Graubiņa Anna

Teic mamina manu darbu(latviesu tautasdziesmas)

Teic,māmiņa, manu darbu

Latviešu tautas dziesmas sakārtojusi Anna Graubiņa

IZDEVNIECĪBA «LIESMA» RĪGA 1975

Sastādījusi Anna Graubiņa Māksliniece Ilona Ceipe

Kas darbiņu nedarīja,

Tas staigāja raudādams; Kas darbiņu padarīja,

Tas staigāja dziedādams.

Teic, māmiņa, manu darbu Neteic manu augumiņu. Kas no mana augumiņa, Kad darbiņu nemācēju?

Acis darba izbijās,

Rokas darba nebijās; Rokas darba nebijās, Zinājās padarīt.

Es bij jauns, man bij spēks, Es varēju lielīties:

Kuru celmu kustināju, Saknes lūza brakšķēdamas.

Pēterīti bāleliņi,

Kam šiliņu dedzināji?

Kur odziņas lasīsim,

Kur telītes ganīsim?

Dūmi kūp, dūmi kūp Bieza sila vidinā:

Brālīts līda līdumiņu, Celmus laida mākoņos.

Līdiet, tautas, bērzu birzi, Vienu daļu atstājiet,

Vienu daļu atstājiet Putniņiem uzmesties!

Rudzīšam, miezīšam,

Tiem līdīšu līdumiņu; Auziņai, skariņai,

Tai lielie tīrumiņi.

Saule, saule, zeme, zeme Ar arāju saderēja;

Nav saulīte uzlēkusi,

Jau arājs tīrumā.

Arājam melnas kājas, Tīrumiņu staigājot;

Tur uzauga zelta graudi Kuplajās vārpiņās.

Stalti mūsu bāleliņi, Melnas zemes arājiņi, Baltas maizes pļāvējiņi. Sūra darba darītāji.

Neba maize pati nāca Mana brāļa sētiņā;

Es aiznesu brokastiņu,

Jau sirmīši nosvīduši.

Dodiet man četri zirgi, Četras labas ecēšiņas,

Lai es braucu tīrumā Velēniņu līdzināt.

Lai bij slinki, kas bij slinki; Mūsu puiši — tie bij slinki: Papuvīte neecēta,

Visi darbi nedarīti.

Kauna lieta, smiekla lieta: Smilgas auga tīrumā.

Tā, bāliņ, tava vaina,

Kam tu smalki neecēji!

To par bēdu neturēju,

Ka man nava arājiņa:

Sēju rudzus, sēju miežus, Ecēj' pati dziedādama.

Sēju rudzus, sēju miežus, Sēju auzas vairumā:

Rudzi, mieži klaipu glauda, Auzas glauda kumeliņu.

Sēju platu kviešu druvu Pie ezera kalniņā;

Ezers lejā līgojās,

Kviešu druva kalniņā.

Ej, brālīti, miežu sēt,

Es nesīšu sētuvīti.

Tev dziedāja zelta zīle, Man sudraba lakstīgala.

Lūgtin lūdzu tētiņam,

Lai tas sētu griķu druvu: Būs ziediņi bitītēm,

Būs man griķu kukulītis.

Labajam sējējam Pilnas došu brokastītis; Sliktajam sējējam Pus' tik došu brokastīs;

Kas nesēja, tam nedošu Ne putriņu pasmeķēt.

Usnes auga tīruma, Meitām kaunu darīdamas; Meitas usnes izravēja, Usnēm kaunu padarīja.

Ravējiet, ravētājas, Neraujiet āboliņa!

Vakar bite priecājās,

Gar druvmalu tekādama.

Ravējiet, ravētājas,

Kamēr saule mākoņos;

Kad uz nāca karsta saule, Tad ejiet sētiņā.

Ai, rudzīti, rogainīti,

Tavu stiebru nebradāšu! Izravēju rudzu puķes,

Lai aug tīra labībiņa.

Rudzīt's meta zelta vilni Lielajā tīrumā,

Arājs prieka nevarēja, Maliņā stāvēdams.

r

Rudzu druva priecājās, Nolīks mana muguriņa;

Līksti pati, rudzu druva,

Man mugura nenolīks.

