Ērgle E.

Galda klāšana

Latvijas Lauksaimniecības konsultāciju un izglītības

atbalsta centrs

Mācību metodiskā darba nodaļa

Recenzentes E. Pudāne, I. Mālniece

Redaktore M. Cīrule. E. Zikmanes zīmējumi. Korektore K. Zariņa.

Sagatavots pavairošanai Latvijas Lauksaimniecības konsultāciju un izglītības atbalsta centrā,

Rīgas ielā 34, Ozolnieku pag., Jelgavas rajons, LV - 3018 Tālrunis: 3050220, fakss: 3022264, e-pasts: info@llkc.lv Informācija mājas lapā intemetā: www.llkc.lv Izdevējdarbības reģistrācijas apliecība Nr. 2 - 1075.

SATURS

Ievads_

1. Galda kultūra mūsdienās_

1.1. Pieklājīgas uzvedības apguves nepieciešamība

1.2. Uzvedība pie galda_

2. Viesību rīkošana_

2.1. Telpu sagatavošana viesu uzņemšanai_

2.2. Viesības ģimenes lokā_

Ikdienas azaidu galda klājumi_

Nelielu viesību galdu klājumi_

Kāzu galds_

3. Galda klājuma izveide_

3.1. Galda klājuma elementi_

Galdi_

Galda tekstīlijas_

Galda piederumi jeb rīki_

Galda trauki_

3.2. Rotājumi_

Ziedi un vāzes_

Sveces un svečturi_

Lentes un salvešu gredzeni_

3.3. Krāsu izvēle_

Literatūra

IEVADS

Galda kultūra, kas ietver prasmi izveidot glītu galda klājumu, pasniegt ēdienus un uzvesties pie galda, ir viena no cilvēka kultūras izpausmēm, tāpēc to nevar uzskatīt par nevajadzīgu smalkumu. Jau kops seniem laikiem kopējs mielasts uzskatīts par viesmīlības zīmi, draudzības simbolu.

Austrumu zemēs, piemēram, viesis, kas kaut kāda iemesla dēļ nevar pieņemt piedāvāto cienastu, lai viņu nepārprastu, paņem vismaz šķipsniņu sāls un apēd to, tā simbolizējot piedalīšanos azaidā.

Pareizi un glīti uzklāts galds ne vien veicina labu noskaņojumu, bet rada arī pacilātību un disciplinētību, jo, redzot skaisto, katrs cenšas arī pats tāds būt.

Viesmīlība ir latviešu tautas tikums. Neskaitāmas dainas un parašas liecina par latvju namatēva un namamātes viesmīlību jau sirmā senatnē. Gadu gaitā sadzīvē gan daudz kas ir mainījies, tomēr saviesīgā dzīve arī mūsu laikos cildina latvju viesmīlīgo garu.

Omulīgas viesības var sarīkot katrs no mums, tikai tam ir nepieciešama prasme, laba gaume un izdoma.

1. GALDA KULTŪRA MŪSDIENĀS

Un nu mums atkal ir galds no ozola, spēcīgām kājām.

Es galdautu klāju un saku: nu ir kā mājās!

O. Lisovska

Galda kultūra ir viena no senākajām sadzīves kultūras izpausmēm. Lai apgūtu galda kultūras iemaņas, pirmām kārtām jāzina, kā sakārtot, uzpost un rotāt telpu, kā klāt galdu, kā arī jāprot pieklājīgi uzvesties pie tā. Galda kultūra izpaužas higiēnas noteikumu, lietderības principu un estētikas prasību ievērošanā, kā arī galdabiedru savstarpējā saskarsmē un uzvedībā.

Mūsdienu galda kultūras galvenās iezīmes ir lietišķa atturība, atbilstība uzvedības un pieklājības normām un mērķtiecīgs galda klājums, kas azaidu spēj pārvērst atpūtas brīdī ne tikai viesībās.

Katras tautas dzīvē nav nekā pastāvīgāka kā no iepriekšējām paaudzēm pārņemtās ierašas un tradīcijas, līdzās tām - arī viesmīlības likumi un uzvedības normas.

Cilvēki savu dzīvi visos laikos centušies veidot estētisku. Taču nereti nākas dzirdēt, ka nekādi īpaši uzvedības noteikumi pie klāta galda nepastāv. Nepieciešams tikai visu darīt skaisti, saprātīgi rīkoties ar galda piederumiem, netraucēt citu - lūk, arī visi noteikumi. Šo apgalvojumu varētu uzskatīt par pareizu, ja teikto attiecinātu uz ieprogrammētu shēmu.

Ikdienas dzīvē mēs pastāvīgi novērojam, ka tas, kas vienam šķiet skaisti un saprātīgi, otra uztverē ir gaužām neglīti. Viss ir atkarīgs no cilvēka audzināšanas, no viņa personiskajām īpašībām.

Galda kultūras likumi pastāv un izpaužas cilvēku uzvedības normās. Cenšanās šīs normas ievērot veido mūsu morālo stāju, ārējo un iekšējo kultūru. Galda uzvedības parašu pamatā ir cilvēku savstarpējā pieklājība, takta izjūta un cieņa.

Jau antīkajā literatūrā sastopamas filozofu un literātu atziņas par to, kā cilvēkam uzvesties pie klāta galda. Tā, piemēram, sengrieķu filozofs Platons rakstījis par cilvēkiem, kas pratuši noteikt ēdienu un vīnu lietošanas “zelta robežas”. Senie grieķi šo robežu pārkāpšanu uzskatīja par galēju zemiskumu, uz ko spējīgi tikai barbari.

1745. gadā Krievijas Imperatoriskā Zinātņu akadēmija laida klajā pēc Pētera I norādījuma savāktos “Attieksmes rādītājus pret dzīves ikdienu”, kur atrodami daudzi norādījumi par jaunu cilvēku uzvedību pie galda. Lūk, daži no tiem:

❖ Nekad pats sevi daudz nelieli un savu personību bez vajadzības nepaaugstini, gaidi, kamēr citi no malas to pateiks.

❖ Zobus ar nazi netīri.

❖ Maizi pie krūtīm piespiedis, negriez šķēli no klaipa.

❖ Neaplaizi pirkstus.

❖ Ap savu šķīvi žogu no kauliem, maizes garozām un kā cita netaisi.

❖ Virs ēdiena trauka nečāpstini kā cūka un nekasi pauri.

❖ Kad tev piedāvā, tad ņem tikai tik, cik vajadzīgs.

Savdabīgas, bet noderīgas pamācības, kuras derētu atcerēties arī šodien. Dažās tautās uzvedības normu un parašu neievērošanu pie galda uzskata par apzinātu necieņas izrādīšanu mājas saimniekam.

1.1. Pieklājīgas uzvedības apguves nepieciešamība

Jau kopš seniem laikiem kulturālu uzvedību raksturo ar vārdu pieklājība. Tā ir ne tikai izturēšanās forma saskarsmē ar citiem cilvēkiem, bet arī svarīga morāla īpašība, kas raksturīga tāda cilvēka uzvedībai, kuram cieņa pret citiem ir kļuvusi par ikdienas uzvedības normu.

Pieklājība ir uzvedības kultūras pamatprasība. Pretstats pieklājībai ir rupjība, necieņa un augstprātība, nevērīga un nicinoša attieksme pret citiem cilvēkiem. Turpretī pieklājība pauž cieņu pret citiem un arī pret sevi, tai vajadzētu izpausties visā cilvēka uzvedībā.

Uzvedības kultūra ir cilvēka rīcības, izturēšanās un savstarpējo attiecību izpausme ikdienā- mājās, darbā, sabiedrībā. Tā ir cilvēka vispārējās kultūras (garīgo un materiālo vērtību kopuma, ko radījis cilvēks savā attīstības gaitā) svarīga sastāvdaļa. Uzvedības kultūra veidojas reizē ar cilvēka attīstību un izpaužas kā uzvedības formu kopums saskarsmē ar citiem. īpaši liela nozīme ir cilvēku savstarpējām attiecībām. Jau franču rakstnieks Antuāns de Sent Ekziperī izteicis būtiski svarīgu atziņu: “Ir tikai viena patiesa greznība-cilvēciskas attiecības starp cilvēkiem”.

Uzvedības nosacījumi un pieklājības normas veidojušās visā cilvēces attīstības gaitā, protams, atbilstoši attiecīgā laikmeta prasībām un praktiskajām vajadzībām. Lai gan uzvedības normas un to saturu veido laika gaitā uzkrātā pieredze un pieņemtie vispārcilvēciskie pieklājības nosacījumi, tomēr katram laikmetam bijušas arī savas specifiskas, tam vien raksturīgas uzvedības normas, kultūras nosacījumi, saskarsmes īpatnības, izturēšanās manieres un formas.

Senajos rakstos, kas par uzvedības kultūru un pieklājību izdoti Francijā, Spānijā, Anglijā, Vācijā, Itālijā, Holandē, Krievijā un citās valstīs, aplūkota galvenokārt uzvedība pie galda un viesībās, sasveicināšanās un sarunas risināšana. Sākot ar viduslaikiem, tika atvērtas pat dažas smalku manieru skolas gan Rietumeiropā, gan Krievijā, kā arī izdotas vairākas grāmatas par uzvedības kultūru. Tā, piemēram, Krievijā populāra grāmata bija “Jaunības godīguma spogulis jeb Norādījumi, kā uzvesties sadzīvē”.

Savdabīgus noteikumus par uzvedību viesībās un sarīkojumos 1701. gadā pašrocīgi apstiprinājis Pēteris I. Smalkas uzvedības priekšrakstus un pamācības visvairāk ievēroja bagātnieki, kas veidoja tā dēvēto augstāko sabiedrību. Turklāt galveno uzmanību viņi veltīja uzvedības kultūras ārējam spožumam, jo sevišķi manierēm un galantumam, īpaši rūpējās par “labā toņa” un izsmalcinātu manieru apgūšanu. Starp vienkāršiem cilvēkiem, kas veidoja tautas lielāko daļu, iedibinājās savas paražas un tradīcijas, savi tikumi un sadzīves normas, kas bija dabiskākas, vienkāršākas un patiesākas nekā tolaik valdošās šķirās izsmalcinātās ārišķīgās manieres.

Sabiedrībā noteiktās uzvedības un izturēšanās normas sauc par etiķeti. Uzvedības etiķete ietver galvenokārt cilvēka ārējo kultūru, viņa manieres un galantumu, tomēr tai vajadzētu saskaņoties arī ar cilvēka iekšējo kultūru, ar viņa intelektuālo attīstību un garīgumu. Uzvedības kultūras pamatā ir gadsimtos krātā cilvēces pozitīvā pieredze, cilvēciskas savstarpējās attiecības, dažādu nāciju un tautu kontakti. Ikvienai tautai ir savas specifiskas uzvedības tradīcijas, paražas, priekšstati par pieklājību, savs emocionālais kolorīts.

Uzvedības kultūras apguve pielīdzināma nepārtrauktai izglītībai, jo apkārtējās pasaules uztveres spējas, prasme pieklājīgi uzvesties ir apgūstama mācību un audzināšanas, kā arī izglītošanās ceļā.

1.2. Uzvedība pie galda

Ēdot mums katram ir jāievēro pieņemtās pieklājības normas. Ja pie tām bērnus pieradina jau no mazotnes, tad pieklājīga uzvedība pie galda kļūst par ieradumu un nesagādās grūtības ne mājās, ne viesībās.

Galvenais likums pie galda ir savstarpēja, neuzbāzīga uzmanība un galdabiedru interešu respektēšana. Namamātei azaida laikā ir jābūt vienlīdz uzmanīgai pret visiem viesiem. Namatēvs ielej visiem dzērienus, ievērojot brīvprātības principu. Ja viesi nevēlas dzert, nekādā gadījumā nedrīkst viņus spiest to darīt. Nedrīkst kritizēt ēdienu vai pārmērīgi sajūsmināties par ēdienu garšu un izskatu. Ja viesi tiek apkalpoti, tad vispirms jāapkalpo goda viesis un, pirmām kārtām, sieviete. Ja pie galda ir vairākas sievietes, tad ēdiens vispirms jāpasniedz vecākajai no viņām.

Sarunām pie galda vajadzētu būt interesantām, jautrām, ne pārāk skaļām. Par labāko sarunas formu pie galda tiek uzskatīta saruna jautājumu un atbilžu veidā. Jāuzmanās, lai ar kādu joku neaizskartu klātesošos. Pie galda jāsēž taisni, neizplešot elkoņus. Uzsākot ēšanu, drānas salveti atloka un uzklāj uz ceļiem. Papīra salveti noliek pa kreisi no šķīvja.

Ēdienus no kopējiem šķīvjiem ņem ar klāt pieliktajiem rīkiem, nevis ar saviem. Maizi no šķīvja ņem ar pirkstiem. Maizi nekož no visa rieciena, bet atlauž pa daļām. Lielas sviestmaizes ēd ar nazi un dakšiņu, mazas, - ņemot pirkstos. Pie mutes nedrīkst likt nazi. Dakšiņu tur kreisajā, nazi labajā rokā. No porciju gabala gaļu vai zivi atdala pa kumosam, ko ar nazi vai zivju lāpstiņu izbīda uz dakšiņas, tad dakšiņu ar kreiso roku ceļ pie mutes.

