Ziedonis Imants

Kas tas ir - kolhozs ?

Imants Ziedonis

Kas tas ir - kolhozs ?

KIKERIKA LEKCIJU GRĀMATA BĒRNIEM

.

.

■■■■■

VIENDIEN ieskrien mūsu bērnudārzā pa vārtiem liels, skaists gailis, aste kā Rīgas tilts, acis dzeltenas un apaļas kā citroni, uztraucies skrien klāt un prasa:

—       Kur te ir kolhozs?

Es saku:

—        Es nezinu.

Ilzīte saka:

—        Es arī nezinu.

Visi saskrien apkārt gailim un nu tik sauc labi un nelabi:

—       Te ir bērnudārzs!

—       Te nav nekāds kolhozs!

—                  Skrien tālāk, skrien tālāk uz kolhozu, tur, kur kolhozs atrodas!

—        Pa citu ceļu!

—       Kolhozs varētu būt laukos…

—        Kur aug kartupeļi.

—       Tur, kur ir gotiņas!

Ramona saka:

—         Man vecmāmiņa strādā kolhozā.

Valdis zina.

—         Kolhozs ir saimniecība, — viņš saka.

—        Xolhozs ir brigāde! — Jancis pretī.

—       Nē, kolektīvā saimniecība!

—         Tur, kur daudz cilvēku strādā!

—                  Kolhozu sauc tāpēc tā, ka viņi mums sagādā barību!

—                 Tev jāskrien no pilsētas ārā uz Rūjienas pusi.

—        Pie vistām!

—                  Uz Blomi viņam jāskrien, tur varētu būt kolhozs.

Bet es redzu, ka gailis vairs nemaz neklausās.

Gailis skatās, ka mums ir kliņģera šķēles uz galda palaunadzī un kliņģerī ir rozīnes.

—                Vai tas jums ir kliņģeris galdā? — viņš prasa.

—                 Kliņģeris, biņģeris, klibiņģeris, — visi sauc.

—         Un vai tajā ir rozīnes? — viņš prasa.

—                  Rozīnes, orzīnes, krunkainās burzī- nes! — visi atkal sauc.

—                Nē, rozīnes ir guzīnes. Rozīnes ir vislabākās guzīnes, — saka gailis. — Man, kiker, guzā ļoti labi noderētu.

Nu, mēs jau nevaram tā ļaut uzreiz svešam gailim izēst no kliņģera rozīnes. Tāpēc es šim prasu pavisam ko citu:

—       Kur tu te gadījies, gaili?

Viņš saka:

—                  Veda uz tirgu mūs pārdot, es, kiker, izlēcu no kastes un skrēju atpakaļ uz kolhozu. Bet te ir tikai ielas, kiker, un mašīnas, un es nezinu vairs, kur, kiker, ir kolhozs. Vai tas jums tur, kiker, galdā varbūt ir kliņģerim?

—         Nu skaidri taču redzams, ka kliņģeris!

—       Un vai tajā ir rozīnes?

—                  Nu jā taču, ka rozīnes, ne jau limuzīnes!

—                  Un vai tad es drīkstu apēst no kliņģera, kiker, deviņas rozīnes? — gailis neatlaižas.

Nu, mēs nekā nesakām, lai ēd arī.

Gailis apēd no kliņģera deviņas rozīnes- guzīnes un tā kā nomierinājās.

—                Kiker, — viņš saka, — tad jūs nezināt, kas tas ir kolhozs? Es, kiker, varu jums pastāstīt. Es varētu jums nolasīt lekcijas, kas tas, kiker, ir kolhozs. Un jūs man, kiker, varētu nolasīt no kliņģera, kiker, par katru lekciju, kiker, — rozīnes.

—         Nu labi, — mēs sakām. — Tu lasīsi mums lekcijas, mēs tev — rozīnes. Bet kas tās ir — lekcijas?

Gailis iesāk:

—         Lekcijas, kiker, ir tādas mācības, ko viens, kas zina, lasa priekšā daudziem, kas nezina. Es, piemēram, zinu. Es esmu lasījis lekcijas savām vistām no laktas vai no luk- tas, kā nu, kiker, katrs to sauc. Bet vai jūs zināt, KAS IR LUKTA VAI LAKTA? Lukta vai lakta, kiker, ir augstākā vieta, kurā uzlec, kiker, lai varētu dziedāt, sludināt, kiker, un lasīt priekšā.

Un gailis nu uzlec uz galda un sāk mūs mācīt.

1. LEKCIJA

KOLHOZS ir lauku saimniecība. Vai jūs zināt, KAS IR LAUKI? Lauki ir liela zeme, kur aug Viss Kas. Pilsētā aug tikai nami un stabi, un mašīnas, bet laukos aug Viss Kas. Un lauki ir ārā no pilsētas. Es tikai pašlaik nezinu, uz kuru pusi. Un jūs arī neesat tik gudri un nevarat man parādīt. Bet man tur jātiek. Tur es dzīvoju, tur man palika vistas.

Kad jūs braucat ar mašīnu pa šoseju, tad

var redzēt atsevišķas mājas. Vai jūs zināt, KAS IR — ATSEVISĶAS?

Valdiņš saka:—Pa vienai…

Jā, atsevišķas ir tā kā rozīnes kliņģerī, bet, kad tūtē, tad ir kopā. Tātad laukos ir atsevišķas mājas, un ap mājām ir vēl citas ēkas — kūts, klēts, šķūnis, pagrabs, pirts, garāža, suņu būda un vistu būda. Vai jūs zināt, KAS IR VISTU BŪDA? Vistu būda ir mana vasarnīca, un es tajā pa vasaru dzīvoju.

