Zēlands Vadims

Realitātes transerfings III pakāpe uz priekšu pagātnē!

Vadims ZĒLANDS

REALITĀTES TRANSERFlNGS

III pakāpe uz PRIEKŠU PAGĀTNĒ

..

"Tas patiešām darbojas. Viss pārējais nav svarīgs."

I nodaļa enerģija

Lai pievērstos Transērfingam, nepieciešama laba veselība un diezgan augsts enerģētikas līmenis. Šeit tiek sniegti vienkārši un efektīvi ieteikumi, kā paaugstināt savu dzīves tonusu un sasniegt vajadzīgo enerģētikas līmeni. Un tādēļ nepavisam nav jānomoka sevi ar treniņiem, diētām un citām vardarbīgām metodēm.

enerģētika

Efektīvas Transērfinga nodarbības prasa labu veselību un diezgan spēcīgu enerģētiku. Pieņemsim, ka jūs savu veselību vērtējat kā pietiekami labu. Bet varbūt jūs gluži vienkārši nezināt, kā jūtas patiesi vesels cilvēks. Ja no rīta slinkums traucē piecelties, negribas iet uz darbu vai mācībām, ja pēc pusdienām jūtaties saguris un nāk snaudiens, ja vakarā jums nav citu vēlēšanos kā tikai ērtāk iekārtoties pie televizora, tas nozīmē, ka jums nav nekādas veselības. Tādā gadījumā enerģijas pietiek tikai viduvējai eksistencei.

Nokratījis no sevis pārmēra potenciālu nastu un atbrīvojies no svārstiem, jūs ieguvāt pietiekami daudz papildu enerģijas, kuru agrāk tērējāt veltīgi. Taču enerģija nekad nav lieka. Turpmāk šajā nodaļā es sniegšu ieteikumus, kā celt savu enerģētiku vēl augstākā līmenī.

Ar enerģētiku mēs sapratīsim spēju iegūt un izmantot enerģiju. Nosacīti var izšķirt divus enerģijas veidus cilvēka organismā: fizioloģisko un brīvo enerģiju. Fizioloģisko enerģiju iegūst ar uzturu. Brīvā enerģija - tā ir Kosmosa enerģija, kas plūst caur cilvēka ķermeni. Abas kopā tās veido mūsu enerģētisko apvalku. Cilvēka enerģija tiek izlietota fiziskajām funkcijām, kā arī izsta- rojas apkārtējā telpā.

Kosmosa enerģija apkārtējā pasaulē ir neierobežotā daudzumā. Taču cilvēks var izmantot tikai niecīgu tās daļiņu. Caur viņa ķermeni enerģija plūst divos virzienos. Pirmā plūsma, kas strāvo no lejas uz augšu, vīriešiem atrodas vienu collu no mugurkaula priekšpuses, bet sievietēm - divas collas. Otrā plūsma strāvo no augšas uz leju un atrodas gandrīz cieši pie mugurkaula. Cilvēka brīvās enerģijas plūsmas lielums atkarīgs no centrālo enerģētisko kanālu platuma. Jo platāki šie kanāli, jo augstāka enerģētika.

Centrālās enerģētiskās plūsmas cilvēkiem pazīstamas jau ļoti sen. Mēs neiedziļināsimies cilvēka enerģētiskajā struktūrā. Ja jūs tas interesē, varat palasīt attiecīgo literatūru. Enerģijas cirkulācija cilvēka organismā ir diezgan sarežģīta, taču tas jums nav tik svarīgi. Mūsu nolūkiem pagaidām pietiek, ka zinām divas centrālās plūsmas.

Ja normāla enerģijas plūsma tiek traucēta, proti, kaut kur rodas "korki" vai "caurumi", tad sākas dažādas sli- mības. Un otrādi - ja kāds iekšējais orgāns ir slims, enerģētiskā aina tiek izkropļota. Grūti norādīt precīzu robežu, kur enerģijas cirkulācijas traucējumiem ir fizioloģisks cēlonis, piemēram, piesārņots organisms, un kur fizioloģiskos traucējumus izraisījušas izmaiņas enerģijas plūsmā. Adatu terapija, punktu masāža un citas līdzīgas metodes var atjaunot normālu enerģijas cirkulāciju, tādā gadījumā tās traucējumu izraisītās slimības izzudīs. Taču tam būs tikai pagaidu efekts. Lai viss funkcionētu normāli, ī'ūpīgi jākopj gan fiziskais, gan smalkais ķermenis.

Cilvēka enerģētika ir cieši saistīta ar ķermeņa muskuļu stāvokli. Sasprindzināti muskuļi apgrūtina neredzamo plūsmu normālu cirkulāciju un rada traucējumus cilvēka starojuma laukā. Iekšēji sasprindzināts cilvēks, ierodoties brīvi noskaņotā sabiedrībā un vēl nepasakot ne vārda, var izmainīt kopējo noskaņojumu: gaisā it kā jūtama spriedze. Tā apkārtējie cilvēki neapzināti uztver negatīvo enerģiju. Sasprindzinājums padara kopējo lauku neviendabīgu un rada līdzsvara spēkus. Līdzsvaru var atjaunot, vai nu vienādojot enerģiju, vai arī radušos potenciālu dzēšot ar pretējas zīmes enerģiju. Tā, piemēram, kompānija sāk izzobot pārmērīgi saspringto cilvēku.

Cilvēka noskaņojums un dzīves tonuss ir tieši saistīts ar enerģētiku. Nomāktības, tukšuma sajūta, stress, nogurums un apātija liecina, ka enerģijas nepietiek. Augsta dzīves tonusa uzturēšanai ar fizioloģisko enerģiju vien ir par maz. Cilvēks var būt fiziski noguris, taču apmierināts un možs. Un otrādi - labi paēdis un atpūties cilvēks var justies nomākts un gurdens.

Galvenā loma cilvēka aktīvas dzīves pozīcijas nodrošināšanā ir tieši brīvajai enerģijai. Ja cilvēkam neko negribas darīt, tas nozīmē, ka viņam nepietiek brīvās enerģijas. Trūkstot brīvajai enerģijai, cilvēks var piespiest sevi veikt ierastās funkcijas, taču strādāt radoši un aktīvi būs ļoti grūti. Jebkuras cilvēka aktīvas rīcības pamatā ir apņemšanās. Ja nav brīvās enerģijas, tad nav arī apņemšanās.

Fizioloģiskā enerģija tiek patērēta tiešajai darbībai. Mūs galvenokārt interesē pirmais veids, kas rada apņemšanos. Tā arī ir apņemšanās enerģija. Pateicoties tai, mums rodas izlēmība iegūt un rīkoties.

STRESS UN RELAKSĀCIJA

Nomāktība un sasprindzinājums izraisa centrālo plūsmu bloķēšanos. Centrālie kanāli sašaurinās, un brīvās enerģijas cirkulācija palēninās vai vispār izbeidzas. Tādā stāvoklī apņemšanās zaudē enerģijas avotu. Būdams stresā, cilvēks nespēj efektīvi rīkoties, tāpēc ka apņemšanās ir bloķēta. Stress var ietekmēt enerģētiskos kanālus arī pilnīgi pretēji. Kanāli var piepeši paplašināties, un tad cilvēks paveic neiespējamo, ko ikdienā nespēj izdarīt. Tādi piemēri ir zināmi, taču tas gadās ļoti reti. Parasti cilvēka spējas un iespējas stresa situācijā krasi samazinās.

Dienas gaitā cilvēks piedzīvo ļoti daudzas stresa situācijas. Pēc savas ietekmes tās variējas no ļoti vājām, kuras parasti tūlīt aizmirst, līdz stiprām, kuras cilvēku uz ilgu laiku izsit no sliedēm. Organisms pilnīgi dabiski ^ reaģē uz stresu, sasprindzinot dažas muskuļu grupas. Ar šiem sasprindzinājumiem mēs esam tā saraduši, ka tos gluži vienkārši nemanām. Tā, piemēram, pašreiz, lasot šo grāmatu, jūs sasprindzināt dažus sejas muskuļus. Taču, tiklīdz pievērsāt tiem uzmanību, muskuļi tūlīt atslāba. Pēc kāda brīža jūs nedomāsit par savu seju, un tā atkal sastings maskā, kas atspoguļos jūsu emocionālo stāvokli.

Pastāv mānīgs stereotips, it kā no stresa varot atbrīvoties ar atslābināšanās metodi. Atslābinoties jūs īstenībā cenšaties cīnīties ar sekām, nenovēršot cēloni. Fiziskā sasprindzinājuma iemesls ir psihiskā spriedze. Nomācoša sajūta, bažas, satraukums, uzbudinājums, bailes izraisa spazmatisku muskuļu sasprindzinājumu. Protams, apzināta muskuļu atslābināšana sniegs nelielu

īslaicīgu atvieglojumu. Tomēr psihiskais sasprindzinājums atkal atjaunos agrāko stāvokli. Lai novērstu psihisko sasprindzinājumu, pietiek atbrīvoties no svarīguma. Sasprindzinājumu rada tikai pārmērīgi lielā nozīme, kādu piešķirat visam, kas jūs skar.

Stress ir svarīguma sekas. Atbrīvoties no stresa var vienā mirklī - gluži vienkārši jāpazemina svarīgums. Uzturēt svarīgumu ir veltīgi un kaitīgi. Jūs nekad nespēsit mainīt situāciju uz labo pusi un rīkoties efektīvi, saglabājot svarīguma nastu. Stresa situācijā pietiek pamosties un apzināties, ka svārsts aizķēris jūs aiz svarīguma. Kam jūs piešķirat šo svarīgumu, to var viegli noteikt katrā konkrētajā gadījumā. Atgādiniet sev: pazeminājis svarīgumu, jūs atbrīvosities no svārsta un varēsit rīkoties efektīvi. Jāapzinās, ka paaugstināts svarīgums vienmēr darbojas pret jums.

Jebkurā sarežģītā situācijā pietiek atcerēties svarīgumu un apzināti samazināt nozīmīgumu. Vienīgās grūtības ir laikus atcerēties. Stresa situācijā jūs guļat un neatceraties nekādu Transērfingu. Lai atbrīvotos no stresa, jāpamostas un jāpazemina svarīgums.

Ja esat pieradis pievērst uzmanību dvēseles komforta stāvoklim, jums nebūs nekādu grūtību laikus atcerēties. Ikreiz, izjūtot dvēseles diskomfortu, uzdodiet sev jautājumu: kāpēc? Kur esmu paaugstinājis svarīgumu? Lai cik tas jums būtu "svarīgs", apzināti atsakieties no svarīguma. Rīkojieties vienīgi attīrītas apņemšanās ietvaros. Tikai tad jūs darbosities efektīvi.

Lai iemantotu imunitāti pret stresu, agrākais ieradums sasprindzināties jebkura iemesla dēļ jāmaina pret jaunu ieradumu: pēc iespējas relaksēties. Atslābināšanās nebūt nenozīmē laiskumu un apātiju. Tā ir harmoniska eksistence apkārtējā pasaulē, līdzsvars. Līdzsvars nozīmē būt brīvam no iekšējā un ārējā svarīguma: es neesmu ne slikts, ne labs - pasaule nav ne slikta, ne laba; es neesmu ne nožēlojams, ne ievērojams - pasaule nav ne nožēlojama, ne ievērojama un tā tālāk.

Atteikšanās no svarīguma vai vismaz zems tā līmenis ir galvenais nosacījums, lai varētu relaksēties. Jebkādos paaugstināta svarīguma apstākļos mēģinājumi atslābināties ir veltīgi. Tā, piemēram, diezin vai jums izdosies atslābināties, stāvot uz pašas augsta nama jumta malas, ja baidāties no augstuma. Ja atbrīvoties no svarīguma nav iespējams, nevajag vismaz šķiest spēkus, cenšoties atslābināties. Tādējādi jūs tērējat enerģiju ne tikai svarīgas situācijas kontrolei, bet arī centieniem savaldīties. Nevajag to darīt - jūtieties brīvi un uztraucieties, cik vien tīk.

Lai pievērstos Transērfingam, nepieciešams relaksēties jebkuros apstākļos un visīsākajā laikā. Nekāda vārdiska pašiedvesma nav vajadzīga, tāpēc ka muskuļus vada nevis vārdi, bet apņemšanās. Lielāko daļu ķermeņa muskuļu var atslābināt apzināti, gluži vienkārši pievēršot tiem uzmanību. Parasti mēs muskuļiem uzmanību nepievēršam, iekams nesajūtam sāpes vai diskomfortu. Tāpēc pilnīgi pietiek domās pakāpeniski apsekot visu ķermeni un atbrīvot muskuļus no saspīlējuma. Tomēr ir muskuļu grupas, kuras atradinājušās paklausīt apņemšanos. Tas saistīts ar mūsdienu mazkustīgo dzīvesveidu. Tā, piemēram, muguras muskuļus ir grūti apzināti pārvaldīt, tāpēc ar gadiem sāk sāpēt mugura. Lai cik banāli tas arī būtu, regulāri vingrinājumi, īpaši muguras muskuļiem, ir pilnīgi nepieciešami.

Tātad visa procedūra ir šāda. Nesteidzoties, tomēr ātri domās pakāpeniski pārlaidiet skatienu visam ķermenim un atbrīvojiet saspīlējumus. Veltiet uzmanību vienlaikus visai sava ķermeņa virsmai kā vienotam

veselumam. Iztēlojieties, ka jūsu āda - tas ir apvalks, kas piepeši ātri sasilst no iekšpuses. Fokusējiet uzmanību uz ķermeņa ārējo virsmu. Iedomājieties, ko vien vēlaties: āda kļūst silta, pa to pārskrien tirpas vai enerģijas dzirkstis. Galvenais - jābūt sajūtai, ka jums ir āda. Bet tagad izjūtiet, itin kā enerģija izplūstu pa visu ķermeņa virsmu kā varavīksnes stari uz ziepju burbuļa. Šajā mirklī jūs esat Visuma daļiņa un atrodaties līdzsvarā ar to. Nevajag censties panākt kādas īpašas izjūtas. Katram cilvēkam tās ir citādas. Vispār nevajag censties. Dariet to it kā starp citu, tomēr enerģiski. Integrāla jūsu ķermeņa virsmas un enerģijas ņirboņas izjūta arī ir relaksācija, sajūta, ka esat līdzsvarā un vienotībā ar apkārtējo pasauli. Pēc dažiem mēģinājumiem jums tas izdosies vienā mirklī - un relaksēties būs tikpat viegli kā sakrustot rokas uz krūtīm.

ENERĢĒTISKIE VAMPĪRI

Mūs visus ieskauj enerģijas okeāns. Taču saņemt šo enerģiju nav tik vienkārši, tāpēc ka attiecībā uz cilvēku tās sadale nav diferencēta. Lai apzināti iegūtu enerģiju, cilvēkam jāpaplašina savi enerģētiskie kanāli un apzināti jāielaiž tajos šī plūsma. Tā, piemēram, jūs apzināti ar iepriekšēju nodomu dzerat ūdeni, bet nespējat ar tikpat skaidru sajūtu ielaist sevī enerģiju. Būtībā cilvēks var apzināti "uzlādēties" no Kosmosa, taču šīs spējas mums ir iedīgļa stadijā.

Daudz vienkāršāk ir saņemt svešu, jau apgūtu enerģiju. To izmanto tā sauktie enerģētiskie vampīri. Šī enerģija ir viegli iegūstama tāpēc, ka tai ir noteikta frekvence. Lai saņemtu svešu enerģiju, pietiek noskaņoties uz šo frekvenci. Tieši tāpat radiouztvērēja svārstību kontūrs uztver nejau visus radioviļņus, bet tikai tos, uz kuriem tas noskaņots. Vampīri pārtiek no jau apgūtas svešās enerģijas. Šajā nolūkā viņi noskaņojas uz izstarotāja frekvenci.

Uz sava upura frekvenci vampīrs noskaņojas zemapziņas līmenī. Ārēji tas var izpausties visai dažādi. Viņš pieglaimīgi uzdod kādus nenozīmīgus jautājumus, uzbāzīgi ieskatās acīs, cenšas pieskarties, paņemt aiz rokas, uzmācas ar sarunām, māk pieskaņoties raksturam un temperamentam, viņš vispār ielavās dvēselē un cenšas uztaustīt sava upura freili. Tas ir "pieglaimīgā" vampīra tips. Viņš gandrīz vienmēr ir labs psihologs, sabiedrisks, taču nevis valdzinošs, bet glumi uzplijīgs, un tas uzreiz ir jūtams. Tiesa gan, viņš apzinās savu uzmācību un cenšas pēc iespējas tāds neizskatīties.

Cits vampīru tips pieder pie manipulatoriem. Manipulatori, kā jūs zināt, izmanto cilvēka vainas sajūtu. Tāds vampīrs neapzināti meklē cilvēkus, kas ir potenciāli gatavi nodot sevi citu tiesai vai lūgt padomu grūtā situācijā. Cilvēks, kuram ir kaut niecīgākais vainas komplekss, arī neapzināti meklē kādu, kas viņu tiesātu un tūlīt pat apžēlotu. Atbalsts un padoms nepieciešams tiem, kuri šaubās par savu pārliecību un nodod sevi citu tiesai. Tādējādi vampīrs un donors atrod viens otru un katrs saņem to, kas viņam nepieciešams.

Manipulators viegli noskaņojas uz sava upura frekvenci. Tehnoloģija ir ļoti vienkārša: nepieciešams tikai starp citu skart problēmu, kas cilvēku satrauc, un viņš tūlīt pat kļūs atklāts un atdos savu enerģiju.

Trešais vampīru tips ir visrupjākais un agresīvākais - tas ir "provokators". Daudz nedomādams, viņš dodas tiešā uzbrukumā un cenšas izsist savu upuri no līdzsvara. Kā rīkojas provokatori, jums ir labi zināms. Tiek izmantoti visi līdzekļi, sākot ar netiešu zobgalību un beidzot ar rupju spiedienu. Galvenais - donoram jāzaudē savaldīšanās, bet kāda būs viņa reakcija - tāda pati rupjība, dusmas, sašutums, bailes, naids -, tas nav svarīgi, viss noderēs.

Par enerģētisko vampīru cilvēks kļūst neapzināti. Tikpat neapzināti viņš cenšas izmantot svešu enerģiju. Dzīves gaitā šāds cilvēks ievēro situācijas, kurās gūst apmierinājumu un spēku pieplūdumu, bet pēc tam neapzināti cenšas atkārtot gūto pieredzi. Vampīra donors pēc "seansa" jūtas kā salauzts. Ja pēc kontaktēšanās ar kādu cilvēku jūtaties nomākts, iztukšots, jūs pārņem vājuma sajūta vai krata drudzis, tas nozīmē, ka jūs ir "izmantojis" vampīrs.

Tomēr brīvās enerģijas lauvas tiesu cilvēkam atņem svārsti. Kā tas notiek, jūs jau zināt. Svārsti saņem enerģiju pa svarīguma kanālu. Atšķirībā no vampīra, kas darbojas īsu brīdi, svārsts var izsūkt enerģiju pastāvīgi, kamēr vien cilvēks translē savu starojumu svāi'sta frekvencē. Sā starojuma jauda ir tieši proporcionāla svarīgumam.

Kad jūs kaut kas satrauc un nomāc, jūsu enerģētika ir novājināta. Intuitīvi, enerģētiskajā līmenī, to jūt apkārtējie cilvēki un dzīvnieki. Tas nozīmē, ka apzināšanās un pārliecība kļuvusi vājāka. Starp daudziem gājējiem uz ielas tiešu uz jums var sākt riet suns. Var uzplīties čigāniete un izmānīt naudu. Enerģētiskais vampīrs var saņemt no jums krietnu daudzumu enerģijas. Jūs itin viegli var iesaistīt problemātiskā situācijā.

Tomēr nevajag arī saskatīt katrā cilvēkā potenciālu enerģētisko vampīru. Tādējādi sasprindzinoties, jūs jau atverat pieeju savam biolaukam. Lai pasargātos no nevēlamas ietekmes, jānostiprina savs enerģētiskais apvalks, jāseko svarīguma līmenim un jāattīsta sevī apzināšanās.

Apzināšanās palīdzēs vajadzīgajā brīdī saprast, ka jūs cenšas iesaistīt spēlē vai ievilināt lamatās. Zems svarīguma līmenis apgrūtinās noskaņošanos uz jūsu frekvenci. Sevišķi jāievēro pat niecīgākās vainas apziņas pazīmes. Ja esmu tukšs, mani nav aiz kā aizķert. Izdarījis dažus neveiksmīgus mēģinājumus, manipulators liks jūs mierā. Un stiprs enerģētiskais apvalks būs droša aizsardzība pret ielaušanos.

AIZSARGAPVALKS

Katru cilvēku ieskauj neredzams enerģētiskais apvalks. Parasts cilvēks nespēj to sajust, taču var iedomāties. Sajūtiet visu sava ķermeņa ārējo virsmu, kā tas mēdz būt, kad iegremdējaties karstā vannā. Es nesaku "mēģiniet sajust". Gluži vienkārši izdariet to. Kad jūs nevis mēģināt, bet gan darāt, tūlīt izdodas un treniņi nav vajadzīgi. Enerģija izplatās kā lēns vilnis no ķermeņa centra, iziet virspusē un pārvēršas par lodi. Iztēlojieties lodi ap sevi. Tas ir jūsu enerģētiskais apvalks. Nav svarīgi, ka reāli to nesajūtat. Tikai ar iztēli vien jūs jau sperat pirmo soli, lai pārvaldītu apvalku. Ar laiku radīsies arī reāla sajūta.

Cilvēki, kuriem ir attīstītas ekstrasensorās spējas, var redzēt gan pašu apvalku, gan visus tā defektus. Ikvienam cilvēkam kopš paša sākuma ir ekstrasensorās spējas, taču tās gluži vienkārši netiek izmantotas, tāpēc atrodas it kā snaudā. Šīs spējas var pamodināt ar ilgstošiem treniņiem vai arī vienā mirklī - tas ir atkarīgs tikai no apņemšanās spēka. Protams, iemantot tādu apņemšanos ir diezgan grūti. Taču mūsu nolūkiem pilnīgi pietiks, ja labi sakārtosit savu enerģētiku un ja tā būs patiesi veselīga. Vājš apvalks nepasargā no varmācīgas ielaušanās.

Veselīgu enerģētiku var attīstīt un uzturēt, regulāri izpildot speciālus vingrinājumus. Tas ir ļoti vienkārši un neprasa daudz laika. Nostājieties taisni, tā, kā jums ir ērti, nesasprindzinieties. Ieelpojiet un iztēlojieties, ka enerģijas plūsma paceļas no zemes, ieplūst starpenes apvidū, virzās uz augšu gar mugurkaulu (aptuveni agrāk norādītajā attālumā), izplūst no galvas un paceļas debesīs. Tagad izelpojiet un iztēlojieties, ka no debesīm nolaižas enerģijas plūsma, ieiet caur galvu, virzās gar mugurkaulu un ieplūst zemē. Nav obligāti fiziski jāsajūt šīs plūsmas. Pietiek to visu gluži vienkārši iztēloties. Ar laiku jutīgums attīstīsies un jūs iemācīsities sajust šīs plūsmas.

Pēc tam iztēlojieties, kā abas plūsmas virzās viena otrai pretī, nekrustojoties, katra pa savu gultni. Sākumā dariet to reizē ar ieelpu un izelpu, taču ar laiku centieties atteikties no plūsmu piesaistes elpai. Ar iztēles (apņemšanās) spēku jūs varat paātrināt plūsmu virzību, piešķirt tām lielāku intensitāti. Tagad iztēlojieties, ka augšupejošā plūsma iziet caur galvu un virs tās pārvēršas par strūklaku. Līdzīgi lejupejošā plūsma pārvēršas par pretēja virziena strūklaku tieši zem kājām. Strūklaka atrodas virs jums un zem jums. Domās savienojiet abu strūklaku ūdens straumītes tā, lai jūs atrastos enerģētiskās sfēras iekšpusē. Pēc tam pievērsiet uzmanību sava ķermeņa virsmai. Gluži vienkārši sajūtiet ādas virspusi, tad ievelciet šo sajūtu sfērā, līdzīgi tam, kā paplašinās balons, kad to piepūš. Kad jūs domās piepūšat ādas virspusi, noslēgto enerģētisko strūklaku sfēras savienojas. Tas viss jādara bez sasprindzinājuma. Nevajag no visa spēka censties kaut ko sajust.

Neuztraucieties, ka fiziski nejūtat centrālās plūsmas. Jūs pie šīm plūsmām esat tā pieradis, ka glužfk vienkārši tās nejūtat, tāpat kā jebkuru veselu iekšējo orgānu. Laiku pa laikam regulāri koncentrējot uzmanību uz plūsmām, jūs drīz vien iepazīsit šo fizisko sajūtu. Ne tik stipru kā, teiksim, tauste, tomēr pietiekami reālu.

Lūk, tā ari ir enerģētiskā vingrošana. Savienojot abas plūsmas sfērā, jūs izveidojat ap sevi aizsargapvalku. Izstiepjot ķermeņa virspusējo enerģiju lodes formā, jūs nostabilizējat šo apvalku. Šāda vingrinājuma lietderību grūti novērtēt par augstu. Pirmkārt, apvalks pasargā jūs no uzbrukuma. Otrkārt, trenējot savu enerģētiku, jūs iztīrāt smalkos kanālus. Aizsprostojumi, kas kavē enerģijas virzību, izzūd, un apvalkā esošie caurumi, pa kuriem aizplūst enerģija, aizvelkas ciet. Tas viss notiek nevis uzreiz, bet gan pakāpeniski.

Toties nav vajadzības allaž lūgt refleksoterapeitu un ekstrasensu palīdzību. Jūs pats atjaunojat normālu enerģijas cirkulāciju.