Aijā, manu arājiņu,

Tavu lielu rudzu lauku:

Trīs dieniņas talka pļāva, Vēl maliņas neredzēju.

Pļaujiet, mani pļāvējiņi.

Līdz pašam vakaram!

Tā vārpiņa gauži raud,

Kas palika nenopļauta.

Nelīst', lietus, nemigloja, Šodien tevis nevajag: Šodien mani bāleliņi Talku tur druviņā;

Talkā pļāva miežus, rudzus, Talkā rāva rācenīšus.

Lai bij grūti, kam bij grūti, Grūt sieniņa pļāvējam:

Salta rasa, sīksta zāle,

Grūti velk izkaptiņa.

Eita, māsas, zālītēs,

Ņemiet mani mazu līdz;

Jūs būsiet pļāvējiņas,

Es malā nesējiņa.

Mīl, māmiņa, pļāvējiņus, Grābējiņas vēl jo mīli! Pļāvējiņi nopļāvuši,

Pļaviņā atstājuši,

Grābējiņas sagrābušas, Sametušas kaudzītē.

Ej pa priekšu, māmuliņa, Pļaviņā sienu grābt;

Tad ies dēli, tad vedeklas,

Tad ies znoti kaudzi mest.

Koša pļava, kad nopļauta,

Vēl jo koša, kad nogrābta;

Vēl jo koši izskatās,

Kad pārveda sētiņā.

Kur, liniņi, jus paliktu,

Ja meitiņas neuzaugtu:

Kas jūs plūktu, kas jūs vērptu, Kas jūs daiļi darinātu?

Liniņš mani aicināja,

Nāc, meitiņa, mani plūkt!

Es tev došu baltu kreklu, Smalkus, baltus paladziņus.

Lai bij grūti, kam bij grūti, Grūt nabaga liniņam:

Plūc matiņus, sit galviņu,

Vēl iemērca upītē,

Vispēdīgi salauzīja Starp trijiem kociņiem.

Agri, agri gaiļi dzied Mana tēva sētiņā;

Vēl agrāk bāleliņi Kulsta linus piedarbā.

Auga mani gari lini,

Mirka balti ezerā;

Rībēt rīb, man aužot,

Skan vālīte velējot.

Rudu, rudu, rudenīti, Tavi svārki noplukuši; Kā nebūtu noplukuši: Aru,pļāvu, riju kūlu.

Patais' man, bāleliņi, Sausa koka sprigulīti. Man jāiet rijas kult Ozoliņa piedarbā.

Kuliet rijas, kūlējiņi, Maliet māla, malējiņi! Nokūluši, samaluši Pieceliet māmuliņu, Pieceliet māmuliņu, Brokastiņa devējiņu.

Mazi vien, sīki vien

Šās rijiņas kūlējiņi

Cits pazuda klājienā

Cits garkūļu kūlītī

Cīrulis dziedāja,

Vasara nāca;

Cep, māmiņ, kukuli,

Es iešu ganos.

Ja cepsi lielu,

Tad dzīšu tālu;

Ja cepsi mazu,

Pie vārtiem ganīšu.

Lai bij grūti, kam bij grūti, Ganiņam tam bij grūti: Lietus lija, sniedziņš sniga, Ganiņš lauka galiņā.

Ko tie mūsu gani gana Liela lauka galiņā? — Brūnas govis, baltas aitas, Lepni paši ganītāji.

Gudra, gudra man galviņa, Sadzen cūkas kūtiņā.

I tad būtu vēl gudrāka,

Ja durtiņas aiztaisītu.

Citkārt bija labi laiki,

Kad es biju kazu gans: Pienu ēdu, pienu dzēru, Pienā muti nomazgāju.

Audžu, audžu, vidžu, vidžu, Man deviņi kumeliņi;

Trīs es jāju, trīs es braucu, Trīs pakaļ tecināju.

Teci rikšus, kumeliņi,

Neej, soļus skaitīdams;

Vai es tevīm auzas devu,

Pa vienai skaitīdams?

Es tev devu tīras auzas, Saulē pļautu āboliņu.

Visi saka, visi saka:

Puisīšam laba dzīve!