Tātad ap mājām ir saimniecības ēkas un ap katru māju ir mājas zeme. Agrāk citai mājai bija vairāk zemes, citai — mazāk. Agrāk citai mājai bija labāka zeme, citai — sliktāka. Agrāk cita māja turēja kalpus, cita — neturēja. Tāpēc citiem bija bagātākas mājas, citiem nabagākas. Vieni dzīvoja labi, bet citi sliktāk. Vai jūs zināt, KAS IR — SLIKTĀK?

— Kad stiklus izsit, — saka Edgars.

—         Kad nenāk mācīties, — saka Valdis

—       Kad per.

—         Kad nevar uzvesties, — saka Inese

—       Kad puķīti norauj, kad plēvi saplēš, — Valdis atkal zina.

—       Tad, kad izplēš grāmatai lapas, — sak. Normunds, — vai kad iebāž rokas kabatā

—       Tad, kad lietus līst, — saka atkal Inese

—         Tad, kad cilvēkiem ir karsti,

Kad jāiet pie otra aizņemties vai lūgties — TAD ir sliktāk. Kad man pietrūks graudu, ko knābāt, un man jāiet pie otra - bagātāka gaiļa lienēt, TAD ir sliktāk. Un — KAD IR LABĀK?

Inese:.

—       Tad, kad saulīte spīd.

Arčs:

—       Tad, kad neblēņojas.

Ramona:

—       Kad pa pļavām skrien.

Valdis:

—        Kad tauriņus ķer, arī ir labi. Kad peldas, ir labi. Kad peldēt var tā kā zemūdene.

—       Kad var ar kuģiem pavizināties, — saka Normunds.

Kad neviens nedzīvo slikti, bet visi var dzīvot labi, TAD ir labāk. Un atsevišķās mājas, vispirms nabadzīgākās mājas, kurām gāja sliktāk, nolēma, ka savienos zemes kopā, savāks visus zirgus un govis, vistas un gaiļus kopā un strādās godīgi kopā — tā, lai visiem būtu labi un neviens nebūtu nabags. Un tā sanāca zemnieki… Vai jūs zināt, KAS IR ZEMNIEKI?

Nezina, mūsējie neviens nezina. Gita ir vienīgā, kas zina pateikt:

— Zemnieki ir tie, kas ar zemi un strādā visādus zemes darbus.

Jā, zemnieki ir tie, kas strādā zemi, tāpat kā pilsētnieki ir tie, kas strādā pilsētu. Sanāca visi darba zemnieki kopā un nodibināja kopsaimniecību. Pirmoreiz tas notika Padomju Krievijā, tāpēc kopsaimniecībai ir krievisks vārds — «kolhozs». Sāka meklēt skaistāko

mm

vietu kolhoza centram. Vai jūs zināt, KAS IR CENTRS?

—       Jā! Pasts!

—       Klubs!

—        Ēdnīca!

—        Veikals!

—        Grāmatnīca!

—        Baznīca!

—        Kantoris!

—         Kur visi traktori un kombaini saiet! Mēs tikai saucam, ka mēs zinām, kas ir

centrs. Bērnudārzs arī ir centrā.

Es nevaru, kad visi tā kliedz uz reizi — man sekste sagriežas greizi! Centrs ir tā vieta, kur sanāk visi kolhoznieki un izspriež darbus. Bet, lai nebūtu no centra uz mājām

tālu jāiet kājām, daudzi grib dzīvot tepat centrā. Un tāpēc sāk celt jaunas mājas. Centram izmeklē visskaistāko vietu. Pie ūdeņiem. Lai var peldēties. Parkmalā. Lai var pastaigāties. Ja ir pakalniņš, tad pakalnītē. Lai mājās nepienes tik daudz dubļu un slapjuma.

Lai māja maksā dārgāk, vairāk rubļu, ka tik mazāk dubļu!

Sāka būvēt lielas ēkas — sapulcēm, svētkiem un priekiem — kultūras namus. Vai jūs zināt, KAS IR KULTŪRAS NAMS?

Gita:

— Tur, kur notiek svētki.

Valdis:

—        Tur, kur dejo, tur kur rāda kino. Inese:

—       Mana mamma arī dejo. Valdis:

—       Mans tētis arī dejo. Ramona:

—       Bet mana mamma dzied. Intars:

—          Līdz kultūras namam iet pastaigāties. Guntars:

—         Uz skatuves var spēlēt paslēpes. Valdis:

—        Mēs esam dejojuši. Un citi skatījās. Visādi onkuļi.

Centrā ceļ lielus dzīvojamos namus — tiem, kas grib dzīvot tā kā pilsētā. Bet tiem, kas grib dzīvot tā kā laukos, ceļ atsevišķas dzīvojamās mājiņas.

Par kopu naudu brīvo — ceļ, būvē un skaisti dzīvo.

Ceļ jaunu skolu — es arī tur eimu, un dažā skolā ceļ peldbaseinu.

Ceļ jaunu ēdnīcu — mēli var norīt! Ceļ tautas namu — dzied korī.

Ceļ viesnīcu, kur viesus liks, un pirtis, kur var dzīvot pliks.

Un pie kapiem — kapliču. Kad aiziet

bojā,

caur to aizved ļaudis pavisam projām.

Bet vai jūs zināt, KAS IR BĒRNUDĀRZS?

—        Kur bērni iet iekšā.

—         Kad ieiet iekšā, tad dzīvojas.

—       Kur bērni aug lieli!

—        Kur bērnus audzina!

—         Tur, kur bērni spēlējas un ir rotaļu laukums.

—        Bērnudārzs ir arī naktī.

—        Bērnudārzā vēl bērni var kārtīgi paēst.

Jūs te dārziņā augat kā ķiršu kociņi

vai kā burkāni, vai kā sīpollociņi.