Jāpiezīmē, ka enerģētiskais apvalks nespēj pasargāt no vampīriem un svārstiem. Šie kaklakungi izsūc enerģiju, noskaņojoties uz jūsu frekvenci. Kad svārsts cenšas aizķert upuri, upuris novirzās no līdzsvara. Lai svārstu degradētu, šajā brīdī jums jāpamostas un jāpazemina svarīgums. Muskuli atslābināsies, enerģētika atgūs līdzsvaru, un svārsts iekritīs tukšumā. Ja jūs pats nešūpojaties, tad taču svārsts nevar atņemt enerģiju. Apzināšanās nepieciešama, lai vienmēr kontrolētu tos brīžus, kad jūs nevilšus novirzāties no līdzsvara.

ENERĢĒTIKAS PAAUGSTINĀŠANA

Enerģētikas paaugstināšana nebūt nenozīmē enerģijas uzkrāšanu. Tas var likties dīvaini, tāpēc ka mēs esam pieraduši pie tādām frāzēm kā "man nepietika enerģijas" vai "es esmu enerģijas pilns". Uzkrāt var tikai fizioloģisko enerģiju kaloriju veidā. Šim nolūkam pietiek labi paēst un regulāri atpūsties. Brīvo enerģiju cilvēkam nav kur uzkrāt. Tā ieplūst ķermenī no Kosmosa. Ja kanāli ir pietiekami plaši, - enerģija ir, ja tie ir šauri, - enerģijas nav. Tāpēc augsta enerģētika - tie vispirms ir plaši kanāli.

Brīvā enerģija vienmēr ir ikvienā punktā neierobežotā daudzumā - ņem, cik spēj panest. Jāiemācās ielaist to sevī un justies kā Visuma daļiņai. Tas nedrīkst būt kaut kāds vienreizējs akts. Jācenšas pastāvīgi sajust enerģētisko vienotību ar apkārtējo pasauli.

Cilvēkam šķiet, ka, uzkrājot daudz enerģijas, viņš kļūs stiprs un varēs gūt panākumus. Tāda uzkrāšana ir tikai sagatavošanās, lai ietekmētu pasauli ar iekšējās apņemšanās spēku. Kā jūs jau zināt, mēģinājumi pārveidot vai uzvarēt pasauli ar spēku - tas ir ārkārtīgi grūts, nepateicīgs, neefektīvs uzdevums, kas prasa ļoti daudz enerģijas. Cilvēks, kurš cenšas iedarboties uz pasauli ar iekšējās apņemšanās spēku, ir pārāk augstās domās par sevi. Īstenībā viņš ir tikai piliens okeānā.

Ārējā apņemšanās nepārveido pasauli un necīnās ar to, bet gluži vienkārši izvēlas šajā pasaulē to, kas vajadzīgs. Ārējā apņemšanās "variantu telpas veikalā" netirgojas un neatņem pārdevējam preces. Nav nekādas vajadzības uzkrāt enerģiju ārējās apņemšanās darbībai. Enerģijas jau tāpat visur ir atliku likām - mēs tajā burtiski peldam. Uzkrāt enerģiju - tas ir tikpat kā, peldoties ezerā, turēt mutē ūdeni rezervei. Necentieties uzkrāt enerģiju, bet ļaujiet tai gluži vienkārši virzīties caur sevi kā divām pretī plūstošām straumēm. Varat dažkārt savienot šīs straumes kā divas pretējas strūklakas. Tas arī ir viss, kas vajadzīgs.

Necentieties pārvērsties par enerģijas sabiezējumu, bet iedomājieties sevi kā pilienu okeānā. Atzīstiet un izjūtiet, ka esat vienots ar Visumu, ka esat Visuma daļiņa, un tad visa enerģija būs jūsu rīcībā. Nesakon- centrējiet enerģiju sevī, bet saplūstiet ar Visuma enerģiju. Paplašiniet savu enerģētisko sfēru, saplūdiniet to ar apkārtējo telpu, turklāt neaizmirstot, ka jūs esat atsevišķa daļiņa. Tad, pakustinot tikai ārējās apņemšanās mazo pirkstiņu, jūs zināmā laika posmā izdarīsit to, kas ar iekšējās apņemšanās spēku nav izdarāms nekad. Es runāju par jūsu mērķa sasniegšanu, nevis par iekšējo apņemšanos iebelzt kādam pa ģīmi. Acumirklīgas vajadzības patiešām var apmierināt tikai ar iekšējās apņemšanās spēku.

Brīvās enerģijas jums būs pietiekamā daudzumā, ja enerģētiskie kanāli nav sašaurināti. Tam, ka enerģētiskie kanāli sašaurinās, ir divi iemesli: organisma piesārņojums un nemitīga stresu ietekme. Piesārņotā organismā enerģija nevar brīvi cirkulēt. Stresa situācijās kanāli sašaurinās vēl vairāk. Īslaicīgi enerģētiskie uzplūdi parasti mijas ar ilgiem atplūdu un paguruma periodiem. Tādos periodos cilvēks nespēj dzīvot pilnvērtīgi un aktīvi, bet nīkst viduvējā eksistencē.

Ar laiku enerģētiskie kanāli atrofējas aizvien vairāk. Gadu gaitā cilvēka attīstība apstājas, viņa dzīves ritms kļūst vienmērīgs, un darbs ar kanāliem faktiski tiek pārtraukts. Kanāli tiek trenēti tad, kad apņemšanās jāizmanto maksimālajā līmenī. Cenšoties sasniegt ļoti svarīgus mērķus, cilvēks stimulē apņemšanos, tātad arī kanālus. Tiklīdz galvenās virsotnes ir sasniegtas, apņemšanās latiņa sāk slīdēt uz leju. Un pienāk biīdis, kad vakaros (un ne tikai) ir viena vienīga vēlēšanās - atlaisties krēslā televizora priekšā. Enerģētiskie kanāli ir šauri, apņemšanās enerģijas nav, dzīve vairs nesagādā prieku, bet ir kļuvusi par nastu.

Par laimi, visu var viegli labot. Nebūs arī vajadzības pieprasīt, lai jūsu apņemšanās iekaro jaunas virsotnes. Enerģētiskie kanāli tiek labi trenēti ar enerģētisko vingrošanu. Taču būs vēl labāk, ja jūs centrālo plūsmu un smalkā ķermeņa sajūtu pēc iespējas vienmēr saglabāsit sevī. Šai sajūtai ir vairākas priekšrocības. Jūs dzīvojat harmonijā un līdzsvarā ar apkārtējo pasauli, vērīgi reaģējat uz pārmaiņām apkārtnē un sekmīgi virzāties pa straumi. Jūs esat pievienots informatīvajam laukam - neierobežotam jaunrades avotam. Esat ieguvis arī pieeju Kosmosa enerģijai. Jūs translējat harmonisku starojumu, kas ap jums veido labklājības un panākumu oāzi. Taču galvenais - jūs darbojaties uz dvēseles un prāta vienotības robežas, proti, tuvāk pio ārējās apņemšanās. Tādējādi attīstās jūsu spēja vadīt ārējo apņemšanos - un vēlmes sāk piepildīties aizvien ātrāk un vieglāk.

Pietiks, ja dienas gaitā jūs laiku pa laikam iedarbināsit enerģētisko plūsmu strūklakas un domās centīsities tās pastiprināt, taču bez pārliekas centības un piepūles. Ja galvā radīsies tāda kā smaguma sajūta, tas nozīmē, ka augšupejošā plūsma ir spēcīgāka par lejupejošo. Šādā gadījumā jāfokusē uzmanība uz lejupejošo plūsmu un tā nedaudz jāpastiprina. Plūsmām jābūt līdzsvarotām, lai centrālais punkts atrastos kaut kur ķermeņa vidusdaļā. Domās no šā punkta virziet starojumu uz visu enerģētisko sfēru, turklāt smalkā ķermeņa sajūta ievērojami pastiprināsies. Tādējādi jūs iegūsit kompleksu augšupejošās un lejupejošās plūsmas izjūtu kopā ar sava enerģētiskā ķermeņa sajūtu.

Ja koncentrēsit uzmanību uz lejupejošo plūsmu, enerģētiskais centrs pārvietosies uz leju. Un otrādi - ja koncentrēsities uz augšupejošo plūsmu, enerģija uzkrāsies ķermeņa augšdaļā. Līdz ar to fiziskais smaguma centrs pārvietosies tāpat kā enerģētiskais centrs. Šo īpašību var izmantot sportā. Ja nepieciešama stabilitāte kājām, piemēram, kalnos slēpojot, var pastiprināt lejupejošo plūsmu. Bet, ja jālec, tad var pastiprināt augšupejošo plūsmu. Austrumu cīņas meistari labi pārzina šīs enerģētisko plūsmu īpašības. Ir tādi speciālisti, kurus faktiski nevar izkustināt no vietas, ja viņi koncentrējušies uz lejupejošo plūsmu. Un otrādi - ja meistars koncentrējas uz augšupejošo plūsmu, viņš var izdarīt neiedomājamus lēcienus.

Fizisko vingrinājumu laikā pievērsiet uzmanību centrālajām plūsmām. Nevajag to darīt, pārāk cītīgi - ar centību jūs neko nepanāksit. Gluži vienkārši dažkārt uzmetiet iekšējo skatienu apvidum mugurkaula priekšā un iztēlojieties, kā augšupejošā plūsma virzās augšup, bet lejupejošā - uz leju. Ja jūs regulāri domās virzīsit centrālās plūsmas, pakāpeniski izveidosies brīva prasme tās sajust. Var likties, ka dažas kustības nekādi nesaskan ar plūsmu vizualizāciju. Nesteidzieties, ar laiku jūs iemācīsities viegli korelēt jebkuras kustības ar plūsmu sajušanu.

Ja nodarbojaties ar spēka vingrinājumiem, jūs varat jūtami paaugstināt savu enerģētiku, koncentrējot uzmanību uz centrālajām plūsmām. Kad izdarāt kustības, sasprindzinot spēkus, uzmanība ir pievērsta muskuļiem. Kad izdarāt pretējas kustības un muskuļi atslābinās, uzmanība pārvietojas uz centrālajām plūsmām. Atslābināšanās mirklis jāaizkavē vienu vai divas sekundes un jāizjūt plūsmu virzība.

Aplūkosim, piemēram, pievilkšanos pie stieņa. Pievilkšanās sākumā elpa tiek aizturēta, jūs pievelkaties, seko izelpa, uzmanība koncentrēta uz piepūli. Pēc tam, atgriežoties lejup, tiek izdarīta ieelpa, muskuļi atslābinās un uzmanība pārslēdzas uz centrālajām plūsmām. Iztēlojieties, kā atslābināšanās laikā enerģētiskās plūsmas pārvietojas vienlaikus abos virzienos. Pilnīgi jāiztaisno elkoņi un vienu vai divas sekundes jāpaliek karājamies atslābinātās rokās. Tajā brīdī jūs skaidri sajutīsit enerģētiskās plūsmas - tās it kā atbrīvojas un sāk nesteidzīgi virzīties. Atslābināšanās brīdī tās nevajag steidzināt, atbrīvojiet plūsmas un ļaujiet tām ritēt brīvi.

Atgrūžoties ar rokām no grīdas, var rīkoties pilnīgi pretēji - paātrināt plūsmu virzību ar spēku. Iztaisnojot elkoņus, vienlaikus domās ar spēku virziet plūsmas izelpas laikā. Ieelpu un izelpu vingrinājumos izdariet tā, kā jums ir ērtāk, lai neizraisītu diskomfortu. Tomēr vispār lielākajā daļā spēka vingrinājumu piepūles fāzē elpa tiek aizturēta vai izdarīta izelpa, bet atslābināšanās fāzē - ieelpa.

Pievēršot uzmanību plūsmām, jūs tādējādi stimulējat to pastiprināšanos. Sasprindzinājuma un relaksācijas mija stimulē tās vēl vairāk, ja vien pareizi tiek virzīta uzmanība. Sasprindzinājuma fāzē plūsmas apstājas un savelkas kā atsperes. Atslābināšanās laikā atsperes iztaisnojas - un plūsmu spēks pieaug. Uzkrātā un saspiestā enerģija pēc sasprindzinājuma atbrīvojas un vārda tiešā nozīmē ar spēku tiek virzīta pa centrālajiem kanāliem.

Enerģētikas paaugstināšana ne tikai cels dzīves tonusu, bet arī padarīs jūs par ietekmīgāku figūru. Jūsu starojums kļūs svarīgāks. Tas noderēs, kad radīsies vajadzība kādu ietekmēt vai par kaut ko pārliecināt. Ir zināmas arī cilvēku enerģētiskās ietekmēšanas spēka metodes, taču tās ir pretrunā ar Tr ansērfinga principu, kas uzsver, ka jums nav tiesību kaut ko mainīt, jūs varat tikai izvēlēties. Ar apkārtējo pasauli nav jācīnās un nekas tai nav jāuzspiež. Tas ir ļoti neefektīvs paņēmiens savu mērķu sasniegšanai. Kā jūs zināt, uz spēka spiedienu pasaule parasti atbild ar to pašu.

Jo augstāka ir jūsu enerģētika, jo labāk pret jums izturas cilvēki, tāpēc ka viņi neapzināti sajūt jūsu enerģiju un kaut kādā ziņā to pat izmanto. Tomēr parastie cilvēki savu enerģiju nemēdz papildināt mērķtiecīgi, kā to dara svārsti. Tie it kā peld svešā enerģētikā, ja enerģija pārpilnībā plūst pāri jūsu strūklaku malām.

Atdodot enerģijas pārpalikumu citiem cilvēkiem, jūs iegūstat viņu labvēlību. Cilvēki ir tik ļoti pieraduši atdot enerģiju svārstiem, ka viņus vienmēr iepriecina avots, kas pats dod enerģiju. Šādi avoti ir tā sauktās magnētiskās jeb harismātiskās personības. Par tādiem cilvēkiem saka: viņiem piemīt kāds neizskaidrojams valdzinājums, magnētisms. Un tas nav nekāds brīnums. Kas izraisa lielākas jūsu simpātijas: peļķe ar sastāvējušos ūdeni vai tīrs avots? Neuztraucieties, ja jūsu enerģiju patērē apkārtējie cilvēki. Tas nelielais enerģijas pārpalikums, ko atdodat apkārtējiem, darbosies tikai jūsu labā.

Pieņemsim, ka jūs gaida ļoti nozīmīga tikšanās. Atbrīvojieties no svarīguma un iedarbiniet savas centrālās plūsmas. Lai tās plūst kā strūklakas. Tad jums vajadzēs daudz mazāk gudru vārdu un pārliecinošu argumentu. Gluži vienkārši iedarbiniet savas strūklakas. Piesaistot sev un izlaižot caur sevi brīvo enerģiju, jūs apdāvināt apkārtējos. Zemapziņas līmenī viņi to jūt, un viņiem neapzināti rodas simpātijas pret jums. Jūsu valdzinājums būs mīkla tikai viņiem.

APŅEMŠANĀS ENERĢIJA

Kā jau tika teikts, enerģija ienāk cilvēka ķermenī kā centrālās plūsmas, tiek veidota domās un izplūstot iegūst parametrus, kas atbilst šīm domām. Modulētā enerģija ieplūst atbilstošajā variantu telpas sektorā un izraisa varianta materiālo realizēšanos. Enerģija modulējas tikai tad, ja dvēsele un prāts ir vienoti. Pretējā gadījumā domu enerģija ir līdzīga traucējumiem radiouztvērējā.

Ar iekšējās apņemšanās spēku jūs varat izpildīt elementāras darbības materiālajā pasaulē. Taču potenciālās iespējas materiāli realizējas variantu telpā tikai ar ārējās apņemšanās spēku. Šī apņemšanās veidojas tad, kad dvēseles un prāta centieni ir vienādi. Tās spēks ir tieši proporcionāls enerģētikas līmenim.. Ārējā apņemšanās ir absolūta izlēmība kopā ar augstu enerģētisko potenciālu.

Enerģētika paaugstinās, trenējot centrālās plūsmas un attīrot organismu. Taču Transērfingā ir vēl kāda brīnišķīga metode, kas palīdzēs paplašināt kanālus, - procesa vizualizācija.

Lai vairotu apņemšanās enerģiju, nepieciešama pati apņemšanās. Jūs varat sevi orientēt šādi: mani kanāli paplašinās, un apņemšanās enerģija vaii-ojas. Izpildot vingrinājumus, vizualizējiet šo procesu. Kā jūs atceraties, procesa vizualizācijas būtība slēpjas fakta konstatēšanā: šodien ir labāk nekā vakar, un rītdien būs labāk nekā šodien. Iedarbinot enerģētiskās strūklakas, atkārtojiet domās apgalvojumu, ka jūsu apņemšanās enerģija ar katru dienu vairojas. Tā apņemšanās atbalstīs pati sevi un nemitīgi paaugstinās enerģētiku.

Neaizmirstiet, ka apņemšanās paaugstināt biolauku pilnīgi jāattīra no vēlēšanās un svarīguma potenciāliem. Tieksmēm un centieniem pastiprināt enerģētiskās plūsmas būs pilnīgi pretējs efekts - radīsies aizsprostojumi. Jebkāda cītība rada pārmēra potenciālu, tāpēc ka jūs piešķirat pārāk svarīgu nozīmi mērķa sasniegšanai. Apņemšanās — tā ir nevis centība, bet gan koncentrēšanās. Nozīmīga ir tikai koncentrēšanās uz procesu. Ja jūs izpildāt vingrinājumus, sasprindzinot visus spēkus, bet prāts sapņo par kaut ko citu, tad veltīgi tērējat spēkus un laiku. Pavājiniet centības tvērienu un gluži vienkārši koncentrējieties darbībai.

APŅEMŠANĀS SOLIS

Iedomājieties jaunpiedzimušu parastu cilvēku, kas iemitināts sabiedrībā, kurā cilvēki noveco loti lēni un dzīvo, teiksim, līdz trīssimt gadiem. Kā jūs domājat, cik ilgi viņš nodzīvos? Lūk, lūk, es gribu teikt, ka cilvēku jau kopš dzimšanas pieradina pie standartscenārija: ar gadiem veselība pasliktinās, ķermenis kļūst nevarīgs un beigu beigās nomirst. Bez šaubām, tam ir vienkārši fizioloģiski cēloņi.

Tomēr, aplūkojot novecošanas procesu no Transērfinga teorijas viedokļa, tas nav nekas cits kā inducēta pāreja. Var pat teikt, ka pati garākā inducētā pāreja. Tā noris nesteidzīgi, tomēr visai noteikti. Novecošanas scenārijs ir tik pierasts un acīmredzams, ka nevienam neienāk prātā par to šaubīties. Mēģinājumi scenāriju mainīt reducējās tikai uz visvisādu eliksīru izgudrošanu. Taču pat mūsdienu farmakoloģijai un ģenētikai nav kaut cik jūtamu rezultātu.

Tāpēc var secināt, ka fizioloģiskie faktori ir tikai zināma daļa no novecošanas procesa. Kāda daļa ir inducētajai pārejai, to ir grūti noteikt. Taču tas nav nemaz tik svarīgi. Galvenais - vajag apzināties, kā tas notiek.

Kopš agras bērnības jūs esat pilnīgi pārliecināts, ka novecošanas process ir neizbēgams. Visas dzīves gaitā jūs redzat tam apstiprinājumu gan no citu cilvēku, gan savas pieredzes. Katrā jubilejā izskan teatrāli labas veselības un ilga mūža vēlējumi. Taču visi lieliski saprot, ka šiem novēlējumiem nav nekādas vērtības un uz scenāriju tiem nav ne vismazākās ietekmes. Gluži otrādi, šie novēlējumi, pārtulkoti faktu valodā, nozīmē, ka veselība jums sen vairs nav laba un arī gadi aiziet. Tās ir tikai vieglas svārstības vai, visdrīzāk, destruktīvā svārsta koketēšana.

Agri vai vēlu jūs apzināties, ka pirms gadiem desmit gan spēka, gan enerģijas bija daudz vairāk. Jums gribas ar kādu dalīties šajās domās. Sarunbiedri atrodas tūlīt un labprāt attīsta tālāk šo domu. Slimību temats ikdienas sarunās ir tikpat populārs kā laikapstākļi. Šādās sarunās jūs izstarojat enerģiju destruktīvā svārsta frekvencē, proti, piedalāties tā spēlē.

Svārsts var piegādāt savu ierosu nespēka vai slimības veidā. Jūs tas ļoti satrauc, un jūs esat spiests atzīties sev: "Šķiet, ka esmu slims." Tā ir jūsu atbilde uz svārsta frekvenci, tas tūlīt saņem enerģiju un pagrūž jūs atkal - sāp aizvien vairāk. Jūs ejat pie ārsta, viņš apstiprina, ka esat slims, un process attīstās tālāk. Svārsts saņem enerģiju un iešūpojas aizvien spēcīgāk. Kad iestājas krīze, svārsts jau ir saņēmis visu, tāpēc liek jūs mierā, un sākas izveseļošanās, ja vien inducētā pāreja nav uzmetusi savu "upuri" uz dzīves līnijas, kur jūs esat invalīds.

Rodas pamatots jautājums: kā tad iznāk - pie ārsta nav jāiet, zāles nav jādzer un vispār savām kaitēm nav jāpievērš uzmanība? Nē, atteikšanās ārstēt jau sākušos slimību - tā nav izeja no spēles, tā ir bezatbildīga nolaidība. Runa ir par to, ka nevajag atļaut iesaistīt sevi spēlē.

Jūs varat pajautāt savam darbabiedram: "Kāpēc tu nebiji darbā?" Un viņš noteikti atbildēs: "Es slimoju." Ievērojiet, nevis ārstējos, bet slimoju. Uz jautājumu: "Kas tev noticis?" skanēs atbilde: "Esmu slims." Protams, uz šiem jautājumiem atbilde: "Es ārstējos" būtu nedabiska. Tāpēc ka cilvēki tā pieraduši piedalīties spēlē ar nosaukumu Slimība, ka pati izveseļošanās tiek uzskatīta nevis par mērķi, bet par atribūtu, par spēles blakusparādību.

Spēle ar destruktīvo svārstu sākas tad, kad jūs labprāt pieņemat slimības simptomus jeb, citiem vārdiem sakot, pieķeraties pie inducētās pārejas spirāles gala. Pirmo svārsta piesitienu var degradēt, ja simptomus neuztver nopietni, mierīgi atraida un aizmirst. Ja tas neizdodas, var apslāpēt svārstu, veicot elementārus profilakses pasākumus. Ja tomēr esat saslimis, nespēlējiet spēli Slimība, bet spēlējiet Ārstēšanos.

Spēlēt Slimību - tas nozīmē pasīvi ciest, piedalīties sarunās par dažādām kaitēm, vaidēt, sūdzēties, kaprīzi pieprasīt apkārtējo cilvēku līdzjūtību un rūpes, slikto pašsajūtu uzskatīt par obligātu atribūtu, noņemties ar savu slimību tāpat, kā "ubags noņemas gar savu maizes kuli", labprāt meklēt un uztvert informāciju, kas saistīta ar slimībām.

Spēlēt Ārstēšanos - tas nozīmē aktīvi rīkoties, interesēties par atveseļošanās metodēm, censties ievērot veselīgu dzīvesveidu, izturēties pret slimību ar humoru, akcentēt uzmanību uz pašsajūtas uzlabošanu, censties ātrāk atgūt veselību, apspriesties ar domubiedriem.

Jūs tagad redzat, ka tās ir divas pilnīgi atšķirīgas spēles. Spēlē Slimība jūs piedalāties pasīva upura lomā, izstarojat destruktīvā svārsta frekvencē, jūs iesūc inducētās pārejas piltuve. Spēlējot Ārstēšanos, jūs esat radītājs, aktīvs veidotājs un saimnieks, pats rīkojaties ar savu likteni, tāpēc pārejat uz veselības dzīves līnijām.

Ja tagad mēģināsit spēlēt Ārstēšanos, pajautājiet pats sev, vai spēlējat šo spēli pietiekami patiesi. Var taču sevi arī mānīt, kā tas bieži notiek. Tā, piemēram, var visā pilnībā atzīt, ka jāievēro veselīgs dzīvesveids, jāatsakās no kaitīgiem ieradumiem, jāvingro, jālieto veselīga pārtika un tā tālāk. Taču īstenībā vecie ieradumi iesakņojušies pārāk dziļi, un veselīga dzīvesveida noteikumus jūs cenšaties izpildīt tikai tāpēc, ka "tā vajag", bet vispār gluži vienkārši ir slinkums.

Tā nav tīra spēle, tās nosaukums ir "Es slimoju, unfc mani ārstē". Enerģētiskajā plānā tā ne ar ko neatšķiras no spēles Slimība. Šajā gadījumā jūs cenšaties spēlēt Ārstēšanos nevis aiz pārliecības, bet gan piespiedu kārtā. Apņemšanās nav tīra un patiesa, tāpēc arī rezultāts būs tam atbilstošs.

Netīras spēles lieliska ilustrācija ir skaistā dzimuma pārstāvju centieni atbrīvoties no liekā svara. Viņas nomoka sevi ar diētām, izmantojot varmācīgas metodes pret sevi ("Es slimoju, un mani ārstē"). Viņas neieredz savu svaru un savu figūru, un jūs zināt, ka tieši tas ir lielisks veids, kā izstarot enerģiju tās dzīves līnijas frekvencē, kur jūsu figūra un svars ir tieši tādi. Viņām nepatīk šīs diētas, viņas grib ēst to, pie kā pieradušas. Ja arī jūs pašreiz spēlējat šādu spēli, izbeidziet šo bezjēdzīgo vardarbību pret sevi. Labākajā gadījumā tā dos tikai nelielus pagaidu rezultātus. Kad jūs piespiežat sevi, zemapziņa baidās, pretojas un beigu beigās panāks savu - tad sagaidiet, ka atmetīsit diētu un kļūsit vēl tuklāka.