Lai aršana, ecēšana,

Kur pieguļas guļēšanaJ^

Kas koklēja, kas koklēja Viņpus kalna lejiņā?

Tur koklēja man bāliņi, Kumeliņus ganīdami.

— Ko gaidīji, māmulīte, Pie vārtiem stāvēdama?

— Pieguļniekus izvadīju, Gaidu govis pārnākam.

Ganiņam, ganiņam,

Visi darbi ganiņam:

Ganiņš — ūdens nesējiņš, — malkas cirtējiņš, Ganiņš — vagu ravētājs, Cūkām zāļu kapātājs; Ganiņš — nastu nesējiņš, Ganiņš — govju slaucējiņš.

Daru vīzes, aunu kājas, Tautu govis ganīdama. Mātes govis ganīdama, Sedzenīti šūdināju.

Ogas, ogas, rieksti, rieksti Mana brāļa birzītē.

Gan es pati nolasīšu,

Brāļa govis ganīdama.

Laba tēva meita biju,

Labi sevi turējos;

Neturēju melna galda,

Ne gružainas istabiņas.

Gana bija kaimiņmeitas Puķēm griestus pušķojušas:

Ko tās puķes palīdzēja,— Kvēpi bija neslaucīti.

Es ar savu čaklumiņu Lepoties lepojos:

Mirgot mirdz istabiņa,

Zibēt zib rožu dārzs.

— Kad, māsiņa, rozes sēsim, Kad magones ravēsim?

— Rītā agri rozes sēsim, Vakarā ravēsim.

Seši riti nedēļā,

i •

Visus sešus malti gāju, Pirmo rītu maizi malu, Otru rītu — iesaliņu; Trešajā rītiņā Brāļam malu ceļa maizi; Ceturtā rītinā

i

Putraimiņus trikšķināju; Piektajā rītiņā Plācenīti gruzdināju; Sestajā rītiņā Zirgiem malu uzmatiņu.

Es to savu rīta māli Ar dziesmām sadziedāju, Lai nesaka citi ļaudis,— Darba dēļ noskumusi.

Čučiet, guliet,

Mazie bērniņi,

Lai iet lielie Skaidiņu lasīt;

Lasiet skaidiņas,

Nesiet namā,

Līdziet mātei Putriņu vārīt.

9

Rītā agri cēlusies,

Trīs darbiņus padarīju: Slaucu govis, vadu ganus, Guni kūru namiņā.

Kuries, mana uguntiņa, Kad es labs kūrējiņš;

Ne uguns nekuras,

Kad nav laba kūrējiņa.

No velēnas vien pazinu, Kurš bij labis arājiņis;

No maizītes vien pazinu, Kura laba cepējiņa.

Kūlējiņi, malējiņi_

Maizi mina kājiņām; Cepējiņa, goda sieva, Satin kļava lapiņās.

Ejiet, meitas, vakarēt, Ņemiet mani mazāko:

Būšu skalu turētāja,

Skaistu dziesmu dziedātāja.

Teci gaiši, mēnestiņi,

Gar to manu glāžu logu: Balta dzija man vērpjama, Nav man skalu plēsējiņa.

Spīdi gaiši", mēnestiņi,

Nakti vērpa sērdienīte;

Tai nebija dienu vaļas, Kungi sūta tīrumā.

Čaklas bija mūsu meitas Kā čaklās sila bites:

Vērpa, auda, kreklus šuva, Vēl dziesmiņu padziedāja.

Es tev lūdzu, vēverīt,

Aud puķainu paladziņu.

Trīs gadiņi tairtu dēls Rīgā gultu kaldināja.

Sen gribēju, nu dabūju Sudrabiņa kalejiņu;

Tas nokala pūra lādi Sudrabiņa atslēgām.

Mīļi lūdzu kalējam:

Apkal manu kumeliņu! Apkal manu kumeliņu Ar sudraba pakaviem.

Apkaustīju kumeliņu Ar veciem dālderiem,

Lai varēja nakti braukt,

Lai mēness nevajaga.