Dārziņā dzīve ir skaista,

jūs kā tomātu stādus zem dušas laista,

un sestdienas vakaros, kā norunāts,

nāk jums pakaļ un kā kartupeļus vāc

un ved uz mājām.

Bet par ko mēs runājām?…

Ak, jā — tātad kolhoza centrā ceļ lielas ēkas un arī bērnudārzus. Pašā vidū ceļ valdes ēku. Vai jūs zināt, KAS IR VALDE? Valde ir tā, kas valda. Valde valda pār visu saimniecību.

Lai vienmēr ir maize melna un balta — valde valda.

Lai nepietrūkst mājās, ko likt galdā, — valde valda.

Lai kalnā bērniem stāv skola stalta — valde valda.

Lai zeme sausumā nesakalta — valde valda.

Lai nenoslīkst rudenī lietū saitā — valde valda.

Lai darbus kāds nejauc un neno-

malda —

valde valda.

Valdi ievēlē kopsapulce. Visi kolhoznieki sanāk kopā un izraugās gudrākos, godīgākos un strādīgākos cilvēkus un par tiem balso.

Par valdi un tās valdīšanu es jums pastāstīšu nākošajā lekcijā. Man, kiker, tagad gribas ēst. Paldies par uzmanību! Lekcija beigusies.

2. LEKCIJA

TĀTAD valde valda, sanāk pie viena galda, — šo lems vai to lems, bet nolems. Nospriedīs,

kā vadāms kolhozs viss.

Bet kopsaimniecību visi nevar vadīt. Tāpat kā visi reizē nevar sēdēt mašīnai pie stūres vai visi reizē kurt uguni. Kopsaimniecību vada priekšsēdētājs. Priekšsēdētājs ir galvenais vadītājs. Priekšsēdētājs VADA, bet valde VALDA. Pašu galvenāko, kas kolhozā jādara, priekšsēdētājs viens vien nedrīkst izlemt. Viņam jāklausa valde. Ja priekšsēdētājs saka: «šogad jaunu bērnudārzu necelsim, bet celsim jaunas garāžas,» — un valde saka: «Nē, garāžas tagad necelsim, bet celsim bērnudārzu,» — tad priekšsēdētājam jāklausa valde un jādod rīkojums celt bērnudārzu. Ja priekšsēdētājs saka: «Šogad iepir- ksim Āfrikā mazos zilonēnus un audzēsim ziloņus, cūkas ir ļoti mazas, tās vairs neaudzēsim,» — un ja valde saka: «Nē, audzēsim cūkas, ziloņi lai aug savā Āfrikā,» — tad priekšsēdētājam jāklausa valde un viņš nedrīkst par kolhoza naudu pirkt zilonēnus.

Valde ir priekšsēdētāja padomdevēja un kontrolētāja. Tā ir gudrāko kolhoznieku grupa, un tā neļauj priekšsēdētājam kļūdīties, neļauj priekšsēdētājam piepūsties, neļauj priekšsēdētājam slinkot un niķoties. Vai jūs zināt, KAS IR — NIĶOTIES?

— Kad raud, — saka Sanita.

—        Kad visu plēš, — saka Zita.

—                  Kad negrib klausīt, kad negrib strādāt, — saka Jurģis.

—         Kad mammai neiet līdz uz māju.

Priekšsēdētājs ir izvēlēts par priekšsēdētāju tāpēc, ka viņš ir visizdarīgākais. Par priekšsēdētāju cenšas izvēlēties visgudrāko, visstrādīgāko un visgodīgāko no kolhozniekiem. Un — visizdarīgāko. Vai jūs zināt, KAS IR VISIZDARĪGĀKAIS?

Juris tūliņ ceļ roku un saka:

—       Mēs nezinām.

Visizdarīgākais ir tas, kas darbu padara vislabāk, visīsākajā laikā un ar vismazākajiem pūliņiem.

Jēcim bij ceļā peļķe,

un Pēcim bij ceļā peļķe.

Jēcis ar spainīti nesa un grāvī lēja,

Pēcis izraka vadziņu, un ūdens pats

grāvī skrēja. Pēcis bija par Jēci augumā sīkāks, bet — izdarīgāks.

Kad es leju puķi skaistu, puķei garām neaizlaistu.

Ja es aizlaistu garām, tad man jāiet otrreiz pēc ūdens un jālaista no jauna. Tas iet ilgāk un ir grūtāk. Tas vairs neskaitās izdarīgi.

Āmurs dēlī naglu triec — tā, lai naglu nesaliec.

Ja naglu salieks, tā būs jāvelk laukā, jāiztaisno un jāsit no jauna. Tas nu nemaz nav izdarīgi.

Mana lekcija ir beigusies. Nu ir atkal jāēd rozīnes.

3. LEKCIJA

PRIEKŠSĒDĒTĀJS visu, visu viens pats nevar zināt, tāpēc viņam galvenos darbus vadīt palīdz mācīti speciālisti. Vai jūs zināt, KAS !R SPECIĀLISTI? Speciālisti ir mācīti pratēji. Gudrākais, kas atbild par lopiem, ir GALVENAIS ZOOTEHNIĶIS. Viņam padoti ir zootehniķi un govkopji. Vai jūs zināt, ko dara govkopji?

Juris tūliņ ceļ roku un saka:

—       Mēs nezinām.

Agrita saka:

—       Slauc govis.

Dzintars saka:

—         Ēdina govis. Dod teliņiem ēst. Aivars saka:

—       Gana ganāmpulkus. Valdis saka:

—        Lopus kopj, sapļauj zāli. Jurģis saka:

—          Labo elektrību! Un televizorus! Valdis atkal zina labāk:

—         Zootehniķis gādā par lopiem, par ba rību lopiem un fermām.

KAS TĀS IR — FERMAS?

Edgars:

—                 Tur, kur dzīvo lapsiņas un viņas dzirdina.