Secinājums var būt tikai viens: ja gribat būt vesels un skaists, mainiet dzīvesveidu. Tas nozīmē atmest vecos ieradumus un iemantot jaunus, taču nevis nepieciešamības dēļ, bet aiz pārliecības. Vajadzīga apņemšanās, un tai jābūt tīrai. Jūs nespēsit izstarot enerģiju savu veselības dzīves līniju frekvencē, tātad ari pāriet uz šīm līnijām, ja uzvedīsities tāpat kā senāk. Viss nav nemaz tik grūti, kā var likties. Mainīt ieradumus - tas ir tikai apņemšanās un laika jautājums. Turklāt ari laika nevajag nemaz tik daudz. Izvēle ir jūsu ziņā.

SLIMĪBU SVĀRSTI

Ikviens kaut reizi mūžā ir kaut ko pārslimojis. Slimība rada cilvēkam milzum daudz nepatikšanu un rūpju, izraisa negatīvas domas un emocijas, kas izsta- rojas telpā. Šī enerģija ir labvēlīga augsne ar slimību saistīto svārstu attīstībai. Tie allaž lieliski izmanto negatīvo enerģiju.

Slimību radītie svārsti ir vieni no pašiem varenākajiem. Pirmām kārtām tās ir pašas slimības un epidēmijas. Tiem opozīcijā atrodas visdažādākie medicīnas svārsti. Iedomājieties, cik tās ir varenas struktūras! Klīnikas, sanatorijas, institūti, fabrikas, aptiekas, zinātne, izglītība…

Medicīnas svārstu deklarētais mērķis ir cīņa ar slimībām. Īstenībā šī cīņa izraisa ļoti daudz negatīvu parādību, kas raksturīgas destruktīvajiem svārstiem, tāpēc ka to galvenais mērķis ir noturēt un piesaistīt piekritējus.

Tā, piemēram, oficiālā medicīna naidīgi izturas pret visām netradicionālajām (proti, pie tai nepiederošām) dziedināšanas metodēm. Novecojušu vai nepareizu priekšstatu kritika, ko izteiks šādas dziedināšanas pārstāvji, tiks pasludināta par antizinātnisku. Jebkuras jaunas dziedināšanas metodes tiks uztvertas ārkārtīgi naidīgi. Savukārt netradicionālo metožu piekritēji nepalaidīs garām izdevību iemest akmeni ortodoksālās medicīnas dārziņā.

Cilvēks, kurš atrodas slimību vai medicīnas svārstu ietekmē, nevar atgūt tās sajūtas, kas viņam bija jaunībā, - tajā laikā, kad ar veselību saistītie jautājumi diezin vai varēja satraukt. Jūs neuzskatījāt šos jautājumus par svarīgiem un gluži vienkārši nepievērsāt uzmanību savai veselībai, tāpēc ka tā jūs neapgrūtināja. Tādējādi enerģētiskajā starojumā nebija slimību svārstu frekvenču.

Ar gadiem jūs pakāpeniski vairāk vai mazāk nokļūstat svārstu ietekmē. Izstarojot enerģiju to frekvencē, jūs atdodat svārstiem enerģiju, nokļūstat to atkarībā un pārvietojaties uz slimību dzīves līnijām. Tāpēc, lai atgūtu agrāko veselību, pirmām kārtām jāatbrīvojas no saiknes ar svārstiem. Tas nozīmē neielaist sevī svārstu informāciju un nepiedalīties to spēlēs, proti, izmantot svārstu degradēšanas metodi. Ja nu slimības jūs nopietni apgrūtina, jāspēlē Ārstēšanās spēle un jārūpējas par savu ķermeni, tad tā būs svārstu apslāpēšanas metode. Aplūkosim dažus piemērus, kā uzvedas slimību svārsti.

Medikamentu reklāma katru dienu demonstrē laimīgus cilvēkus, kuri lietojuši kādas noteiktas zāles un tāpēc atguvuši veselību. Un ne tikai veselību, viņi gūst labus panākumus visās lietās. Vilinoša ēsma. Un darbojas lieliski, tāpēc ka vairākums cilvēku, kā mēs jau noskaidrojām, dzīvo pusapzinātā stāvoklī. Mūsu smadzenēs tiek ievietota programma: "Ej uz aptieku, lieto zāles un saņem apbalvojumu - viss būs pilnīgā kārtībā." Tomēr tas vēl nav tik briesmīgi. Šajā reklāmā slēpjas cita, dziļāka un rūpīgi nomaskēta programma.

Padomājiet: reklāmā vienmēr rāda pilnīgi normālus, pievilcīgus cilvēkus, tādus, kas dzīvē gūst sekmes. (Vai tad jūs esat sliktāks?) Visi šie cilvēki ar kaut ko slimo, kaut gan ātri izveseļojas, lietojot zāles. (Jūs taču esat tāds pats!) Mums visiem iedzen apziņā un zemapziņā faktu, ka esam predisponēti pret slimībām, esam jau slimi vai drīz saslimsim. Un daudzi cilvēki pieņem šos spēles noteikumus. Tā arī ir nedeklarētā, bet īstā destruktīvo svārstu seja. To uzdevums ir nevis izārstēt cilvēku no slimības, bet padarīt viņu par savu piekritēju, proti, iestāstīt, ka viņš ir slims, tāpēc jālieto zāles.

Vēl viena interesanta piekritēju piesaistīšanas metode ir nelabvēlīgu laikapstākļu prognozes. To pamatā ir informācija par magnētiskajām vētrām, atmosfēras spiediena svārstībām un citiem nelabvēlīgiem faktoriem. (Ievērojiet, ka visas šīs parādības lielākā vai mazākā mērā faktiski raksturīgas katrai dienai.) Vadoties no šiem datiem, tiek veidota prognoze: kam, kādu slimību slimniekiem šodien vai rītdien klāsies grūti. TīH uzjautrinoši dažu labu reizi noklausīties, kā svārsts, gandrīz vai aizraudamies, uzskaita visdažādākās slimības un neizbēgamās sekas slimniekiem. Taču pēc tam kļūst baisi. Vai spējat iedomāties, cik postošas programmas tiek ieliktas jau tā neveselo cilvēku apziņā? Noklausoties kaut ko tādu, var nodomāt, ka labāk vispār neiet ārā no mājas vai varbūt tūlīt pat likties zārkā. Protams, nelabvēlīgie faktori ietekmē pašsajūtu, bet kāpēc sevi uz to iepriekš noskaņot? Daudzi, sevišķi padzīvojuši cilvēki, taču ieklausās šajos svārsta draudu plūdos un jau iepriekš izveido sev savārguma un slimības saasināšanās programmu kā pēc tiesas sprieduma. Šādas prognozes ir īsts svārsta cinisma paraugs un parāda, kā tas cenšas pakļaut cilvēkus savai ietekmei.

Un visklasiskākais sižets ir sarunas par veselību ar paziņām un tuviniekiem. Parasti sarunas risinās nevis par veselības nostiprināšanu, bet par slimībām un to ārstēšanu. Viens aizrautīgi stāsta, kā viņš noņemas ar savām kaitēm, otrs līdzjūtīgi sten - jā, sak, vecam nav vieglas dienas. Šādas sarunas dalībnieki aktīvi izstaro enerģiju slimību svārstu frekvencē. Šī enerģija ir tikpat infekcioza kā slimību mikrobi. Izvairieties no šādām sarunām, citādi pats nejutīsit, kā pāriesit uz slimības izstarojuma frekvenci.

Slimības svārstu identificēt ir ļoti viegli - tas aizrauj jūs ar informāciju par slimībām un to ārstēšanu. Ja nolemsit šo informāciju ignorēt, proti, laidīsit gar ausīm, neņemsit nopietni, svārsts zaudēs pašpaļāvību un liks jūs mierā - tas būs degradēts. Ja par šo informāciju veselīgi pasmiesities un pazobosities, svārsts šausmās aizdrāzīsies projām no jums - tas būs apslāpēts.

Šķīries no slimību svārstiem, jūs iegūsit pilnīgu brīvību, taču tā nevar būt pārāk ilga. Cilvēks jau ir tā iekārtots, ka viņam jābūt kādu svārstu piekritējam. Tāpēc agri vai vēlu jūs riskējat atkal nonākt to ietekmē.

Lai tas nenotiktu, nedrīkst ilgi palikt it kā gaisā karājamies - jums jāpievienojas atveseļošanās svārstiem. Tie pārzina visu, kas saistīts ar ķermeņa un gara nostiprināšanu. Kļūstiet par veselīga dzīvesveida piekritēju, un jūs sapratīsit, cik tas ir brīnišķīgi un aizraujoši salīdzinājumā ar drūmo un grūto cīņu pret slimībām.

Ir pilnīgi skaidrs, ka, rūpējoties par savu labsajūtu, cilvēks izstaro enerģiju veselības līniju frekvencē, tāpēc slimības viņam nav ne prātā. Tagad jūs redzat, ka ir divi pilnīgi pretēji dzīvesveidi: slimību ārstēšana un rūpes par veselību. Acīmredzot attiecībā uz slimībām pirmais saistīts ar iekšējo apņemšanos, otrais - ar ārējo. Jūs pats izvēlaties savu dzīvesveidu.

KOPSAVILKUMS

Fizioloģiskā enerģija tiek izmantota tiešo darbību veikšanai.

Apņemšanās veidojas no brīvās enerģijas.

Brīvā enerģija plūst caur ķermeni kā divas pretējas plūsmas.

Stresa stāvoklī apņemšanās enerģija tiek bloķēta.

Lai atbrīvotos no stresa, jāpamostas un jāpazemina svarīgums.

Ja atbrīvoties no svarīguma nav iespējams, nevajag šķiest spēkus, mēģinot atslābināties.

Ar enerģētisko vingrošanu jūs nostiprināt aizsargapvalku.

Neuzkrājiet enerģiju, bet ļaujiet tai brīvi plūst caur jums.

Augsta enerģetika - tie ir plaši enerģetiskie kanāli.

Enerģētiskos kanālus var labi trenēt ar enerģētisko vingrošanu.

Organisma attīrīšana ievērojami paplašina enerģētiskos kanālus.

Iekšējā apņemšanās - tas nozīmē slimot un ārstēties.

Arējā apņemšanās - tas nozīmē ievērot veselīgu dzīvesveidu.

Nekādā gadījumā neiesaistieties destruktīvo slimību svārstu spēlē.

Izpildot vingrinājumus, pievērsiet uzmanību centrālajām plūsmām.

Apņemšanās - tā ir nevis centība, bet koncentrēšanās.

II nodaļa Freilings

Freilings - tā ir loti valdzinoša cilvēku savstarpējo attiecību tehnika. Vai jūs vēlaties iemācīties ietekmēt cilvēkus, lai gūtu panākumus? Tas ir visneefektīvākais, turklāt visai apšaubāms veids. Nevajag neko uzspiest apkārtējai pasaulei, cenšoties sasniegt savus mērķus. Jūs pārliecināsities, ka pasaule pati nāk jums pretī ar atplestām rokām. Cilvēki izjutīs pret jums neizskaidrojamas simpātijas.

attiecību apņemšanās

Savas dzīves panākumus mēs esam pieraduši novērtēt, no vienas puses, ar sasniegumiem, no otras puses, - ar uzkrājušos problēmu daudzumu. Transērfings palīdz nevis cīnīties ar problēmām, nevis risināt problēmas, bet gluži vienkārši nesastapties ar tām. Mērķi tiek sasniegti netriviālā veidā - ar ārējās apņemšanās palīdzību. Jebkuras problēmas un sasniegumi tā vai citādi veidojas attiecībās ar cilvēkiem, vienalga, vai tās ir personiskās vai lietišķās attiecības.

Rodas jautājums: vai ārējo apņemšanos var izmantot cilvēku savstarpējās attiecībās? Grūtības sagādā tas, ka ārējā apņemšanās ir kaut kas netverams, to grūti pakļaut gribai un kontrolei. Tomēr ir metodes, kas ļauj tās mehānismu iedarbināt netieši. Jūs gluži vienkārši izmantojat kādu noteiktu paņēmienu - un ārējā apņemšanās sāk darboties pati no sevis, neatkarīgi no kāda gribas, tomēr jūsu labā.

Kas vada cilvēkus? Iekšējā apņemšanās. Tad izmantojiet viņu, nevis savu apņemšanos. Atsakieties no savas iekšējās apņemšanās un ļaujiet, lai ārējā apņemšanās apzināti iedarbina citu cilvēku iekšējo apņemšanos. Lai ārējā apņemšanās saņemtu vēlamo no apkārtējās pasaules, tai pietiek pakustināt mazo pirkstiņu, tāpēc ka tā pati neko nevēlas un nedara, bet ļauj, lai darbojas uz pasauli noskaņota iekšējā apņemšanās. Izmantojiet cilvēku iekšējo apņemšanos, lai sasniegtu savus mērķus.

Kaut gan šai frāzei ir savtīga pieskaņa, jūs neizmantojat cilvēkus, bet gluži vienkārši netraucējat darīt to, ko viņi vēlas. Visas problēmas tā vai citādi rada cilvēku iekšējo apņemšanos pretrunas. Vadoties no savām interesēm, viens grib kaut ko saņemt no otra. Otrs savukārt domā citādi un vēlas panākt savu. Kā sabalansēt interešu atšķirību un apmierināt abu vajadzības? Sarežģīts uzdevums, vai nav tiesa? Īstenībā uzdevums ir ļoti vienkāršs. Lai to atrisinātu, nepieciešams tikai noteikt kopējo, kas ir cilvēku iekšējās apņemšanās pamatā.

Tad, lūk, cilvēka iekšējās apņemšanās pamatā ir viņa paša nozīmīguma sajāta. Vienīgais, kas vada cilvēku un tajā pašā laikā ierobežo viņa brīvību svārstu pasaulē, - tas ir iekšējais un ārējais svarīgums. Paša nozīmīguma sajūta attiecas uz iekšējo svarīgumu. Svārstus kā energoinformatīvas būtības rada cilvēku grupas, un tie sāk pastāvēt neatkarīgi, pakļaujot cilvēkus saviem likumiem. Pakļaušanai tiek izmantota svarīguma sajūta. Tāpēc cilvēka motivāciju lielākā daļa saistīta ar paša nozīmīguma realizēšanu. Pārējā daļa attiecas uz freili, proti, dvēseles vēlmēm. Šī nelielā daļa parasti ir ļoti vāji attīstīta, tāpēc ka to apslāpē mūžīgā nepieciešamība uzturēt savu nozīmīgumu svārstu pasaulē.

Lai iedarbinātu ārējās apņemšanās mehānismu attiecībās ar cilvēkiem, nāksies lauzt vēl vienu maldīgu stereotipu. Jūs bieži esat dzirdējuši šādu šķietami pareizu aicinājumu: "Necenties mainīt citus, sāc ar sevi." Tas tūlīt izraisa dvēseles diskomfortu: tātad es neesmu pilnīgs, tātad man jāmainās, bet, ak, kā negribas! Un pareizi vien ir, ka negribas. Nevajag censties mainīt citus, bet nevajag arī mainīties pašam. Lai ko jūs darītu ar sevi vai ar citiem, tas viss būs mazefektīvs un kaitīgs jūsu iekšējās apņemšanās darbs. Problēma atrisināma citādi. Ļaujiet citiem realizēt viņu iekšējo apņemšanos. Tad sāks darboties ārējā apņemšanās, un jūsu iekšējā apņemšanās realizēsies pati.

Tā, piemēram, sieviete vēlas, lai iecerētais vīrietis apprecas ar viņu, bet vīrietis nesaprotamu iemeslu dēļ atrunājas. Darbojoties ar iekšējo apņemšanos, sieviete visas savas sirdsdomas vērš uz to, lai piespiestu vīrieti apprecēties. Tā viņa nepanāks neko, tikai radīs savas vēlēšanās un laulību svarīguma pārmēra potenciālu. Un līdzsvara spēki atņems izredzēto. Varbūt viņš gluži vienkārši nav mīlējis šo sievieti? Protams, ne. Sieviete taču mīlestību pārvērtusi par atkarību: "Ja tu mani mīli, tad apprecēsi mani."

Lai sāktu darboties ārējā apņemšanās, sievietei jāatsakās no vēlēšanās apprecēties ar vīrieti un jāuzdod sev jautājums: ko vīrietis vēlas no laulības? Atbildi uz šo jautājumu viņa atradīs bez grūtībām. Viņš, protams, vēlas realizēt savu nozīmīgumu - mani mīl, novērtē, ciena, par mani jūsmo un tā tālāk. Ievirzot savu enerģiju šāda nozīmīguma realizēšanai, sieviete ne tikai īstenos savu mērķi, bet arī iegūs tāda paša sava nozīmīguma realizāciju. Bet ja nu viņš nav pelnījis tādu cieņu un mīlestību? Kāpēc tādā gadījumā ar viņu no- nemties? Ikvienam ir izvēles brīvība.

Kā redzat, nav vajadzības sevi mainīt. Lieta tā, ka atvērtais vēdlodziņš atrodams pavisam citā vietā.

Cilvēks parasti pilnīgi nododas domām par to, ko viņš grib panākt no citiem, bet necenšas noskaidrot, ko vēlas viņi. Pievēršot uzmanību citu vēlmēm un motīviem, jūs viegli saņemsit to, kas pašam vajadzīgs. Jāpajautā tikai sev: uz ko vērsta partnera iekšēja apņemšanās? Tas nozīmē palidot tālāk nost no stikla un beidzot ieraudzīt atvērto vēdlodziņu. Kad tas ir izdarīts, atliek vienīgi pārorientēt savu iekšējo apņemšanos uz partnera iekšējās apņemšanās realizāciju. Tādējādi jūsu iekšējā apņemšanās būs pārveidota par ārējo apņemšanos.

Ļoti bieži iekšējā apņemšanās ir vērsta uz to, lai piesaistītu sev uzmanību un parādītu sevi vislabākajā gaismā. Pieņemsim, ka jūs esat norūpējies par kaut ko, kas tieši neizdodas. Iedomājieties, ka dodaties uz saviesīgu vakaru. Visi uzaicinātie viesi tūlīt pat pievērsīs uzmanību tikai jums un visu laiku vēros jūs. Viņi taču ir sanākuši tikai tāpēc, lai apspriestu, kā jūs esat ģērbies, kā kustaties, ko runājat. Ja kādā grupiņā izdzirdēsit smieklus, tātad smejas pār jums. Bet cik daudz nicīgu skatienu jūs pamanīsit! Izsaku jums līdzjūtību!

Jūs, protams, uztvērāt, ka tas viss jāsaprot gluži otrādi. Visi cilvēki pirmām kārtām aizņemti ar sevi un citu cilvēku attieksmi pret savu personu. Bet domas par attieksmi pret citiem viņi atstāj pēdējā vietā. Tāpēc varat droši atslābināties, nomierināties un izturēties brīvi. Nevajag censties izturēties dabiski, vajag gluži vienkārši atļauties būt dabiskam un brīvam.

Jāatzīmē, ka, izvirzot sev tieši mērķi izturēties nepiespiesti, jums nekas neizdosies. Protams, kaut ko var panākt ar slaidu palīdzību. Taču tam vajadzīgs zināms laiks, bet saviesīgais sarīkojums būs jau šovakar. Izturēties nepiespiesti izdosies tikai tad, ja atteiksities no svarīguma. Tomēr atteikties no svarīguma arī nav nemaz tik viegli. Jūs nespēsit tā vienkārši atteikties no vēlēšanās parādīt sevi vislabākajā gaismā.

Izeja no šīs situācijas ir ļoti vienkārša. Tiekoties ar jums, cilvēku galvenokārt interesē viņam veltītā jūsu uzmanība. Varat nešaubīties, ka cilvēki ir aizņemti tikai ar sevi. Pievērsiet uzmanību viņiem arī jūs. Domas no sevis pavērsiet uz viņiem. Aktivizējiet savu Uzraugu un atsakieties no spēles sava nozīmīguma celšanai. Spēlējiet citu nozīmīguma paaugstināšanas spēli. Interesējieties par viņiem, uzklausiet viņus, vērojiet. Nevajag pieglaimoties, gluži vienkārši virzieties pa straumi. Tiklīdz pārorientēsit uzmanību no sevis uz citiem, jūsu nozīmīguma pārmēra potenciāls pazudīs pats. Tad arī izdosies izturēties nepiespiesti.

Lai piesaistītu sev uzmanību, pietiek vienīgi ar interesi par apkārtējiem cilvēkiem. Runājiet ar cilvēkiem nevis par to, kas interesē jūs, bet par to, kas interesē viņus, runājiet par viņiem pašiem. Tad jūsu iekšējā apņemšanās transformēsies par ārējo apņemšanos. Apkārtējie tūlīt sāks interesēties par tādu sarunbiedru, viņi gluži vienkārši nespēs izvairīties no jūsu ārējās apņemšanās - tās darbība allaž ir neizdibināma. Ir pilnīgi veltīgi mēģināt citus ieinteresēt par savu personību - tā ir iekšējā apņemšanās. Interesēties par citiem - tā ir ārējā apņemšanās. Atsakoties no iekšējās apņemšanās un pievēršot uzmanību citiem cilvēkiem, jūs bez pūlēm iegūsit no viņiem gaidītos rezultātus. Ārējā apņemšanās to izdarīs jūsu vietā.

Varētu likties - kā tas iespējams, ka, interesējoties par citiem cilvēkiem, es tādējādi izraisu viņu interesi par sevi? Gribētos zināt, vai tad es tāpēc esmu kļuvis pievilcīgāks? Būtība ir tā, ka jūs varat būt kaut vai tūkstoš reižu saistošāks nekā esat, visi cilvēki vienmēr pirmām kārtām aizņemti ar sevi, bet interesi par citiem atstāj pēdējā vietā. Jūs pats, cenšoties piesaistīt uzmanību sev, domājat vienīgi par sevi. Kad izrāda interesi par cilvēku, viņš saņem savas iekšējās apņemšanās realizāciju. No kurienes nāk šī realizācija? Nojums, protams. Kas pēc tam var ieinteresēt šo cilvēku? Tikai jūs.

Cilvēki interesējas par izcilām personībām, par kino un estrādes zvaigznēm. Taču tā ir cita rakstura interese. Ja neesat zvaigzne, jūs uzskata par potenciālu partneri lietišķām, biedriskām vai mīlas attiecībām. Aplūkosim, piemēram, pašu galējo aizraušanos ar zvaigznēm. Fanātiķi interesējas par vissīkākajām zvaigznes dzīves detaļām, padara šo zvaigzni par elku, taču viņiem nekad pat prātā neienāk uzskatīt to par attiecību partneri. Sadzīvē svarīgs ir nevis tas, cik jūs esat interesants, bet gan tas, kā jūs atbilstat konkrētajam cilvēkam attiecību veidošanai. Tieši to viņš arī novērtē.

Domājot par sevi un atrodoties līdzās, cilvēks apzināti un neapzināti novērtē, cik labi jūs iekļaujaties tādu attiecību scenārijā, kurā viņa personība gūtu apmierinājumu. Tādu apmierinājumu cilvēks gūst tad, ja kaut kādā veidā tiek apstiprināts viņa nozīmīgums: es patīku, par mani interesējas, es neesmu tukša vieta, mani ciena, es neesmu sliktāks par citiem, mani novērtē.

Tagad spriediet paši, ko jūs iegūsit, ja vienā gadījumā centīsities uzspiest cilvēkam sevi, bet otrā gadījumā izrādīsit interesi par viņu. Pilnīgi dabiski, jūs būsit viņam atbilstošs pēc visiem parametriem, ja sagādāsit apmierinājumu, apstiprinot viņa nozīmīgumu. Saņemot to, viņš pievērs acis uz visiem jūsu acīmredzamajiem trūkumiem un piedos jūsu vājības. To visu cilvēks uzskatīs par nenozīmīgu. Bet jūs, raizēdamies par saviem trūkumiem, cenšaties tos noslēpt un parādīt savas labās īpašības. Vēlreiz atkārtoju: jūsu labās īpašības un trūkumi partneri interesē vismazāk, pirmām kārtām viņu interesē paša nozīmīguma sajūta, kuru viņš gūst, tiekoties ar jums.

Pēc visiem parametriem jūs varat būt "superīgs". Tomēr tas jums nepalīdzēs, meklējot draugus un partnerus. Gluži otrādi - daudzas zvaigznes cieš no vientulības. Jūsu teicamie parametri var pat zināmā mērā kaitēt, meklējot partneri. Cilvēks redz jūsu izcilību, taču viņš pirmām kārtām novērtē, cik nozīmīgs izskatīsies pats līdzās tādam pilnības iemiesojumam . Ja jūs centīsities atmirdzēt viņa priekšā visā savā krāšņumā, partneris droši vien nolems, ka viņa personība nobālēs tāda spožuma tuvumā. Atmetiet ar roku saviem parametriem un visu uzmanību veltiet cilvēkam, ļaujiet viņam sajust viņa nozīmīgumu līdzās jums, tad viņš būs paklausīgs.

Interesējoties par cilvēkiem, dariet to no visas sirds. Nelieciet saprast, ka jūs zināt paņēmienus, kā panākt viņu labvēlību, vai ka jums ir kādi savtīgi nolūki. Ja jūs pretendējat uz viņu simpātijām, tad viņi vismaz ir jūsu patiesas intereses cienīgi.

Daudzi cilvēki, cenšoties iekarot interesanta sarun- biedra reputāciju, mēģina parādīt sevi vislabākajā gaismā: redziet, cik es gudrs, cik daudz esmu redzējis un piedzīvojis. Tas ir iekšējās apņemšanās darbs. Vairākums cilvēku rīkojas tieši tā, kad vēlas izlikties interesanti. Speriet soli sāņus no šīs vienveidīgās ierindas un ieņemiet citu pozīciju. Izvirziet sev mērķi nevis pašam būt valdzinošam sarunbiedram, bet dot iespēju partnerim parādīt, ka viņš ir interesants cilvēks. Noskaņojieties uz viņa frekvenci un uzmanīgi klausieties, uzdodiet jautājumus un izrādiet interesi par sarunas tematu un partnera personību. Tā jūs varat pavadīt vairākas stundas, ļaujot runāt galvenokārt viņam. Sarunas beigās jūsu partneris būs absolūti pārliecināts, ka saticis ļoti interesantu sarunbiedru un vispār brīnišķīgu personību.