Pārtraucot ēšanu rīkus atstāj šķīvī. Asakas vai ogu kauliņus no lūpām paņem ar dakšiņu vai karotīti, tad novieto uz šķīvja malas vai kompota trauciņam paliktās apakštasītes. Uzliktais ēdiens viss jāapēd. Nepazīstamus ēdienus tāpēc uzliek maz, nogaršo un, ja garšo, uzliek papildus porciju.

Nedrīkst runāt ar pilnu muti, kā arī spēlēties ar galdarīkiem, burzīt galdauta malu vai salveti. Pirms celt dzēriena glāzi pie mutes, ar salveti noslauka lūpas, lai uz glāzes nepaliktu taukaini traipi. Ja apgāžas vai nokrīt glāze, jāpalūdz salvete šķidruma saslaucīšanai vai cita glāze nomaiņai. Mērci no šķīvja nedrīkst izslaucīt ar maizi. Pirkstos atļauts ņemt vēžus, sīku putnu gaļu, sausas kūkas, cepumus, smalkmaizītes, kliņģeri, riekstus, ogas, augļus (ja tie galdā uzlikti veseli).

Mājās, ģimenes vai tuvu draugu svinībās putna gaļas gabaliņus ar kaulu var paņemt pirkstos, pieturot ar papīra salveti. Ja zivju ēšanai nav uzlikti speciāli rīki, tās ēd ar divām dakšiņām. Ja galdā uzlikta viena dakšiņa, to tur labajā rokā, kumosu palīdzot uzbīdīt uz tās ar gabaliņu maizes. Cieti vārītas olas noloba uz šķīvja, tad ēd ar dakšiņu vai dakšiņu un nazi, griežot gabaliņos. Mīksti vārītām olām, ko pasniedz olu trauciņos, ar nazi atgriež mazu cepurīti, tad olu ēd ar karotīti. Maisot tēju vai kafiju, tējkaroti nedrīkst skandināt gar trauka malām. Pēc izmaisīšanas tējkaroti novieto uz apakštasītes, to nedrīkst atstāt tasītē. Dzēriena papildināšanai kafijas vai tējas tases pasniedz ar visu apakštasīti un tējkaroti. Ja saldajam ēdienam paredzēti divi rīki - dakšiņa un deserta karote -, tos lieto abus. Ar dakšiņu kumosu dala, ar karoti kumosu un mērci ēd.

2. VIESĪBU RĪKOŠANA

Jau no seniem laikiem cilvēki iecienījuši dažādas viesības. Viņi tās rīko par prieku un patiku citiem un sev, kā arī paši dodas viesībās. Viesībām vajadzētu kļūt par dzīves gaišākajiem mirkļiem, par sevis un citu garīgu bagātinātāju. Vēlams, lai viesībās valdītu laipnība, prieks par satikšanos un labs garastāvoklis. Lai šāds noskaņojums būtu, jācenšas aizmirst sadzīves rūpes, neveiksmes, nepatikšanas.

Katrai namamātei būtu vēlams ieviest savu īpatnēju viesību stilu, saprotams, “negrēkojot” pret galvenajām pamatprasībām. Ja cilvēkam ir laba gaume un saskarsmes māksla, tad arī vienkāršos apstākļos, ar nelieliem līdzekļiem var panākt ļoti daudz.

Mājas dzīve un viesības ir tā pasaule, kur katra sieviete var parādīt savu oriģinalitāti, daiļuma izjūtu un radošo iedvesmu. Rīkojot viesības, viņa var parādīt savu pavārmākslu, daiļuma izjūtu. Laipns vārds, veikli ievirzīta saruna, pareiza viesu izvēle, vienāda uzmanība pret visiem rada īpašu mājas garu un noskaņojumu, neatkarīgi no ēdienu bagātības un galda klājuma.

Uz viesībām mēs ejam, lai satiktos ar interesantiem un simpātiskiem cilvēkiem, lai gūtu atslodzi, priecātos un izklaidētos, nevis lai skumtu, garlaikotos un strīdētos.

Lai viesu starpā neizceltos nesaskaņas, jācenšas ielūgt tādus cilvēkus, kuriem būtu kaut kas kopējs, apvienojošs. Labāk izvēlēties mazāku sabiedrību vai ielūdzamos viesus aicināt divās reizēs, nekā uzaicināt cilvēkus, kuriem pēc saviem uzskatiem, interesēm vai kāda cita iemesla dēļ nevar būt nekā kopēja.

Uz lielākām viesībām mēdz ielūgt rakstiski vai ar drukātām ielūgumu kartēm. Ielūdzot uz kādu mazāku kopā sanākšanu, pietiek ar telefonisku vai mutisku uzaicinājumu.

Ielūgumi ir jāaizsūta jau laikus, un tajos precīzi jānosaka viesību sākums. Saņemot ielūgumu dažas dienas pirms viesībām uzaicinātā persona var apvainoties, vai arī vēlamais viesis nevar ierasties.

Ļoti nepatīkama ir paraža viesībās ierasties ar nokavēšanos, jo tas traucē galda kārtību. Viesus saņemt ir namatēva un namamātes tiešs uzdevums. Ja viesi nav savā starpā pazīstami, tad tie ir jāiepazīstina.

Lielās viesībās viesu vietas mēdz apzīmēt ar redzamā vietā noliktām galdakartēm. Ja tādas nav paredzētas, tad norādījumus, kur viesiem sēdēt, dod namamāte. Ierādot vietas, namamātei ir jābūt ļoti taktiskai, ar psiholoģisku izpratni.

Par sarunu noskaņojumu pie galda franču rakstnieks Obiņē saka: “atveriet logus un izdzeniet savas zinātniskās gudrības, mēs esam še nākuši smieties, ēst un dzert”. Ar vārdu sakot - sarunu noskaņojumam jābūt vieglam un patīkamam, bet tas vēl nenozīmē, ka tām jābūt tukšām. Svinīgos gadījumos patīkamu noskaņojumu lielākā sabiedrībā var radīt kāds no viesiem, uzstājoties ar atjautīgu un dzīvespriecīgu galdarunu.

Vienkāršība, pieticība un kautrība sarunās pie galda ir labas audzināšanas galvenās iezīmes. Prasme stāstīt ir māksla, bet māka klausīties -augstākā māksla.

Šveiciešu domātājs Lafatērs ir sacījis: “Ja gribi būt gudrs, tad iemācies saprātīgi jautāt, uzmanīgi klausīties, mierīgi atbildēt un pārstāt runāt, ja vairāk nav ko sacīt”.

Par labāko sarunas formu pie galda tiek uzskatīta saruna jautājumu un atbilžu veidā, kurā jāiesaista pēc iespējas vairāk cilvēku. Lai veicinātu sabiedriskumu un latvisku sirsnību, namamātēm ieteicams rīkot vairāk mazu sanākšanu, kam vienmēr var atrast iemeslu. Rudeņos var rīkot vakarēšanas, ābolu vakarus. Ziemā var uzaicināt viesus par godu kādam pabeigtam darbam, vasarā - ielūgt uz zemeņu vai citu ogu nogaršošanu.

Iemeslu sarīkot tikšanos nekad netrūkst, nemaz nerunājot par tēju ar sviestmaizēm vai parasto kafiju. Tikai mazliet oriģinalitātes un izdomas! Katra namamāte var kļūt par īstu mākslinieci, kuras glīti uzpostajā mājā valda viesmīlība, omulība un patīkams noskaņojums.

2.1. Telpu sagatavošana viesu uzņemšanai

Pirms ķerties pie galda klāšanas, ir jāzina, cik viesu ieradīsies, jāsakārto un jāuzpoš ēdamistaba, viesistaba, virtuve un pārējās telpas.

Lai viesību diena un ar to saistītie sagatavošanas darbi pārāk nenogurdinātu namamāti, viņai ir vajadzīgi palīgi, tādēļ darbi jāsadala starp ģimenes locekļiem. Iepriekš paveicamie darbi (trauku sagāde, telpu sakārtošana, iepirkšanās) nebūtu atstājami uz pēdējām dienām. Galdakartes jāsagatavo jau iepriekš, jo, steigā rakstītas vai zīmētas, tās neizdodas labas.

Trauki jāpārskata un jāpārmazgā, vajadzības gadījumā jāpadomā par to

papildu iegādi vai nomu. No “salasītiem” traukiem klāts galds, lai kā to izrotātu, nekad nebūs skaists.

Pirms viesībām nav vērts veikt ģenerālo tīrīšanu - tas kavēs citus nepieciešamākus darbus, pēc viesībām tāpat viss pamatīgi būs jātīra, tāpēc nevajag darīt dubultu darbu. No gaiteņa vajadzētu iznest liekās drānas, atbrīvot pakaramos, novietot vairākus “pleciņus” virsdrēbju pakāršanai, kā arī papīrgrozu, kur iemest puķu vai dāvanu iesaiņojumu papīru.

Vannas istabā jāpakar vairāki tīri dvieļi un telpa jāiekārto tā, lai tajā būtu iespējami daudz brīvas vietas. Telpā, kur paredzama viesu sapulcēšanās, nepieciešams mazs galdiņš. Uz tā var novietot glāzes ar atspirdzinošu dzērienu, augļus, sīkus cepumus, cigaretes, pelnutraukus.

Telpu temperatūrai jābūt apmēram 16 0C. Ja telpas būs siltākas, viesi sajutīs nogurumu, bet aukstākās telpās tie nejutīsies omulīgi.

Lai viesi telpā un pie galda justos ērti, jāatceras, ka vienam cilvēkam nepieciešami 1,5 - 2,0 m^2 telpas. Tas nozīmē, ja telpas platība ir 18 -20 m^2, tad var uzņemt 10 viesu. Lai justos ērti pie galda, katram cilvēkam jāparedz 70 x 30 cm liels galda laukums. Tas nozīmē, ka vienam cilvēkam jāparedz 70 cm galda malas garuma (30).

2.2. Viesības ģimenes lokā

Cilvēki vienmēr ir centušies izdaiļot savu sadzīvi. Katrai tautai gadsimtu gaitā izveidojušies savi, no paaudzes paaudzē pārmantoti paradumi un tradīcijas. Katras sievietes namamātes uzdevums ir gādāt par tradīcijām bagātiem, krāsainiem svētkiem. Svētki nav tikai jāredz un jāizgaršo, tie ir dziļi jāizjūt, saglabājot par tiem neizdzēšamu iespaidu. Tie ir gaiši un priecīgi tikai tad, ja tos varam pavadīt mīļu, tuvu cilvēku vidū. Neatkarīgi no tā, vai galdu klāj ikdienas azaidam vai viesībām, klājumam jābūt glītam, ēstgribu rosinošam. Galda klājums un vide, kādā pasniedz ēdienu, ietekmē cilvēka pašsajūtu, garastāvokli.

Ikdienas azaidu galda klājumi

Ģimenes lokā azaidu visbiežāk ēd virtuvē. Ja virtuve ir glīti un ērti iekārtota, tajā pie galda var aicināt arī tuvus draugus. Ikdienai parasti neizvēlas lielos, baltos galdautus, bet nelielus galdautus, galda celiņus vai sedziņas katrai individuālai trauku grupai. Par galdautu aizvietotājiem noder arī nelieli plastikāta paliktņi. Paliktņa izmēram jābūt vismaz 30 x 40 cm, lai uz tā varētu salikt visus vienai personai nepieciešamos traukus, glāzes, rīkus. Praktiski ir taisnstūra vai ovālas formas paliktņi un sedziņas.

Ikdienas azaida galdu rotā krāsaini trauki, zaļas lapas, zariņi vai nedaudz vienkāršu ziedu. Ja virtuve, trauki un galda piederumi, rīki būs spodri, ēdiens labi gatavots un acis priecēs ziedu, augļu vai trauku krāsa, šajā telpā visi jutīsies labi. Ikdienas ēdienreizēm domātajos galda klājumos izmanto salvetes, kas ir vienkārši salocītas vai ievietotas salvešu gredzenos. Katrā gadījumā galda klājums ir atkarīgs no izraudzītās ēdienkartes.

Brokastu galds

Brokastu galdu parasti klāj virtuvē, retāk - ēdamistabā vai citā telpā. Siltā laikā brokastošanai var izmantot arī balkonu, verandu, lapeni. Galda klāšanai noderīgas ir nelielas krāsainas sedziņas.

Brokastīs iecienītākie ēdieni ir olas, šķiņķis, desa, siers, pīrādziņi, pankūkas, sviestmaizītes, augļi, dārzeņi, ogas; dzērieni - kafija, tēja, sula.

Uz galda 2 cm atstatumā no tā malas uzliek katrai personai brokastu (uzkodu) šķīvi, no tā pa labi noliek uzkodu nazi ar asmeni pret šķīvi, pa kreisi - uzkodu dakšiņu ar izliekumu uz leju. Pa labi no šķīvja (apmēram pret naža aso galu) liek tējas vai kafijas tasīti ar apakštasīti. Tasītes osiņai jābūt vērstai pa labi, paralēli galda malai. Uz apakštasītes aiz tasītes novieto tējkaroti ar kātu pa labi. Pa kreisi no brokastu šķīvja var likt maizes šķīvīti, bet traukus ar uzkodām, sviestu, cukuru novieto tā, lai tie būtu ērti paņemami.