Pēcis:

—         Ir liela māja, tur smird un ir cūkas.

Arčs:

—                  Fermas? Ir tādas vilcēnu fermas. Nē, jau nē, es tikai pajokoju.

Inese:

—                 Mana vecāmāte strādā pie krāsainām vistām, es neesmu redzējusi, bet viņa teica,

četras grupas — četrās vietās. Pirmā grupa ravēs bietes.

(Kuri?) Otrā — dārzā lasīs ogas.

(Kuri?)

Trešā — ganībās cels žogus.

(Kuri?)

Katrs darīs, cik var spēt. Ceturtie — ies rudzus sēt. Katram jākopj būs savs lauks.

Sadalīsimies četrās grupās.

Gudrakais pratējs par zemi un augiem ir GALVENAIS AGRONOMS. Inta:

— Mairitai mammu tā sauc. Agronomam ir padoti labības audzētāji, pļavu un ganību kopēji, rušināmo augu kopēji un dārzkopji.

(Sagrupējāties?) Kā nu katru grupu sauks?

Nu tagad, kiker, kas māk dēt, tie iet dēt, kas nemāk dēt, tie nāks atbildēt. Labības audzētāji kopj rudzus, auzas, miežus un kviešus. Bet kas kopj gaiļpiešus?

Gaiļpiešus kopj dārznieki, jo gaiļpieši ir ziedi.

Bet kas rušina cukurbieti? Atbildēt tūlīt, nevajaga kavēt: vai sienu vajag pļaut vai ravēt?

Es arī vienreiz tiku ravēt gājis, bet dzina prom un teica — izkašājis.

Bet Gruzijā (man teica viens gruzīnis) audzējot rozīnes.

Un barojot rozīnēm gaiļus vājus. Kā sauc rozīņu audzētājus?

Paldies par uzmanību! Es lekciju beidzu.

Kas grib laukā — iet laukā, kas sēd — lai sēd. Man tikām kāda rozīne jāieēd.

4. LEKCIJA

TĀTAD laukkopji dalās

labības kopējos, rušināmaugu kopējos, pļavu un ganību kopējos un dārzkopjos.

Vai jūs zināt, KA SAUC KATRU LABĪBU, ko pie mums audzē?

— Rudzi! — mēs saucam.

—       Mieži!

—       Kvieši!

—       Auzas!

—       Skābbarība! — saka Pēcis.

Nē, vispirms barību izaudzē un tad tikai skābē. Neaudzē taču skābus gurķus, bet svaigus, zaļus un pēc tam skābē. Tā arf skābbarība ir produkts, ko dabū, kad augus ieskābē.

Bet — KA ATŠĶIRT RUDZUS NO KVIEŠIEM UN KVIEŠUS NO MIEŽIEM?

Piedzimst mazs putniņš un galvu lauza: «Kurš te ir kviesis un kura ir auza?»

Skaties, cik vārpa ir pareiza, glīta Stiebriņa galā uztaisīta!

Pasaki nu — pēc vārpas tieši — kuri ir rudzi, kuri ir mieži!

Un vai tu vari, ja tev taujā, pateikt to arī pēc graudiem saujā?

Tā ir labība.

Bet KĀDUS JŪS ZINĀT RUSINĀMAUGUS?

—       Kartupeļi!

—        Arī burkāni.

—       Un vēl kāļi, — saka Inese.

—       Bietes un runkuļi, — saka Agrita. — Un vēl pupas, zirņi, gurķi, tomāti, ķirbji — visi tie, kam saknes jāaprušina.

—        Jā, kad aizaudzis, tad šitā, ar rokām! — sauc Arčs.

—       Ar kapli! — saka Intars.

—        Izrauj nezāles un šitā te…

—        Lai smuka dobe.

Valdis zina.

—        Ar traktoriem arī rušina, — viņš saka.

—        Uzar, tā jau arī ir rušināšana, — viņš saka.

—         Nevis uzar, bet apar, — saka Valdis.

Vai jūs zināt, kas ir ravēt?

Ravēt — tas ir nenokavēt.

Mazam burkāniņam kāri balandas var pāraugt pāri.

Lauks ja nezāļu jau veikts, tad ir cauri — burkāns beigts.

Tos rušina, tos bužina, tos kaplē, tos aplej,

un, kad beidz kopt un kaplēt, tos izrok un apēd.

Ne puķes vien zied, zied katrs augs. Kādiem ziediem zied kartupeļu lauks?

Es neredzu, teica krupis, Kādas tur augšā zied pupas.

Kā gurķi zied? Vajag padomāt. Un vai ķirbji zied gluži tāpat?

Mēs nu beidzam runāt par rušināmau- giem. Tagad es jums pastāstīšu par pļav- kopību.

Pļavkopji ir tie, kas mēslo pļavas, lai lopiem ganībās augtu garšīgāka zāle. Pļavkopji taisa ap ganībām drāšu, kāršu un elektriskos žogus. Pļavkopji novāc sienu un saved to lielos šķūņos, sakrauj pantos un no āra ar lieliem elektromotoriem triec iekšā šķūnī gaisu, lai sienā visi vēl neizžuvušie siena kušķi arī izžūst un nesapelē. Lopi, tāpat kā mēs, sabojājušos barību negrib ēst.

Bet stārķi saka: «Izkopta atkal pļava!

Tāpēc vairs varžu nava!»

Tāpēc dīķus, kur stārķi vardes ķer,

pļavkopji sargā un neaizber.

Es vēl neesmu pastāstījis par dārzkopību. Vai jūs zināt, KAS IR — DĀRZKOPJI?

—       Jā, kas stāda! — saka Gusts.

—            Ar saknēm, — papildina Juris. — Ja nav sakņu, tad nav ko!