Tā darbojas jūsu ārējā apņemšanās. Tā ļauj, lai realizējas citu cilvēku iekšējā apņemšanās. Tādējādi jūs saņemat to, no kā atteicāties. Jūs atteicāties demonstrēt savu personību un ļāvāt izpausties cita cilvēka personībai. Tiklīdz jūs to izdarījāt, šis cilvēks sāka jūs cienīt, tāpēc ka ļāvāt viņam realizēt viņa iekšējo apņemšanos. Ne no vienas zvaigznes viņš nevarētu saņemt neko tamlīdzīgu.

Bet ja jūs gribat ieinteresēt cilvēku, kurš neuzskata jūs par savu partneri? Tā, piemēram, jūs gribat panākt, lai viņš pieņem jūsu lietišķo priekšlikumu, taču viņš to negrib. Viņu tas gluži vienkārši neinteresē. Tad vēl jo vairāk jūs varēsit cerēt uz viņa interesi tikai tad, ja aizmirsīsit par sevi un savu pasākumu un visu uzmanību veltīsit tikai viņam. No sirds interesējieties par visu, kas patīk šim cilvēkam, runājiet ar viņu vienīgi par to. Tikai tad viņš izrādīs interesi par jūsu problēmu.

Jūs varat jautāt: kāpēc man jāuzklausa citi, jāinteresējas par viņiem, jāvelta viņiem uzmanība, jāmīl, jāciena, ja viņi aizņemti tikai paši ar sevi un mani pat dzirdēt negrib? Labi, bet kāpēc gan viņiem vajadzētu interesēties un jūsmot par jums, mīlēt un cienīt jūs? Viss, ko jūs par sevi esat iedomājies - sak, lūk, kāds es esmu salīdzinājumā ar viņiem -, ir tikai iekšējās apņemšanās izdomājums, kas ietērpts atkarības un svarīguma pārmēra potenciālā. Jūsu iekšējās apņemšanās galvenā jēga ir - būt nozīmīgam. Jūs patiešām kļūsit nozīmīgs citu acīs vienīgi tad, ja atteiksities no savas iekšējās apņemšanās un ļausit, lai realizējas citu cilvēku iekšējā apņemšanās. Jūsu priekšrocība ir tā, ka jūs izmantojat savu ārējo apņemšanos, bet viņi - gluži otrādi, rīkojas ar savu iekšējo apņemšanos. Izmanto-' jiet šo priekšrocību.

Un vispār, kad jūs kaut ko vēlaties saņemt no cita cilvēka, var izmantot kādu universālu principu. Tā būtība ir vienkārša: jāatsakās no iekšējās apņemšanās saņemt un tā jāaizstāj ar apņemšanos dot. Tas nav sarežģīti.

Jūs gribat, lai cilvēks jūs atzīst un ciena? Neprasiet sev cieņu. Cieniet cilvēku pats, centieties panākt, lai viņš jūtas nozīmīgs jūsu acīs. Jums vajadzīga līdzjūtība un pateicība? Nemeklējiet tās. No sirds rūpējieties un palīdziet cilvēkam atrisināt viņa problēmas. Jūs gribat panākt simpātijas pret sevi? Jūs tās nesaņemsit par skaistām acīm. Izrādiet pats simpātijas cilvēkam, tad būsit viņam simpātisks. Jums vajadzīga palīdzība un atbalsts? Palīdziet. Tādējādi jūs paaugstināsit savu nozīmīgumu, un cilvēks negribēs būt mazāk nozīmīgs un nepaliks parādā. Un, visbeidzot, jūs vēlaties panākt savstarpēju mīlestību? Atsakieties no īpašnieka tiesībām un atkarības. Tas jums izdosies, ja gluži vienkārši mīlēsit, ne uz ko necerot. Tāda mīlestība gadās ļoti reti, un neviens tai nespēs pretoties. Visos šajos gadījumos.jūs noteikti saņemsit to, no kā atteicāties.

Ir vēl kāds jautājums: kā pamudināt cilvēku kaut ko izdarīt? Ar iekšējo apņemšanos jūs varat piespiest, ja vien jums ir tāda vara. Var arī pārliecināt viņu, ka to nepieciešams izdarīt. Taču visietekmīgāko veidu iesaka ārējā apņemšanās: izkārtot visu tā, lai cilvēks pats gribētu jums palīdzēt. Tāpēc šis uzdevums jāsaskaņo ar konkrētā cilvēka mērķiem un centieniem.

Uzdodiet sev jautājumu: kā savienot to, ko vēlos es, ar to, kas vajadzīgs otram?

Vispirms noskaidrojiet cilvēka vajadzības, pēc kā viņš cenšas, kā viņam trūkst: naudas, varas, cieņas, sabiedrības, apmierinātības par labi padarītu darbu, rūpju par bērniem, prestiža, stāvokļa kolektīvā, popularitātes sabiedrībā un tā tālāk. Tās visas ir variācijas par paša cilvēka nozīmīguma tematu.

Neviens cilvēks galu galā nejūtas labi, ja šajā pasaulē maz ko nozīmē. Ja vina loma nav liela un viņš maz ko spēj ietekmēt, tad cilvēks cenšas paaugstināt savu nozīmīgumu. Guvis kaut kādus rezultātus, viņš izvirza sev jaunus uzdevumus, sava nozīmīguma latiņa tiek pacelta augstāk. Tā cilvēks visu mūžu cenšas paaugstināt savu iekšējo svarīgumu. Tas nav nekas slikts. Nevienu nevar nosodīt par viņa centieniem būt nozīmīgam. Katrs to cenšas panākt pēc sava prāta, taču mēģina visi. Ja, gluži otrādi, cilvēks apstājas savā attīstībā un neko nevēlas, tas jau ir slikti. Taču tā gadās ļoti reti. Parasti cilvēks pēc kaut kā tomēr tiecas, viņš vienmēr jūtas neapmierināts ar savu stāvokli apkārtējā pasaulē.

Tāpēc jums jāpārdomā, kā vajadzīgais pasākums cels viņa paša svarīguma sajūtu. Un tad paskaidrojiet cilvēkam šo uzdevumu, lai viņš redzētu, ka tas paaugstinās viņa nozīmīgumu. Ļaujiet cilvēkam to paaugstināt, un viņš pats gribēs jums palīdzēt. Kad viņš to būs izdarījis, pienācīgi novērtējiet viņa darbu.

Vadoties no šā principa, jūs viegli spēsit panākt, lai citi cilvēki darbotos jūsu interesēs. Ar iekšējo apņemšanos jūs cenšaties piespiest vai pierunāt viņus. Ar ārējo apņemšanos - gluži vienkārši izsakāt vēlēšanos: visam jānorisinās jūsu labā. Lai realizētos ārējā apņemšanās, viss jāizkārto tā, ka cilvēki, domādami par sevi un darīdami savu darbu, rīkotos jūsu interesēs. Tāpēc jums nepieciešams vienīgi pamosties un domāt ne tikai par savām, bet arī par citu interesēm.

Tā, piemēram, ja esat tirgotājs, tad droši vien domājat par to, kā pārdot preci noteiktam pircējam. Taču viņš nepavisam nedomā jums izpatikt, pērkot šo preci. Viņš negrib, lai viņam to pārdod. Viņš grib nopirkt. Vai jūtat atšķirību? Man visi lūko kaut ko iegalvot, bet es to negribu. Gribu pats izvēlēties, kas man vajadzīgs.

Nedomājiet, kā varētu pārdot preci. Domājiet par to, ko grib iegādāties pircējs. Cenšanās pārdot - tā ir iekšējā apņemšanās. Ārējā apņemšanās vērsta pavisam uz citu pusi - uzzināt, ko vēlas pircējs. Nav pat noteikti jāzina, kādu preci viņš grib iegādāties. Ja viņu moka reimatisms un jūs patiesi izrādāt interesi par to, iesakāt viņam ārstu vai zāles, - šis cilvēks pirks preci tieši pie jums. Ne jau tāpēc, ka šī prece ir labāka, bet gan tāpēc, ka jūs, pārdodot ķieģeļus, runājat ar pircēju par viņa reimatismu. Šis ir ļoti vienkāršots piemērs, taču tajā ietvertais princips darbojas lieliski.

Ikreiz, kad jūs vēlaties kaut ko saņemt no cita cilvēka vai gribat panākt, lai viņš kaut ko izdara, atsakieties no savas iekšējās apņemšanās. Uzdodiet sev jautājumu: kāda ir šā cilvēka iekšējā apņemšanās? Rīkojieties tā, lai sekmētu šīs apņemšanās realizāciju. Tikai tad, kad jūs jau palīdzat tai īstenoties, padomājiet starp citu, ko jūs vēlaties no viņa saņemt. Palīdzot realizēt viņa apņemšanos, izsakiet pa starpām savu lūgumu. Bet var gadīties arī tā, ka jums pat nevajadzēs ieminēties par savu vēlēšanos. Viss var atrisināties pats no sevis. Tāds ir ārējās apņemšanās brīnumainais spēks.

Vēl iedarbīgāks līdzeklis, kā ietekmēt citus cilvēkus, ir mēģināt inducēt viņiem iekšējo apņemšanos, īstenībā to var izdarīt visai vienkārši. Iekšējo apņemšanos gandrīz vienmēr motivē iekšējais svarīgums. Katrs cilvēks lielākā vai mazākā mērā tā vai citādi tiecas aizstāvēt, uzsvērt un paaugstināt savu nozīmīgumu. Ja gribat kaut ko panākt no cilvēkiem, jums jāpārdomā, kā viņi vienlaikus varēs paaugstināt savu nozīmīgumu. Tas ir - mest izaicinājumu.

Var mest izaicinājumu cilvēku grupai: "Nu, kurš labāk…" Vai izmantot profesionālās goda jūtas: "Nekritīsim kaunā!" Var arī gluži vienkārši vērsties pie iekšējās apņemšanās: "Parādīsim visiem, ko spējam!" Ja cilvēks šo izaicinājumu ir pieņēmis un saistījis to ar savu nozīmīgumu, viņš izpildīs jūsu gribu, it kā tā būtu viņa paša vēlēšanās. Tā notiks tieši tāpēc, ka jūs atteicāties no savas iekšējās apņemšanās un vērsāties pie cita cilvēka iekšējās apņemšanās. Izmantojiet citu cilvēku iekšējo apņemša?ios, nevis paši savējo.

ATTIECĪBU STRAUME

Parasti vai nu jūs, vai jūsu firma beigu beigās ražo to, ko patērē citi cilvēki. Kā pamudināt cilvēkus, lai viņi gribētu pirkt tieši šo produkciju? Ja jums šķiet, ka viņi to pirks tikai tāpēc, ka šī produkcija tik tiešām ir lieliska, tad tie ir maldi. Raksturīga kļūda būs iekšējās apņemšanās pozīcija: "Mēs radām šedevrus, tāpēc cilvēki katrā ziņā tos pirks."

Iekšējās apņemšanās pozīcija pieļauj trīskāršu kļūdu. Pirmkārt, frāze "mēs radām šedevrus" uzsver iekšējo svarīgumu. Jūs savu ražojumu uzskatāt par pašu pilnību, tātad jums tas ir svarīgi. Ja tā, tad neizdosies to novērtēt objektīvi. Jūs pret to neesat vienaldzīgs. Otrkārt, iekšējā apņemšanās vērsta uz to, lai pārdotu jūsu ražojumu cilvēkiem. Viņi to negribēs pirkt, tāpēc ka no pircēju viedokļa šis produkts nebūt nav šedevrs un jūsu vēlēšanās pārdot viņus nemaz neinteresē. Un, visbeidzot, pati galvenā kļūda ir tā, ka iekšējā apņemšanās koncentrēta uz pašu produkciju, nevis uz pircēju vajadzībām. Iekšējās apņemšanās šaurā ievirze radīs situāciju, ka jūs ražosit pilnvērtīgu produktu, taču izrādīsies, ka tas nevienam nav vajadzīgs. Tā gadās ļoti bieži.

Ārējās apņemšanās pozīcija ir šāda - noteikt, ko cilvēki grib, kā viņiem trūkst, kas viņiem vajadzīgs, no kā viņi vadās, kas viņus interesē. Ārējā apņemšanās vērsta variantu straumes virzienā. Ražojot "šedevru", kura ideju paša prāts pagrābis no zila gaisa, jūs cenšaties virzīties pret straumi. Prāts vienmēr tiecas idealizēt savas spējas. Tas pilnīgi aizraujas ar radīšanas procesu, neko neredzot ap sevi. Prāts lūko visu pakļaut savai kontrolei. Taču pircēju pieprasījums ir grūti vadāms process, tas vienmēr vii'zās pa straumi savā gultnē. Lai kaut cik vadītu pieprasījuma straumi, nepieciešami lieli līdzekļi reklāmai, taču arī tā ne vienmēr iedarbojas.

Prāts nespēj paredzēt pieprasījuma tendences. Un tas nav arī vajadzīgs. Viss, kas jums vajadzīgs, - jāiet kopā ar straumi un jāievēro pat visniecīgākās virziena izmaiņas. Nav nekādas vajadzības izgudrot pieprasījuma produktu. Gandrīz visi izgudrojumi, kas apsteidz savu laiku, neatrod pielietojumu. Tas nenozīmē, ka vispār nevajag radīt neko principiāli jaunu. Runa ir par ko citu. Ja cerat gūt ienākumus no jūsu radītā šedevra, kas apsteidz varian tu straumi, tad savu likmi jūs droši vien zaudēsit. Protams, ja atradums ir tiešām ģeniāls, tas var uzspridzināt tirgu. Taču tā gadās reti.

Garantēti panākumi gaidāmi tikai tam uzņēmumam, kas cenšas apmierināt pašreizējo pieprasījumu. Un tagad atgriezīsimies pie uzdotā jautājuma: kā pamudināt cilvēkus, lai viņi gribētu pirkt jūsu produkciju? Atbilde būs vienkārša: nekādi. To vai nu vispār nav iespējams izdarīt, vai arī ir ļoti grūti. Ar iekšējo apņemšanos jūs centīsities uzspiest savu preci. Arējā apņemšanās, virzoties pa straumi, tiecas noteikt, ko cilvēki grib un kas viņiem jau apnicis. Pieprasījumu nosaka variantu straume. Variantu straume jau ietver visas atbildes, un tikai tā var garantēt panākumus.

Tā nav nejaušība, ka daudzus pašus nozīmīgākos atklājumus izdara gandrīz vienlaikus vairāki cilvēki neatkarīgi cits no cita. Tādējādi izpaužas variantu telpā notiekošās materiālās realizācijas kustības fenomens. Tas, kam jānotiek, notiek īstajā laikā. Leonardo da Vinči nojauta daudzus atklājumus, kas tikai tagad īstenojušies materiālajā realizācijā.

Varētu likties, ka tas viss jau tāpat ir acīmredzams. Taču prāts aizvien aizmirstas, tas cenšas izrauties no straumes un pakļaut to savai kontrolei. Es jau sacīju, ka variantu straume - tā ir krāšņa, dāvana prātam. To der allaž atcerēties un izmantot šo veiksmi. Tad loti daudzas problēmas un šķēršļi jūs neskars.

Lielu daļu no cilvēku attiecību problēmām rada prāta cīņa ar variantu straumi. Kritika - tā ir viena no šīs cīņas izpausmēm. Kritika ir tiešs iekšējās apņemšanās producējums. Stimulēšana un cilvēka pozitīvo īpašību veicināšana attiecas uz ārējo apņemšanos. Kritizēt cilvēku ir tas pats, kas cīnīties ar apkārtējo pasauli. Nekādas dividendes tas nedos, ja vien par dividendi neuzskata cenšanos izgāzt savu žulti un iespēju kaitināt pretinieku. Stimulēšana turpretī ir virzošais spēks attiecībās ar cilvēkiem. Apvainojot un kritizējot cilvēku, jūs cenšaties viņu ietekmēt ar savu iekšējo apņemšanos. Uzsverot viņa labās īpašības (neraugoties ne uz ko), jūs neko nezaudējat, taču ļaujat situācijai attīstīties jūsu labā.

Nekad neaizvainojiet citus. Daudziem cilvēkiem ir tieksme izteikt pārmetumus sev un uzturēt sevī vainas apziņu. Taču neviens nav noskaņots paciest pārmetumus, ko izsaka citi. Sevi nosodot, cilvēks var nonākt pat līdz sadomazohismam. Tomēr citu cilvēku izteikti apvainojumi vienmēr tiek uztverti slimīgi.

Cilvēks jutīsies aizvainots vienmēr, arī tad, ja viņam nav taisnība un apvainojums ir pamatots. Un kāds jums no tā labums? Izgāzāt savu žulti? Jūs taču tādējādi radāt pārmēra potenciālu un pats no tā cietīsit. Ja galvenais nolūks ir pārliecināt cilvēku, ka viņam nav taisnība, jūs to tāpat nespēsit panākt. Noklausījies jūsu apvainojumus, viņš diezin vai pilnībā atzīs, ka viņam nav taisnība, pat ja vārdos piekritīs. Ja jūs cenšaties ar apvainojumu izteikšanu pašapliecināties uz cita rēķina vai gribat pakļaut kādu savai varai, tad varat arī gūt rezultātus. Taču tādā gadījumā jūs kļūsit par manipulatoru.

Ja jums nav neviena no šiem mērķiem, tad atsakieties no kritikas un apvainojumiem. Nosodot un kritizējot cilvēkus, jūs kuļat ar rokām ūdeni un cenšaties peldēt pret straumi. Atmetiet ar roku citu cilvēku trūkumiem un domājiet tikai par labajām īpašībām. Tā ir virzīšanās pa straumi, kas nesīs nenovērtējamu labumu.

Ja jūsu Uzraugs neguļ, tas allaž palīdzēs atrast izskaidrojumu, kāpēc cilvēks, kuru jūs grasāties nosodīt, rīkojas tieši tā. Uzraugs, būdams jūsu iekšējais vērotājs, neļaus jums līdz ausīm ierakties spēlē un uzsākt strīdu vai ķildu. Paraugieties uz spēli no malas kā skatītājs, atcerieties, ka kritika nedos neko citu, tikai ļaunumu, un virzieties pa straumi.

Apvainojumiem un kritikai nevar būt pozitīva loma, tāpēc ka tā izsit cilvēku no sliedēm, no straumes, pa kuru viņš virzās uz priekšu. Straume veda viņu uz noteiktu mērķi. Visi cilvēki taču vadās no saviem nodomiem un tieksmēm. Stimulējot cilvēku (neraugoties ne uz ko), jūs ievirzāt viņu sev izdevīgā gultnē, neizsi- tot no straumes, un atbalstāt viņa tieksmes. Tādējādi jūsu un viņa vēlmes kļūst paralēlas. Neviena tiesības netiek ierobežotas, neviena patmīlība necieš, un intereses kļūst kopīgas.

Vai jums patīk dzirdēt kritiku par sevi? Jūs vai nu neciešat šo kritiku, vai cenšaties sevi pārliecināt, ka tā ir nepareiza. Gan vienā, gan otrā gadījumā jūs nepieņemat kritiku, ja vien, protams, neesat sevī attīstījis vainas kompleksu. Kritika var paskubināt, piespiest rīkoties "tā, kā vajag". Tomēr piespiest var tikai prātu. Dvēseli nav iespējams piespiest. Tā allaž vai nu dara, ko grib, vai traucē prātam darīt to, kas pienākas. Kritika padara dvēseli par prāta ienaidnieku, pozitīva attieksme - par sabiedroto.

Tādējādi pozitīva attieksme ir radošs spēks, bet kritika - postošs, destruktīvs spēks. Tieši tāpēc uzņēmumu menedžmenta kadrus izvēlas tā, lai nākamie vadītāji būtu orientēti nevis uz kritiku par sliktu darbu, ko prot darīt pēdējais nejēga, bet gan spētu organizēt entuziasma gaisotni, kurā cilvēki paši grib strādāt labi. Un kad tas izdodas? Kad cilvēki, strādājot kopēju darbu, sajūt savu nozīmīgumu.

Ja gribat iemantot ienaidniekus, strīdieties un centieties pierādīt savu taisnību, lai vai velns par stenderi paliek. Nodaļā "Variantu straume" mēs jau runājām par to, cik bezjēdzīga un kaitīga ir cenšanās pierādīt savu taisnību par katru cenu. Ja strīdam ir principiāla nozīme, kad jūsu intereses patiešām neļauj piekāpties, - strīdieties. Pārējos gadījumos ļaujiet citiem kult ar rokām ūdeni.

Jūsu uzvara polemikā nekādas dividendes nedos. Bet ienaidnieku gan varat iemantot. Ja cilvēks ar dziļu pārliecību runā muļķības un jūs liekat viņam to saprast, viņš nekad tam nepiekritīs. Vai, precīzāk sakot, cilvēks var piekrist, ja viņam ir nosliece uz pašmocīšanu vai saasināta vainas sajūta. Bet vai jums ir vajadzīga uzvara pār tādu cilvēku? Ja jūsu intereses nekādi necieš, ļaujiet citiem apgalvot to, kam jūs nepiekrītat. Tādējādi jūs neradīsit pārmēra potenciālus un necīnīsities ar straumi.

Cilvēki, kas strīdas, parasti ir iegrimuši spēlē līdz ausīm. Viņi guļ dziļā miegā. Lai neļautu iesaistīt sevi spēlē, jāpamostas un jāaktivizē iekšējais Uzraugs. Ja polemikā piedalās vairāki cilvēki, nokāpiet skatītāju zālē un pavērojiet spēli no turienes. Uzņemieties apdomīga skatītāja lomu - un jūs būsit ieguvis milzīgas priekšrocības. Kamēr katrs strīda dalībnieks cenšas realizēt savu iekšējo apņemšanos, pierādot savu viedokli, jums ienāks prātā lēmums, kuru neredz neviens no strīdniekiem. Tikai nevajag šo lēmumu visiem uzspiest. Galvenais - ieteikt, bet šķēpus lai lauž citi.

Ja jūs strīdā uzvarējāt, uzskatiet, ka esat cietis zaudējumu. Pat tad, ja oponenti formāli atzinuši, ka jums ir taisnība, varat būt drošs, ka domās viņi atradīs bezgala daudz neformālu argumentu sev par labu. Jebkurā gadījumā zaudētājs saņem triecienu savam nozīmīgumam. Un kurš izdara šo triecienu? Tas, kurš spēja aizstāvēt savu viedokli.

Jūs taču nevēlējāties iesist šim cilvēkam pa seju? Tieši tāpat nevajag gribēt dot triecienu cita cilvēka nozīmīguma sajūtai. Cilvēki ļoti bieži tādējādi aizvaino cits citu. Šim aizvainojumam vienmēr ir slēpts raksturs, tāpēc ka to pacieš klusējot. Cilvēki negrib atklāti demonstrēt tieksmi stiprināt savu nozīmīgumu. Pieņemts domāt, ka nozīmīgums jau katram piemīt tāpat, tāpēc neviens negrib parādīt, ka cīnās par savu nozīmīgumu, kaut gan visi to dara ik uz soļa.

Ja cilvēks ir saņēmis triecienu savam nozīmīgumam un klusējis, nedomājiet, ka viņš nejūtas aizskarts vai ir samierinājies ar triecienu. Aizvainojums dzīvos - ja ne apziņā, tad noteikti zemapziņā. Jūs uzvarējāt strīdā, un jums šķiet, ka tādējādi esat paaugstinājis savu nozīmīgumu. Taču jūs to izdarījāt uz oponenta nozīmīguma pazemināšanas rēķina. Jūs pats saprotat, ka slēpts aizvainojums, kas šādos gadījumos vienmēr rodas, nesola neko labu. Turklāt uzvarētais oponents neparko neatzīs šo jūsu nozīmīgumu.

Ir kāds lielisks veids, kā noskaņot cilvēku pret sevi: lieciet viņam saprast, cik jūs esat labs salīdzinājumā ar vinu. Neradi sev elku un neradi sev ienaidnieku - tāds ir galvenais lozungs attiecībām, ievērojot principu virzīties pa straumi. Kā no mēra izvairieties no mēģinājumiem aizskart citu cilvēku nozīmīguma jūtas. Pieņemiet to par savdabīgu tabu. Tādējādi jūs atbrīvosities no milzum daudzām problēmām un nepatikšanām, kuru cēlonis nebūs saprotams, tāpēc ka triecienam, kas tēmēts cita nozīmīgumam, ir slēpts raksturs.

Ko dara cilvēks, kas strīdas ar jums? Aizstāv savu nozīmīgumu tādā vai citādā veidā. Paejiet viņam soli pretī. Piekrītiet tam, ko viņš saka. Piekrītot jūs dosit viņam to, ko viņš grib saņemt. Tagad varat mierīgi parunāt par savu viedokli. Neuzspiediet, nepierādiet, gluži vienkārši parunājiet. Šādā gadījumā jūs ne tikai virzāties pa straumi, bet izmantojat arī ārējo apņemšanos. Gala iznākumā jūs gūsit neiedomājamus rezultātus. Tādus rezultātus jūs nepanāktu ne ar kādiem citiem veikliem intelektuāliem paņēmieniem.