Ja brokastīs pasniedz buljonu vai biezputru, pa labi no šķīvja noliek arī deserta karoti. Brokastīm paredzēto šķīvi var pasniegt kopā ar uzlikto ēdienu. Vārītas olas pasniedz olu trauciņos. Salveti, vienkārši salocītu, liek uz maizes šķīvīša vai novieto uz galda pa kreisi no brokastu šķīvja.

Pusdienu galds

Pusdienu galdu ikdienā klāj laikā no plkst. 12.00 līdz 13.00. Parasti pusdienas sastāv no diviem, trim un vairākiem ēdieniem. Galda klājums ir atkarīgs no pasniegto ēdienu skaita un secības, kādā tos pasniedz. Jāizmanto ēdieniem atbilstoši trauki (piemēram, otrajiem ēdieniem galdā jāliek lēzenais pusdienu šķīvis, nevis brokastu šķīvis).

Ja pusdienas sastāv no zupas un otrā ēdiena, 2 cm attālumā no galda malas liek lēzeno pusdienu šķīvi, uz tā dziļo vai pusporcijas zupas šķīvi, no šķīvjiem pa labi - pusdienu nazi ar asmeni pret šķīvi un ēdamkaroti vai deserta karoti, ja zupu pasniedz pusporcijas šķīvī.

Karoti liek galdā ar padziļinājumu uz leju. Pa kreisi no šķīvjiem novieto dakšiņu ar izliekumu uz leju. Trīs ēdienu pusdienās galda klājums var palikt iepriekšējais, jo saldo ēdienu pasniedz pusdienu nobeigumā pusporcijas zupas šķīvī vai saldā ēdiena trauciņā.

Deserta karoti vai tējkaroti pasniedz reizē ar saldo ēdienu vai, klājot galdu, noliek aiz pusdienu šķīvja.

Nelielu viesību galdu klajumi

Svētkus katra ģimene atzīmē pēc savas gaumes, iespējām, vēlēšanās. Tie ikdienā ienes spožumu un sagādā prieku. Ne vienmēr tām jābūt lielām ģimenes svinībām. Par īstiem svētkiem var kļūt parasts vakars divatā vai svētdienas kafija ģimenes lokā.

Svētku svinēšanai labu iemeslu var atrast vienmēr. Nelielas svinības tuvu draugu un radu lokā var sarīkot mājā, dzīvoklī, galda klājumā izmantojot pašu sarūpētos traukus, galda piederumus un galda veļu.

Šim nolūkam var izvēlēties tādus galdu klājumu veidus kā aukstais galds, kafijas vai tējas galds, kokteiļu galds, deserta galds, bufetgalds.

Kokteiļu galds

Kokteiļu galdu klāj kokteiļu vakaram. Šīs viesības parasti nav ilgstošas (apmēram 1,5 - 2 stundas). Kokteiļu vakarus rīko nelielu draugu vai paziņu pulkā pēc kopīga teātra vai koncerta apmeklējuma, lai pārrunātu redzēto un dzirdēto, pēc atvaļinājuma vai tūrisma braucienā uzņemtu diapozitīvu vai filmu demonstrēšanas, pēc interesantas televīzijas vai videofilmas noskatīšanās. Kokteiļu vakarā viesus cienā ar kokteiļiem un dažādiem atspirdzinošiem dzērieniem.

Bufetgaldā liek nelielas uzkodas: kanapē sviestmaizītes, sieru ar konservētiem vai svaigiem augļiem, sāļos un saldos cepumus, riekstus, mandeles, augļus. Kokteiļu galdam visas uzkodas ir jāsagatavo kumosa lielumā. Dekoratīvi izskatās katrā uzkodas gabaliņā vertikāli iesprausts irbulītis. Kokteiļu galdam ir nepieciešami lēzeni šķīvji uzkodu sagatavošanai, kā arī piemēroti trauciņi cepumiem, konfektēm. Individuālai lietošanai viesiem šķīvji un galda piederumi nav vajadzīgi. Jāizvēlas kokteiļiem un

pārējiem atspirdzinošiem dzērieniem atbilstošas glāzes. Kokteiļu gatavošanā

18

var iesaistīt arī viesus, taču jau laikus jāsagādā viss nepieciešamais, to sakārtojot servējamos ratiņos vai mājas bārā. Ja kokteiļglāzes nākas nolikt uz neapklātām un pulētām virsmām, vajadzētu izmantot auduma vai pītus paliktņus. Viesi izraugās cienastu pēc pašu vēlēšanās, ēd, stāvot kājās vai izvietojoties uz krēsliem un dīvāna.

Deserta galds

Jau no seniem laikiem saldo ēdienu sauc par desertu (franču val. -dessert). Deserta galdā pasniedz ne tikai saldo ēdienu, bet arī augļus, ogas, atspirdzinošus dzērienus. To klāj parasti kā papildinājumu kādam citam galdam (pēc aukstā, pusdienu vai vakariņu galda); par vienīgo galda klājumu to viesībās izmanto reti. Galdautu un salvetes deserta galdam izvēlas vienkrāsainus vai rakstainus (ar ziediem, augļiem), bet ne pārāk košus un raibus. Deserta galdu dekoratīvu un greznu dara trauki un galdā sakārtotie ēdieni un dzērieni. Saldo ēdienu, augļu un ogu pasniegšanai pārsvarā izvēlas stikla, kristāla vai porcelāna traukus.

Galda klāšanai ir vajadzīgi deserta vai maizes šķīvīši, saldo ēdienu trauciņi, atspirdzinošo dzērienu glāzes, tējkarotes, deserta karotes, augļu nazīši.

Saldo ēdienu galdā liek sapildītu porcijās vai arī kopējos traukos. Tāpat dara ar atspirdzinošajiem dzērieniem.

Kafijas galds

Kafijas galdu klāj pēcpusdienā no plkst. 17.00 līdz 19.00. Ar kafijas galdu parasti beidz arī svētku vakariņas. TradīciOa vēlu vakarā pasniegt kafiOu reizēm nelabvēlīgi ietekmē viesu veselības stāvokli, tāpēc vaOadzētu izvairīties

šādā veidā cienāt viesus darbdienas vakaros.

KafiOas pasniegšana naktī, lai samazinātu nogurumu ilgstošās viesībās (kāzās, Jaungada naktī), ir pieļaujama. Pie kafijas parasti pasniedz dažādus konditoreOas izstrādāOumus - tortes, kūkas, kliņģerus, cepumus, pīrādziņus, kā arī aukstās un karstās sviestmaizes.

Kafiju piedāvā melnu, ar pienu, saldu krējumu, saldējumu, ar cukuru vai bez tā. KafiOas galdu klāšanai izmanto kafiOas servīzi vai atsevišķas kafiOas tasītes ar apakštasītēm. Uz galda klāO galdautu vai atsevišķas sedziņas katrai personai. Galdautu un salvetes izvēlas vienkrāsainas, izšūtas vai tamborētas, izgatavotas no piemērota rakstaina auduma.

Uz galda 2 cm no malas liek maizes šķīvīti. Nedaudz tālāk no galda malas, pa labi no maizes šķīvīša novieto kafiOas tasīti ar apakštasīti.

Lai to varētu ērti paņemt, osiņu pagriež pa labi 45^0 leņķī pret galda malu. Paralēli tasītes osiņai uz apakštasītes liek tēOkaroti. Atkarībā no tā, kādas piedevas pasniedz pie kafijas, pa labi no maizes šķīvīša novieto tēOkaroti, vienu dakšiņu vai arī galda piederumus vispār neizmanto.

Ja viesiem piedāvās stipru, melnu kafiju, izmanto mokas tasītes ar apakštasītēm un mokas karotītes. Kafijas kannu novieto pa labi no mājasmātes, jo tā viņai ir ērtāk viesim piedāvāt un ieliet kafiju.

Tējas galds

Tējas galdu klāj tāpat kā kafijas galdu pēcpusdienā, pusdienu vai vakariņu noslēgumā. Labu tējas galda izskatu nodrošina skaista servīze, piemērotas krāsas un izstrādājuma tekstīlijas - galdauts vai atsevišķas sedziņas, salvetes.

Galdautu un salvetes parasti izvēlas krāsainus, atsevišķas sedziņas, ko klāj zem katra viesa traukiem, var būt vienkrāsainas, batikotas, tamborētas. Jāatceras, ka pie rakstaina galdauta jāizvēlas vienkrāsaini trauki, bet pie vienkrāsaina galdauta labāk izskatās koši apgleznoti trauki.

Zāļu tējai piemēroti ir metāla trauki. Nereti tējas dzeršanai noder arī glāzes, kuras ieliek speciālos glāžu turētājos un novieto uz apakštasītes.

Tējas galdam jāizvēlas piemērots ziedu trauks un glezni, trausli ziedi, tādi, kas pusdienu galdā īsti neiederas: frēzijas, maijpuķītes, orhidejas, sīkie lauku pļavu ziedi.

Tējas galdā traukus kārto tāpat kā kafijas galdā. Ja pie tējas pasniedz ievārījumu vai medu, katram viesim galdā liek ievārījuma trauciņu, ko novieto bez šķīvīša. Pie tējas pasniedz dažādus konditorejas izstrādājumus, konfektes, sviestmaizes, pankūkas, augļus, dažreiz arī saldo ēdienu. Pie tējas piedāvā pienu, saldu krējumu, ievārījumu, medu, citronu, kā arī cukuru.

Aukstais galds

Auksto galdu parasti izvēlas svētku vakariņām, un mājas viesībām tas ir ļoti piemērots. Darbdienās to ieteicams klāt plkst. 19.00 - 20.00, bet svētku dienās un nedēļas nogalē nedaudz agrāk - plkst. 18.00.

Aukstā galda priekšrocības ir tās, ka lielu daļu ēdienu pilnīgi vai daļēji var sagatavot iepriekšējā dienā, tādējādi atvieglojot darbu tieši svinību dienā.

Katrai personai ir nepieciešams auksto uzkodu (brokastu) šķīvis, maizes šķīvītis, auksto uzkodu nazis un dakšiņa, glāze atspirdzinošam dzērienam. Aukstajam galdam parasti neizvēlas raibu un košu galdautu, jo ēdieni paši par sevi ir dekoratīvi.

Trauku un galda piederumu izvietojums līdzīgs pusdienu galda klājumam. No galda malas 2 cm attālumā novieto auksto uzkodu šķīvi, pa kreisi no tā (5 - 10 cm attālumā no galda malas) liek maizes šķīvīti. Pa labi no uzkodu šķīvja liek auksto uzkodu nazi ar asmeni pret šķīvi, pa kreisi -auksto uzkodu dakšiņu ar izliekumu uz leju.

Galda piederumus arī novieto 2 cm attālumā no galda malas. Aiz auksto uzkodu šķīvja, nedaudz pa labi, liek glāzi atspirdzinošam dzērienam. Salocītu salveti var novietot uz auksto uzkodu šķīvja.

Pusdienu galds

Viesībās pusdienu galdu klāj laikā no plkst. 10.00 līdz 19.00. Parasti svētku pusdienās piedāvā 3-5 ēdienus. Rīkojot viesības, nevajadzētu izvēlēties pusdienas ar lielu ēdienu skaitu. Pārēšanās cilvēkus nomāc, tas nav veselīgi.

KlāOot galdu trīsēdienu pusdienām uz galda 2 cm attālumā no galda malas novieto lēzeno pusdienu šķīvi. Uz tā liek nelielu auduma vai papīra salveti, bet uz tās - buljona krūzi ar apakštasīti vai zupas šķīvi. Salvete ir nepieciešama, lai novērstu uzliktā trauka slīdēšanu pa apakšēOā šķīvOa virsmu. PamatšķīvOa kreisaOā pusē novieto maizes šķīvīti.

Pa labi no šķīvOa liek pusdienu nazi ar asmeni pret šķīvi, pa kreisi -pusdienu dakšiņu; aiz naža tālāk no šķīvja liek ēdamkaroti.

Ja pasniedz bulOonu, izmanto deserta karoti. Glāzi atspirdzinošiem dzērieniem liek priekšā pusdienu šķīvim, pa labi no tā, pretī rīkiem. Kad zupa un bulOons paēsts, lietotos traukus un karotes no galda noņem un piedāvā otro ēdienu. Pēc tā nobaudīšanas no galda noņem visus šķīvOus, galda piederumus, kā arī dzērienu glāzi.

Saldo ēdienu pasniedz katram viesim atsevišķi, sakārtotu atbilstošā trauciņā. Deserta karoti vai tējkaroti novieto lēzenā šķīvja priekšā paralēli galda malai ar kātu uz labo pusi un padziļinājumu uz leju vai arī pasniedz reizē ar saldo ēdienu.

Četrēdienu pusdienas sāk ar aukstajām uzkodām. Pārējos ēdienus pasniedz tādā pašā secībā kā trīsēdienu pusdienās. Klājot galdu, vispirms uzliek lēzeno pusdienu šķīvi, bet uz tā liek auksto uzkodu nazi. Pa kreisi no šķīvja - pusdienu un auksto uzkodu dakšiņas. Ja pusdienās pasniedz silto zivju ēdienu, pusdienu naža un dakšiņas vietā liek zivju nazi un dakšiņu.