—           Kuri dārzus kopj un laista puķes, visām puķēm norauj novītušās lapiņas, — saka Sanita.

—             Viņi nokaltušos zarus kokiem griež nost, viņi kokus arī stāda!

—        Ravē nezāles!

—           Jā, un salasa ogas un taisa zaptes, — saka Arčs.

—            Un audzē arī rozīnes! — saka Pēcis un miedz mums ar aci, sak, kas nu notiksies?

Un tā arī notiek. Gailis nokremšķinās un saka:

—            Rozīnes, kiker, ir ļoti garšīgas. Es, kiker, sen, kiker, neesmu ēdis rozīnes. Es lekciju beidzu.

5. LEKCIJA

KOLHOZAM, kā jau jums tiku stāstījis, tātad ir trīs galvenie īpašumi, trīs galvenās vērtības jeb manta.

Pirmā manta — zeme, otrā — lopi, trešā — mašīnas un celtnes.

Gudrākais pratējs par laukiem un augiem ir GALVENAIS AGRONOMS. Gudrākais pratējs par lopiņiem ir GALVENAIS ZOOTEHNIĶIS.

Gudrākais pratējs, kas atbild par mašīnām un celtniecību, ir GALVENAIS INŽENIERIS. Galvenajam inženierim ir padoti citi inženieri: remontinženieris, elektroinženieris un būvinženieris.

Remontinženieris ir mašīnu speciālists. Vai jūs zināt, KAS IR REMONTĒT?

—                 Remontēt — tas ir, kad visu pa daļiņām sajauc, — saka Arčs.

Remontēt — nozīmē labot. Atrast vainu, izjaukt, izlabot un pareizi atkal salikt. Vai jūs esat pavērojuši, KO REMONTĒ?

—        Labo mašīnas!

—        Bērnudārzu remontē!

—        Krānu remontē!

Remontinženieris vada mašīnu remontu. Viņa vadībā mehāniskajās darbnīcās strādā mehāniķi. Vai jūs zināt, KAS IR MEHĀNISKAS DARBNĪCAS?

—         Vai klavieres? — prasa Pēcis.

—       Ne-e, garāžas, lielas garāžas!

—         Tur, kur vīri strādā, — saka Dzintars.

—         Laukos arī strādā, — saka Arčs.

—        Jā, sliekas I asa, — atkal Pēcis.

—        Mehāniskajās darbnīcās labo mašīnas.

Jā, mehāniskajās darbnīcās labo mašīnas.

Kad mašīnām ir niķi, tad palīdz mehāniķi.

'________________

Galvenajam inženierim pakļauts ir vēl inženieris elektriķis. Elektriķis gādā par to, lai būtu gaisma un lai strādātu elektroma- šīnas. KĀDAS JŪS ZINĀT KOLHOZĀ ELEK- TROMAŠĪNAS?

—         Trolejbusi, elektriskie vilcieni…

—       Tie ir pilsētā!

—       Putekļsūcējs!

—       Veļas mazgājamā mašīna!

—       Govju slaucamie aparāti!

—       Celtņi darbnīcās arī!

—       Skaitāmās mašīnītes!

Un vēl siena žāvējamie ventilatori, par kuriem jau runājām, lielie ūdenssūkņi, kas sūknē ūdeni augšā ūdenstornī, lielie saldējamie skapji ēdnīcas virtuvē. Lai tie visi kārtīgi strādātu, atbild inženieris elektriķis.

Un, KAS NOTIKTU, JA APSTĀTOS ELEKTRĪBA?

—        Nebūtu gaismas, — saka Dzintars.

—                 Ieskrūvētu jaunu lampiņu! — saka atkal Pēcis.

Tad govis paliktu neslauktas, ūdenstornī pietrūktu ūdens, ventilatori nestrādātu un šķūnī sapūtu siens, ēdnīcās saldējamie skapji nestrādātu un sabojātos produkti. Apstātos putekļsūcējs.

Ja slaucamie aparāti nedarbojas, govis var aiziet bojā no mokām. Nedrīkst aizmirst, kā slauc ar rokām.

Kad ūdens no krāna netek, ūdens bads sākas. Neaizbērsim akas!

Par diviem inženieriem jau jums nu ir pastāstīts. Trešais inženieris kolhozā ir

būvinženieris jeb inženieris celtnieks. Celtniecības inženieris atbild par būvdarbiem. Vai jūs zināt, KĀDAS ĒKAS KOLHOZĀ BŪVĒ?

—       Siltumnīcas!

—       Mājas!

—        Fermas!

—       Cūkkūtis!

—       Govkūtis!

—       Vistu kūtis!

Bet Sanita saka:

—              Dažās mājās dzīvo tādi būvnieki, kas uzceļ māju paši sev, dzīvo tajā iekšā un tad ceļ tālāk citiem.

Dzīvojamās ēkas, garāžas, mehāniskās darbnīcas, siena miltu fabrikas, pirtis, graudu kaltes. VAI JŪS ZINĀT, KAS IR GRAUDU KALTE?

—        Kur žāvē graudus.

—       Tāpēc ka viņi ir slapji.

—        Ved graudus.

—       Ber ārā graudus.

Valdis gan zina vairāk:

—                 Ir slīps tilts, tur brauc mašīnas augšā, tiltam vienu galu paceļ, un tad birst graudi ārā.

—                 Kādreiz ved iekšā arī garāžā, — saka Dzintars. — Kad kaltē nav vairs vietas.

Lai mitrie graudi nesapūst un neiet

nāvē,

tos lielās elektriskās sildāmkrāsnīs žāvē.

Būvinženieris būvē arī bērnudārzus un skolas. Palūdziet viņu, lai jums uzbūvē peld- baseiniņu. No kādiem būvmateriāliem var uzbūvēt peldbaseinu?