Tais' , brālīti, dzelžu ratus, Ar ko maizi vizināt,

Ar ko maizi vizināt,

No tīruma rijiņā,

No tīruma rijiņā,

No klētiņas sudmalās.

Plūks im madaras,

Krāsosim dzijas;

Krāsosim dzijas,

Audīsim segas;

Audīsim segas Sarkanām strīpām.

Nesmejiet, sveši ļaudis,

Ka man bāli dzīpariņi: Grāvju grāvjus izstaigāju, Madariņas meklēdama.

Tā apsīte ne apsīte,

Kurai lapa netrīsēja;

Tā meitiņa ne meitiņa,

Kura aust nemācēja.

Diža, diža meitu māte,

Ir diženas meitas bija: Strādātājas, dziedātājas, Audekliņa audējiņas.

Aud man svārkus, māmuliņa, Krāsainiem dzīpariem;

Lai es eju vizēdama,

Kā saulīte uzlēkdama.

Meitēns mans, meitēniņš, Šūt gribēja, nemācēja; Rīgā pirkšu adatiņu,

Mācīs' savu meitenīti.

Adatiņa maza sieva,

Tā ir liela dzīvotāja,

Tā ir puķu šuvējiņa,

Tā — krekliņa rotātāja.

Šuj, māmiņa, man krekliņu Deviņām vīlītēm;

r 1

Devītā vīlītē

Liec man gudru padomiņu.

Es savam brālīšam Skaistu kreklu izrakstīju: Lai tas manīm linus deva Pilnu pūru pielocīt.

Balti mani linu krekli, Rasiņā balināti;

Greznas manas villainītes, Sav' rociņu izrakstītas.

Visu dienu bites dzinu Garām visu sila malu. Dod, brālīti, vaska ripu, Dzīšu bites ozolā.

Nevienam es neteikšu,

Ko atradu ganīdama: Bāliņam vien pateikšu,— Bites dzied ozolā.

Tec, māsiņa, teciņiem, Tec, pasaki bāliņam:

Vējš nolauza ozoliņu Ar visām bitītēm.

Vakar viju stipru virvi, Šodien kāpu ozolā, Līdzko kāpu ozolā,

Bite klupa cekulā.

Lieta, lieta liepiņā,

Lieta liepas zariņā:

No liepiņas pūru taisu,

No zariņa — pūra vāku.

Zied rozītes, zied magone Uz māsiņas pūra vāku,

Kad pacēla pūra vāku,

Tad ziedēja villainītes.

Manā pūra dibenā Div' pakulu paladziņi,

Div' pakulu paladziņi,

Abi divi nevīlēti.

Es adīju raibus cimdus, Pie bērziņa stāvēdama; Cik lapiņas bērziņā,

Tik raibumu cimdiņā.

Ganīdama cimdus adu, Pupu malā sēdēdama: Zirņu ziedu, pupu ziedu Raibus cimdus noadīju.

Es aizdedzu garu skalu, Man jāada garas zeķes; Drīz izdega garais skals, Drīz zeķīti noadīju.

Šūdin' kurpes, tautu dēls, Pa manai kājiņai;

Es cimdiņus izadīšu Pa tavai rociņai.

Kam, tautieti, auklas viji, Es pastalas nenēsāju:

Es savos bāliņos Kurpītēs vien staigāju.

Skroderīti, skroderīti, Tavu kalsnu augumiņu; Visu mūžu adatiņa Tavus pirkstus delderēja.

Netīšām es nocirtu Sava tēva ozoliņu,

No celmiņa bungas daru, No zariņa stabulīti,

No tā paša viducīša Bitītei namu daru.

Es mūrnieka zellis biju, Kādi rīki man nebija; Man bij ķelle, āmurītis Un sidraba sakārnīt’s.

Ai, Ventiņa, Abaviņa, Līdz' balciņus vizināt,— Šogadiņ namu taisu,

Citu gadu istabiņu.

Mežinieku ragaviņas Čīkstēj' dienu, čīkstēj' nakti; Kā tām bij nečīkstēt,

Sala dienu, sala nakti.

Priecājies, meža māte,

Stipri vīri mežā brauc;

Asi cirvji, kalti rati,

Pakavoti kumeliņi.