Ja paredzēti divi siltie ēdieni (zivju un gaļas), galda piederumi zivju ēdienam ir jāliek starp pusdienu piederumiem un ēdamkaroti, jo silto zivju ēdienu ēd pirms siltā gaļas ēdiena. Ja nav zivju naža un dakšiņas, liek divas pusdienu dakšiņas - vienu - pa labi, otru - pa kreisi no šķīvja.

Pusdienu galda klājumu papildina glīti salocītas salvetes. Viesu apkalpošanā pie pusdienu galda mājasmātei ir nepieciešami palīgi. Pusdienu viesību galdā ēdienu pasniedz kopējos traukos, un viesi paši izvēlas, ko un kādā daudzumā ēst. Pēc katra ēdiena paēšanas no galda noņem liekos traukus un galda piederumus.

Svētku vakariņu galds

To klāj gan kā auksto galdu, gan arī kā silto vakariņu galdu, kas atšķiras no pusdienu galda ar to, ka nepasniedz zupu un buljonu. Tā kā svētku vakariņas rīko vēlu (pēc plkst. 19.00 vai 20.00), siltais galds nav ieteicams.

Pašapkalpošanās viesību galdi

Pēdējā laikā arvien populārāks kļūst šis galda klājuma veids, it sevišķi tas plaši izplatīts banketos, Oa pieņemšanas laiks ir īss, Oa vakara uzdevums ir savstarpēji iepazīstināt lielākā sabiedrībā citu ar citu (kongresu banketos, diplomātisko aprindu tikšanās vakaros vai brokastīs u.tml.).

Šo galda klājumu var izmantot arī visās mājas un darba viesībās.

Bufetgalda klāšana ievērojami atvieglo viesību rīkošanu. Tas ir sevišķi piemērots un ērts, ja telpas ir mazas un jāuzņem daudz viesu, kā arī ja nav vajadzīgo ēdamgaldu un krēslu. Šis galda klājuma veids īpaši piemērots ir Oauniešu vakariem.

Bufetgalda galvenās priekšrocības salīdzinājumā ar parasto viesību galdu ir šādas:

❖ var uzņemt 4 - 5 reizes vairāk viesu,

❖ vajag mazāk trauku un galda piederumu,

❖ nepieciešams mazāk galdu un krēslu,

❖ viesiem iespējams labāk iepazīties un izvēlēties sev interesantāko un patīkamāko sarunbiedru,

❖ vairāk vietas un laika paliek sarunām, rotaļām, deOām, muzicēšanai, spēlēm un citām viesību norisēm.

Bufetgaldu veido no parastiem galdiem (to augstumam Oābūt vienādam), tos sabīdot kopā. Katriem desmit cilvēkiem paredz vienu metru galda malas garuma. Uz galda var izveidot arī paaugstināOumus no dažādiem plauktiem, kastēm, atvilktnēm, dēļiem un citiem materiāliem. Galdu un paaugstināOumu veidoOumi un konstrukciOas var būt dažādas.

Lai viesi varētu ērti piekļūt pie izveidotā bufetgalda no visām pusēm, to parasti novieto telpas vidū. Ja viesu nav pārāk daudz, galdu var novietot arī pie sienas. Krēslus pie galda neliek, jo visi ēd un sarunājas, stāvēdami kājās. Dažkārt krēslus izvieto gar telpas malām pie sienas vai arī citā telpā.

Pamatgaldu klāj ar vienu lielu galdautu tā, lai galdauta mala būtu 10 cm no grīdas (stūrus vēlams ielocīt un piestiprināt, lai neveidotos krokas), vai arī izmantojot vairākus galdautus vai galdautu un auduma gabalu. Vispirms audumu ap galda malām nostiepj tā, lai daļēji būtu nosegta galda virsma, pēc tam vidu pārklāj ar galdautu. Ja telpa ir liela un galdauta malas labi saskatāmas, tās var noformēt dekoratīvi (piemēram, piespraužot atsevišķus zaļumus, vītnes).

Pamatgalds parasti ir auksto uzkodu galds. Bufetgalda ēdienkartē jāparedz ēdieni, kurus ēdot tur pirkstos vai ņem ar dakšiņu.

Atsevišķu galdu klāj karstajiem dzērieniem, bezalkoholiskajiem un alkoholiskajiem dzērieniem. Salvetes galdā sakārto rindā vai piramīdā. īpašu galda noformējumu var panākt ar iecietinātām, stāvus novietotām salvetēm, tās sakārtojot rindās vai grupās.

Rotājumus novieto uz paaugstinājuma galda vidū vai vienā galā. īpaši lielas un krāšņas ziedu kompozīcijas var izmantot, ja galds novietots pie sienas. Traukus kārto grupās, galda piederumus - rindās vai vēdekļveidīgi, glāzes - grupās vai rindās.

Galda klāšanu sāk ar glāžu izvietošanu. Tās sakārto trīsstūrveida grupās galda galos vai slīpā (45^0) leņķī pret galda asi rindās pāri galdam. Trīsstūra grupu veido no 10 - 15 glāzēm, kurās iepilda atspirdzinošus dzērienus, kas piešķir galdam krāšņāku izskatu. Galda malu uzkodu šķīvja platumā atstāj brīvu, lai viesi, izvēloties ēdienus, tur varētu nolikt savus šķīvjus.

Traukus un galda piederumu grupas izvieto ik pēc 1,0 - 1,5 m. Auksto uzkodu šķīvjus liek kaudzītēs pa 6 - 8 šķīvjiem. Tiem blakus novieto auksto uzkodu dakšiņas. Pārējā galda laukumā saliek traukus ar ēdieniem.

Viena veida ēdienus uz bufetgalda liek vairākās vietās, vienmērīgi visa galda garumā. Ēdieni bufetgaldam ir jāsagatavo nelielās porcijās, jāsagriež nelielos gabaliņos, lai tos būtu ērti paņemt.

Viesi ap bufetgaldu virzās pulksteņrādītāja virzienā. Pieejot pie bufetgalda, viesis kreisajā rokā paņem salveti un šķīvi, izvēlas galda piederumus, ar labo roku uzliek uz šķīvja izraudzītos ēdienus, paņem glāzi ar dzērienu un izvēlas telpā brīvu vietu, kur ieturēt maltīti; ēd, stāvot kājās. Vecākie viesi apsēžas.

Cits pašapkalpošanās galda variants ir zviedru galds. Tas ir raksturīgs sabiedriskajai ēdināšanai. Atšķirībā no bufetgalda zviedru galdā tiek piedāvāts arī siltais ēdiens. Viesiem nodrošina iespēju apsēsties. Uz kopējā ēdamgalda liek tikai traukus, galda piederumus, salvetes. Ēdienus servē uz speciāla šim nolūkam paredzēta galda.

Kāzu galds

Kāzas ir lielas, retas ģimenes svinības. Tās nerīko katru gadu, tāpēc savlaicīgi jāpārdomā, kura telpa ir piemērotāka viesu uzņemšanai, vai tajā visus aicinātos viesus varēs ērti novietot pie galda.

Kāzu galda klājumam jāpievērš īpaša uzmanība, jo tas kopā ar telpas rotājumu palīdz mājās radīt vienreizēju, neaizmirstamu svētku noskaņojumu.

Kāzās nav pieļaujama galda klāšana vairākās telpās. Lai viesi justos ērti, vienai vietai pie kāzu galda jāparedz 60 cm, bet jaunajam pārim - katram 70 -80 cm. Sarindojot krēslus, tie jāliek cits pie cita ar nelielu atstarpi, lai piesēšanās brīdī tos varētu izcelt. Vajadzības gadījumā var izmantot solus.

Kāzu namā ir jāparedz stūrītis dāvanu galdam. To var glīti pārklāt un greznot ar kādu ziedu pušķi. Jāparedz telpa dejošanai, vēlāk - līgavas mičošanai, kā arī vieta, kur viesi varēs nolikt virsdrēbes. Jau iepriekš ir jāizlemj, kā jaunajam pārim pēc laulību ceremonijas aizpildīt laiku līdz kāzu mielasta sākumam. Nav pareizi, ja jaunais pāris ierodas kāzu mājā pirms viesu ierašanās, un nepiedodami, ja vēl ar katru atsevišķi liek saskandināt vīna glāzes un tās izdzert, pirms iet pie mielasta galda.

Brīdī, kad notiek jaunā pāra apsveikšana, ir nepiemēroti piedāvāt katram viesim tortes gabalu, labāk pasniegt kādus sāļos vai saldos cepumus, konfektes vai augļus. Tortes gabals apgrūtina apsveicējus, mazina apetīti pirms sēšanās pie mielasta galda, un naktī, kad pēc mičošanas pasniedz kafiju, neviens labprāt vairs torti neēdīs. Arī galda greznošanai torte nav piemērota,

jo, ilgi stāvot uz galda, tā zaudē garšu un aromātu. Torti labāk pasniegt tikai pie kafijas.

Kāzu galda klāšana atkarīga no tā, ko paredz rīkotāji - siltas vai aukstas vakariņas, pusdienas un aukstas vakariņas, kafiju. Kāzu galda klāšanai izmanto vienkrāsainus galdautus: vasarā - baltus vai tonētus, ziemā - siltās krāsās (piemēram, oranžus).

Vēlams, lai galds nav raibs, tas nedrīkst radīt salasītības iespaidu, tāpēc traukiem jābūt vienādiem un pieskaņotiem galdautam. Svinīgumu galdam piešķir balti trauki ar zeltītu vai citādas krāsas maliņu, kā arī stikla vai kristāla un metāla galda piederumu mirdzums. Salvetes pie katra šķīvja ir obligāts nosacījums, pie tam tām jābūt no auduma - iecietinātām.

Ja kāzu galdam nav iespējams sagādāt vienādus traukus, tad visus vienādos traukus liek gar vienu galda malu un citāda raksta traukus - pretējā pusē, tā panākot klājuma viengabalainību. Kāzu galdā nedrīkst trūkt ne galdarīku, ne glāžu.

Minimālais glāžu skaits ir trīs: limonādei, vīnam un stiprajam alkoholiskajam dzērienam.

Galda rotājumam jāatspoguļo sezona. Ziemā rotājošais elements var būt miršu, brūklenāju, egļu zariņi, pārsieti ar baltu lentīti, vasarā - sīki ziediņi, sasieti nelielā pušķītī vai pa 1 - 3 lielākiem ziediem. Krāsa - galvenokārt gaiša vai kontrastējoša ar galdautu.

Ziedus liek virs vai pie salvetes. Galdu var rotāt ar ziedu vītnēm, lentēm vai sloksnītēm no līgavas plīvura auduma. Kāzu galdam sevišķu svinīgumu piešķir svečturi. Tiem jābūt pietiekami augstiem, lai paceltos pāri galdā saliktajiem traukiem sveču siltā liesma rada omulības sajūtu

Kāzu galdā ceļ buljonu ar trekniem pīrāgiem, tad cūkas gaļas cepeti vai karbonādi, bet saldajā ēdienā piedāvā krēmu vai lielas putukrējuma porcijas, pēc pusdienām seko bagātīgs aukstais galds un pēc pusnakts - kafija ar treknu torti. Pārēdušies kāzu viesi kļūst miegaini, inerti, bet svinības izvēršas par garlaicīgu un neinteresantu sēdēšanu pie galda.

Konkrētus ieteikumus ēdienkartes sastādīšanai un galda klājuma izvēlē ir grūti dot, jo varianti ir dažādi, tāpēc jaunajam pārim, vecākiem un vedējiem jāizvēlas pašiem savs variants. Ja rīko tikai vakariņas, ieteicams aukstais galds ar daudziem ēdieniem. Sastādot kāzu mielasta ēdienkarti, nevajag izvēlēties pārmērīgi treknus ēdienus un gatavot tos lielos daudzumos.

Vienam cilvēkam jāparedz 0,5 kg ēdamā. Nav vajadzīgs aprēķināt katra ēdiena daudzumu katram cilvēkam, izņemot rasolu. Trīsdesmit viesiem nepieciešamas 15 porcijas rasola. Ja starp laulību ceremoniju un svētku vakariņām ir liels starplaiks, jārēķinās ar viesu lielāku ēstgribu, pie tam jaunieši parasti apēd vairāk.

Trīsdesmit viesiem vajadzīgs 10 kg svaigas un 2 kg žāvētas gaļas (pīrāgiem), 3 svaigas vistas, 3 žāvētas vistas, 3 kg svaigu zivju, 2 kg mazsālītu zivju, 30 olas, 1,5 kg sviesta, 2 kg krējuma, 2 kg siera, 2 kg tauku (cepšanai), 10 kg kartupeļu, 2 kg svaigu gurķu, 3 kg mazsālītu gurķu, 2 kg tomātu, 1 kg riekstu, 3 burciņas majonēzes, 200 g želatīna, 3 kg sīpolu, 3 klaipi maizes, 6 klaipi baltmaizes, 3 klaipi rupjmaizes.

Alkoholisko dzērienu lietošana ir ļoti individuāla, atkarībā no tā, kādu alkoholu pasniedz. Šampanieti paredz vismaz pa vienai glāzei (200 g) vienam cilvēkam. Saldumi - 2 tortes, 2 kg dažādi cepumi, konfektes, maizītes un pīrādziņi - katram pa divi.