—        No smiltīm, — saka Sanita.

—       No māla!

Dzintars zina:

—        No cementa.

Kādus būvmateriālus jūs pazīstat?

—        Ķieģeļus!

—       Tapetes!

—        Betonus!

—       Šīferes!

—       Mālu!

—       Logus!

—          Logi ir no stikliem, — Dzintars zina.

—        Rāmji!

—                  Rāmji ir no bieziem dēļiem, — Dzintars izlabo.

—       Jā, vēl vajag dēļus!

—                 Un paneļus! Tādi lieli, es redzēju, tur stāvēja.

—          Un vēl pamatiem akmeņus veļ!

Jā, būvmateriāli ir dēļi un citi kokmateriāli, betons, gāzbetons, dzelzsbetons,

skaidu plāksnes, stikla vate, cements, kaļķi, akmeņi, smilts, dakstiņi… Vai jūs zināt, kas ir dakstiņi?

— Ne-e.

Nu tad palūdziet, lai jums parāda. Tās ir skaistas, sarkanas, no māla dedzinātas plāt- nītes jumtiem. Veco muižu un veco namu skaistie jumti ir klāti sarkaniem dakstiņiem.

Lielāko daļu būvmateriālu kolhozs pērk no valsts, bet citus gatavo kolhozā paši. KĀDUS BŪVMATERIĀLUS GATAVO KOLHOZA PAŠI?

— Baļķus! — saka Valdis.

Kolhoza zāģētavā baļķus zāģē. Sazāģē dēļos. Un no dēļiem darbnīcā taisa citus būvmateriālus: latiņas, līstītes. Taisa logu

rāmjus, taisa galdus un krēslus, lapsu fer- mām būrus, cūkām siles.

Vēl kolhozam pašam savi būvmateriāli ir — laukakmeņi, māls, smilts, grants. Citiem ir arī šūnakmeņi.

Ķieģeli ir vienādi — tādi, ka vienu no otra neatšķir. Akmeņi nav vienādi, tāpēc — skaistāki

ir.

Re, kādi skaisti mūri — akmeņi šķelti. Tie ir mūsu vecvectētiņu celti.

Celtniecības inženierim ir jāatbild arī par zāģētavām un citām būvmateriālu darbnīcām.

Tātad kolhozā galvenajam inženierim ir pakļauti:

remontinženieris, inženieris elektriķis un inženieris celtnieks.

Remontinženierim ir jāatbild

par mehāniķiem un par mašīnu niķiem.

Elektroinženierim ir jāatbild,

lai sūkņiem un ventilatoriem labi klājas

un lai elektrība neapstājas.

Būvinženierim ir jāatbild par ēkām, ko ceļ, — no pilīm līdz

būdām —

un jāceļ bez kļūdām.

Es jums lasīju par kolhoza mantām — zemi, lopiem, mašīnām un ēkām. Es lekciju beidzu, man vairs nav

spēka —

gailis vien esmu es, un man gribas rozīnes.

6. LEKCIJA

TATAD kolhozā strādā laukkopji, lopkopji un mehāniķi. Bet kas tie ir par ļautiņiem, KAS KANTORĪ STRĀDĀ? Kādus darbus viņi dara? Aiga:

—       Papīrus raksta. Jānis:

—       Pārdod naudu! Gita:

—                  Kad pārdod naudu, tad uzraksta par naudu.

Jānis:

—        Raksta vēstules! Ilona:

—                Kad tukša pildspalva, tad aiziet pie otra palienēt tinti.

Inta:

—        Kādreiz fotogrāfi staigā pa kantori. Inga:

—        Vēl citi kantori mazgā.

Mēs runājām par kolhoza mantām, īpašumiem. Viss saimniecībā ir jāuzskaita. Lai zinātu, kas un cik mums ir, kā un cik mums nav.

Kūtī — 300 cūciņu. Kurvju darbnīcā — 3000 klūdziņu. Ēdnīcā izcepts — 220 kūciņu. Bērnudārzam no tītara — 7000 pūciņu

(spilveniem). Nodots valstij rudzu — 202 tonnas. Nodots piena — 60 kannas. Bērnudārzs apēdis biezputrā — 10 kg

mannas.

Izceptas un apēstas tortes — 2 gab.

(bija Annas).

Vajadzīgs Jaungadam:

Salavecim maiss — 1 (kur likt balvas). Salavecim (ūsām) — 73 zirga astes

spalvas.

Salavecim — 1 mice (uz galvas). Nezin kam — 3 kg halvas.

Uzskaitveži uzskaita, kas atdots, kas dabūts, kas patērēts, kas saražots, kas pelnīts, kas zaudēts.

Ko prasa gotiņa, ko apēd aita, viss ir precīzi jāuzskaita. Ko dod gotiņa, ko dod aita, arī ir precīzi jāuzskaita. Ko esi strādājis, krāvis vai vedis, Visu uzskaita uzskaitvedis.

Pie klēts stāv klētnieks un svarus pētī, Cik daudz labības ieved klētī.

Klēts ir graudu noliktava, pagrabs ir sakņaugu noliktava. Vēl ir citas noliktavas: minerālmēslu, būvmateriālu, remontdaļu noliktavas. Katru noliktavu pārzina noliktavas pārzinis. Arī viņi katrs ar savu mantu sarakstu un atslēgu saišķi sēž kantorī.

Vajag trīs ligzdiņas putniem, kur

ligzdot?

Lūdzu, parakstieties! Ņem un izdod.

Vajag ligzdiņu lampiņai priekš

elektrības?

Parakstieties un ņemiet trīs, ja gribas.

Vai jūs zināt, KAS IR RĒĶINVEŽI?

—       Mašīnas? — prasa Arčs.

—        Tie, kas rēķina!