Šorīt agri cēlušies Diža meža cirtējiņi:

Līdz gaismiņu nobrīkstēja Sila priedes galotnīte.

Iesim abi, bāleliņ,

Lietas koku mežiņā:

Tev vajaga koklēm galdu, Man ieloka austuvītes.

v

Aiz Daugavas melni meži, Pilni caunu, vaverīšu;

Tur vājagā gudru suņu, Jaunu puišu medinieku.

Ai, bagāta meža māte,

Sargā savas bagātības:

Mans brālītis šautru trina, Iešot rītu medībās.

Divi lieli stirnu buki Pa mežiņu cilpās meta,

Pa mežiņu cilpā^ meta, Mediniekus kaitināja.

Ai, jaunaji bāleliņi,

Nem sunīti, tec mežā:

§ •

Nu uzsniga jauns sniedziņš, Nu pazina lūša pēdas.

Kas kait man nedzīvot Pie jūriņas maliņā:

Jūra pati man arama, Jūras kalni ecējami.

Jūra man zeltu nesa, Jūras kalni sudrabiņu.

Ej gulēt, vēja māte, Sausas egles galiņā:

Jūrā mani bāleliņi Vakarēju gājumiņu.

Grūta dzīve arājam,

Vēl grūtāka zvejniekam. Vētra matus plivināja, Airis rokas gurdināja.

Tālu, tālu es redzēju Zēģelīti līgojam;

Mana austa zēģelīte, Mans brālītis līgotājs.

Bērni tēvu nepazina,

No jūriņas pārnākam; Silku zvīņu kažociņš,

i i * *

Jūras putu cepurīte.

Jūras māte man vaicāja,

Ko dar' mani zvejnieciņi. Tīklus auda, airus drāza* Kalniņā sēdēdami.

Sam bij grūt, tam bij grūt, Grūt laiviņas stūrmanam.

f r

Tam bij grābt zelta naudu Ar abām rociņām.

Palīdziet man, māsiņas, Tīklu mest Daugavā.

Virēt vir Daugaviņa Sīkajām raudinām.

Dziediet, meitas, ko gaidāt, Prieki nāca šai zemē:

Divi laivas zelta nāca,

Trešā sīka sudrabiņa.

Ai, darbiņi, ai, darbiņi,

Kā es tevi padarīšu?

Ja es viena nevarēšu, Pulciņā aicināšu.

Divas rokas, divas kājas Lielu darbu nevarēja;

Daudz rociņu, daudz kājiņu Lielus darbus padarīja.

Kā skudrītes šiliņā.

r •

Lielu pūzni savilkušas, Tā māsiņas pulciņā Lielu darbu padarīja.

Pulciņā, pulciņā, Bāleliņi, pulciņā!

I bitītes medu nes, Pulciņā strādādamas.

Латышские народные песни , *

РАЗ МНЕ МАТУШКА РАБОТУ ЗАДАЛ\ Издательство «Лиесме» Риге 1975 На латышском языке Составитель Анне Юрьевна Граубння Художник Илоне Цейпе

TEIC, MĀMIŅA, MANU DARBU,

Latviešu tautaa dziesmas-.

Sastādījusi Anna Jura m. Graubirta.

Redaktore A. Sprīvule. Māksi, redaktors H. Purvlņš. Tehn. redaktore D. Pastara. Korektore I. Kopiņa. Nodota salikšanai 1974. g. 6. martā. Parakstīta iespiešanai 1974. g. 20. decembrī Ofseta papīrs 120 g, formāts 60X90/8. 6 fiz. iespiedi.; 6 uzsk. ■ iespiedi.; 6,64 izdevn. I. Metiens 80 000 eks. Maksā 85 kap. Izdevniecība «Liesma» Rīgā, Padomju bulv. 24. Izdevn. Nr. 249/26419*8*282. Iespiesta Latvijas PSR Ministru Padomes Valsts izdevniecību, poligrāfijas un grāmatu tirdzniecības lietu komitejas Ķkjas Paraugtipogrāfijā Rīgā, Vienības gatve 11^£ Pasūt. Nr. 807.

Content

Graubiņa Anna Teic mamina manu darbu(latviesu tautasdziesmas)