Ja izvēlas aukstā galda variantu, tad ēdienkartē var iekļaut siera bumbiņas, cūkas karbonādi želejā, cūkgaļas vai liellopu gaļas ligzdiņas, pildītas olas, tomātus, ēdienus no vistas gaļas, zivju ēdienus, dažāda veida salātus. Obligāta aukstā galda sastāvdaļa ir rasols vai Galvaspilsētas salāti (ar vistu).

Vakariņu nobeigumā jābūt kafijas galdam. Jānovāc pilnīgi viss, kas atradies uz galda, atstājot vienīgi dekoratīvos elementus. Uz galda liek cepumus, konfektes, plātsmaizītes, maizītes, kūkas, tortes, arī augļus. Pasniedz kafiju vai tēju.

Bagātīgāks un darbietilpīgāks galda klāšanas variants ir ar karsto maltīti.

Ja pasniedz karstos ēdienus, aukstajam galdam nepieciešama tikai trešā daļa no minētā daudzuma, jo aukstie ēdieni netiek apēsti. Izvēloties šo variantu, jārēķinās ar četrreizēju ēdiena pagatavošanu.

Latviešiem pieņemts, ka, sēstoties pie galda, vispirms tiek piedāvāti karsti pīrādziņi ar buljonu, tad - aukstie uzkožamie, pēc tam maina šķīvjus un galda piederumus un pasniedz karsto ēdienu.

Karstā ēdiena variants būtu īpaši jāapdomā, lai tas nebūtu vienkāršs kā mājas pusdienas. Tajā varētu būt gaļas “čiekuri” un gaļas veltnīši ar žāvētām plūmēm, speķi, ķimenēm, klona maizi pildījumā. Kad apēsts karstais ēdiens, pēc kāda laika klāj saldo galdu. Bez tortēm, cepumiem, augļiem var pasniegt arī saldos ēdienus atsevišķos traukos.

Otrās dienas galdā -brokastīs piedāvā visu, kas palicis no aukstā galda, un kafiju.

Pēdējā maltīte parasti ir sautēti skābēti kāposti ar ceptām desiņām vai īpašā veidā pagatavotiem cīsiņiem.

Karstajā galdā vienam cilvēkam jāparedz 0,5 kg gaļas. Tāpat vajag vairāk cepšanai paredzēto tauku, eļļas, kartupeļu. Maize tiek patērēta mazāk nekā aukstajam galdam.

Saldajam ēdienam paredz 100 g putukrējuma vienam cilvēkam, ja gatavo krēmu.

Ja pēc laulību ceremonijas dodas nelielā izbraukumā, līdzi ņem cepumus un pīrādziņus.

Jāsagādā arī neliels cienasts jaunā pāra apsveicējiem.

3. GALDA KLĀJUMA IZVEIDE

3.1. Galda klājuma elementi

Klājot azaida galdus kā ikdienā, tā svētkos nepieciešami galdi, galda tekstīlijas, galda piederumi jeb rīki, trauki. To izvēli nosaka ģimenes lielums un viesu skaits, ģimenes materiālais un finansiālais stāvoklis, kā arī namamātes gaume.

Galdi

Maltītēm ģimenes lokā vai nelielām viesībām noder jebkuras formas galds - apaļš, ovāls, kvadrāta vai taisnstūra formas. Katrā gadījumā tam jābūt piemērotā augstumā, lai pie tā būtu ērti ieturēt maltīti. Pirms galda klāšanas ir jānoskaidro, vai galds ir pietiekami garš vajadzīgajam viesu skaitam. Ja ir nepieciešams, tad tas ir jāpagarina ar speciālām galda platēm vai arī tam klāt jāpieliek cits galds.

Jāraugās, lai galds būtu stabils, nešūpotos, jo tas traucē trauku uzlikšanu, kā arī ēdot var radīt nepatīkamus starpgadījumus. Apaļš un ovāls galds rada mājīgāku noskaņu. Tomēr šādai galda formai ir arī trūkums - to grūti saskaņot ar citiem galdiem, tam vienmēr jāstāv telpas centrā, to nedrīkst piestumt pie sienas.

Apaļā galda diametram vajadzētu būt 110 - 120 cm, lai pietiktu vietas galda piederumiem, glāzēm, ēdieniem, ziediem un citiem rotājumiem. Ja telpā ir jānovieto vairāki galdi, to izvietošanas iespējas nosaka gan telpas forma, gan pārējās telpā palikušās mēbeles. Galdus var izvietot U, L vai T veidā, tikai jāraugās, lai viesi nesēdētu citiem pretī ar mugurām.

Kvadrāta un taisnstūra formas galdiem vajadzētu būt ne mazāk kā 90 -100 cm platiem. Ja galds ir šaurs, tad jāatsakās no tā rotāšanas vai arī ēdiens jāpiedāvā no paplātes. Galdus izvieto tā, lai katrs viesis varētu brīvi aiziet no galda, netraucējot citus (apmēram 75 cm no sienas). No skapjiem un durvīm tam vajadzētu atrasties apmēram 120 cm attālumā. Jāņem vērā arī platība, kura nepieciešama, lai varētu paiet galdam garām, pasniegt ēdienus un dzērienus un novākt traukus. Katrai personai pie galda nepieciešama 60 -70 cm plata vieta.

Galdam ir jāpiemēro krēsli - tiem jāatbilst galda augstumam un izskatam, jābūt stabiliem, ar gludu virsmu un kājām. Izvietojot ap galdu krēslus, tos nepastumj zem galda vai galda malas. Izkārtojot sēdvietas, jāskatās, lai nevienam neiznāktu sēdēt pret galda kāju. Ja krēslu trūkst, tos var aizstāt ar soliem. Ja nav iespējams izkārtot viesiem ērtu sēdēšanu pie galda, jau laikus ir jāatsakās no domas par kopēja galda klāšanu ar katram viesim paredzētu vietu.

Šādā gadījumā dodama priekšroka bufetgaldam. Speciālie bufetveida klājuma galdi ir augstāki par ēdamgaldiem, parasti to augstums ir 110 cm. Šādus galdus izmanto lielās pieņemšanās. Mājās bufetgalda ēdienu servējumam var izmantot dažāda augstuma galdus un mēbeļu virsmas. Senāk šim nolūkam tika izmantota bufete, no kā arī cēlies šī galda klājuma veida nosaukums.

Bufetgalda novietojums ir atkarīgs no telpas iespējām un cilvēku skaita. Lielam viesu skaitam galdu novieto telpas vidū, mazākam - ar galu vai malu pie sienas vai stūrī.

Galda tekstilijas

Galdauts (galdsega)

Galdauts ir kvadrātisks, taisnstūrains, apaļš vai ovāls drānas gabals galda pārklāšanai. Galda kultūra nesaistās tikai ar labu ēdienu kvalitāti un noformējumu. Liela nozīme tās veidošanā ir skaistam galda klājumam. Lai to veidotu, vispirms nepieciešams tīrs, iestīvināts, nevainojami izgludināts galdauts un salvetes, ko izvēlas atbilstoši viesību raksturam un traukiem, kā arī telpas interjeram un gadalaikam.

Galdautus izgatavo no viegli mazgājamiem audumiem, visbiežāk no lina vai kokvilnas. Lielām un greznām viesībām vispiemērotākais ir balts galdauts no damasta auduma, kas ir blīvs, spožs, vienkrāsains, ar ieaustiem augu vai dzīvnieku ornamentiem.

Krāsainos galdautus izmanto bērnu un jauniešu viesībās, tējas un kafijas galdam, ikdienas brokastu, pusdienu un vakariņu galdam. Tie var būt no viegli vai spilgtāk tonētiem audumiem, kā arī rūtaini vai svītraini.

Nelielās viesībās galdautu var aizstāt katrai trauku grupai paklātas sedziņas, tās izmantojamas tikai labām galda virsmām (pulētām, spožām). Sedziņu izmēri atkarīgi no novietojamās trauku grupas lieluma.

Salvetes

Salvetes lietoja jau senie grieķi un romieši, un tās bija gandrīz tikpat lielas kā dvieļi, tās pildīja arī dvieļa funkciju, jo ēdienu ņēma ar rokām un maltītes ievilkās vairāku stundu garumā, tā kā rokas nācās slaucīt diezgan bieži. Romas augstmaņi ar laiku salvetes sāka izmantot arī citiem nolūkiem: aizejot no viesībām, viņi salasīja no galda gardumus un ietina tos salvetēs līdzņemšanai.

Salvešu salocīšana dažādās formās arī nav mūsdienu izgudrojums. Jau 17. gs. Itālijā salvetes izlocīja tā, ka tās izskatījās atbilstoši to izmantotāja profesijai (piemēram, mācītājam - kā Noasa šķirsts). Kad 17.-18. gs. sāka lietot dakšiņas, lielas salvetes vairs nebija nepieciešamas. Citās zemēs izplatījās paražas lietot smalki salocītas salvetes.

Pirms pārsimt gadiem salvetes izmantoja ne vien lūpu un roku slaucīšanai ēšanas laikā un pēc paēšanas. Ar tām noslaucīja arī dakšiņu, nazi un karoti pēc to lietošanas. Salvešu saturēšanai lietoja salvešu gredzenus, kas bija ļoti glīti un mākslinieciski augstvērtīgi priekšmeti. Pēc papīra salvešu izgudrošanas gredzenu izmantošana jūtami samazinājās. Arī mūsdienās veikalos var iegādāties dažādus koka, metāla un plastmasas salvešu gredzenus novietošanai uz galda.

Salvetes ir paredzētas lūpu, mutes kaktiņu, kā arī roku slaucīšanai, apģērba pasargāšanai no ēdienu un dzērienu traipiem. Dekoratīvas, skaisti un gaumīgi salocītas salvetes zināmā mērā rotā galdu un piešķir tam svinīgumu. Katra salocītā salvete pie traukiem ir domāta lietošanai, taču to neklājas izmantot nažu, dakšiņu vai briļļu stiklu tīrīšanai - tai nav jāpilda dvieļa funkcijas.

Salvetes gatavo no balta vai krāsaina linu vai kokvilnas auduma. To apdarei izmanto izšuvumus, aplikācijas un mežģīnes. Salvetes var būt vienā krāsā ar galdautu vai tam pieskaņotā citā tonī. Svinīgām viesībām un pusdienu galdam izvēlas baltas stingra auduma salvetes. Kafijas un tējas galdam, kā arī bērnu un jauniešu viesību galdam vairāk piemērotas ir košas krāsas salvetes.

Salvešu izmēri un forma ir atkarīga no viesību rakstura. Pusdienu galdam ir paredzētas lielāka izmēra salvetes - 45 x 45 cm - 50 x 50 cm, brokastu un vakariņu galdam - 30 x 30 - 40 x 40 cm, tējas un kafijas galdam, bērnu un jauniešu viesību galdam - 25 x 25 cm - 35 x 35 cm. Visvairāk iecienītas ir kvadrātveida salvetes, mazāk - taisnstūrainas, ovālas, apaļas, trīsstūrainas salvetes.

Salocītas salvetes novieto pa kreisi no šķīvja, aiz dakšiņām vai arī uz šķīvja. To saturēšanai var izmantot dažāda materiāla gredzenus, glāzes un trauciņus. Locījumam jābūt glītam, ērtam, viegli atritināmam. Nav ieteicams veidot sarežģītus locījumus, jo nav higiēniski tīrās salvetes ilgstoši locīt un rullēt rokās.

Apsēžoties pie galda, paņem salveti, to atloka vai atritina un uzklāj uz ceļgaliem. Mūsdienās salveti neaizbāž aiz jostas, neievieto žaketes augšējā pogcaurumā un nesien ap kaklu. Ja ēšanas laikā ir jāpieceļas no galda, salveti noliek uz galda blakus šķīvim, pa kreisi no tā. Tāpat rīkojas, arī beidzot ēšanu. Nav kulturāli salveti nolikt un atstāt uz šķīvja. Auduma salvetes pēc mazgāšanas iecietina, izžāvē, izgludina, pārloka un uzglabā līdz nākamai lietošanas reizei. Galdautus pēc mazgāšanas mazliet iecietina, izžāvē, izgludina un pareizi saloka: vispirms galdautu loka uz pusēm gareniskā virzienā, locījuma vīli iegludina, vēlreiz loka tajā pašā virzienā uz pusēm un atkal iegludina locījuma vīli. Pēc tam galdautu pārloka uz pusēm šķērsām un vēlreiz uz pusēm. Šīs locījuma vīles neiegludina.

Klājot šādi salocītu galdautu uz galda, pirmajai iegludinātajai vīlei ar izliekumu uz augšu jāatrodas tieši galda vidū. Uzklātam galdautam jāsniedzas pāri galda malām - 25 - 35 cm - taisnstūra galda garākajām malām, 35 -40 cm galda malām. Bufetveida galda galdautam ir jāsniedzas gandrīz līdz grīdai. Klājot galdu, zem galdauta var paklāt flaneļa vai linu audumu, lai trauki nešķindētu pret galda virsmu.

Ja izmanto divus galdautus, kurus daļēji pārklāj vienu otram pāri, salaiduma vietai jābūt vērstai prom no ienācēja. Ja galdu ir daudz un visi ir pārklāti ar diviem galdautiem, salaiduma vietām uz visiem galdiem jābūt vērstām vienā virzienā.