—        Tie, kas spiež pogas! — sauc Jānis.

Cik kopā ieņemts, cik dod lauki, cik —

meži

vai

cik kopā izdots, cik saņem lauki, cik —

meži,

izrēķina rēķinveži.

Klik-klik, klik-klik, kli-klik-klik —

tik un tik!

Un vai jūs zināt, KAS IR GRĀMATVEŽI? Ilona saka:

—    Tie, kas baras, ka pie kantora brauc virsū uz puķēm.

Grāmatveži pārbauda, vai nav kas netīšām vai tīšām sajaukts.

Vai saskaitīts godīgi, vai nav kur blēži, rēķinus pārbauda grāmatveži.

Atcerieties to gadījumu ar trim kilogramiem halvas? Kas to apēda, vēl tagad prokuratūra noskaidro.

Kad aprēķināts, cik ir, cik jābūt, tad rēķina tālāk — cik katrs var dabūt.

Izmaksā pie kases, kas nopelnīts, un klētī vēl sasver graudus līdz.

Nu jūs saprotat, ka aiz durvīm, uz kurām! rakstīts GRĀMATVEDĪBA, izrēķina un saskaita,

cik ieņemts, cik atdots, cik nopirkts, cik pārdots, cik nopelnīts, cik noslinkots, cik pienākas alga, cik pienākas prēmijas un cik jāmaksā soda nauda par pārkāpumiem.

-

• .

Gramatveži rēķina, kas ir un kas ir bijis.

Bet vēl kantorī sēž un strādā pa iekšu plānotāji — tie rēķina uz priekšu. Cik nākotnē audzēs, cik stādīs, cik sēs, cik lopiņiem barības vajadzēs.

Nu jums vairs nav sveši — plānotāji, uzskaitveži, rēķinveži, grāmatveži.

Visus viņus vada plānošanas un grāmatvedības galvenais pratējs — GALVENAIS EKONOMISTS.

Vēl kantorī sēž GALVENAIS DISPEČERS.

No visām pusēm tam zvana, ka trīc, ja kaut kur ir tā, ka jāpalīdz.

Viņš skatās, lai darbi kā uz diedziņa

veras,

lai raiti rit un lai neaizķeras.

Dispečeram pa telefonu vai pa rāciju ziņo:

Negadījums — pārplīsis ūdensvads, gotiņām nepienāk dzeramais ūdens,

steidzīgi meklējiet un sūtiet šurp remontmehāniķi!

Zvana no pilsētas: stacijā atvesta degvielas cisterna, nekavējoties sūtiet pakaļ mašīnu!

Zvana agronoms: dīkstāve, kombains

ierijis akmeni — sūtiet remontmehāniķi un tūlīt.

Zvana zootehniķis: nevaram izslaukt govis, nodzisusi elektrība — sūtiet, cik tik var ātri, elektriķi!

Pēkšņi dzird pa rāciju balstiņu vārgu: Zaķītis! «Man rudzos līst lietus virsū! Atsūtiet lietussargu!»

Bet tagad man atkal, kiker, tā kā…

rozīnes tīko.

Es dzirdu, ka virtuvē kaut ko tādu jau

rīko.

Lekcija, kiker, beigusies!

7. LEKCIJA

MĒS ZINĀJĀM trīs kolhoza galvenos īpašumus:

zemi, ko kopj un sargā agronoms, lopus, ko kopj un sargā zootehniķis, mašīnas un celtnes, ko kopj un sargā

inženieris.

Pagājušajā lekcijā mēs noskaidrojām, ka ir vēl kopu manta — nauda, ko aprēķina un sargā ekonomists.

Agronomi kopj laukus, kopj dārzus jaukus, kopj augus.

Zootehniķi kopj lopus, pa vienam atsevišķi un kopā vienkopus.

Inženieri pārzina mašīnas, remontskrūvēšanu un ēku būvēšanu.

, ^i-.. ииГл*./ -

Ekonomisti aprēķina, cik novākts, cik sēts, cik dārgs, cik lēts, cik maksā, cik vērts.

Bez šiem īpašumiem daudziem kolhoziem ir vēl citādi īpašumi: meži, bišu dravas, zivju dīķi.

VAI JŪS ZINĀT, KAS IR MEŽSARGS?

—     Tas, kas sargā, lai necērt mežā kokus nost, — saka Inese.

—         Lai nesalauž ar traktoriem kokus!

—     Arī tas, kas zvērus mežā no citiem sargā!

—    Tas, kas mežu sargā, lai nebūtu ugunsgrēku, lai karstā laikā uguni nekurina un lai nezāģē kokus bez atļaujas, — saka Valdis.

Kur pļava maz noderīga, kur pa vidu tek upīte sīka,

to aizsprosto ciet, un ūdens uz augšu iet.

Tad no zivaudzētavām, vannā vadātas, atved šurp zivtiņas mazas kā adatas.

— Un lai nedabū saulesdūrienu! — saka Pēcis.

Mežu kolhoziem nav daudz. Visi lielie meži pieder valstij. Tos sauc arī par valsts mežiem. Mazie meži ir kolhoza meži.

Tāpat arī lielie ūdeņi pieder valstij, bet kolhoziem — mazie, mazākie ezeriņi, dīķi un mākslīgās ūdenskrātuves. Tādos jaunos, uzplūdinātos dīķos audzē zivis. Bet VAI JŪS ZINĀT, KĀ DĪĶUS UZPLŪDINA?

Viņas ēd zāli applūdināto,

laiž burbuļus gaisā, peld un prāto.

Kad ziemā zem ledus nav gaisa, tad — paelpoties — tām āliņģus taisa.

Un visu gadu garo

tās īpaši — ar ķiļķeniem baro.

Trīs gadu laikā mazie zivēni izaug tik lieli kā sivēni.

