitīt! — Teliņš ieraudājās.

—   Mēs viņu panāksim un noķersim, — aizkususi sacīja Govs.

—   Viens — tas esmu es, divi — Teliņš, trīs — Govs, četri — Vērsis. Viens, divi, trīs, četri! — Kazlēns skaitīja.

—   Vai! Nu viņš ari tevi saskaitīja! — Teliņš ieraudājās.

—   Pag, gan mēs viņam to atdarīsim! — iebaurojās Vērsis un kopā ar Teliņu un Govi metās Kazlēnam pakaļ.

Tā visi izdrāzās uz lielceļa, ka putekļi vien nokūpēja. Ceļa malā ganījās Zirgs. Izdzirdējis soļu dipoņu un ieraudzījis putekļu mākoni, Zirgs jau pa gabalu iesaucās:

—   Uz kurieni jūs tā skriedami?

—   Mēs dzenamies Kazlēnam pakaļ, — atteica Govs, aizelsusies no ātrās skriešanas.

—   Viņš grib mūs saskaitīt, — ieīdējās Teliņš.

—   To neviens nav atļāvis viņam darīt! Mo-o! — gari nobaurojās Vērsis.

—   Kā tad viņš skaita? — vaicāja Zirgs, skriedams viņiem līdzi.

—    Pavisam vienkārši, — sacīja Kazlēns. — Redz, kā: viens — tas esmu es, divi — Teliņš, trīs — Govs, četri — Vērsis, bet pieci — Zirgs. Viens, divi, trīs, četri, pieci!

—   Vai! Nu viņš arī tevi saskaitīja! — Teliņš noīdējās.

—   Kā viņš uzdrošinās? Nu, skaties tu man! — iezviedzās Zirgs un kopā ar citiem aizaulēkšoja pakaļ Kazlēnam.

Ceļa tuvumā aizgaldā gulēja liela Cūka. Kāju dipoņa to pamodināja.

—   Ruk, ruk, ruk! Uz kurieni jūs tā skriedami? — vaicāja Cūka.

—   Mēs dzenamies pakaļ Kazlēnam, — teica Govs tik tikko elpu atvilkdama.

—   Viņš grib mūs saskaitīt, — žēlojās Teliņš.

—   Mo-o! Bet viņam neviens to nav atļāvis darīt! — nobaurojās Vērsis.

—   Nu, gan viņš vēl redzēs! — nozviedzās Zirgs.

—   Kā tad viņš skaita? — taujāja Cūka, rausdamās kājās.

—    Pavisam vienkārši! — iesaucās Kazlēns. — Viens — tas esmu es, divi — Teliņš, trīs — Govs, četri — Vērsis; pieci — Zirgs, bet seši — Cūka. Viens, divi, trīs, četri, pieci, seši.

—   Vai! Nu viņš ari tevi saskaitīja! — noīdējās Teliņš.

—   Par to viņš vēl dabūs, kā nākas! — iekviecās Cūka. Viņa izlauza ar snuķi aizgaldā caurumu un likās skriet citiem līdzi.

Tā nu visi drāzās pa kaklu pa galvu — ceļu neredzēdami zem kājām, līdz sasniedza upi. Piestātnē stāvēja neliels burinieks. Uz burinieka klāja viņi ieraudzīja Gaili, Suni, Aunu un Runci.

Gailis bija kuģa kapteinis, Suns — locis, Auns — junga, bet Runcis — pavārs.

— Apstājieties! — Gailis iesaucās, redzēdams, ka dzīvnieki drāžas tieši uz kuģi.

Taču bija jau par vēlu. Kazlēns atspērās ar kājām pret piestātnes dēļu grīdu un… uzlēca uz burinieka klāja. Viņam sekoja arī pārējie. Burinieks sašūpojās, nolīgojās viļņos, un straume sāka to nest uz visdziļāko upes atvaru. Ai, kā nu pārbijās Gailis!

—        Ki-ke-ri-gā! Palīgā! — viņš iesaucās svešādā balsī. — Slīkstam! Visi dzīvnieki vai pamira aiz šausmām. Bet Gailis atkal iesaucās:

—     Kurš no jums prot skaitīt?

—     Es protu, — atsaucās Kazlēns.

—     Tad saskaiti mūs visus, tikai labi ātri! Burinieks spēj vest tikai desmit pasažierus.

—    Ātrāk, skaiti ātrāk! — sauca visi vienā balsī.

Kazlēns sāka skaitīt:

—    Viens — tas esmu es, divi — Teliņš, trīs — Govs, četri — Vērsis, pieci — Zirgs, seši — Cūka, septiņi — Runcis, astoņi — Suns, deviņi

—   Auns un desmit — Gailis. Viens, divi, trīs, četri, pieci, seši, septiņi, astoņi, deviņi, desmit.

—     Urā, lai dzīvo Kazlēns, ur-rā! — iegavilējās visi dzīvnieki.

Tad viņi pārcēlās pāri upei un laimīgi nokāpa otrā krastā.

Kazlēns kopš tās reizes tā arī palika uz burinieka. Viņš tagad strādā piestātnē par kontrolieri.

Un ikreiz, kad Gailis uzņem kuģī pasažierus pārvešanai uz otru krastu, Kazlēns stāv piestātnē un saskaita tos.

Альф Прейсен ПРО КОЗЛЕНКА, КОТОРЫЙ УМЕЛ СЧИТАТЬ ДО ДЕСЯТИ

Перевод с норвежского. Детгиз Москва 1960 Издательство «Лиесма». На латышском языке

Redaktore А. Sprīvule. Māksi, redaktors Н. Purviņš. Tehn. redaktore M. Zaumane. Korektore

I. Struča.

Nodota salikšanai 1970. g. 15. septembrī. Parakstīta iespiešanai 1971. g. 12. aprīlī. Ofseta pap. 120 g, formāts 60X90/8. 3 f iz. iespiedi.; 3 uzsk. iespied!.; 5,10 izdevn. I. Metiens 80 000 eks. Maksā 36 kap. Izdevniecība «Liesma» Rīgā, Padomju bulv. 24. Izdevn. Nr. 23854/B-81. iespiesta Latvijas PSR Ministru Padomes Preses komitejas Rīgas Paraugtipogrāf ijā Vienības

gatvē 11. Pasūt. Nr. 11018.

A(Norv) 7—6—1

Pr 293 71—30

Content

Preisens Alfs Par Kazlēnu, Kas prata Skaitīt Līdz Desmit