Galda piederumi jeb rīki

Galda piederumiem ir sena vēsture. Visvecākie no tiem ir karote un nazis. Karotes Eiropā lietoja jau 3. gadu tūkstotī p.m.ē. Tas liecina, ka Eiropas tautām uzturā šajā laikā bija daudz šķidru un pusšķidru ēdienu. 1. gadu tūkstotī p.m.ē. lietotās karotes forma gandrīz neatšķiras no mūsdienu karotes. Karotes izgatavoja no raga, gliemežvākiem, zelta sudraba, bronzas. Eiropas ziemeļos un austrumos izmantoja koka karotes. Visjaunākais galdarīks ir dakšiņa, sākumā tā bija divzaru, vēlāk sāka izgatavot trīszaru un četrzaru dakšiņas. Pirmo dakšiņu izgatavoja 11. gs. 70. gadu sākumā vienā eksemplārā.

Mums tik pierastos galdarīkus sāka izmantot 17.gs. beigās - 18.gs. sākumā. Mūsdienās lieto nerūsošā tērauda, melhiora (vara un niķeļa sakausējums) un sudraba, dažkārt arī alumīnija galda piederumus. Tie var būt ar atšķirīga materiāla (koka, keramikas) rokturiem. Individuāli lietojamus galda piederumus saliek noteiktā kārtībā pa labi un pa kreisi no katras personas šķīvja un izmanto ēšanas laikā. Katrs priekšmets ir paredzēts noteiktam ēdienam, un to skaits uz galda ir atkarīgs no pasniegto ēdienu daudzuma.

Ēdamkarote - lielākā no karotēm, paredzēta zupu un buljonu ēšanai.

Deserta karote - mazāka par ēdamkaroti, paredzēta saldo ēdienu, kā arī zupu un buljonu ēšanai, ja tos pasniedz pusporcijas šķīvjos vai buljona tasēs.

Tējkarote - lieto, dzerot tēju, kafiju, kakao, ēdot kūku, torti un saldējumu.

Mokas karotīte - mazāka par tējkaroti, paredzēta stiprai kafijai vai šokolādei.

Dakšiņas ir ļoti dažādas. Tās novieto pa kreisi no šķīvja, ar zariem uz augšu, Ja uz galda novietotas, piemēram, trīs dakšiņas, tad pirmo ņem ārmalā esošo un to lieto uzkodu ēšanai. Vidējā dakšiņa parasti ir nedaudz platāka, un tā paredzēta zivju ēdieniem. Pie šķīvja vistuvāk novietotā dakšiņa ir lielāka, un ar to ēd gaļas ēdienu.

Naži - liekami pa labi no šķīvja, ar asmeni pret to. Ja uz galda novietoti trīs naži, tad ārmalā esošais nazis paredzēts aukstajām uzkodām, vidējais -zivju ēdieniem, bet pie šķīvja esošais nazis - gaļas ēdieniem. Jāatceras, ka nazis paredzēts maizes griešanai, sviesta ziešanai un tādu ēdienu sagriešanai, kurus nevar sasmalcināt ar dakšiņu. Ar nazi ēst, to bāzt mutē, pat pieskarties ar to lūpām ir ļoti nekulturāli. Svarīgi ir iemācīties pareizi ēst, lietojot nazi un dakšiņu.

Tagad, kad modē ir ātrās ēšanas restorāni, plaši izmanto plastmasas galda piederumus. Tie labi noder arī ekskursijās, pārgājienos piknikos. Bez individuāliem piederumiem uz galda liek arī kopīgi lietojamos galda piederumus. Tos galvenokārt izmanto ēdienu paņemšanai no kopējiem traukiem. Individuālai un koplietošanai visvairāk izmanto dažāda lieluma un formas karotes, dakšiņas, knaibles, lāpstiņas un citus galda piederumus. Labs galda piederumu dizains ievērojami uzlabo galda klājuma kvalitāti.

Galda trauki

Kad galds ir pārklāts ar galdautu, uz tā kārto traukus atkarībā no tā, kādus ēdienus paredzēts pasniegt. Labi izskatās galds ar vienāda stila traukiem. Dažādas formas un izstrādājuma trauki galdu saraibina.

Trauki ir paredzēti ēdienu uzlikšanai un pasniegšanai. Visbiežāk lieto keramikas (porcelāna, fajansa, māla), stikla, kristāla, metāla traukus. Mūsdienās iecienīti ir franču stikla trauki.

Porcelāna trauki

Ap mūsu ēras septīto gadsimtu vispirms Ķīnā, pēc tam arī Japānā parādījās neparasti keramikas trauki. Tie bija izgatavoti no porcelāna. Ar zilu glazūru klātās plānās porcelānu tasītes pieskandinot skanēja melodiski kā sudrabs. Šos izstrādājumus nosauca par “skanīgo brīnumu”. Četrpadsmitajā gadsimtā par porcelāna ražošanas centru kļuva Dzindēžaņas pilsēta Kaolīna kalna pakājē (no tā ir arī balto mālu apzīmējums - kaolīns). Vienā no senākajiem porcelāna aprakstiem teikts, ka porcelāna traukiem jābūt “ziliem kā debess pēc lietus, kad tās pavīd mākoņu spraugās, spožiem kā spogulis, plāniem kā papīrs, skanīgiem kā gongs, gludiem un mirdzošiem kā ezers saulainā dienā”. Porcelāna trauki tūlīt izpelnījās ievērību, jo tie bija ne vien neparasti viegli un caurspīdīgi, bet arī daudz izturīgāki salīdzinājumā ar citiem tolaik zināmiem keramikas materiāliem. Porcelāna vārds ir atvasināts no itāļu vārda porcellana. Itālijā tā sauca baltos un trauslos izstrādājumus, kas bijuši līdzīgi gliemežvākiem. Porcelāna traukiem ir raksturīga spoža, gluda virsma. Vienmērīgi pārklāta glazūra tiem piešķir samtainumu. Līdzās jau minētajām īpašībām porcelānam ir vēl divas priekšrocības - tas ilgstoši saglabā siltumu un ir izturīgs pret skābēm, tādēļ ir ļoti piemērots ēdienu trauku gatavošanai.

Fajansa trauki

Tie ir keramikas izstrādājumi, kas pārklāti ar caurspīdīgu glazūru. Virsma ir poraina, krāsa - balta vai gaišos toņos. Fajansa trauki spēj uzsūkt līdz 12 % ūdens. Tie ir smagāki nekā no porcelāna gatavotie trauki un nelaiž cauri gaismu. Piesitot pie fajansa trauka, dzirdama dobja un īsa skaņa. Salīdzinājumā ar porcelāna traukiem fajansa trauki ir mehāniski un termiski mazāk izturīgi, arī glazūra ir neizturīgāka, toties šie trauki ir lētāki.

Māla trauki

No senās podniecības pamazām attīstījās rūpnieciskā keramikas trauku ražošana, kuras galvenā izejviela bija māli. Parādījās aizvien smalkākas glazūras, jaunas krāsu gammas, pilnveidojās tehnoloģija. Tagad māla trauki un keramikas izstrādājumi ir skatāmi daudzu pasaules valstu izstāžu stendos. Galda servējums ar keramikas traukiem izceļ svinību nacionālo raksturu. Šādus traukus, piemēram, izmanto Baltijas valstīs, Rietumukrainā un dažos Krievijas austrumu apgabalos. Pēc uzdevuma, izskata un izmēriem tie atbilst fajansa, porcelāna vai cita materiāla traukiem, atšķirība ir tikai to formās un apdarē. Laiku pa laikam keramikas trauki kļūst sevišķi moderni. No māla izgatavo alus un kvasa krūzes, puķu vāzes, konfekšu un konditorejas izstrādājumu traukus, kā arī podiņus ēdienu gatavošanai un pasniegšanai. Ļoti skaistas ir māla kafijas un tējas servīzes.

Metāla trauki

Tos iedala melhiora, nerūsošā tērauda un sudraba traukos.

Melhiora traukiem ir labas mehāniskās īpašības, tie ir izskatīgi, labi saglabā ēdienu temperatūru. No melhiora gatavo kafijas kannas, tējkannas, krējuma un piena krūzītes. Melhioru daudzās valstīs sauc par jaunsudrabu. Tas nav sudrabs, taču vienu materiālu no otra atšķirt ir grūti. No nerūsošā tērauda gatavo dažādus trauku veidus - zupas bļodiņas, apaļus un ovālus šķīvjus, saldējuma trauciņus, mērču un krējuma traukus. Šos traukus pārsvarā izmanto sabiedriskās ēdināšanas uzņēmumos. Sudraba trauki ir ļoti grezni, dekoratīvi, tie mēdz būt arī apzeltīti.

Kristāla un stikla trauki

Pirmo reizi kristāla darinājumi parādījās 17. gs. Anglijā. Taču plašāku, visās varavīksnes krāsās mirdzošā stikla ražošanu uzsāka tolaik vēl mazpazīstamā franču manufaktūra Vonez - Bakkara . Tagad produkcija, ko ražo šī firma, kura vēl aizvien lepni nes sākotnējo, pirms diviem gadu simteņiem iedibināto nosaukumu Bakkara, ir slavena visā pasaulē.

Parastu stikla trauku izgatavošanai izmanto kvarca smiltis , sodu un potašu, turpretim kristāla traukus gatavo no jau gatava stikla masas, kuras dzidrināšanai pievieno svina un bārija oksīdu, tā iegūstot kristālam raksturīgo gaismas rotaļu un melodiskumu. Gatavos kristāla traukus apstrādā ar rokām, izgriež tiem šķautnes un rūpīgi pulē. Kristāla trauki izceļas ar īpašu spožumu un caurspīdīgumu. Sarežģītā tehnoloģija, dārgās izejvielas un augstas klases meistaru darbs ceļ kristāla trauku materiālo un māksliniecisko vērtību, tādēļ tos parasti lieto tikai svinīgos gadījumos. Kristāla trauku sortiments ir ļoti daudzveidīgs. No kristāla darina dažādas glāzes, kausus, ziedu un saldumu vāzes, traukus kūciņu un uzkodu pasniegšanai, cukurtraukus un citus izstrādājumus.

Stikla trauku virsmu apdarē izmanto matēšanu, iededzinātu gleznošanu, slīpēšanu, gravēšanu. Tie ir caurspīdīgi, mirdzoši, bezkrāsaini un krāsaini (zaļgani, zilgani, dzeltenīgi, sārti, dūmaini).

Glāzes izmanto atspirdzinošu dzērienu, minerālūdens, tējas, sulu, kokteiļu, kā arī alus un citu alkoholisko dzērienu pasniegšanai un dzeršanai. Iecienītas ir gan bezkrāsainas, gan krāsainas stikla un kristāla glāzes. Tām var būt dažāda forma, tilpums un izmantošana.

❖ Tējas glāzēm ir cilindriska forma (tilpums 200 - 250 cm^3). Tas var izmantot arī kompotam un ķīseļiem.

❖ Gludās, caurspīdīgās, koniskās glāzēs (tilpums 250 - 320 cm^3, augstums 16 - 17 cm) ar biezu pamatni pasniedz sulas, bezalkoholiskos kokteiļus, alu.

❖ Bezalkoholiskajiem kokteiļiem un atspirdzinošajiem dzērieniem izmanto dažādas formas glāzes (cilindriskas, platas un šauras, koniskas, tulpjveidīgas, lēzenas, zemas, augstas; tilpums 150 -250 cm^3).

Franču stikla trauki

Līdz ar brīvā tirgus attīstību Latvijā populāri kļuvuši franču stikla trauki. Kompānija, kas ražo šos traukus, ir dibināta pagājušajā gadsimta sākumā mazā Francijas pilsētiņā St. Omera. No turienes ir sācies franču stikla uzvaras gājiens pa visu pasauli, un nu jau labu laiku gan pārdotā apjoma, gan kvalitātes ziņā tie stabili saglabā pirmo vietu ne tikai Eiropā. Ik dienas tiek saražots un pārdots vairāk nekā 1000 tonnu franču stikla izstrādājumu.

Elegantie franču stikla trauki, pagatavoti no rūdīta stikla, rada izsmalcinātas greznības iespaidu. Vienlaikus trauki no franču stikla ir ērti, praktiski un ne pārlieku dārgi, piemēroti ikdienas lietošanai gan mājās, gan restorānos. Šie trauki ir karstuma un triecienizturīgi, izskatās jauni arī pēc desmit gadu ilgas lietošanas. To virsma ir gluda un spoža, viegli tīrāma. Savu lielisko īpašību dēļ franču stikls ir populārs visā pasaulē.

Franču traukiem ir piecas sērijas: Luminarc, Arcoroc, Arcopal, Arcuisine, Vitroflam un Arcoflam.

❖ Luminarc - caurspīdīgs, tonēts, rotāts vai matēts rūdītais stikls. Glāzes, kausi, krūzes, karafes un galda trauki paredzēti ēdienu pasniegšanai, galda rotāšanai. Tie iztur krasas temperatūras svārstības.

❖ Arcoroc - augstākās kvalitātes caurspīdīgi, balti, melni, ar ornamentu rotāti vai vienkārši stikla trauki. Tos var izmantot gan galda klāšanai, gan ēdiena sildīšanai mikroviļņu krāsnīs, nelietojot augu eļļas.