Pašā sarunas sākumā jānoskaņojas tā, lai jūs abi raudzītos uz vienu pusi. Ja pirmais, ko cilvēks atbildēs uz jūsu frāzi, būs vārds "nē", uzskatiet, ka turpināt pierunāšanu ir veltīgi. Viņš ir pagriezies uz citu pusi, un kopā ar partneri pa straumi viņš nevirzīsies. Svarīgi jau pašā sākumā izdarīt tā, lai cilvēks sacītu "jā". Sarunas sākumā nekad neizvirziet asus jautājumus. Sāciet, ar ko vien vēlaties, lai tikai sarunbiedrs jums piekristu. Pēc tam var pakāpeniski ievirzīt sarunu par strīdīgajiem jautājumiem. Tagad ir daudz lielākas izredzes, tāpēc ka jūs abi pēc inerces virzāties pa straumi vienā virzienā un jūsu domu starojums neizraisa disonansi ar sarunas partnera domu starojumu.

Ja kaut kur esat kļūdījies un gaidāt pamatotu apvainojumu, negatavojieties aizstāvēties. Gluži vienkārši atzīstiet savu kļūdu, aizsteidzieties priekšā. Tas, kurš grasījās uz jums izgāzt savas taisnās dusmas, droši vien tūlīt ieņems augstsirdīgu un iecietīgu pozīciju. Šādā gadījumā nevar teikt, ka labākā aizsardzība ir uzbrukums. Iznāk, ka, jau iepriekš piekrītot oponenta līnijai, jūs paverat zaļo gaismu, lai varētu izpausties viņa iekšējā apņemšanās. Ar savu apsteidzošo atzīšanos jūs realizējat viņa iekšējo apņemšanos nolikt jūs pie vietas un vienlaikus paaugstināt savu nozīmīgumu. Tā kā jūs to darāt nevis spaidu kārtā, bet no brīvas gribas, tad jūsu nozīmīgums no tā necik necieš. Jūs tādējādi nošaujat divus zaķus: paaugstināt oponenta nozīmīgumu, par ko viņš būs pateicīgs, un nezaudējat savējo.

Aizstāvot savas kļūdas, jūs airējaties pret straumi un atdodat enerģiju svārstiem. Vēlēšanos aizstāvēties par katru cenu izraisa paaugstināts iekšējā svarīguma līmenis. Atsakieties no šā pārāk smagā sloga, dāvājiet sev tiesības kļūdīties un atļaujieties to darīt. Neaizstāviet savas kļūdas, bet apzināti atzīstiet tās. Jums tūlīt kļūs krietni vieglāk dzīvot.

Es jau norādīju, ka to cilvēku piezīmes, kuri jūs kaitina, var būt visai noderīgas. Citu cilvēku priekšlikumi, kurus sākumā gribējāt uzņemt naidīgi, beigu beigās izrādās ar zināmu jēgu. Apkārtējo cilvēku piezīmes un priekšlikumi jūs aizskar tad, ja pats kaut kādā mērā esat paaugstinājis iekšējā svarīguma līmeni. Atsakieties no svarīguma, beidziet pretoties straumei un atzīstiet citu taisnību vai vismaz pieņemiet to zināšanai.

Pasakiet šim cilvēkam, ka viņam patiesi bija taisnība, kad viņš to teica. Jūs redzēsit rezultātus. Varētu jau arī neteikt, tomēr izdariet to. Jūs taču neko nezaudējat. Katrs kļūdās - gan muļķis, gan gudrais. Tikai gudrais savas kļūdas atzīst, bet muļķis to nedara. Tātad, skaļi atzinis, ka cilvēkam toreiz bija taisnība, jūs uzreiz iegūsit viņa simpātijas.

Cilvēki dzīvo agresīvajā svārstu pasaulē, kur ik mirkli jāaizstāv savas pozīcijas un jāaizsargājas. Taču šeit jūs piedāvājaties cilvēkam to izdarīt viņa vietā. Problēma, kā savas pozīcijas aizstāvēt pret jums, šim cilvēkam pašreizējā brīdī ir atrisināta. Viņš uzreiz jūt atvieglojumu un ir pateicīgs jums, ka palīdzējāt šajā cīniņā. Jūs viņam virs neesat potenciāls pretinieks, nu jūs esat sabiedrotais. Visu šo situāciju jūsu partneris vienā mirklī zemapziņas līmenī noskatās kā kinofilmu. Jūs domājat tieši tāpat, kad esat aizmidzis nomodā. Ja praktizējat apzināšanos, jums nebūs grūti, drīzāk būs pat interesanti uzņemties cita cilvēka taisnības liecinieka lomu.

Kad kādam izrādījās taisnība, citi klusēja, taču jūs skali atzināt šā cilvēka taisnību. Ja viņam šis brīdis ir principiāli nozīmīgs, viņš būs jūsu parādnieks. Jebkurā gadījumā viņš būs jums pateicīgs, turklāt galvenokārt neapzināti.

Iedomājieties, kādos džungļos dzīvo cilvēki. Viņiem pastāvīgi jābūt modriem, visi jāuzskata par potenciāliem pretiniekiem, pat ja ārēji attiecības šķiet draudzīgas. Katrs rūpējas par sevi un ik mirkli ir gatavs aizstāvēties. Tas nebūt nav pārspīlējums, mēs gluži vienkārši jau sen esam pieraduši pie šādas situācijas.

Tādā vidē jūs būsit īsts atradums cilvēkam, kurš noguris mūžīgajā cīniņā. Iedomājieties, cik daudz sabiedroto jūs varētu iemantot?! Un vajadzīgs tam īstenībā nav nekas: jāatsakās no sava svarīguma un nav jābūt slinkam atzīt otra cilvēka taisnību. Jūs rīkojaties apzināti, un tā ir jūsu priekšrocība. Bet cilvēki guļ, un paldies viņi jums nepateiks. Ja viņi varētu pamosties un apzināti paust savu attieksmi, tad jūs dzirdētu: "Šis cilvēks tomēr nav muļķis. Viņš ir patīkams. Man šis cilvēks šķiet simpātisks."

Skaļi jums neviens to neteiks un arī klusi pie sevis ne. Taču zemapziņas sajūtu izpausme skanētu tieši tā. Cilvēki, kuri noraizējušies par svarīgumu, kurus tas nospiež kā smaga nasta, parasti neko citu neievēro, tikai savu svarīgumu. Jums ir milzīgas priekšrocības: jūs apzināties, esat brīvs no svarīguma un vērīgs pret cilvēkiem. Izmantojiet šīs priekšrocības - un jūs ieraudzī- sit zeltu tur, kur citi redz tikai akmeņus.

NOSKAŅOŠANĀS UZ FREILI

Kontaktējoties cilvēki vairāk vai mazāk pielāgojas cits citam, ievērojot raksturu, temperamentu, intelekta līmeni, manieres un tā tālāk. Ja pieskaņošanās neizdodas, savstarpēju sapratni panākt nevar un saskarsme aprobežojas ar tukšu gaisa kulstīšanu. Nenoskaņojies uz partnera frekvenci, saprašanos nepanāksit.

Terminam "noskaņošanās uz partnera frekvenci" ir tīri nosacīts raksturs. Jūs, domājams, saprotat, ka šo vienkāršoto modeli es izmantoju tikai ērtības labad. Kā tieši noskaņošanās notiek fiziskajā līmenī, tas mums principā nav svarīgi. Galvenais ir tas, ka ikvienam cilvēkam ir tikai viņam raksturīgs, individuāls personības parametru kopums - freile.

Veidojot ciešu kontaktu ar cilvēku, jūs nododaties freilingam - noskaņojaties uz viņa parametriem. Saskarsmes panākumi būs tieši atkarīgi no tā, cik veiksmīgi jūs uztverat partnera freiles būtību. Tas nav nemaz tik sarežģīti, kā varētu likties. Sekmīgas noskaņošanās galvenais nosacījums ir vērība pret sarunbiedru. Bez vēribas nekāda noskaņošanās vispār nav iespējama. Tas šķiet pats par sevi saprotams, tomēr ikvienā sarunā cilvēks parasti ir aizņemts tikai ar savām domām.

Kāds ievērojams uzņēmējs reiz ir teicis: "Visi grib man kaut ko piedāvāt, taču neviens nepajautā, kas man vajadzīgs." Cilvēki, kuri cenšas kaut ko panākt no citiem, domā par savām problēmām un par to, kā tās atrisināt ar citu cilvēku palīdzību. Tā ir tīra iekšējā apņemšanās. Turpi-etī, domājot par to, ko vēlas citi cilvēki, jūs iedarbināt ārējās apņemšanās mehānismu.

Kā sasaistīt to, ko gribat jūs, ar to, ko vēlas cits cilvēks? Pirmām kārtām apzināti jākoncentrē uzmanība uz viņa interesēm. Novirziet iekšējo skatienu no sevis uz sarunbiedru. Pretjautājums cilvēku ieinteresēs tikai tad, ja tas būs kontekstā ar viņa problēmām un centieniem. Jūsu domas koncentrētas uz to, ko gribat iegūt jūs. Taču citus tas nemaz neinteresē. Vai tad jums ir nozīmīgs tas, ko vēlas citi? Tāpat arī viņu domas pievērstas savām raizēm, bet citu cilvēku vēlmes viņus neuztrauc. Tāpēc vienīgais veids, kā panākt kopēju valodu un sapratni, ir ievirzīt sarunu kontekstā ar partnera interesēm. Par savu problēmu jūs jau esat domājis pietiekami daudz. Tagad pievērsiet uzmanību partnera interesēm. Sarunas pamatā lieciet partnera nolūku kontekstu, bet pats savu problēmu piekārtojiet virspusē.

Tā, piemēram, jūs vēlaties aiziet atvaļinājumā augustā. Tas ir vajadzīgs, jūs domājat par savām interesēm. Par ko domā priekšnieks? Par jūsu darbu, ne jau par jūsu atvaļinājumu. Ir divi varianti, kā risināt šo uzdevumu. Pirmais: jūs atnākat pie viņa un sākat gausties par savām problēmām un vēlmēm. Otrais: pastāstāt, ka septembrī sagaidāms papildu darba apjoms, tāpēc jūs gribat saņemt atvaļinājumu augustā, lai septembrī visu paspētu. Kā jūs domājat, kurš variants "nostrādās"? Varbūt priekšnieks teiks, ka varat aiziet atvaļinājumā ari oktobrī, taču jādomā, ka viņš jums piekritīs, tāpēc ka dzird vārdus savā frekvencē. Runājot ar cilvēku viņa interešu kontekstā, jūs noskaņojaties uz viņa domu starojuma frekvenci.

Ja ēzelītis neparko neklausa un negrib iet tur, kur jums vajag, tas nozīmē, ka jātnieks domā par sevi, bet ēzelītis - par sevi. Ēzelītis domā par burkānu. Parādiet tam burkānu - un ēzelītis ies tur, kur jums vajag. Iznāk, ka jūs savu apņemšanos ievietojat ēzelīša apņemšanās kontekstā. Ko tas iegūs, izpildot cita vēlēšanos? Uzdodiet sev šo jautājumu ikreiz, kad gribat, lai cilvēks izdara to, kas jums vajadzīgs. Ja esat atradis atbildi uz šo jautājumu, jums viss izdosies.

Lai noskaņotos uz sarunbiedra frekvenci, pirmām kārtām uzmanīgi jāklausās, ko viņš grib paziņot. Protams, ja vien jūs pats negribat uzspiest savu tematu un uzskatus. Lielā kompānijā visi cenšas kaut ko pateikt, taču tam nav nekādas nozīmes, jo neviens nevienu neklausās. Bez šaubām, cilvēki var izlikties, ka klausās. Tomēr deviņdesmit procentus no viņu uzmanības li/.ņem pašu domas. Lai iegūtu interesanta sarunbiedra reputāciju, jums nemaz nevajag spīdēt ar asprātību un erudīciju, pietiek tikai uzmanīgi klausīties partneri.

Ja jūs kādam cilvēkam esat vienaldzīgs, taču vēla- I ies izraisīt viņa interesi vai līdzjūtību, runājiet ar šo cilvēku par to, kas interesē viņu. Uz laiku aizmirstiet to, kas interesē jūs. Tā ir pavisam cita frekvence. Noskaņojieties uz partnera frekvenci. Iedomājieties sevi viņa vietā. Tad jūs sapratīsit, kas virza šo cilvēku, uzzināsit cēloni, kāpēc viņš rīkojas tieši tā, sapratīsit viņa viedokli. Kad noskaņosities uz vina frekvenci, varēsit pakāpeniski pāriet pie jautājumiem, kas interesējās.

Pirmā un vienkāršākā atslēga uz cilvēka frekvenci - tas ir viņa vārds. Nedrīkst ignorēt faktu, ka kopš dzimšanas cilvēks vēršanos pie sevis saista ar savu vārdu. Sarunā biežāk lietojiet viņa vārdu, un tas iedarbosies. Uzinnāšana vārdā ir sava veida parole, kas ziņo, ka jūsu nolūki ir draudzīgi un jūs atzīstat cilvēka nozīmīgumu.

Katrs cilvēks pastāvīgi lielākā vai mazākā mērā saglabā savu aizsarglauku, kas sargā viņa nozīmīgumu. Jūs nevarēsit noskaņoties uz partnera frekvenci, ja ap viņu ir oficiāluma un neuzticēšanās aizsargsiena. Šo šķērsli dažkārt var novākt ar atbruņojošas atklātības palīdzību. Ja parādāt, ka jums nav sava nozīmīguma aizsarglauka un jūs negrasāties uzbrukt, partneris arī noņem savu aizsargekrānu. Tomēr visietekmīgākais veids, kā nojaukt jebkādu aizsargsienu, ir paust neviltotas simpātijas pret šo cilvēku.

Kāpēc mēs mīlam savus mājdzīvniekus? Tāpēc, ka tie allaž liek mums saprast, ka patiesi priecājas mūs redzēt. Tie luncina asti, murrā, lēkā, smilkst, visvisādi izrāda savu sajūsmu. Ir arī citas, ne tik sabiedriskas dzīvas būtnes, piemēram, akvārija zivtiņas. Tādas būtnes tomēr neizraisa mīlestību - tās ir kā augi vai interjera sastāvdaļa. Tie, kurus mēs mīlam, itin kā saka: "Man no tevis neko nevajag, es gluži vienkārši ļoti priecājos tevi redzēt." Tas ir viens no galvenajiem iemesliem, kāpēc mēs mīlam savus lutekļus.

Ja saskarsmē ar cilvēkiem gribat izraisīt simpātijas, lieciet šiem cilvēkiem saprast, ka priecājaties viņus redzēt. Nav jau noteikti jāizrāda suņa sajūsma. Pietiek pasmaidīt, priecīgi sasveicināties, uzrunāt viņu vārdā, uzmanīgi uzklausīt. Ja nu jūs uzvedaties kā akvārija zivtiņa, tad arī attieksme pret jums būs atbilstoša.

Mehānisms šeit ir ļoti vienkāršs. Zemapziņas līmenī jūsu partneris domās tā: "Esmu saticis cilvēku, kurš priecājas mani redzēt. Tātad neesmu tukša vieta, es kaut ko nozīmēju šajā pasaulē. Šis cilvēks to apstiprina. Kāds patīkams un simpātisks cilvēks!"

Uzmanībai un simpātijām jābūt patiesām. Nav nekā banālāka par interesi, ko izrāda etiķetes dēļ. Cilvēki izmanto smaidu kā atribūtu. Tas vairs nav smaids, tas ir kaut kas līdzīgs kaklasaitei. Aiz ieraduma cilvēki jautā cits citam: "Kā klājas?" - un gaida standartat- bildi. Atbilde, kas neatbilst gaidītajam, tiek uztverta kā anomālija. Nevienu nesatrauc citu problēmas. Kāpēc tad jāuzdod tāds jautājums?

Kontaktējoties ar cilvēku, var izveidoties rezonanse, ja izstarosit enerģiju viņam raksturīgajā frekvencē.

Katram cilvēkam ir rezonanses frekvence - vina "jājamzirdziņš". Tas ir tas, ar ko viņš aizraujas, par ko interesējas, ar ko lepojas. Viņa jājamzirdziņš ir stīga, kas skan rezonanses frekvencē. Ja jums ir izdevies noteikt šā cilvēka aizraušanās objektu, patērzējiet par to, lai viņš izrunājas ar jūsu palīdzību. Tas ir visefektīvākais veids, kā nodibināt kontaktu. Pieķeroties šim pavedienam, bez pūlēm varēsit noskaņot cilvēku sev par labu.

Jūs viegli iekarosit cilvēka labvēlību, ja lūgsit viņam palīdzību izkļūt no kādām grūtībām vai izdarīt kādu ne pārāk sarežģītu pakalpojumu. Palūdzis partnerim pakalpojumu, jūs atsakāties no sava nozīmīguma un paaugstināt viņa nozīmīgumu. Viņš jūtas svarīgāks, ja liekat saprast, ka nepieciešama viņa palīdzība, un dodat viņam iespēju izpaust sevi, uzsvērt savu svarīgumu.

Izdarot vajadzīgo pakalpojumu, šis cilvēks līdzās jums jutīs, ka ir nepieciešams, tāpēc jūs katrā ziņā iekarosit viņa simpātijas. Sava nozīmīguma apziņa ir ļoti dārga. Cilvēks, kuram jūs ļausit to izjust, visu mūžu neaizmirsīs šādu dāsnumu. Jūs taču piekritīsit, ka arī pats joprojām ar pateicību atceraties tos, kuri augstu novērtēja jūsu labās īpašības.

Jums var likties, ka es pārspīlēju cilvēka nozīmīguma sajūtu. Patiešām - no malas freilings izskatās tā, it kā katrs cilvēks uzvestos kā kāda īpaši svarīga persona. Un tomēr nozīmīgumam ir izšķiroša loma cilvēku uzvedībā un motivācijā. Vai esat padomājis, kā cilvēku var aizvainot vissāpīgāk? Kad viņu ignorē, aizvaino, aizskar, piekauj, sakropļo? Nē, visstiprāk cilvēku aizvaino tas, ka viņu pazemo.

Pēc savas dzīvības cilvēkam nav nekā svarīgāka par nozīmīgumu. Vislielākās slāpes pēc fiziskajām slāpēm - tās ir slāpes pēc varas. Protams, tas ir visaugstākais un pēdējais pakāpiens cīņā par nozīmīgumu. Nebūt ne visiem cilvēkiem cīņa par savu nozīmīgumu pāraug tādā formā. Taču jums ir jāpiekrīt: ja cilvēkam ir absolūti viss, viņam atliek tikai tiekties pēc varas. Nekas nesatrauc tik stipri kā vara. Tāpēc jūs varat secināt, kāda loma cilvēka uzvedībā un motivācijā ir paša nozīmīgumam.

Jebkura kritika dod triecienu cilvēka nozīmīgumam. Tas ir sava veida antifreilings. Nekad, nesakiet cilvēkiem tieši, ka viņiem nav taisnība. Pat tad, ja esat pārliecināts par savu taisnību, vienmēr izdevīgāk ir saglabāt neitralitāti. Tad jūs neizdarīsit triecienu cilvēka nozīmīgumam un pasargāsit sevi no līdzsvara spēku darbības.

Vēl cilvēku var visai stipri aizvainot, ja pieskaras viņa negatīvajam slaidam. Slaids turas uz svarīguma filmas, tāpēc, aizskarot slaidu, jūs trāpāt cilvēkam vārīgā vietā. Negatīvais slaids - tas ir kas tāds, kas cilvēkam sevī nepatīk. Kā zināt, savu negatīvo slaidu cilvēks cenšas slēpt no sevis paša un projicēt uz citiem. Taču pamēģiniet izvirzīt pretapvainojumu, proti, pagriezt projekciju atpakaļ, un jūs redzēsit, cik vētraina reakcija sekos. Cilvēks neparko neatzīs cita taisnību un kļūs jūsu niknākais ienaidnieks. Tāpēc labāk pat nepieskarties citu negatīvajiem slaidiem. Un vēl jo vairāk nedrīkst mēģināt cilvēkam ieskaidrot, ka viņa apziņā vispār ir slaids.

Visprecīzākā noskaņošanās uz cilvēka freili, bez šaubām, ir mīlestības jūtas. Kā un kāpēc tas notiek, ir ļoti grūti izskaidrot, ja vispār tas ir iespējams. Par šo tematu jau pateikts tik daudz. Lai iemantotu abpusēju mīlestību, jāatsakās no īpašnieka tiesībām un gluži vienkārši jāmīl, ne uz ko nepretendējot. Mīlestību var saglabāt, ja to nepārvērš par atkarību. Bet jūs nekādi nespēsit piespiest sevi iemīlēties. Tas arī ir viss, ko varu piebilst.

Tādējādi vispārējos vilcienos esmu aplūkojis galvenos freilinga principus. Kā jūs jau ievērojāt, attiecību norobežošanai apņemšanās un straumes ietvaros ir tīri nosacīts raksturs. Saskarsmi straumes ietvaros var aplūkot arī kā saskarsmi apņemšanās ietvaros - un otrādi. Taču galu galā tas viss arī ir freilings. Jūs noskaņojaties uz partnera frekvenci, tāpēc ka pavēr- šaties ar viņu uz vienu un to pašu pusi, darbojaties viņa interesēs un kopējā virzienā. Un saņemat no cilvēka to, ko nespējāt panākt ar parastajām iekšējās apņemšanās metodēm.

ATTIECĪBU ENERĢIJA

Es jau stāstīju par labvēlīgo vizualizāciju. Atgādināšu tās būtību. Pieņemsim, ka kāds rada problēmu, aizdod dusmas, uzbrūk. Vai, pilnīgi pretēji, jums nepieciešams kaut ko saņemt no kāda cilvēka. Tādā gadījumā jācenšas aptuveni noteikt, par ko viņš raizējas, kas viņu nomoka, kā viņam varētu trūkt: veselības, pārliecības par sevi, dvēseles komforta? Varat nešaubīties: ikvienu cilvēku kaut kas nomāc, kaut vai nedaudz, īpaši tad, ja viņš rada jums problēmu vai, gluži otrādi, jūs radāt problēmu viņam. Tagad iztēlojieties tādu situāciju, kad šis cilvēks saņem to, kā viņam trūkst.

Tā, piemēram, iedomājieties, ka viņš nododas iemīļotajam vaļaspriekam, izjūtot baudu, apmierinājumu, mieru, komfortu. Nevajag īpaši domāt par labvēlīgu scenāriju, vizualizējiet jebkuru ainu, kas ienāk prātā. Pieņemsim, ka viņš sēž krēslā pie kamīna ar alus krūzi rokā, tīksmi peldas jūrā, pastaigājas pa ziedošu ieleju, braukā ar velosipēdu, lēkā aiz prieka. Ja izdosies viņam "izdabāt", cilvēku bez redzama iemesla pārņems simpātijas pret jums, un viņš izdarīs to, ko lūdzat, vai vienkāršos problemātisko situāciju.

Kas šeit notiek? Apmēram tas pats, kas skatoties labu filmu. Ar labu es saprotu kinofilmu, kura rada dzīves svētku sajūtu. Jūs skatāties to, un jums kļūst kaut kā viegli, patīkami ap sirdi, dvēseli pārņem svinīguma noskaņa. Kā redzat, kino rada dvēseles svētkus mentālajā un emocionālajā līmenī. Labvēlīga vizualizācija rada šādus svētkus enerģētiskajā līmenī. Ja jums ir izdevies veiksmīgi noskaņoties uz cilvēka freili un uzminēt viņa vajadzības, viņš sajutīs komforta vilni.

Atšķirība starp mentālajiem un enerģētiskajiem svētkiem ir šāda: saņemot enerģētisko delikatesi, apdāvinātais sajūt komfortu, bet neapzinās, kas ir tā cēlonis. Taču tas vairs nav svarīgi. Galvenais - cilvēks jūtas komfortabli līdzās tieši jums. Tāpēc arī rodas viņa simpātijas. Jāpiezīmē, ka labvēlīgajai vizualizācijai jābūt patiesai, kad savienojas dvēseles un prāta centieni. Ja jums izdosies no sirds vēlēt cilvēkam labu, tad efekts būs visai jūtams.

Kā jūs zināt, tieši brīvās enerģijas pārpilnība padara cilvēku par valdzinošu, magnētisku, spēcīgu, harismā- tisku personību. Cilvēki itin bieži neapzināti sajūt spēcīgu personības enerģētiku. Atkarībā no tā, vai starojums ir liegs vai skarbs, enerģētiskā personība tiek uztverta kā valdzinoša vai spēcīga. Jebkurā gadījumā starojuma spēks ir tieši proporcionāls brīvās enerģijas daudzumam un dvēseles un prāta vienotības pakāpei. Brīvās enerģijas pārpilnība plūst kā strūklaka pār apkārtējiem, un viņi to sajūt. Brīvo enerģiju modulē cilvēka domas. Jo tuvāki ir dvēseles un prāta centieni, jo tīrāka modulācija. Ne velti visas spēcīgās personības rada pilnības un viengabalainības iespaidu.

Kā es jau sacīju, valdzinājums - tā ir dvēseles un prāta abpusēja mīlestība. Kad dvēsele atbrīvojas no futrāļa, personība iegūst pievilksmes spēku. Pievilcību nosaka nevis pats spēks, bet gan dvēseles un prāta vienotība. Tas ir tieši tas, kā trūkst cilvēkiem, tāpēc viņi tiecas pie tādas personības - gluži kā tauriņi uz gaismu. Enerģētiskajā plānā valdzinājums izpaužas kā tīrs dvēseles un prāta vienotības starojums. Ja enerģētiskās strūklakas spēks turklāt ir pietiekami liels, personība burtiski izstaro neatkārtojamu valdzinājumu. Pievilcīga personība dzīvo dvēseles un prāta vienotībā, proti, saskaņā ar savu kredo. Tā dzīvo dvēseles svētkos, bauda dzīvi un līksmo savā mīlestībā, kas ir brīva no iemīlēšanās pašam sevī. Tieši šo svētku sajūtu arī uztver apkārtējie cilvēki.