Vēl — par bitēm. Vai jūs zināt, KAS IR BIŠKOPIS?

—         Tas, kas ņem medu laukā, — saka Gunta.

— Bitēm no būra zog ārā medu.

—       Attaisa stropu, uzliek tādu cepuri un — puh! puh! — izņem medu, — saka Zita.

—        Kopj bites un skatās, lai nebrūk cilvēkiem virsū.

Biškopis ved arī bites ganīt. Pasaki — kur gana bites, Zanīt?

Zanīte:

—       Bites gana cukurā.

Pēcis:

—         Un no cukura bitēm izkrīt zobi.

Arčs:

—       Un tad viņas nevar iekost.

Inga:

—        Bites nekož, bites dzeļ ar dzeloni.

Inese:

—       Un dunduri arī ir bites?

Bišu skapīšus pavasarī izved dārzos. Pirmo medu sauc par ziedu medu. Kad sāk ziedēt liepas, tad bites vāc liepu medu. Rudens pusē bites izved ganībās uz priežu mežiem. Tur zied virši. Rudens medu sauc par viršu medu. Bet, kad vasarā maz ziedu, bites nekā sev nesavāc, un tās jāgana cukurā. Bites tad taisa medu no cukura. Cukura medus nav tik garšīgs kā citi medi. Un tādos gados bites arī nedod peļņu. Tāpēc bitēm apkārt jāsēj un jāstāda puķes un koki, lai visu laiku kaut kas zied. Tad bitēm nekad netrūks darba. Tāpēc biškopji sadarbojas ar

dārzkopjiem un bites laiž pie ziediem iekšā arī siltumnīcās.

Bet lapsenes ir bišu slinkās radinieces — māsīcas «kuzīnes».

Tās izēd augļus un mājā — zaptes, jāiet skatīties, vai nav apēdušas rozīnes.

Pateikšu citreiz, ko nepateicu. Es, kiker, tagad lekciju beidzu!

Kikers (mēs uzreiz jutām, ka viņam vārds ir Kikers) aiziet uz virtuvi. Paēdies rozīnes, atnāk un saka: mēs nu apmēram saprotot, kas tas ir — kolhozs. Mēs esot gudri un uzmanīgi bērni, bet par vienu gan viņam esot brīnums: kā mēs varot nezināt, uz kuru pusi ir kolhozs?

— Un vēl viena ķeza, — viņš saka. — Man liekas, ka es, kiker, esmu nokļuvis grāmatā.

Pilsētā un vēl grāmatā, tas nu ir, kiker, par, kiker, traku!

- Jo grāmatas, — Kikers saka, — ir tādas kā lamatas. Ja tu esi nonācis grāmatā vienā dienā jaukā, tad tu no tās mūžam netiksi laukā!

— Un man liekas, ka jūs, kiker, arī esat jau, kiker, grāmatā, — saka Kikers.

Mēs sākam skatīties — jā, tiešām, te mēs visi esam — re, šajā lapaspusē — visa mūsu bērnudārza sagatavošanas grupa! Re, Inese, Ramona, Valdis, Arčs, Intars, Edgars (no Krimuldas p. s. bērnudārza), re, Zita, Jurģis, Dzintars, Gusts, Jānis, Inga, Gunta, Sanita (no Umurgas p. s. bērnud.), re, Gita, Ilona,

Aiga, Agrita (no Ērgļu p. s. bērnudārza). Un Gailis Kikers mums vidū!

Bet Kikers ir redzami norūpējies un bēdīgs. Mēs sakām Kikeram:

—        Kiker, nebēdājiet! Ja gribat tikt laukā, jums pa labi jāiet!

—       Jā, es iešu, — saka Kikers.

—       Manas vistas mani gaida un miegā bez manis ļoti vaida.

Jo viņas, kad rītos nedziedu balsi skaļā, nezina, cikos vērt acis vaļā.

Droši vien viņas stāv tagad acīm ciet. Nē, man jāsteidzas, jāsteidzas, man

vajag iet! —

Tur aiziet mūsu gailis Kikers — tas te, re, palikusi vēl tikai aste …

Bērnudārzā, 1980. g. oktobrī

LEKCIJU RADĪTĀJS

1.      LEKCIJA 6. Ipp.

2.      L E K C IJ A 16. Ipp.

3.      LEKCIJA 20. Ipp.

4.      L E K C I J A 28. Ipp.

5.      LEKCIJA 34. Ipp.

6.       L E K C IJ A 48. Ipp.

7.      L E K C IJ A 54. Ipp.

Имамт Зиедомис. ЧТО ТАКОЕ КОЛХОЗ?

Лекции Кикерина для детей f Л

Рига «Лиесма» 1983. На латышском языке I J

Художиин М. Адуман

ИБ № 3568

Imants Ziedonis. KAS TAS IR — KOLHOZS? Pirmsskolas vecuma bērniem

Redaktore E. Marjutina. Mākslinieciskais redaktors A. Sprūdžs. Tehniskā redaktore

L. Engere. Korektore M. Baškere. Nodota salikšanai 05.02.82. Parakstīta iespiešanai 01.03.83. Formāts 60x90 8. Ofseta papīrs Nt 1. 2urnālu cirstā garnitūra. Ofsetspiedums. 8 uzsk. iespiedi.; 51 uzsk. kr. nov.; 10.47 izdevn. I. Metiens 45 000 eks. Pašūt. № 170. Cena 75 kap. Izdevniecība «Liesma», 226047, Rīgā, Padomju bulv. 24. Izdevn. № 112/31194/B-685. Iespiesta LKP CK izdevniecības tipogrāfijā, 226081 Rīcā, Balasta dambī 3.

Content

Ziedonis Imants Kas tas ir - kolhozs ?