❖ Arcopal - matēti, vienkrāsaini stikla trauki, vienkāršas vai rotātas kafijas, tējas vai pusdienu servīzes, salātu bļodas, krūzes. Tos var mazgāt trauku mazgājamā mašīnā, likt mikroviļņu krāsnī. Trauki iztur krasas temperatūras svārstības un saglabā siltumu ilgāk nekā porcelāns.

❖ Arcuisine - paaugstinātas izturības rūdīti trauki ēdienu gatavošanai, izturīgi pret triecieniem un temperatūras svārstībām. Var izmantot, gatavojot ēdienu cepeškrāsnī vai mikroviļņu krāsnī jebkurā režīmā, kā arī uz elektroplīts un gāzes plīts, lietojot liesmas izkliedētāju.

❖ Vitroflam un Arcoflam - moderni baltas keramikas trauki ēdienu gatavošanai uz parastās plīts, cepeškrāsnī, mikroviļņu krāsnī, iztur krasas temperatūras svārstības, to sildplakne lieliski piekļaujas sildvirsmām (it īpaši - elektriskajām sildplatēm). Ražotājs traukiem garantē 10 gadus ilgu mūžu.

Visizplatītākās sērijas franču stikla trauki ir baltā, melnā un caurspīdīgi ietonētā krāsā.

Tie ir eleganti un atturīgi, atbilstoši jebkurai gaumei. Izvēles iespējas ir ievērojami lielas - rūpnīcas produkcijas klāstā ir ap 6000 dažādu izstrādājumu veidu.

Ik gadu tiem pievienojas vēl kādi 400 jauni izstrādājumi, arī raibi, ziedaini un avangardiski.

Galda klāšanā biežāk izmantojamie trauki

❖ Šķīvji :

- dziļie (zupai) - diametrs 24 cm, tilpums 500 cm^3;

- dziļie, pusporcijas (zupai, saldēdieniem) - diametrs 19 - 20 cm, tilpums 250 cm^3;

- lēzenie (pusdienu otrajiem ēdieniem) - diametrs 24 cm;

- lēzenie (aukstajām uzkodām, brokastīm) - diametrs 19 cm;

- maizes šķīvji - diametrs 16 - 17 cm;

- apakštasītes;

- šķīvītis salatu bļodiņai.

❖ Krūzītes - tases

- buljonam (ar divam osiņam) - tilpums 200 - 400 cm^3;

- pienam (stavakas neka tējai un kafijai) - tilpums 250 cm^3;

- kafijai, tējai - tilpums 200 cm^3;

- šokoladei vai stiprai melnai pupiņu (moka) kafijai - tilpums 60 - 70 cm .

❖ Kopējie trauki un rīki ēdienu paņemšanai

- zupas terīne (bļoda ar vaku) - tilpums 1700 - 2000 cm^3;

- cepešbļodas - lēzenas, parasti iegarenas;

- salatu bļodas - dažadas pēc formas un izmēra;

- uzgriežamo trauki - parasti iegareni, dažadu izmēru;

- mērces trauki - zemi, iegareni, parasti kopa ar šķīvi karotes novietošanai;

- salda ēdiena trauki - dažadi pēc formas, visbiežak - stikla;

- sviesta trauks;

- siera trauks;

- ievārījuma trauks;

- garšvielu trauciņi - sālij, sinepēm, pipariem, mārrutkiem, etiķim;

- augļu trauki - šķīvji vai vāzes;

- tortes paliktnis;

- cukurtrauks;

- krūzes - limonādei, pienam, saldajām mērcēm, alum -tilpums 500 - 750 cm^3;

- karafes - mājās darinātiem vīniem un liķieriem.

3.2. Rotājumi

Galda rotājumam jāizceļ viesību un svētku raksturs un specifika, vienlaikus rēķinoties ar telpu un iekļaujoties vidē, jārada patīkams un mundrs noskaņojums. Rotājot galdu, jāpanāk krāsu, izmēru, ritma vienotība.

Galda rotāšanai visvairāk izmanto ziedus, sveces, svečturus, lentes, galdakartes, kā arī sīkus suvenīrus, ko interesanti iesaiņo un noliek katram viesim uz galda kā dāvanu. Šāds rotājums vairāk piemērots dažādiem ģimenes svētkiem, bērnu viesībām.

Galdu nedrīkst ar rotājumiem pārblīvēt - jāievēro proporcija starp galda laukumu un rotājumu.

Rotajums nedrīkst galdabiedrus citu citam aizsegt, kavēt trauku vai ēdienu novietošanu. Tam jabūt saskaņotam ar galdautu, salvetēm un traukiem, lai nesaraibinatu galdu un neierobežotu viesu ērtības.

Rotajuma izvēli liela mēra ietekmē arī gadalaiks, viesību raksturs, to rīkotaju gaume un izdoma.

Ziedi un vāzes

Lai izceltu ziedu krašņumu, ir jaizvēlas tiem piemērotas vazes un ziedu trauki. Darza un savvaļas puķes labak izskatas mala un fajansa traukos. Ziedi ar gariem katiem labi iederas augstas vazēs.

Nelieli ziedi skaisti izskatas zema trauka. Augsti ziedi un kupls pušķis nomac parak mazu vazi, bet sīki ziedi liela vazē ir nemanami. Vazei vajadzētu

būt augstakai par trešdaļu no ziedu katu garuma.

Nepieciešams ievērot arī ziedu un vazes krasu harmoniju. Gaišas un košas krasas ziediem ir piemērotas tumšas vazes.

Gaišas vazēs labi izskatas tumšaki

ziedi.

Ziedu kompozīciju veidošanai labi noder trauki ar ziedu turētajiem.

Ja vazē paredzēts ievietot dažus ziedus, tad tos izvēlas neparskaitlī, bet, ja trauka ir daudz ziedu kopa ar zaļumiem, tad to skaitam nav nozīmes.

Ziedi vāzē jāizvieto brīvi. Ir skaisti, ja tos izkārto dažādos augstumos.

Lielākos un krāšņākos ziedus parasti izvieto vāzes vidusdaļā.

Ziedu un zaļumu kārtošanai nevajadzētu izvēlēties pretenciozas formas traukus. Savdabīgas vāzes un oriģinālas ziedu un zaru kompozīcijas, kas labi izskatās telpā, ne vienmēr iederas galda trauku, rīku un ēdienu vidū. Ziedu trauku materiālu izvēlas radniecīgu galda traukiem.

Stikla un kristāla trauki palīdz izcelt ziedu smalkumu un grāciju. Tajos labi izskatās gan griezti ziedi- rozes, neļķes, frēzijas u.c., - gan no ziediem un zaļumiem sakārtotas kompozīcijas. Kārtojot ziedus dzidrā traukā, jāpievērš uzmanība ne tikai kompozīcijas virsējai daļai, bet arī ūdenī esošajiem kātiem, kas ir redzami.

Keramikas traukos var kārtot gandrīz visus ziedus.

Māla trauki var būt rotaļīgi viegli, graciozi, smagnēji un neveikli, robusti, lietišķi, bērnišķīgi naivi, arhaiski un moderni. Smagos, rupjas faktūras traukos vislabāk izskatās spilgtas, izteiksmīgas lapas un ziedi, gludos, vieglos - pļavu ziedi vai dārza sīkpuķītes. Māla trauki labi sader ar nebalināta lina galdautiem. Keramikas nokrāsas var būt visdažādākās - no zemes krāsām -brūnās, melnās, dzeltenās, pelēkās, zaļās, māla krāsas - līdz spilgtākām -sarkanai, zilai, baltai.

Metāla trauki ( alvas, vara, misiņa u.c.) piemēroti ziediem vai zariem, ko liek uz neklātas galda virsmas, retāk - uz galdauta. Koka virsma labi izceļ metālu. Tā, piemēram, oranžā misiņa traukā sakārtotas zilas puķes labi izskatīsies uz vienkāršas koka virsmas.

Ļ Sudraba traukā iederas trausli ziedi - frēzijas,

orhidejas, tikai jāapsver, kā šis trauks pieskaņosies pārējiem galda piederumiem. Estētiskam ziedu kārtojumam nepieciešami svaigi ziedi, tāpēc ir jāzina, kā nogrieztus ziedus ilgāk saglabāt svaigus. Griezto ziedu saglabāšana ir atkarīga gan no puķu sugas bioloģiskajām īpatnībām (piemēram, magones novīst ļoti ātri, bet orhidejas vāzē var saglabāt mēnesi), gan no augu attīstības stadijas.

Telpu un galdu klājumu izdaiļošanai arvien plašāk izmanto ziedu un augu kompozīcijas. Tās veido no telpu augiem un grieztiem ziediem piemērotos traukos. Dažādu ziedu kompozīcijas var padarīt galdu svinīgi elegantu, bagātīgi dekoratīvu vai tradicionāli vienkāršu. Ziedu kārtošana ir radošs darbs, kas prasa iedziļināšanos un zināmas iemaņas, kas rodas tikai ar laiku. Ar kompozīcijai paredzētajiem ziediem un augiem jāapietas saudzīgi, tomēr nav jābaidās nogriezt liekus zariņus, lapas, ziedus.

Kompozīcijai jābūt tādai, lai tā liktos vienkārša, veidota bez pūlēm. Kārtojot augus, jādomā gan par ziedu un citu materiālu saskaņu savā starpā, gan vietu, kur kompozīcijas atradīsies.

Augu izvēli kompozīcijām mūsu klimatiskajos apstākļos zināmā mērā nosaka gadalaika iespējas.

Ziema galvenokart izmanto ziemzaļos augus, skujas, pavasarī -plaucētus zarus, pūpolus, pirmos pavasara ziedus, vasara - visbagatako ziedu klastu, rudenī - dzeltenas un sartas lapas, košos rudens ziedus, augļus. Lauku un pļavu puķes var sakartot blīvak, turpretī greznos rudens ziedus vajadzētu kartot izklaidus. Viesību galda neiederas ļoti smaržīgi ziedi, piemēram, ievas, lilijas. Ziedu kompozīcijas veidošana izmanto ne tikai vazes. Šim nolūkam var piemērot nelielas bļodiņas, šķīvīšus, krūzītes, glazes, pinumus. Pēc trauku un puķu saskaņošanas izvēles nakamais darbs ir sakartot ziedus vai zaļumus ta, lai izceltu to formu, krasu un, galvenais, - lai tie iekļautos visparēja galda kompozīcija. Veidojot ziedu kompozīcijas azaida galdam, jaatceras, ka tam labi jaizskatas no visam pusēm. Ierastas ir apaļas formas kompozīcijas, taču tas var izveidot arī trīsstūra forma vai iegarenas.

Svinīgos gadījumos nelielus ziedu trauciņus var novietot pie katra šķīvja. Ziedu un zaļo augu kompozīcijas galda klajumam var pagatavot, izmantojot dzīvo augu stiprinajuma masu oasis, ko izgatavo no naftas, sveķiem u.c. materialiem. Tai ir ļoti smalka, viendabīga, mikroporaina struktūra. Poru sieniņas ir planas, ūdenscaurlaidīgas, tapēc caur kapilaru sistēmu masa ļoti atri piesūcas ar ūdeni (40 - 45 sekundēs spēj uzsūkt 90% no sava tilpuma). Oasis ievieto trauka ar ūdeni un ļauj, lai ta piesūcas ar ūdeni pati, necenšoties to nogremdēt ar svaru. Samitrinato materialu piegriež pēc trauka formas, iepilda trauka, veido kompozīciju, spraužot taja ziedus un zaļumus.

Ļoti senas ziedu kartošanas tradīcijas ir japaņiem. Japana ziedu sakartošanas makslu sauc par ikebanu, un ta radusies jau 15. gadsimta. Ikebana ir savdabīga puķu valoda, kura runa gan ziedu forma, krasa, garums, izvietojums, gan palīglīdzekļi.

Ikebanas estētiska dominante ir izsmalcinata vienkaršība, kas izceļ katra tas elementa dabisko skaistumu. Viens no tas pamatelementiem ir t.s. Ohara skolas ziedu kompozīcija, kura dominē divi ziedu kartojuma veidi. Pirmaja - moribanā- izmanto plakanus un zemus traukus, otraja - seikā - lieto augstas vazes. Katra veida kompozīcijas pamata ir trīs akcenti: augšējai, vidējais un apakšējais, kas simbolizē debesis, cilvēku un zemi. Japaņu ziedu kompozīcijam raksturīgs smalks veidojums, emocionali liriska un dzejiska noskaņa. Tas ir lakoniskas, klasiski tīras, bagatas ar ziedu simboliku un fantaziju. Lai galdu padarītu interesantaku un pievilcīgaku, galda klajumos izmanto ziedu un zaļumu kompozīcijas.

Vītnes un vainagi

Augu rotajumus galda var novietot arī bez trauka, liekot tos tieši uz galda ka visparēju galda kompozīcijas elementu, ka arī, lai izceltu jubilara vietu. Vītne galda rotajuma var būt vienojošs elements. Lai no dabas materialiem uz galdauta nepaliktu traipi, vītnes pamata liek specialu lenti ar spīdīgu virsmu. Pēdējos gados iecienīti ir dekoratīvie vainagi. Ar tiem grezno maju durvis, tos pakar pie sienam vai telpas vidū. Vainags bieži ir galda svarīgakais un greznakais rotajums (piemēram, Ziemassvētkos). Daudzi moderno vainagu veidi radušies no Adventes vainagiem, kam galvena ir simboliska nozīme. Tajos izmantotas skujas un citi mūžzaļie augi simbolizē nemirstību, dzīvības mūžīgumu, kaltētie ziedi glaba vasaras siltumu un krasas, bet sveces ir ka gaismas, situma un arī ticības zīmes. Gan no simboliska viedokļa, gan estētiska izskata dēļ vainaga formai jabūt nevainojami apaļai. To panak, vispirms izgatavojot atbilstošu pamatni. Šim nolūkam var izmantot no klūgas vai metala stieples izgatavotu riņķi, ap kuru notin sūnu, paparžu, siena, salmu vai cita piemērota materiala slani. Pēc tam uz šī “polstera” karto izvēlēto materialu.