Tādu cilvēku nav daudz, taču jūs varat būt viņu skaitā. Nepieciešams tikai pievērsties savai dvēselei, iemīlēt sevi un nostāties uz sava mērķa ceļa. Tad mainīsies ne tikai personiskās īpašības, bet arī ķermenis kļūs pievilcīgāks, seja simpātiskāka un smaids valdzi- nošāks. Uz mērķa līnijas ārējais izskats, proti, sektora dekorācija atbildīs tāda starojuma parametriem, kurā jūs esat apmierināts ar sevi. Tas nav tik neticami, kā varētu likties. Ja neticat, ieskatieties savās fotogrāfijās, kurās esat uzņemts periodā, kad jums bija melnā josla dzīvē.

Trenējot savus enerģētiskos kanālus un paaugstinot enerģētiku, jūs attīstāt sevī neordināras spējas ietekmēt cilvēkus un izraisīt viņu labvēlību. Vispārīgi runājot, lai kļūtu par sabiedrības dvēseli, ir nepieciešams un ir pietiekami atteikties no svarīguma un iedarbināt savas enerģētiskās strūklakas. Personība, kurai piemīt daudz brīvās enerģijas, allaž izraisa interesi un apkārtējo cilvēku labvēlību. Sevišķi spilgti tas izpaužas tad, ja brīvās enerģijas frekvence noskaņota rezonansē ar apkārtējo cilvēku domu frekvenci.

Pieņemsim, ka jūs, atrodoties kolektīvā vai kompānijā, piedalāties kāda kopēja temata apspriešanā. Sarunbiedru domu starojuma frekvence noskaņota aptuveni uz vienu un to pašu objektu, un visi itin kā šūpojas unisonā. Iedarbiniet savas strūklakas, lai tās ieskauj apkārtējos ar jūsu enerģiju. Izjūtiet savu enerģētisko apvalku un sajūtiet, kā tas paplašinās un ieskauj visus sarunas dalībniekus. Tad jūsu izteiktajām piezīmēm būs ievērojami lielāks svars. Apkārtējie sajutīs tieši jūsu domu špēku.

Tiekoties divatā ar partneri, jūs varat domās iedarbināt viņam labvēlīgu vizualizāciju. Ja turklāt darbojas arī enerģētiskās strūklakas, jūs atstāsit uz viņu vislabvēlīgāko iespaidu. Tāds paņēmiens dod lielas priekšrocības situācijās, kad nepieciešama jūsu personiskā pievilcība un spēks. Jums būs panākumi lietišķās sarunās, eksāmenos, pārrunās, personiskajās attiecībās.

Labvēlīgā vizualizācija noskaņo jūs uz sarunbiedra frekvenci visefektīvākajā un tolerantākajā veidā. Enerģētiskie vampīri noskaņojas uz freili, skarot svarīgākās stīgas vai ielienot dvēselē. Taču atšķirībā no viņiem jūs "negrābstāties" ap freili un neatņemat enerģiju, bet, pilnīgi pretēji, apdāvināt cilvēku. Viņš to katrā ziņā novērtēs un būs jums pateicīgs.

INDULGENCE

Ja jūs zināt savus trūkumus, kas var traucēt mērķa sasniegšanu, un uzskatāt, ka jums nav kādu nepieciešamu zināšanu un iemaņu, - samierinieties ar to. Pieņemiet sevi tādu, kāds esat. Atļaujieties greznību dzīvot ar trūkumiem un bez nepieciešamajām labajām īpašībām. Tas ļoti palīdzēs un sniegs atvieglojumu un mieru. Ja jūs cīnāties ar saviem trūkumiem un cenšaties slēpt, ka jums nav nepieciešamo īpašību, tās noteikti liks sevi manīt izšķirošajā pārbaudījumā.

Savu spēju neatzīšana katrā ziņā izpaudīsies kā šķērslis. Jūs pats radīsit sev kavēkļus ceļā. Pirmkārt, vainas un nepilnvērtības apziņa rada pārmēra potenciālu. Līdzsvara spēki vēl vairāk sarežģīs situāciju. Otrkārt, ārējā apņemšanās katrā ziņā realizēs šīs bažas. Tas, ko jūs cenšaties bloķēt, neapšaubāmi tiks ietverts scenārijā. Tā, piemēram, jums noteikti kāds uzdos jautājumu, no kura baidāties. Vai palūgs demonstrēt to, ko jūs neprotat. Tomēr galvenais - izšķirošajā brīdī jūs pārņems nedrošība vai sastingums.

Kam tiek izlietota jūsu brīvā enerģija? Svarīguma pārmēra potenciāla uzturēšanai, cīņai ar līdzsvara spēkiem un situācijas pārvaldīšanai, tai strauji izslīdot no kontroles. Jo lielāku nozīmi jūs piešķirat saviem trūkumiem, jo negantāk pretojas līdzsvara spēki. Jo stingrākā tvērienā sažņaudzat kontroli, jo stiprāk spiež variantu straume, kas nepavisam negatavojas apstāties. Gala iznākumā visa apņemšanās enerģija ir izlietota. Uz ko gan jūs esat spējīgs tādā situācijā?

Iedomājieties, ka jums visu laiku jānēsā līdzi sivēns. Tas cenšas izrauties, kviec, un jūs nepārtraukti pūlaties to noturēt un nomierināt. Tad jūs sivēnu palaižat vaļā - un jums uzreiz kļūst viegli un ērti. Enerģija, kuru šķiedāt, lai noturētu ruksi, tagad visa ir jūsu rīcībā, un jūs varat to novirzīt citiem mērķiem.

Salīdzinājums ar sivēnu nav nemaz tik primitīvs, kā jums var likties. Noslēpt trūkumus jums diezin vai izdosies. Labāk ir koncentrēties uz savām labajām īpašībām. Jūs pats varēsit pārliecināties, cik viegli un brīvi jutīsities, kad atlaidīsit tvērienu un pieņemsit savus trūkumus pirms pasākuma, kurā jums jāparāda sevi vislabākajā gaismā. Tās var būt pārrunas, eksāmens, uzstāšanās, sacensības, visbeidzot, satikšanās. Atbrīvojieties no sava iekšējā svarīguma. Izsniedziet sev indulgenci (grēku atlaišanu) par saviem trūkumiem, un jūs pārliecināsities, ka jums kā akmens no sirds novelsies - izzudīs pārmēra potenciāls, atbrīvosies apņemšanās enerģija.

Cīņa ar saviem trūkumiem ir veltīgs iekšējās apņemšanās darbs. Gluži kā mušai, sitoties pret stiklu. Pārmēra potenciāla novēršana un enerģijas atbrīvošana sniedz jums milzīgas priekšrocības.

Ne velti mēdz teikt: "Acis darba izbijās, rokas darba nebijās. Rokas darba nebijās, zinājās padarīt." Kas ir labāk? Mocīties šaubās, noņemties ar saviem kompleksiem, aplaizīties vēlmju alkās, krampjaini slēpt savus trūkumus un slienāties? Vai gluži vienkārši nopurināt no sevis visas šīs drazas un mierīgi veikt attīrītas apņemšanās darbu? Ja neizdodas tikt vaļā no svarīguma, atlaidiet situācijas kontroles tvērienu un no pārdzīvojumiem pārejiet uz aktīvu rīcību. Gluži vienkārši sāciet darboties, dariet vismaz kaut ko. Nav nekādas nozīmes, kā jūs to darīsit - efektīvi vai ne sevišķi. Atļaujieties darboties pat ārkārtīgi slikti. Svarīguma potenciāls izklīdīs virzības procesā, atbrīvosies apņemšanās enerģija - un jums viss izdosies.

DARBA MEKLĒŠANA

Šīs nodaļas noslēgumā es gribu nodemonstrēt Transērfinga principus, arī freilingu, kādā praktiskā jautājumā, kas satrauc visus. Jūs jau droši vien dažādos avotos esat lasījis, kā sastādīt dzīves aprakstu (Curri• culum vitae - CV) un kā uzvesties pārrunās. Varbūt no turpmākā izklāsta jums nebūs grūti izdarīt jaunus noderīgus secinājumus.

Sākumā jānoskaidro, kurš ir jūsējais darbs. Šeit var pilnīgi paļauties uz mērķa un durvju izraudzīšanās metodiku, tāpēc es neatkārtošos. Tikai jāatceras, ka jums ir reālas tiesības izvēlēties un ka iespējas ierobežo vienīgi jūsu paša apņemšanās un svarīguma līmenis. Izvēloties darbu, nedomājiet par tā prestižu, sasniegšanas līdzekļiem un saviem trūkumiem, domājiet tikai par to, vai šis darbs jums patiešām vajadzīgs.

Pieņemsim, ka pastāv šaubas, vai jums atradīsies vieta tik labā darbā, kādu esat izvēlējies. Tādā gadījumā jāzina, ka svārsti radīs visus apstākļus bažām, cerību zudumam un pat izmisumam. Tas ir jāapzinās un pastāvīgi jāatkārto, ka jums ir tiesības izvēlēties, un, ja esat izdarījis pasūtījumu, tas agrāk vai vēlāk tiks izpildīts.

Sapnī jūsu apņemšanās darbojas momentāni, taču materiālā ī-ealizācija ir inerta kā sveķi, tāpēc vajadzīgs laiks, pacietība un nelokāma pārliecība, ka jums ir tiesības izvēlēties. Sliktā restorānā nākas ilgi gaidīt oficiantu, tomēr vienmēr ir pārliecība, ka pasūtījums tiks izpildīts. Tāpēc iesaku izmantot šādu slaidu: jūs pats izvēlaties, nosakāt, kādu darbu gribat, bet tas, kur tāds darbs radīsies, uz jums neattiecas. Variantu telpā ir viss! Tie ir svārsti, kas cenšas prātam iegalvot pretējo. Jums tikai jāizvēlas un jāsaglabā cieša apņemšanās saņemt pasūtījumu.

Protams, ja jūs nevarat gaidīt, nāksies apmierināties ar to, kas ir pieejams pašreizējā brīdī. Es ceru, ka tas ir saprotams. Tomēr, saņēmis darbu, kas nodrošina iztikas minimumu, jūs varat pasūtīt pašu labāko un mierīgi gaidīt pasūtījuma izpildi.

Ja darbs jums patīk, tomēr jūtat zināmu dvēseles nedrošību, turiet sevī slaidu par to, cik labi jums padodas šis darbs, kādu labpatiku un apmierinājumu tas sniedz. Ja nedrošība ar laiku tomēr nezūd, tātad tas ir dvēseles diskomforts. Tādā gadījumā der pamēģināt citus variantus.

Kad esat noteicis savu darbu, sāciet prātā skatīties' slaidu par to, ka mērķis jau ir sasniegts. Tajā pašā laikā, protams, nav jāsēd klēpī saliktām rokām, bet jādara tas, kas nepieciešams. Tomēr, pirms sastādīt dzīves aprakstu un gatavoties pārrunām, jāsakoncentrē visa apņemšanās vajadzīgajā virzienā.

Būtu kļūda koncentrēties uz mērķi tikt pieņemtam darbā. Mērķim domās jābūt kā slaidam, kurā jūs jau esat pieņemts darbā un visas grūtības ir garām. Domājot par to, vai jūs pieņems darbā vai ne, jūs neizbēgami veidosit neveiksmes scenārijus. Atcerieties transfertās ķēdītes. Pirmais posms - tā ir dzīves apraksta sastādīšana. Tieši uz to jākoncentrē iekšējā apņemšanās.

Sastādot dzīves aprakstu, nosauciet visu, ko protat darīt, bet norādiet tikai vienu posteni, uz kuru pretendējat. Tam ir svarīgi iemesli. Pirmkārt, cenšoties izrādīt gatavību veikt gan to, gan citu, gan kaut ko vēl trešo, jūs tādējādi parādāt savu nedrošību un riskējat izraisīt darba devēja neuzticēšanos, jo viņš nodomās, ka piekrītat darīt jebkuru darbu, lai tikai jūs pieņemtu. Otrkārt, izvirzot sev vienlaikus vairākus mērķus, jūs izplūstat, un apņemšanās no kodola pārvēršas par amēbu. Treškārt, kad uzņematies pārāk daudz, jūs kāpināt ap sevi pārmēra potenciālu un gala rezultātā nesaņemsit vispār neko. Var izvēlēties, taču vienā reizē jums jāizceļ tikai viena īpašība. Izvēloties vienu rotaļlietu, jūs taču neprasāt, lai tā apvienotu sevī lelles, galda spēles un ieroča īpašības?

Nosakiet, kas jūs īstenībā vēlaties būt, kāds amats jums ir vispiemērotākais. Nav jākautrējas, jūs taču izvēlaties sev darbu. Atcerieties, ka nevajag cīnīties par vietu zem saules, - jums ir tiesības izvēlēties. Norādiet tieši to profilu, kuru esat izvēlējies. Neuztraucieties, ka tāds darbs ir deficīts. Ja atļausities iegūt, jūs saņemsit tieši to, ko gribat. Kā tas realizējas, par to jums nav jāraizējas. Ļaujiet, lai par to gādā ārējā apņemšanās. i

Sastādot dzīves aprakstu, iekšējā apņemšanās ir vērsta uz to, lai parādītu, cik lielisks speciālists jūs esat. Turpretī ārējā apņemšanās vērsta uz to, ko vēlas saņemt darba devējs. Vai jūtat atšķirību? Protams, visiem vajadzīgi lieliski speciālisti. Tomēr, ja darba meklējumos esat iesācējs, tad būsit pilnīgā nesapratnē, ka darba devējs dod priekšroku nevis tik izcilam speciālistam, bet gan cilvēkam ar pieticīgākām īpašībām.

Sāncensis jūs apsteigs tieši tāpēc, ka viņa parametri precīzāk iekļaujas darba devēja uzskatos par šo posteni. Bet jūs taču arī iekļaujaties, pat vēl vairāk! Tad, lūk, tieši šis "vēl vairāk" rada situāciju, kad labākais ir labā ienaidnieks. Darba devējs, savas iekšējās apņemšanās aizrauts, cenšas izraudzīties speciālistu, kas atbilst paša noteiktajiem parametriem. Tā viņš sitas pret loga stiklu un neredz blakus tik platu un atvērtu vēdlodziņu, kāds esat jūs.

Prāts nespēj paredzēt pieprasījumu. Tas centīsies parādīt jūs kā "šedevru" savā izpratnē. Taču tirgus diktē pavisam citus kritērijus. Var un vajag censties parādīt sevi labākajā gaismā, protams, nepārspīlējot. Taču, to darot, visas domas un motīvus pieskaņojiet darba devēja problēmām. Pastāvīgi jautājiet sev, ko viņš grib no jums saņemt, kas viņam vajadzīgs. Iedomājieties sevi vina vietā.

Jūs varat rīkoties pavisam vienkārši. Pārlūkojiet visas sava profila vakances, izrakstiet visus pienākumus un kandidātiem nepieciešamās īpašības. Jūs pārliecināsities, ka daudzējādā ziņā tās atkārtojas. Atlasiet visu, kas attiecas uz jums, pieskaņojiet saviem pienākumiem vajadzīgās īpašības - un jūs iegūsit to, ko jūsu dzīves aprakstā vēlas redzēt darba devējs. Jūs varat savā dzīves aprakstā iekļaut visu, ko darba devējs prasa no šā kandidāta. Cenšoties sevi izskaistināt, izmantojiet nevis paša izdomātas frāzes, bet valodu, kurā runā darba devējs.

Iedomājieties, ka esat nevis darba meklētājs, bet darba devējs, kas raksta ideālu sava darbinieka dzīves aprakstu. Tad tas atbildīs nevis jūsu, bet darba devēja kritērijiem. Tāpēc nepieciešams pārskatīt ļoti daudzus sludinājumus par vakancēm un "ielīst to ādā", kuri darbu piedāvā. Var un vajag norādīt visu, ko jūs protat vēl bez pieprasītā. Tomēr sevišķi jāuzsver un jāizceļ tieši tas, kas tiek prasīts. Jūsu dzīves aprakstam jāskan kā precīzam darba devēja prasību akordam.

Pirms dzīves apraksta ievietošanas, piemēram, inter- netā, iedomājieties sevi darba devēja vietā un pameklējiet sava profila speciālistu dzīves aprakstus. Apsolu, ka jūs daudz ko atklāsit un iegūsit sev milzīgas priekšrocības. Vairākums darba meklētāju, vadoties vienīgi no iekšējās apņemšanās un nerēķinoties ne ar ko, vakanču meklēšanas nodaļās izvieto savus dzīves aprakstus. Pamēģiniet vispirms sameklēt jūsu amata speciālistu dzīves aprakstus. Iztēlojieties, ka jūs meklējat sev kandidātu. Tad ieraudzīsit visas savu konkurentu labās īpašības un trūkumus, uzzināsit, ko jūt darba devējs, lasot šos dzīves aprakstus, un sapratīsit, kas jāmaina savā dzīves aprakstā.

Kad dzīves apraksts ir sagatavots, to var nosūtīt dažādām kompānijām. Tikai nevajag lauzties durvīs, tām pašām jāatveras. Proti, vajag sevi piedāvāt, taču neuzspiežot. Izdariet tā, lai viņi paši izvēlas jūs. Tā, piemēram, publicējiet savu dzīves aprakstu dažādos plaš- saziņas līdzekļos. Neuzspiediet pasaulei savas vēlmes un centienus. Smaguma centru no darba meklēšanas pārvietojiet uz paziņojumu, ka piedalāties darba tirgū. Cik vien tas iespējams, ļaujiet darbam pašam atrast jūs. Nekad nesūtiet vienu un to pašu dzīves aprakstu atkārtoti. Vajag sevi cienīt un zināt savu vērtību. Ja esat ekskluzīvs speciālists, nosūtiet savu dzīves aprakstu rekrutēšanas aģentūrām un mierīgi gaidiet lomu.

Neceriet uz acumirklīgu atsaucību. Var gadīties, ka pasūtījuma izpildi nāksies ilgi gaidīt. Tas atkarīgs no jūsu apņemšanās tīrības. Ja jūsu vēlēšanās deg ar spožu liesmu, līdzsvara spēki jums visvisādi traucēs. Ļoti bieži pasūtījums tiek izpildīts tad, kad cerības jau izsīkušas. Jo vienaldzlgāk jūs izturēsities pret savu pasūtījumu, jo ātrāk tas tiks izpildīts. Atteikšanās no vēlmes sniedz brīvību, kas ļauj koncentrēties uz apņemšanos darboties, nevis pārdzīvot iespējamo neveiksmi.

Beidzot jūs uzaicina uz pārrunām. Tagad ļoti rūpīgi jāseko savas apņemšanās virzienam. Domas par to, ko jums dos darbs šajā uzņēmumā, būs aprobežota iekšējā apņemšanās. Domu koncentrēšana uz to, ko jūs pats dosit šim uzņēmumam, būs ārējā apņemšanās. Nu ir pienācis laiks izmest no galvas mērķa slaidu, novērsties no sevis un pilnīgi koncentrēties uz darba devēja vajadzībām. Tagad jūs drīkst interesēt vienīgi viņa iekšējā apņemšanās.

Uzziniet no reklāmas prospektiem pēc iespējas vairāk par attiecīgo kompāniju. Noskaidrojiet, ar ko šī kompānija īpaši lepojas, kādas atšķirības tā uzsver salīdzinājumā ar saviem konkurentiem. Labi to izprotiet un noteikti pieskarieties šiem momentiem pārrunu laikā. Ikvienai kompānijai, kā jau jebkuram svārstam, ir sava rezonanses frekvence. Šo frekvenci raksturo milzum daudz parametru. Nosakiet šīs kompānijas garu. Kāda viņiem ir korporatīvā ētika - stingri reglamentēta vai brīva? Kāda savstarpējo attiecību maniere iedibināta - oficiāla vai draudzīga? Kas darbā tiek augstāk vērtēts - entuziasms un iniciatīva vai disciplīna un akurātums? Darbs kolektīvā vai individuālisms un jaunrade? Un tā tālāk. Tas viss ierobežo darbiniekus, nosaka viņu uzvedības stilu un padara par kolektīva locekļiem. Ja jums izdosies uztvert un izjust kompānijas garu, jūs jau pārrunu laikā uzskatīs par savējo.

Pirms pārrunām izsniedziet sev indulgenci par trūkumiem un nepietiekamajām labajām īpašībām. Ja jūs apzināties savus trūkumus, kas var traucēt pieņemšanu darbā, ja zināt, ka nav kaut kādu nepieciešamu zināšanu un iemaņu, - samierinieties ar to. Pieņemiet sevi tādu, kāds esat. Pieņemiet sevi visu, ko vēlētos noslēpt, un mierīgi ejiet uz pārrunām. Ideālu kandidātu nav, tāpat kā nav ideālu darba devēju, tāpēc var droši atteikties no iekšējā un ārējā svarīguma. Jums nav jātaisnojas ne savā, ne kāda cita priekšā. Protams, viss sacītais nenozīmē, ka vispār nav jācenšas labot savus trūkumus. Taču pārrunu brīdī ir absolūti nepieciešams atļauties sev tos.

Visi zina, ka pārrunās nedrīkst uztraukties. Daudzi cenšas cīnīties pret satraukumu ar iekšējās apņemšanās spēku. Lai kā jūs censtos iegalvot sev, ka esat mierīgs, lai kā mēģinātu pierunāt sevi neuztraukties, - viss velti. Neizdosies tikt galā ar uztraukumu, nenovēršot tā cēloni. Cīņa ar satraukumu var radīt sastingumu, kad jūs izturēsities kā Kģiptes faraona mūmija. Vienīgais veids, kā atbrīvoties no uztraukuma, ir - jau iepriekš samierināties ar zaudējumu.

Vēlēšanās tikt pieņemtam darbā rada pārmēra potenciālu. Jo lielāku nozīmi piešķirat veiksmīgam rezultātam, jo svarīgāk jums ir iegūt šo darbu, jo mazāk izredžu. Apņemšanās jāattīra no vēlmes. Jūs ejat uz pārrunām nevis tāpēc, lai jūs pieņemtu, bet lai nokārtotu pārrunas. Nevis kārtot, bet tieši nokārtot. Netiecieties pēc mērķa, bet koncentrējieties uz procesu. Dzīvojiet un izbaudiet pārrunu procesu. Neviens nevienu tur neapēdīs, jums nav ko zaudēt. Tas ir gadījums, kad nepieciešams atslābināties un izbaudīt prieku. Noskaņojieties uz to. Pārrunas taču ir lieliska iespēja parādīt sevi vislabākajā gaismā. Tāpēc atļaujieties tādu svētlaimi. Jāatmet visas domas par to, ka varat iesēsties peļķē. Jūs taču jau esat samierinājies ar neveiksmi, tātad vairs nav ko zaudēt.

Pārrunu laikā visas darba meklētāja domas vērstas uz to, lai parādītu sevi vislabākajā gaismā. Tā ir iekšējā apņemšanās. Kā jūs varat parādīt sevi vislabāk? Ja ārējā apņemšanās koncentrēta uz patiesu interesi par darba devēja problēmām. Tikai viņa problēmu gaismā jūs varat būt vislabākais.

Jūsu uzdevums - atbildot uz jautājumiem, pastāvīgi uzturēt sarunu kontekstā ar darba devēja problēmām. Tajā pašā laikā nepieciešams precīzi atbildēt uz jautājumiem, nespriedelējot un nenovirzoties sānis. Darba devēju ļoti kaitina darba meklētāja nekonkrētās atbildes uz jautājumu un mēģinājumi uzsākt plašus skaidrojumus. Tomēr tajā pašā laikā, tiklīdz ir tāda iespēja, pieskarieties jautājumiem, kas saistīti ar darba devēja kompānijas darbu, ar to, ar ko tā lepojas, ar tās problēmām. Sarunai nepieciešama tieši tāda ievirze. Jūsu labās īpašības jāparāda saistībā ar kompānijas problēmām.. Runājiet ar darba devēju par viņa problēmām un par to, kā jūs ar savām profesionālajām īpašībām spēsit palīdzēt tās atrisināt. Tā būs ārējā apņemšanās. Ja jums ir izdevies sarunu ievirzīt darba devēja problēmu gultnē, uzskatiet, ka spēle jau notiek pēc jūsu scenārija.

Beigu beigās - ja neizdevās šo darbu dabūt, tātad tas nav jūsu darbs. Jūs vēl nezināt, no kādām problēmām lik viegli un laimīgi esat ticis vajā. Esiet mierīgs, gaidiet savu darbu, un jūs to dabūsit. Ja jūs tomēr pieņēma svešā darbā, - gaidiet problēmas. Tāpēc labāk ir pameklēt savu darbu, bet kā to atrast, jūs pats zināt: domas par darbu nedrīkst izraisīt ne visniecīgāko dvēseles diskomfortu. Tas ir tas gadījums, kad uz darbu ejat kā uz svētkiem.

KOPSAVILKUMS

Izmantojiet cilvēku iekšējo apņemšanos, lai sasniegtu savus mērķus.

Iekšējās apņemšanās pamatā ir paša nozīmīguma sajūta.

Nevajag mēģināt mainīt citus, taču nevajag mainīt arī sevi.

Lai rīkotos nepiespiesti, novērsiet uzmanību no sevis uz citiem cilvēkiem.

Spēlējiet citu cilvēku nozīmīguma paaugstināšanas spēli.

Lai piesaistītu sev uzmanību, pietiek izrādīt interesi par apkārtējiem.

Kontaktējoties cilvēks novērtē nevis to, cik jūs esat interesants, bet gan to, kā jūs noderat viņa paša nozīmīguma realizēšanai.

Interesējoties par cilvēkiem, dariet to no visas sirds.

Arējā apņemšanās paver iespēju tam, ka var realizēties citu cilvēku iekšējā apņemšanās.

Atsakieties no apņemšanas saņemt un aizstajiet to ar apņemšanos dot.

Galu galā jūs saņemsit to, no kā atteicāties.

Strīds un kritika - tā ir prāta cīņa ar variantu straumi.