Adventes vainagā zariņus liek ar kātiem pulksteņa rādītāja virzienā, un kātu galus pa rindai pietin pamatnei ar auklu vai mīkstu stieplīti. Šādā veidā pilnībā nosedz visu apmetamās puses virsmu. Kaltētos ziedus, zaļumus un citus materiālus sakārto pušķīšos. Pušķīšu vai arī atsevišķu kātu galus notin ar mīkstu stiepli, kuras otru galu iesprauž pamatnē.

Vainagus vieglāk veidot uz pamatnēm, kas rūpnieciski izgatavotas no speciālas ziedu kārtošanas masas. Tādā gadījumā ar stiepli nepieciešams nostiprināt tikai ļoti trauslus materiālus vai tādus, kuriem nav kāta. Zieda vai auga kātu iedurt masā var bez grūtībām. Vajadzīgos materiālus var arī pielīmēt ar kādu ātrcietējošu līmi (var izmantot arī moderno silikonlīmes pistoli). Dekoratīvos vainagus var veidot arī no vijīga materiāla (apiņu, vīnogulāju stīgām) vai īpatnējiem zariem, savijot tos režģī. Kad pamatne izveidota, atliek atrast nelielu, piemērotu dekorējumu, lai iegūtu oriģinālu un mākslinieciski izteiksmīgu vainagu.

Sveces un svečturi

Ar svecēm galdu rotā vakara viesībās. Tās aizdedzina pirms viesu sēšanās pie galda, un tām jādeg visu maltītes laiku. Sveces deg ilgāk, ja tās ir atvēsinātas, tāpēc pirms svinībām tās ieteicams pāris stundas paturēt ledusskapī.

Sveces, simbolizējot gaismu un dzīvību, pilda ne tikai galda klājuma dekoratīvo funkciju. Ir svinības, kuras nav iedomājamas bez svecēm, piemēram, Ziemassvētki.

Sveču krāsa ir jāsaskaņo ar citiem priekšmetiem uz galda. Arī pēc garuma tās var būt dažādas, taču jāraugās, lai aizdegtas sveces liesma nespīdētu viesiem acīs. Garās sveces parasti liek zemos svečturos, bet īsākās -augstākos. Baltās garās sveces ir piemērotas īpaši svinīgiem gadījumiem, krāsainās rada sirsnīgu un romantisku noskaņu. Lai sveces svečturos turētos ilgi, to apakšējos galus ievieto siltā ūdenī un tikai pēc tam kad tie kļuvuši mīksti, tās iestiprina svečturos.

Svečturu materiālu vajadzētu izvēlēties atbilstoši traukiem. Uz svinību galda labi izskatās sudraba svečturi. Ar dārgu servīzi harmonē porcelāna svečturi. Stikla svečturi izskatās trausli un eleganti. Omulīgu vakariņu galdā noder koka, keramikas, dzelzs, alvas, bronzas svečturi. Labi izskatās vienas vai dažādu krāsu svečturu grupas, ievietotas kopējā traukā - bļodiņā vai šķīvī, kur tās nostiprina ar izkausētu parafīnu. Ziemā pamatni var rotāt ar sausiem ziediem, vasarā - ar dzīviem augiem.

Attālums starp blakusstāvošām svecēm nedrīkst būt mazāks par sveces diametru. Blakus esošo sveču augstuma starpībai nevajadzētu būt lielākai par 3 cm.

Pretējā gadījumā tās kusīs. Par svečturi var izmantot mazu sāls vai ievārījuma trauciņu, interesantas formas glāzi vai kādu citu trauku. Tumšā gadalaikā sveces rada patīkamu, omulīgu noskaņu. Izvēles iespējas ir plašas: pamatīgas sveces sudraba svečturos, apaļas vai ovālas svecītes dažāda augstuma svečturos, resnas sveces, kas izvietotas grupās, pulks mazu, tievu svecīšu vai zema svece stikla traukā. Taču vienmēr jāatceras, ka svecēm ir jāatrodas drošā attālumā no viesiem, lai novērstu nepatīkamus starpgadījumus.

Lentes un salvešu gredzeni

Galda rotajumam var izmantot arī lentes. Krasu ziņa tas japieskaņo galda veļai, traukiem un viesību raksturam. Baltas lentes ir vairak piemērotas svinīgiem gadījumiem, krasainas - jauniešu svētku galdam. Ar lentēm galda virsmu var sadalīt vairakas daļas. Lenti var novietot tieši uz galdauta pa galda asi. Lentes var sasiet nelielos pušķīšos, ko piestiprina pie galdauta pari krītošas malas.

Salvešu gredzenus izmanto salvešu turēšanai. Salveti gredzena ievieto no stūra salocītu vai saritinatu. Dažadu krasu salvešu gredzeni izdevīgi ikdienas lietošanai ģimenē. Bufetveida klata viesību galda, kur katram noteiktas vietas pie galda nav, salvešu gredzeni dod iespēju savu salveti nolikt ta, lai nesajauktu to ar citam. Salvešu gredzenus pagatavo no dažada

materiala - keramikas, koka, metala, tekstilmateriala - un dažadas tehnikas, tie var būt mezgloti, izšūti, pīti, tamborēti. Zelta un sudraba krasas riņķi izskatas grezni, pieskaņoti galda piederumiem, tie var būt piemēroti svinīgam pusdienam. Koka un keramikas gredzeni vairak piemēroti ikdienas azaida galda, bet tos var izmantot arī nelielas majas svinības. Savdabīgi izskatas pašu rokam gatavoti salvešu gredzeni, kurus rota tads pats motīvs, kads ir galda celiņam. Salvešu turētajus var pagatavot, arī izmantojot tekstilmateriala lentes, ziedus un zaļumus. Nedaudz papūloties, katrs no mums spētu rast savai gaumei atbilstošu risinajumu.

3.3. Krāsu izvēle

Viens no svarīgākajiem galda klājuma kompozīcijas risinājuma pamatjautājumiem ir galda veļas, trauku un rotājošo elementu krāsu saskaņa. Lai radītu efektīgu un harmonisku krāsainu kompozīciju, ir jāzina krāsu mācība.

Krāsu teoriju un krāsu mācību pamatā ir gaismas fizika jeb optika, kas pēta krāsu būtību, to fizikālās īpašības, krāsu uztveri un citas ar krāsu saistītās problēmas. Krāsu fizikā ir īpašība, ko cilvēks vizuālās uztveres procesā piešķir materiālās pasaules objektiem, balstoties uz subjektīvās redzes sajūtu. Priekšstatu par spektra krāsām rada varavīksne. Laižot saules starus cauri stikla prizmai, iegūst krāsainu, varavīksnei līdzīgu laukumu, ko sauc par spektru.

Spektra krāsas sakārtotas noteiktā kārtībā. Viena krāsa pakāpeniski pāriet otrā krāsā, radot visdažādākās krāsu pārejas nianses. Pieņemts uzskatīt, ka spektrā ir 7 krāsas (sarkana, oranža, dzeltena, zaļa, zilganpelēka, zili violeta, violeta). Ja zilganzaļo un zili violeto apzīmē ar vienu - zilo krāsu, tad paliek, sešas krāsas, kuras var iezīmēt krāsu aplī. Sarkano, dzelteno un zilo krāsu sauc par pamatkrāsām. Tās nevar iegūt no citu krāsu sajaukuma. Pārējās apļa krāsas rodas, ja sajauc divas pamatkrāsas, tā iegūstot papildkrāsas (oranžu - no sarkanas un dzeltenas, zaļu - no dzeltenas un zilas, violetu - no zilas un sarkanas). Krāsu aplī diametrāli pretējās krāsas sauc par pretējām krāsām.

Zaļai krāsai pretējā krāsa ir sarkana, zilai - oranža, violetai - dzeltena. Sajaucot pamatkrāsu ar tai krāsu aplī blakus stāvošo papildkrāsu, var iegūt otrās pakāpes papildkrāsas, kuras var niansēt atkarībā no tā, kāda krāsa ir pārsvarā. Krāsu apli nosacīti var dalīt divās daļās arī tā, lai vienā pusē būtu koncentrētas siltas, bet otra - aukstas krasas. Krasas būtība nav ne siltas, ne aukstas. Šads dalījums balstas uz cilvēka asociacijam. Dzeltens, oranžs un sarkans asociējas ar uguni, sauli, asinīm; zils, zili violets un zili zaļš - ar ledu, metalu, nakti. Tatad krasu “termiskas” īpašības ir relatīvas. Baltu, melnu un pelēku uzskata par neitralam krasam.

Krasas raksturo trīs lielumi:

❖ krasas tonis;

❖ krasas piesatinajums jeb tīrība;

❖ krasas gaišums.

Krasas tonis ir primara atšķirība, ko cilvēks ievēro pirmo. To nosaka pēc dominējošas krasas.

Krasas piesatinajums jeb tīrība saistas ar atstarotas gaismas kvalitati. Vislielaka tīrība jeb piesatinajums ir spektralajam krasam.

Krasas gaišums ir īpašība, kas saistas ar gaismas daudzumu, ko krasa atstaro. Katra spektra krasa atstaro citadu gaismas daudzumu.

Krasu spektra ar vislielako gaismas vērtību ir dzeltena, tai seko oranža, tad krasas ar vienadu atstarotas gaismas daudzumu.

Spektra krasas (hromatiskas) un to daudzveidīgas nianses raksturo visi minētie lielumi, neitralas krasas (ahromatiskas) atšķiras tikai ar gaišuma un tumšuma pakapi.

Literatūra

Austrums Ģ. Tautas senās godu un audzināšanas tradīcijas. - R.: Zinātne, 1993. - 160 lpp.

Baiburins A., Toporovs A. Ēšanas un maltītes etiķete // Kultūras Avīze. -1993. - Nr.2. - 4. - 5.lpp.

Ģimenes enciklopēdija. 2.sēj.- R.: Latvijas enciklopēdija, 1990.- 816 lpp. Ģimenes enciklopēdija. 3.sēj.- R.: Latvijas enciklopēdija, 1992.- 640 lpp.

Kalva B. Ziedu poēzija. - R.: Liesma, 1975. - 83 lpp.

Karašs D. Viesību galds // Lauku Avīze. - 1990. - Nr.14 - 12.lpp.

Karašs D. Kādam jābūt viesību galdam // Lauku Avīze. - 1990. - Nr.20 -12.lpp.

Kāzas - latviešu izcilākie prieka godi // Santa. - 1992. Nr.5.

Kļaviņa A. Mājturība: uzturs. - R.: Zvaigzne, 1993. - 296 lpp.

Kļaviņa A. Viesību galds. - R.: Liesma, 1971. - 222 lpp.

Krāsa, telpa, ziedi. / S. Timšāna red. - R.: Zvaigzne, 1972. - 159 lpp.

Lasila S. Jaunā zelta uzvedības grāmata. - R.: Sprīdītis, - 1994. - 639 lpp. Latviešu tautas dzīvesziņa. Godi 3. - R.: Zvaigzne, 1991. - 188 lpp.

Leiše M. Kā sarīkot viesības un ko celt galdā. - R.: Zinātne, 1995. -232 lpp. Liba S. Viesu uzņemšana. - R.: Preses nams. 1995. - 223 lpp.

Līdeks O. Latviešu svētki: Latviešu zinātnes dienas R.: a/s Preses nams, 1991.

- 244 lpp.

Mūsu traukiem ziloņi nav bīstami... // Mūsmājas. - 1995. - Nr.11. - 20. -21.lpp.

Ņefedova L., Strautniece E., Kozule V. Viesu uzņemšana. - R.: Avots, 1989. -48 lpp.

Rubesa B. Galda piederumu dizains // Diena. Stils. 1994. - 13.maijs.

Veics V. Uzvedības kultūra. - R.: Avots, 1992. - 223 lpp.

Veics V. Uzvedības un saskarsmes kultūra. - R.: Avots, 1995. - 360 lpp.

Zālīte L. Galda kultūra. - R.: Liesma, 1973. - 179 lpp.

Zirdziņa V. Vizuālās mākslas valodas ābece. - R.: Sprīdītis, 1995. - 95 lpp.

Content

Ērgle E. Galda klāšana

SATURS

IEVADS

1. GALDA KULTŪRA MŪSDIENĀS

1.1. Pieklājīgas uzvedības apguves nepieciešamība

1.2. Uzvedība pie galda

2. VIESĪBU RĪKOŠANA

2.1. Telpu sagatavošana viesu uzņemšanai

2.2. Viesības ģimenes lokā

3. GALDA KLĀJUMA IZVEIDE

3.1. Galda klājuma elementi

3.2. Rotājumi

3.3. Krāsu izvēle

Literatūra