Atsakieties no rīcības, kas dod triecienu cita cilvēka nozīmīguma sajātai.

Jau sarunas sākumā nostājieties ar partneri vienā virzienā pa straumi.

Neaizstāviet savas kļūdas, bet apzināti atzīstiet tās.

Uznemieties cita cilvēka taisnības liecinieka lomu.

Izrādot neviltotas simpātijas pret cilvēku, jūs noņemat aizsargekrānu.

Lūgums sniegt neapgrūtinošu pakalpojumu noskaņo labvēlīgi pret jums.

Labvēlīga vizualizācija rada komfortu enerģētiskajā līmenī.

Personības ietekmes spēks ir tieši proporcionāls brīvās enerģijas daudzumam.

Valdzinājums - tā ir dvēseles un prāta abpusēja mīlestība.

Atļaujieties greznību neuztraukties par savām kļūdām un labo īpašību trūkumu.

Iekšējā svarīguma pārmēra potenciāls zūd darbojoties.

III nodaļa koordinācija

Lai sasniegtu savus mērķus, nepavisam nav obligāti jābūt stipram un pārliecinātam par sevi. Ir cita, daudz iedarbīgāka alternatīva. Koordinācija - tas ir vienkāršs veids domāt un rīkoties tā, lai veiksme vienmēr būtu jūsu pusē. Tas ir tas pats, kas iemācīties braukt ar velosipēdu. Tiklīdz jums tas izdosies, jūsu dzīve pārvērtīsies vienā vienīgā tīksmē.

nedrošības labirints

Ceļā uz mērķi pa vajadzīgajām durvīm jūs nevar traucēt neviens un nekas, tikai jūs pats. Izsakoties precīzāk, traucēt var tikai ticības un pārliecības trūkums. Vispār ticības trūkums un nedrošība - tas ir gandrīz viens un tas pats. Gan viens, gan otrs padara iekšējo apņemšanos neefektīvu, bet ārējo apņemšanos - faktiski neiespējamu.

Ja cilvēkam nav pārliecības, viss, ko vien viņš darīs, būs paveikts slikti. Jo karstāka vēlēšanās visu paveikt labi, jo sliktāki būs rezultāti. Trūkstot ticībai savām iespējām, tāpat kā pārāk augstu novērtējot ārējo problēmu sarežģītību, rodas nedrošība vai sastingums. Sastingums būtībā ir iesprūdusi nedrošība. Mērķa ārējais svarīgums izraisa mokošu vēlēšanos to sasniegt. Iekšējais svarīgums rada šaubas par savām iespējām. Viss kopā tas pārvēršas par nedrošību, pārliecības trūkumu.

Nedrošība visiem spēkiem pastiprina iekšējās apņemšanās tvērienu, cenšoties sasniegt mērķi. Pat neņemot vērā līdzsvara spēku darbību, tāda tvēriena efekts ir tieši pretējs apņemšanās centieniem. Enerģija tiek patērēta vairāku pārmēra potenciālu uzturēšanai. Tie ir:

iekšējais un ārējais svarīgums, mokoša vēlēšanās, cenšanās turēt sevi rokās un pārvaldīt situāciju. Brīvās enerģijas tam visam gluži vienkārši nepietiek. Cilvēks jūtas nedrošs un nomākts, rīkojas nemākulīgi un neveikli. Tāpēc kontroles tvēriens kļūst vēl ciešāks.

Tā var nonākt līdz sastingumam, kad cilvēks nespēj ne kustēties, ne pateikt kaut ko prātīgu. Var likties, ka viņa apņemšanās saņemta kā spīlēs. Taču īstenībā apņemšanās šeit vispār nav. Visa apņemšanās enerģija izlietota pārmēra potenciālu uzturēšanai. Nedrošība bažu un nemiera veidā taisnā ceļā aiziet svārstu uzturēšanai. Nemieru izraisa tādas prognozes kā: "Kas notiks, ja…" Trūkstot pašpaļāvībai, prognoze vienmēr ir pesimistiska. Enerģija tūlīt pat tiek novirzīta negatīviem scenārijiem un pārdzīvojumiem. Tāpat tiek izlietota arī apņemšanās enerģija. Šajā gadījumā pats tās izlietošanas fakts nav tik ļauns kā tas, kam enerģija tiek tērēta. Bažas, nemiers un bailes - tie ir vareni sliktāko nojautu ģenerētāji, un sliktākās nojautas, kā jūs zināt, piepildās.

Vēl viens neizsmeļams nedrošības avots ir vainas >

sajūta, kas saplaukst kā nepilnvērtības, aizvainojuma, necienīguma buķete. Kāda tur vairs var būt pārliecība par sevi! Vainas sajūta un viss ar to saistītais sašaurina enerģētiskos kanālus. Apņemšanās enerģijas pietiek tikai kūtrai, nedrošai, nemākulīgai rīcībai. Turklāt, ja jums ir nosliece justies vainīgam, apjums pastāvīgi grozīsies manipulatori - gluži kā tauriņi ap lampiņu. Sajūtot vājumu, viņi pašapliecinās uz jūsu rēķina un labprāt patērē neaizsargāto enerģiju. Viņi pastāvīgi izmanto jūsu vainas sajūtu, bet jūs bez gala izskaidrojaties un attaisnojaties viņu priekšā, kļūstot aizvien nedrošāks.

Pārliecības trūkums rada noslēgtu loku. Jo stiprāks svarīgums un vēlēšanās, jo lielāka neticība saviem spēkiem. Jo stingrāks sevis un situācijas kontroles tvēriens, jo lielāka nedrošība. Jo lielākas bažas un nemiers, jo ātrāk tie kļūst pamatoti. Vainas sajūta vispār pārvērš dzīvi par nožēlojamu neveiksminieka veģetēšanu.

Cenšoties izkļūt no šā labirinta, cilvēks pūlas jebkādā veidā iemantot pārliecību par sevi. Viens no šādiem veidiem ir tūlītējs uzbrukums apkārtējai pasaulei. Uzbrūkot cilvēks vēlas ar apsteidzošu manevru demonstrēt spēku un slēpt savu nedrošību. Ietekmējot pasauli ar neatlaidību un kategoriskumu, cilvēks cenšas uzcelt savas pārliecības sienu. Tas prasa ļoti daudz enerģijas, taču šādas pārliecības siena tik un tā ik mirkli brūk. Iedarbojoties ar spēku, enerģija tiek izlietota pārmēra potenciālu radīšanai un cīņai ar variantu straumi. Jebkurā gadījumā cilvēks agri vai vēlu cieš sakāvi, un viņam nākas atkal cīnīties un celt šo savas pārliecības sienu.

Cits veids, kā iemantot pārliecību par sevi, ir atteikšanās no šādas pārliecības pamatu veidošanas, bet spēlēt uz visu banku. Pašpārliecība - tā ir tā pati nedrošība, tikai apgriezta ačgārni. Tas ir tad, kad tukšā vietā it kā ierauga to, kam tur nevajadzētu būt. Ja pārliecībai par sevi nav pamata, arī tad rodas pārmēra potenciāls. Taču galvenais šeit ir ne tikai pats potenciāls, bet gan tas, ka, rīkojoties pašpārliecināti, jūs aizskarat kāda intereses. Iedomājieties šādu situāciju: cilvēks stāv tuksneša vidū un kliedz: "Visa pasaule ir pie manām kājām." Lai kliedz vesels - tas nevienam netraucē, tāpēc līdzsvara spēki neiejaucas. Taču, ja nepamatota pārliecība par sevi tiek salīdzināta ar citu cilvēku iespējām, rodas atkarība. Šāda pārliecība, ja tā balstās uz salīdzinājuma ar citiem, ir tīrs pārmēra potenciāls, īpaši tad, ja tā balstīta uz nevērīgu vai nicīgu attieksmi pret citiem cilvēkiem. Tāda mānīga pārliecība par sevi agrāk vai vēlāk saņems sodu - knipi pa degunu vai, piedodiet, spērienu pa pēcpusi.

Ir vēl eksaltēta pārliecība, kas rodas kā bikla cilvēka uzbudinājums, piepeši sajūtot pārliecības "garšu". Arī tā ir mānīga pārliecība, kas balstās uz īslaicīgiem emociju uzplūdiem, tā pastāv tikai neilgu laiku.

Kā iemantot patiesu pārliecību par sevi? Jūs pats saprotat, ka cīnīties ar nedrošību ir veltīgi. To nevar noslēpt ar mānīgas drosmes aizsegu. Apslēpt tā kā tā neizdosies, bet patērētā enerģija tiks pavērsta pret jums. Mēģinājumi piespiest sevi būt pārliecinātam arī ir veltīgi. Nav nekādas jēgas centieniem piespiest sevi būt drosmīgam un izlēmīgam, ja īstenībā šādu īpašību nav. Piespiest valdīt pār sevi arī nav iespējams. Kā jau tika teikts, apņemšanās enerģija nesablīvējas, tā tiek izlietota, lai uzturētu kontroles tvērienu, tāpēc rīcībai tās gluži vienkārši nepietiek.

Ir arī pilnīgi veltīgi kaut kādā veidā mēģināt sevī veidot pārliecību. Var likties, ka to attīsta enerģiska darbošanās. Patiešām, kad cilvēks pārstāj cīnīties un sāk darboties, apņemšanās enerģija atlaiž savu tvērienu un pārslēdzas no pārmēra potenciāliem uz darbības realizāciju. Iznāk, ka "acis izbijās, bet rokas padara", un viss izdodas. Tomēr pārliecība par sevi neattīstās darbībā - darbībā atbrīvojas apņemšanās enerģija. Pārliecību par sevi nevar attīstīt, tāpat kā enerģija, tā vai nu ir, vai arī tās nav.

Pārliecību par sevi, tāpat kā ticību, nevar iemantot ar pašiedvesmu. Jūs varat līdz prāta aptumsumam atkārtot afirmācijas, ka esat pārliecināts par sevi. Tā ir visai naiva un veltīga nodarbošanās. Tas ir tikpat kā cīnīties ar slimības sekām, nenovēršot cēloņus. Lai ko jūs darītu ar savu nedrošību, tā nekur nepazudīs. Lai kā jūs censtos iemantot pārliecību par sevi, jūs to neiegūsit. Tāpat jūs nespēsit uzturēt atbilstošu savu domu translāciju, lai allaž atrastos uz šādas pārliecības viļņa. Var šodien no rīta pateikt sev: 'Viss, es esmu pārliecināts par sevi. Nekas nespēs satricināt šo pārliecību. Esmu stiprs kā klints." Mēģiniet tā izdarīt, tad redzēsit, kas notiks. Kādu laiku jūs patiešām jutīsities pārliecināts par sevi, un tas sagādās vēl lielāku pārliecību un prieku. Taču ļoti drīz kāds svārsts sarīkos nekrietnu provokāciju, un jūs pat nepamanīsit, kā novelsities no pārliecības viļņa. Un nu jūs atkal esat. dusmīgs un nomākts, atkal radušās kādas nepatikšanas, kaut kas vieš skumjas, un jūs atkal baidāties un neieredzat. Šķita, ka priekšā paspīdēja gaisma, taču nu atkal esat nonācis strupceļā.

Kā tomēr izrauties no šā sarežģītā labirinta? Nekādi jūs no tā neizkļūsit. No tā nav izejas. Šā labirinta noslēpums ir tāds: labirinta sienas sagrūs tad, kad beigsit meklēt izeju un atteiksities no svarīguma. Nedrošību rada divas cēloņu grupas. Pirmā grupa - iekšējie cēloņi. Pie tiem pieskaitāms pārmērīgs satraukums par savām personiskajām īpašībām. Tas izraisa tādas jūtas kā neapmierinātību ar sevi paša trūkumu un nepietiekamo labo īpašību dēļ, nepilnvērtības sajūtu salīdzinājumā ar citiem, kautrību, bailes ciest neveiksmi un nonākt smieklīgā situācijā un tā tālāk. Otrā grupa - tie ir ārējie cēloņi, kas saistīti ar neadekvāti paaugstinātu ārējo faktoru novērtējumu. Kā sekas rodas nepamatots satraukums par savu iekšējo īpašību neatbilstību augstajām ārējām prasībām, godbijība pret visu ārējo, sajūta, ka esat niecīgs cilvēciņš lielā pilsētā, visbeidzot, tās gluži vienkārši ir bailes no apkārtējās īstenības.

Paradokss slēpjas atziņā: lai iemantotu pārliecību par sevi, no tās jāatsakās. Labirinta sienas veido svarīgums. Jūs staigājat pa labirintu, cenšoties atbrīvoties no nedrošības un iemantot pārliecību par sevi. Tad, lūk, šāda pārliecība - tā ir himera. Tas ir vēl viens svārstu izgudrojums - mānīga mirāža, svarīguma lamatas. Pārliecība par sevi - tā ir svārstu spēle, kurā tie vienmēr uzvar. Kur ir ticība, tur allaž atradīsies vieta šaubām. Tāpat kā tur, kur ir pārliecība par sevi, noteikti atradīsies vieta šaubām un apņēmības trūkumam. Pārliecība par sevi - tā ir sava veida ticība panākumiem. Jebkurā scenārijā var iekļaut negatīvu labojumu. Ar nelielām izmaiņām pilnīgi pietiek, lai sagrūtu šādas pārliecības siena.

Jēdziens pārliecība par sevi veidots no pārmēra potenciāliem un atkarības attiecībām. Jebkuras variācijas par šo tematu ir aptuveni šādas: "Esmu pilns apņēmības. Esmu stingrs un nelokāms kā klints. Man viss veicas labāk nekā citiem. Mani nekas neapturēs. Es pārvarēšu visus šķēršļus. Esmu stiprāks un drosmīgāks par citiem." Un tā tālāk.

Pārliecība par sevi - tas gluži vienkārši ir pagaidu pārmēra potenciāls, tas arī viss. Lai kādā iesaiņojumā to ietērptu, tas tomēr būs tikai pārmēra potenciāls. Pat pašsavaldīšanās nav nekas vairāk kā sasprindzinājuma pagaidu kāpinājums. Pārliecība par sevi taču ir nedrošība ar pretējo zīmi. Gan viens, gan otrs potenciāls prasa enerģijas tēriņus. Arī pirmo potenciālu neizbēgami sagraus līdzsvara spēki. Tāpēc vēlme būt pārliecinātam par sevi ir tikpat veltīga kā dzīšanās pēc šķietamas laimes, kas vīd kaut kur nākotnē.

Tātad mēs esam sagrāvuši vēl vienu mānīgu stereotipu. Bet kā lai dzīvo bez pārliecības par sevi? Transērfings tās vietā piedāvā citu alternatīvu - koordināciju. Kas ir koordinācija, to jūs uzzināsit no turpmākā izklāsta.

SVARĪGUMA KOORDINĀCIJA

Kāpēc vispār vajadzīga pārliecība par sevi? Tāpēc, lai drosmīgi un enerģiski izkarotu savu vietu zem saules. Svārsti jums uztiepuši kādu nesatricināmu postulātu: nekas neiekrīt rokās tāpat vien: ja gribi panākt savu, jācīnās, jāuzstāj, jāpieprasa, jāapsteidz konkurenti, jāstrādā ar elkoņiem. Bet, lai rīkotos drosmīgi un enerģiski, nepieciešama pārliecība par sevi.

Kā jūs zināt, cīņas un konkurences ceļš nav vienīgais iespējamais ceļš. Ja atteiksities no svārstu scenārija, varēsit mierīgi un nepieprasot saņemt savu, un tāpēc nepavisam nav obligāti jācīnās, bet pietiek ar to, ka iemantojat izlēmību iegūt. Svārstiem izvēles brīvība nozīmē iznīcību. Ja ikviens gluži vienkārši saņems savu bez cīņas, neizlietojot enerģiju šķēršļu radīšanai un pēc tam to pārvarēšanai, tad tie paliks bešā. Lai gan mūsu pasauli ir grūti iedomāties bez svārstiem, tomēr to izveidotie stereotipi nav nemaz tik nesatricināmi kā, piemēram, mehānikas likumi. Apzināšanās un apņemšanās ļauj ignorēt svārstu spēli un panākt savu bez cīņas. Bet, kad ir brīvība bez cīņas, tad pārliecība par sevi nav vajadzīga.

Nedrošībai ir viens avots - svarīgums. Pārliecība par sevi ir tā pati nedrošība, tikai ar pretējo zīmi. Gan vienam, gan otram ir kopējas saknes - atkarība no ārējiem faktoriem un apstākļiem. Rodas šāda aina. Svārsts ved cilvēku pa savu ceļu, turot viņu aiz saitēm kā marioneti. Cilvēkam šķiet, ka viņš nevar ne tikai izvēlēties ceļu, bet arī virzīties patstāvīgi. Ja saites ir vienmērīgi nostieptas, cilvēks soļo droši kā bērns pie mātes rokas. Tiklīdz saites kļūst vaļīgas un sāk satraukti raustīties, cilvēks izjūt nedrošību un cenšas saites nostiept stingrāk.

Nejau svārsts viņu tur - cilvēks pats pieķēries svarīguma saitēm. Viņš baidās tās palaist vaļā, tāpēc ka ir atkarības varā, bet šī atkarība rada atbalsta un pārliecības ilūziju. Mazulis beigu beigās atlaidīs mātes roku un ies patstāvīgi - viņa pati bērnu uz to paskubinās. Turpretī svārsts visvisādi centīsies pārliecināt cilvēku, ka viņš nespēj izvēlēties ceļu pats un nevar virzīties uz priekšu bez saišu palīdzības. Ja cilvēks nokratīs murgu un palaidīs vaļā svarīguma saites, viņš varēs brīvi iet, kurp vien gribēs, un gluži vienkārši izvēlēties savu mērķi, nevis cīnīties par to.

Cilvēkam, kurš ieguvis brīvību, vairs nav vajadzīga pārliecība par sevi, kas rada atbcdsta ilūziju. Viss, kas viņam vajadzīgs, - tā ir koordinācija, lai nepakristu. Atrodoties svārsta varā, cilvēks ir pieradis pie stabilitātes un atbalsta, turoties pie svarīguma saitēm. Taču tādējādi viņš pastāvīgi izjauc līdzsvaru un bezpalīdzīgi kūļājas šajos pseidonodrošinājumos, atdodot enerģiju svārstam. Ja cilvēks tos palaidīs vaļā, tad līdzsvara saglabāšanai viņam pietiks vienīgi neradīt jaunus svarīguma pārmēra potenciālus.

Pārliecība par sevi kā atbalsts vairs nav vajadzīga, tāpēc ka tad, kad man nav svarīguma, man nekas nav jāaizsargā un nekas nav jāiekaro. Man nav no kā baidīties un nav par ko raizēties. Ja man nekas nav pārmērīgi svarīgs, manu pasaules slāni nav izkropļojuši pārmēra potenciāli. Es atsakos no cīņas un virzos pa straumi. Esmu tukšs, tāpēc nav aiz kā mani aizķert. Tomēr tas nenozīmē, ka es karājos vakuumā. Tieši tagad, ja vien gribu, es iegūstu izvēles brīvību. Man nav vajadzības cīnīties. Es gluži vienkārši mierīgi eju un paņemu savu. Tā vairs nav nedrošā pārliecība par sevi, tā ir mierīga un apzināta koordinācija.

Kur rodas miers? Ja nav iekšējā svarīguma, nav vajadzības nevienam neko pierādīt. Tas nodrošina mieru. Kad jūtaties svarīga persona, rodas tieksme visiem to parādīt un izveidojas pārmēra potenciāls. Tad līdzsvara spēki darīs visu, lai izklīdinātu mītu par jūsu svarīgumu. Pastāvīgi radīsies apstākļi, kas pārbaudīs pārliecības stiprumu.

Pat niecīgākais aizvainojums liek cilvēkam cīnīties, lai paaugstinātu un apstiprinātu savu nozīmīgumu. Atsakieties no nepieciešamības visiem un sev kaut ko pierādīt, uzskatiet to par aksiomu. Ja izvēlēsities cīņu par savu svarīgumu, tad izlietosit tai visu savu mūžu. Atsakoties no šīs cīņas, uzreiz iemantosit nozīmīgumu.

Nedrošība, neticība saviem spēkiem - tas pirmām kārtām ir zems pašnovērtējums. Kā paaugstināt savu pašnovērtējumu? Vai domājat, ka es tagad aicināšu noticēt, ka jūs tiešām esat daudz labāks, nekā domājat par sevi? Daudzi psihologi bez liekas prātošanas tā arī dara. Patiešām, apkārtējo vērtējums ir tieši proporcionāls jūsu paša vērtējumam, ja vien tas nerobežojas ar iedomību. Tiklīdz jūs pats bez pašapmāna atzīsit savu augsto nozīmīgumu, ari citi tūlīt pat tam piekritīs. Problēma ir vienīgi tā, ka sevi pārliecināt nav nemaz tik vienkārši. Varat pārbaudīt: ja jūs pats vērtējat sevi ļoti zemu, tad neizdosies pārliecināt sevi par pretējo. Lai kā censtos sevi pierunāt, jūs nekad īsti nenoticēsit, ka īstenībā esat ļoti vērtīgs. Kur tad ir tās labās īpašības? Trūkumi - jā, tie ir acīm redzami.

Taču es jūs neaicinu noticēt savām labajām īpašībām un visiem spēkiem paaugstināt savu pašnovērtējumu. Ar to jūs iegūtu vai nu pašpārliecību, vai vēl lielāku grūtsirdību. Es iesaku atteikties no cīņas par nozīmīgumu. Nevajag ne ticēt, ne pierunāt sevi. Gluži vienkārši atsakieties no cīņas un pavērojiet, kas notiks. Bet notiks, lūk, kas. Apkārtējie cilvēki sāks izturēties pret jums ar lielāku cieņu, it kā jūsu nozīmīgums viņu acīs būtu izaudzis. Tiklīdz jūs saskarsities ar šo faktu, nebūs vairs nekādas vajadzības pārliecināt sevi un ticēt. Jūs gluži vienkārši zināsit.

Šis paradokss darbojas nevainojami. Cīņa par nozīmīgumu atņem brīvo enerģiju, un tā tiek izlietota cīņai ar variantu straumi un pārmēra potenciālu radīšanai, kas izraisa līdzsvara spēku vēju. Tas viss kopā savij ļoti sarežģītu problēmu kamolu ar visdažādākām kaitīgām sekām. Jūs nespēsit to atšķetināt. Gluži vienkārši atsakieties no cīņas par savu nozīmīgumu, tad jums atliks tikai brīnīties un priecāties par rezultātiem. Tādā gadījumā personiskais nozīmīgums pats izaugs jūsu acīs. Jūsu paša vērtējums paaugstināsies, un apkārtējie cilvēki kopā ar jums tam piekritīs.

Cik veltīgi ir mēģinājumi mākslīgi paaugstināt savu pašnovērtējumu, tikpat veltīgi ir mēģinājumi izdzīt no sevis vainas sajūtu. Ja jums ir slieksme uz vainas sajūtu, jūs nekad nevarēsit to ne apslāpēt, ne aizdzīt. Ko darīt? Tieši to pašu, ko ar zemu pašnovērtējumu. Beidziet taisfioties apkārtējo cilvēku priekšā. Attaisnojieties tikai ārkārtējas nepieciešamības gadījumā, kad patiesi jāizskaidro sava rīcība. Atcerieties, ka nevienam nav tiesību ne par ko jūs nosodīt, ja neesat nodarījis nevienam nekādu ļaunumu. Neapsūdziet sevi publiski un neaizstāvieties. Lai manipulatori iekrīt tukšumā. Neaizcērtiet skaļi durvis, klusi izejiet no tiesas zāles, kur sanākuši visi tie, kas pieraduši iedzīvoties uz citu vainas rēķina. Atstājiet viņus tukšā. Ja jums ir ļoti stiprs vainas komplekss, tad sākumā nebūs par ļaunu pat nedaudz pieklusināt savu sirdsapziņu. Neatdodiet sava nozīmīguma izvērtēšanu citu cilvēku tiesas rokās. Tikai ar tādu rīcību, nevis ar iekšējo cīņu var atbrīvoties no vainas sajūtas. Jūs redzēsit, ka tā pati kaut kur pagaisīs.

Tikai atsakoties no cīņas par savu nozīmīgumu un izbeidzot attaisnošanos, jūs tiksit galā ar ievērojamu daļu sava iekšējā svarīguma. Vainas sajūta un raizē- šanās par savu nozīmīgumu — tās ir galvenās iekšējā svarīguma izpausmes. Visi pārējie pārmēra potenciāli ir atvasinājumi no šiem diviem. Jums vairs nebūs vajadzīga aizsardzība, tāpēc ka nav vairs ko sargāt. Arī uzbrukt citiem, lai aizsteigtos priekšā viņu uzbrukumiem, vairs nevajadzēs. Ir laba paruna: "Nebaidi nevienu, tad arī pats nebaidīsies."

Gluži tāpat, ja samazināsit ārējo objektu svarīgumu, tie vairs nenomāks jūs ar savu nozīmīgumu. Ir divi mokošākie ārējā svarīguma paveidi: problēmu sarežģītība un neziņa. Gan viens, gan otrs rada nomācošu nemiera un trauksmes potenciālu. Jebkurš cilvēks ik mirkli ir par kaut ko satraukts. Tie, kuriem trūkst pašpārliecības, atzīst par labāku liekties zem problēmu smaguma un kā nebūt nest savu slogu. Stipras personības cenšas pārvarēt grūtības ar enerģisku neatlaidību. Viņi šo cietoksni ieņem triecienā, sagraujot tā sienas ar savas pašpārliecinātības pārmēra potenciālu.

Gan nedrošība, gan pārliecība par sevi prasa enerģiju. Pirmajā gadījumā enerģija tiek izlietota galvenokārt nemieram un satraukumam, otrajā gadījumā - šķēršļu pārvarēšanai ar spēku. Tās ir ļoti ekstensīvas cilvēka un ārējās pasaules mijiedarbības metodes. Īstenībā viss ir daudz vienkāršāk. Vajag tikai apzināti atteikties no ārējā svarīguma, beigt cīnīties ar variantu straumi - un šķēršļi pazudīs paši no sevis. Vai tādā gadījumā jums būs vajadzīga pārliecība par sevi? Nē, tagad vajadzīga tikai koordinācija, lai virzītos pa straumi un apzināti kontrolētu nevis scenāriju, bet svarīguma līmeni. Enerģija, ko agrāk izlietojāt visdažādāko pārmēra potenciālu uzturēšanai, tagad jūs notur līdzsvarā un mazliet palīdz straumei ar tīras apņemšanās airi.

Protams, tik vienkārši pilnīgi atbrīvoties no svarīguma neizdosies, lai kā jūs censtos. Nevajag cīnīties ar svarīgumu. Gluži vienkārši atlaidiet satvērienu un transformējiet pārdzīvojuma enerģiju par rīcības enerģiju. Sāciet vismaz kā nebūt rīkoties, nesasprindzinoties un neuzstājot. Pārmēra potenciālu enerģija izkliedēsies darbībā, atbrīvosies apņemšanās enerģija, un sarežģītām problēmām radīsies vienkārši risinājumi.

Arī bailes no nezināmā neizdosies pārvarēt ne ar pašiedvesmu, ne ar aklu ticību, ne ar mānīgu pārliecību par sevi. Ja atceraties, es neatlaidīgi ieteicu nedomāt par mērķa sasniegšanas līdzekļiem. Jūs nekad nepiespiedīsit sevi noticēt, ka grūti sasniedzamais mērķis ir reāls un ka jūs gaida simtprocentīga veiksme. Atmetiet šos veltīgos centienus, jūsu ticība tik un tā neko nedos, bet uz īsu brīdi iemantotā pārliecība par sevi drīz vien izgaisīs.

Jums vajadzīga nevis ticība un nevis pārliecība par sevi, bet gan koordinācija. Koordinācija nozīmē: gūt baudu no domām par mērķi, it kā tas jau būtu sasniegts, palaist vaļā scenārija kontroles tvērienu un virzīties pa variantu straumi, palīdzot sev ar tīras apņemšanās airi. Tādai rīcībai nav nekā kopēja ar aklu ticību panākumiem. Kur ir ticība, arī akla ticība, tur vienmēr atradīsies vieta šaubām. Aklu jūs padara pārmērīgi uzpūstais savas pārliecības potenciāls. Kad apzināti virzāties pa straumi, viss nostājas savās vietās bez liekas piepūles.

Ja rīkosities saskaņā ar koordināciju, ļoti drīz aiz straumes pagrieziena parādīsies tas, kam jūs agrāk nesekmīgi centāties ticēt un kas biedēja ar neziņu. Šaubas izzudīs, kad prāts būs nostādīts fakta priekšā. Tad ticība pārvērtīsies par zināšanu, bet bailes no nezināmā pāraugs sava spēka apzināšanās priekā. Galvenais - atteikties no svarīguma un atlaist scenārija kontroles tvērienu. Svarīgi ir apzināties, ka jums pašam jāizlemj, kādu sarežģītības pakāpi problēmai piešķirt. Bet scenārija izmaiņas nāks jums par labu, ja vien pats to atļausit.

Un, visbeidzot, pilnīga koordinācija tiks sasniegta, kad dvēsele un prāts būs vienoti. Ja apziņas līmenī jums šķiet, ka vēlaties un esat pārliecināts, bet zemapziņu grauž šaubu tārps vai māc grūtsirdība, tad koordinācija zūd. Lai sasniegtu dvēseles un prāta vienotību, pietiek ieklausīties sirds mājienos un dzīvot saskaņā ar savu kredo. Kā un kāpēc jāklausa savas dvēseles balss, jau ir teikts pietiekami bieži. Dzīvot saskaņā ar paša kredo nozīmē, ka es mīlu sevi, pieņemu sevi tādu, kāds esmu, mani nemoka sirdsapziņas pārmetumi un vainas sajūta, bez kādas šaubīšanās es rīkojos tā, kā liek prāts un sirds.

Kredo sairst, kad pašnovērtējums ir pārāk pazemināts un starp dvēseli un prātu parādās pretrunas. Dzīvot saskaņā ar savu kredo ir gluži vienkārši brīnišķīgi, un jūs to zināt. Taču vēl brīnišķīgāk ir tas, ka kredo nevajag ne radīt, ne mainīt, ne cīnīties ar to. Lai gan daudzi cilvēki tiecas darīt tieši tā - cenšas izcirst savu kredo gluži kā statuju no marmora. Tas nedos neko citu, tikai neauglīgu rakņāšanos sevī, dvēseles mocības un svārstīšanos. Kredo netiek veidots, tas nerodas cīņā vai gribas pūliņu rezultātā. Kredo jums jau ir, gluži vienkārši tas, tāpat kā dvēsele, ir ieslodzīts svarīguma futrālī. Tiklīdz pazemināsit iekšējo un ārējo svarīgumu, tas atbrīvosies, un jūs to tūlīt sajutīsit. Kad svarīgums nokrītas līdz nullei, jums nav nekas jāsargā un nav nekas jāiekaro. Jūs gluži vienkārši dzīvojat saskaņā ar savu kredo un pavisam mierīgi un neuzstājot paņemat savu.

Tādējādi, atteicies no cīņas par savu nozīmīgumu, neatdodot to citu cilvēku tiesai un pazeminot ārējo svarīgumu, jūs iemantosit to, ko pieņemts uzskatīt par patiesu pārliecību par sevi. Tā būs nevis nenoteiktā pārliecība, kas balstās uz pārmēra potenciāliem, bet gan mierīgs iekšējais spēks - koordinācija.

Patiesa mierīga koordinācija neattiecas ne uz ko ārēju, tāpēc tai nav vajadzīgi apstiprinājumi un pierādījumi. Jūs noteikti esat satikuši vai vismaz redzējuši kinofilmās cilvēkus, kuru pārliecība par sevi neizraisa nekādas šaubas. Patiesa mierīga pārliecība par sevi balstās vienīgi uz iekšējo pašpietiekamību un pilnību. Tas nozīmē, ka jūs ne ar vienu sevi nesalīdzināt, bet gluži vienkārši atrodaties pilnīgā dvēseles līdzsvarā. Tāds līdzsvars tiek sasniegts dvēseles un prāta vienotībā, kad jūs neizjūtat vainu, atkarību, pārākumu, pienākumu, bailes un satraukumu. Citiem vārdiem sakot, jūs neizjaucat līdzsvaru ne ar apkārtējo pasauli, ne arī pats ar sevi. Jūs dzīvojat harmonijā ar apkārtējo pasauli un pats ar sevi, dzīvojat atbilstoši savam kredo. Tas, protams, ir ideāls, taču pēc tā ir jātiecas, tas ir vienīgais veids, kā iemantot patiesu pārliecību par sevi, proti, koordināciju. Šāda pārliecība, kas sasniegta jebkādā citādā veidā, būs maldīga.

Koordinācija jums nodrošinās brīvību no svārstiem un ļaus virzīties, kurp vien vēlaties, un saņemt visu, ko vien vēlaties. Ja pašreiz jums nākas pildīt apgrūtinošus pienākumus, izīrējiet sevi, iztēlojieties, ka tiekat uzņemts kinofilmā. Pacietieties, jums nāksies nospēlēt savu lomu, vismaz līdz šīs sērijas beigām, kamēr nebūsit iegājis pa savām durvīm. Vizualizējiet mērķa slaidu, nedomājot par līdzekļiem, un gaidiet, kad ārējā apņemšanās atvērs tieši jūsu durvis.

CĪŅA AR MĀLA KLUCI

Beidzot es esmu atbrīvojies no nevajadzīgas pārmēra potenciālu nastas. Man vairs nav ne ārējā, ne iekšējā svarīguma. Nav vajadzības aizstāvēt savu pārākumu vai slēpt nepilnības. Nav bažu ne tagadnes, ne nākotnes priekšā. Man nav nekas jāaizstāv un nav nekas jāiekaro. Beidzot esmu brīvs no svārstu ietekmes un varu nodoties pats sev. Ja tas tā būtu…

Svārstu vara ir milzum liela, īpaši tāpēc, ka cilvēki to nenojauš. Par tiem nevar runāt kā par kādu slepenu citplanētiešu biedrību, kas auž sazvērestības tīklus pret cilvēci. Svārsti - tā ir mūsu pasaules neatņemama sastāvdaļa. Tie ietekmē cilvēkus un pārvalda viņus ar energoinformatīvās iedarbības palīdzību. Šī iedarbība notiek trīs līmeņos: mentālajā, emocionālajā un enerģētiskajā līmenī. Izmantojot svarīguma saites, svārsti izsūknē no cilvēkiem brīvo enerģiju. Tā ir bijis vienmēr. Taču pēdējā laikā ļoti strauji pieaug tīri informatīvā iedarbība.

Civilizācijas vēsture aptver daudzus tūkstošus gadu. Taču tieši pēdējās desmitgadēs aina krasi mainījusies, parādoties jaunākajiem atklājumiem informātikas jomā. Informācijas nesējos uzkrāto datu daudzums aug ģeometriskās progresijas tempos. Taču draudus rada ne jau informācijas apjoms, bet gan tās izplatīšanas metodes un līdzekļi. Cilvēks no visām pusēm tiek ietīts telekomunikāciju tīmekļos, kas ar katru dienu kļūst aizvien bīstamāki. Tomēr šīs briesmas cilvēki nejūt, tāpēc ka informātikas industrijas attīstību pavada jaunu izklaides iespēju un tīkamu ērtību uzjautrinošā narkoze.

Skaidri redzams, ka svārstu mērķis nebūt nav izklaidēt piekritējus, to mērķis ir pakļaut viņus savai varai. Paplašinot un virtuozi pilnveidojot informātikas tīmekli, svārsts vienlaikus aptver neiedomājami daudz piekritēju. Tā, piemēram, jo vairāk cilvēku skatās vienu un to pašu televīzijas pārraidi, jo vairāk enerģijas iegūst svārsts. Jo tas ir stiprāks, jo lielāka ir tā ietekme un jo vieglāk piekritēji pakļaujas likumam "dari tāpat kā es".

Svārsta noteikumi darbojas sekmīgi un novērš cilvēkus no viņu patiesajiem mērķiem. Pašreiz šis process ieiet beigu stadijā, kad cilvēks pilnīgi zaudē izvēles brīvību. Kādudien cilvēks nonāks tādā situācijā, kurā viņš būs drausmīgas energoinformatīvās matricas elements. Cilvēks tiks ieslodzīts nosacītības futrālī un pārvērtīsies par mehānisma detaļu. Matricas šūniņa noteiks, kā tās elementam jādarbojas un kas tam jāvēlas. Kā jūs zināt, fantastikai ir tendence noteiktā laikā kļūt par realitāti.

Šis process jau notiek, turklāt nemanāmi un neatlaidīgi. Un tur neko nevar padarīt. Lai pakļautu, nav nemaz nepieciešama fiziska vardarbība. Pietiek izveidot cilvēka pasaulsuzskatu tā, lai viņam gluži vienkārši nebūtu nekāda priekšstata par savu brivibu. Tieši tas pašreiz tiek darīts. Saglabāt brīvību tādos apstākļos ir ļoti sarežģīti. Tāpēc vēlreiz aplūkosim dažus aspektus, kā pasargāties no svārstiem.

Kā jūs zināt, vienīgais, aiz kā svārsts var aizķert, - tas ir svarīgums. Beigu beigās tas pieķersies arī pie tā, ka jūs piešķirat lielu nozīmi nepieciešamībai uzturēt svarīgumu nulles līmenī. Viss teiktais par svārstiem jāuztver ļoti nopietni. Taču, lūk, kāds paradokss: ja tagad visā nopietnībā pieteiksit tiem karu, jūs jau iepriekš būsit nolemts sakāvei. Galvenais princips cīņā ar svārstu ir atteikšanās no ciņas ar to.

Jums jāsaprot, ka tā ir nevis kauja ar taustāmu pretinieku, bet cīņa ar māla kluci - spēle. Pareizāk sakot, jums pašam jāizlemj, kas tā būs. Ja to uztversit kā kauju, jebkurā gadījumā draud sakāve. Svārstu nevar uzvarēt cīņā. Pieņemsim, ka esat metis izaicinājumu klucim: "Es tagad zinu, ka tas ir tikai māla klucis, es tam gan parādīšu!" Tas ir viss, uzskatiet, ka esat jau sakauts. Ja to uztversit kā spēli, jums sliktākajā gadījumā draud zaudējums spēlē, taču ne kaujā.

Svārsts ir māla klucis lidz laikam, kamēr vien jūs apzināties tā spēles būtību un nepakļaujoties tās noteikumiem. Svārsti uzglūnēs upurim katru reizi, kad jūs jutīsities pārliecināts par sevi. Esiet gatavs, ka tie jebkādiem līdzekļiem centīsies izsist jūs no līdzsvara, - tā ir spēles būtība. Jūs uzķeraties uz makšķeres, zaudējat līdzsvaru, zaudējat pašsavaldīšanos un atdodat enerģiju svārstam.

Lūk, jūs pašlaik esat mierīgs, priecīgs, līdzsvarots, taču tā nebūs ilgi. Svārsts sarīkos kādu provokāciju. Tā, piemēram, jūs nokļūstat nevēlamā situācijā vai saņemat sliktas ziņas. Saskaņā ar svārsta scenāriju jums jāuztraucas, jāizbīstas, jānokar galva, jāzaudē dūša, jāpauž neapmierinātība un sapīkums. Viss, kas jums nepieciešams, ir - laikā pamosties un atcerēties, kāda ir šī spēle, un pēc tam tūlīt pat atteikties no svarīguma. Ja jūs to izdarīsit apzināti, svārsts iekritīs tukšumā.

Jūs spējat pārkāpt spēles noteikumus tikai tad, ja neesat aizmidzis nomodā. Neapzinātā sapnī cilvēks allaž ir apstākļu upuris. Sapnis pagadās, un jūs tur neko nevarat līdzēt. Visi ir sen pieraduši arī nomodā standartveidā automātiski reaģēt uz negatīvo ietekmi. Kas tam seko, nav pat jāskaidro. Bet jūs taču neesat austere! Un visā pilnībā spējat reaģēt neadekvāti. Dariet to apzināti, un svārsta plāni izjuks. Vajag tikai laikus attapties un pārkāpt spēles noteikumus.

Pārliecinieties pats, cik patīkami būs apzināties, ka saprotat, kā svārsts visiem spēkiem cenšas jūs izprovocēt, bet jūs neļaujaties. Patīkamu sajūtu radīs ne tikai lepnums par sevi kā stipru cilvēku. Lieta tā, ka, atdodot enerģiju svārstam, jūs zaudējat spēkus. Kad svārsts provocē, bet jūs nepadodaties, svārsta enerģija, ko tas izmantoja provokācijai, pāriet pie jums un padara jūs stiprāku. Tieši šis papildu spēks arī izpaudīsies kā patīkama sajūta. Tagad jūs varat iedomāties, kāds dul- burīgs prieks kūsā svārstā, iegūstot jūsu enerģiju. Nedodiet svārstam tādu iespēju. Tas uzmāksies jums atkal un atkal, bet jūs nepadodieties. Lai svārsts pats tērē enerģiju jūsu labā.

Piedaloties tādā spēlē ar noteikumu pārkāpumiem, neļaujieties kārdinājumam sadusmoties par pašu spēli. Kamēr spēlējat apzināti, bet priecīgi un bezrūpīgi, jūs cīnāties ar māla kluci, abiem rokā cukura zobentiņi. Klucis jums neko nespēs padarīt. Ja pārkāpjat noteikumus un saglabājat līdzsvaru, māla klucis sairst. Taču, tiklīdz jūs zaudējat pašsavaldīšanos, svārsta cukura zoben- tiņš pārvēršas par bīstamu asmeni. Tāda spēle var pārtapt par kauju un beigties jums ar inducētu pāreju.

Necīnieties ar savu reakciju uz provokāciju. Palūkojieties uz to citādi. Emocijas - tās ir sekas, kuru cēlonis ir attieksme. Apzināti mainiet savu reakciju uz negatīvo faktoru. Paust neadekvātu attieksmi nav grūti, jo jūs apzināties, ka tā ir tikai spēle. Lai klauns lēkā. Jūs it kā cīnāties ar neredzamu pretinieku istabā, kurā ir vienīgi spoguļi. Šķiet, ka svārsts ir tepat līdzās. Taču īstenībā jūs redzat nevis svārstu un pat ne tā attēlu. Spogulī atainojas jūsu svarīgums. Kamēr vien kaut kam ir pārmērīgi svarīga nozīme, jums ir pretinieks, un tas pastāvīgi rēgojas spoguļos. Ja svarīgumam ir nulles vērtība, nav no kā baidīties, nav ko aizstāvēt, nav kam uzbrukt. Nozīmīguma spoguļi sašķīdīs sīkās druskās, un jūs ieraudzīsit, ka māla klucis ir sairis.

Jums nav nepieciešama stingrība cīņā ar svārstu. Tukšums ir daudz efektīvāks. Vārdi "nesalaužams, tērauda nervi, dzelzs griba, nelokāmība, aukstasinība, pašsavaldīšanās" un citi paredz aizsardzību, sasprin- gtību, gatavību atvairīt. Lai uzturētu tādu aizsardzības lauku, nepieciešams milzum daudz enerģijas. Kā jūs saprotat, visa šī enerģija tiek izlietota svārsta uzturēšanai. Bet, ja esmu tukšs, man nav vajadzības uzturēt aizsardzības lauku. Enerģija netiek tērēta, māla klucis iekrīt tukšumā un sairst. Viss, kas nepieciešams, ir - pastāvīgi atcerēties spēles noteikumus un apzināti uzturēt svarīgumu nulles līmenī.

Nepieciešamība noturēt svarīgumu nulles līmeni nedrīkst pārvērsties par pastāvīgu kaujas gatavību atvairīt uzbrukumu. Šajā gadījumā jūs piešķirat pārmērīgi svarīgu nozīmi pašai spēlei. Atslābinieties un atļaujieties laiku pa laikam zaudēt. Nevajag censties uzvarēt par katru cenu. Kamēr turat savu tvērienu, svārsts var tīt jūs ap pirkstu. Tas raustīs jūs kā sunīti aiz nūjas, kuru kucēns negrib atlaist. Ja spēle nesagādā prieku, esiet maksimāli vienaldzīgs un mierīgi atļaujieties zaudēt.

Ja šajā reizē svārsts ir uzvarējis, nepretojieties un atzīstiet, ka šo raundu esat zaudējis. Jūs zaudējāt līdzsvaru un vairs nevaldījāt pār sevi, un tas nav nekas īpašs. Nevajag šaustīt sevi par to, nākamo spēli uzvarēsit jūs. Nevajag tikai sev sacīt, ka tā ir pēdējā reize, nevajag izvirzīt ultimātus un izlikt lamatas. Jūs izvirzāt ultimātu nevis sev, bet svārstam. Tas tikai to vien gaida. Tāds ultimāts nav nekas cits kā varena aizsardzības siena. Sagatavojies aizsardzībai, jūs spēli pārvēršat par cīņu, kuru neizbēgami zaudēsit.

Esiet gatavs tam, ka svārsts var provocēt laipni un pieglaimīgi. Daudzi cilvēki, līkdami zem problēmu nastas, atrod atbalstu cigaretēs, alkoholiskajos dzērienos, narkotikās. Ja kārtējo reizi atmetat kaitīgo ieradumu un sakāt sev: "Nu ir viss, pēdējā reize", tad to nesakāt jūs. Svārsts ir tā sagrābis jūsu domu starojumu, ka spēj burtiski uzspiest jums domas. Ikreiz, kad ar zvērestu cenšaties sevi pārliecināt: "Vēl vienu, nu gan pēdējo reizi, un tad viss", pamostieties un nokratiet murgu. Tā runā svārsts. Šā fakta apzināšanās palīdzēs jums vienaldzīgi atmest kaitīgo ieradumu. Nevis izlēmīgi, bet tieši vienaldzīgi.

Piekritēju piesaistīšanai svārsti nenoniecina nekādus līdzekļus. Tie ir pilnīgi izskauduši visu, kas cilvēkiem svēts, sākot ar ētiskajiem principiem un beidzot ar reliģiju. Pasaule ir Vienotā Gara izpausme, Vienotības apliecinājums Daudzveidībā. Dievišķā būtība caurauž visu dzīvo un nedzīvo. Dievs ir ikvienā no mums. Mēs runājām par to, kad cilvēka dvēseli salīdzinājām ar pilienu okeānā. Tiklīdz Dievs ar savu manifestāciju pavēstīja cilvēkiem par savu eksistenci, svārsti tūlīt pat pārņēma reliģiju savā kontrolē. Jūs paši par to varat pārliecināties, pievēršoties sākotnējiem desmit baušļiem.

Pirmais bauslis dažādos skaidrojumos kopumā skan tā: "Es esmu Tas Kungs, tavs Dievs… Tev nebūs citus dievus turēt Manā priekšā." Šis bauslis prasa, lai cilvēks tic, ka eksistē viens Dievs, kas valda visā pasaulē. Cilvēki tūlīt pārkāpa šo bausli un radīja sev ļoti daudzas reliģijas - svārstus. Pareizāk sakot, lāva reliģiju svārstiem pakļaut sevi. Reliģiju svārsti aizsedzas ar Tā Kunga vārdu. Paši reliģiju garīgie kalpotāji patiesi cenšas sludināt Tā Kunga vārdu un mācību. Taču, būdami piekritēji, viņi ir svārstu varā, tāpēc no viņiem maz kas atkarīgs. Vai tad reliģiskie kari un ķildas ir Dievam patīkamas?

Otrais bauslis (Romas katoliskajā un luterāņu baznīcā - pirmā baušļa otrā daļa. Tulk. piez.): "Netaisi sev elku tēlu vai kādu atveidu nedz pēc tā, kas ir augšā debesīs, nedz pēc tā, kas ir virs zemes, nedz pēc tā, kas ir ūdenī zem zemes. Nezemojies to priekšā un nekalpo tiem…" Arī tas ir teikts par svārstiem. Svārsts pakļauj piekritējus savai gribai un liek viņiem jebkurā gadījumā darboties savās interesēs neatkarīgi no tā, ar kādiem labiem nolūkiem tas tiek maskēts.

Taču kopumā visus baušļus var reducēt uz diviem. Atbildot uz kāda bauslības sludinātāja jautājumu: "Mācītāj, kurš ir augstākais bauslis bauslībā?", Jēzus sacīja: "Tev būs Dievu, savu Kungu, mīlēt no visas sirds un no visas dvēseles, un no visa sava prāta. Šis ir augstākais un pirmais bauslis. Otrs tam līdzīgs ir: tev būs savu tuvāku mīlēt kā sevi pašu. Šinīs abos baušļos ir saņemta kopā visa bauslība un pravieši" (Latvijas Bībeles biedrība, 2000). Mīliet Dievu sevī un citos, nepieliī- dzot svārstus, - tas ir viss, uz ko aicina baušļi.

Runājot par plašsaziņas līdzekļu ietekmi uz cilvēku psihi, pirmām kārtām nepieciešama apzināšanās. Laidiet gar ausīm jebkuru negatīvo informāciju. Jūs visvisādi cenšas ar kaut ko ieinteresēt, aizraut, kaut ko uztiept. Jebkuru cilvēku grupu pārstāv svārsts. Piekritēji, kas pilda tā gribu, bieži vien neapzinās, kādi ir svārsta patiesie nolūki. Allaž uzdodiet sev jautājumu: kam un kāpēc tas vajadzīgs? Vai tas vajadzīgs jums? Tajā pašā laikā aktīvi meklējiet un uztveriet visu informāciju, kas skar jūsu mērķi. "Labi, labi," jūsu prāts norūks, "es to ari pats zinu." Un kas par to, ka zina? Prāts visu zina, tomēr bezrūpīgi aizmieg ikreiz, kad svārsts sāk savu spēli. Nejaujiet svārstiem saņemt sevi pie rokas un aizvest līdzi.

Kopumā jūsu uzdevums ir apzināti pārkāpt spēles noteikumus. To var izdarīt divējādi. Vai nu atteikties no svarīguma un degradēt svārstu, ļaujot tam iekrist jūsu vienaldzības tukšumā, vai to apslāpēt, reaģējot neadekvāti. Ja jums neizdodas pilnīgi atbrīvoties no svarīguma, dodiet priekšroku otrajam variantam. Jebkura neadekvāta reakcija uz provokāciju ir rupjš spēles noteikumu pārkāpums.

CĪŅAS IZBEIGŠANA

Izvēles brīvība nozīmē kādu neiedomājami vienkāršu faktu. Nav ne mazākās vajadzības cīnīties par mērķa sasniegšan u. Viss, kas jums vajadzīgs, - tā ir izlēmība iegūt. Tiklīdz jūs esat atļāvies iegūt, varat mierīgi cilāt kājas mērķa virzienā. Svārsti jums uzspiež pavisam citu scenāriju. Tie liek cīnīties par mērķa sasniegšanu, pieteikt karu sev un pasaulei. Svārsti iesaka sākt pašam ar sevi. Tie iegalvo, ka jūs neesat pilnīgs, tāpēc nesasniegsit mērķi, iekams nebūsit mainījies. Jums jāmainās un tad jāiesaistās cīņā par vietu zem saules. Visam šim scenārijam ir viens vienīgs mērķis - atņemt upurim enerģiju. Cīnoties ar sevi, jūs atdodat enerģiju svārstam. Iesaistoties cīņā ar pasauli, jūs darāt to pašu.

Cīņa paredz pastāvīgu sasprindzinājumu, sadursmes, disciplīnu. Cīņa prasa pastāvīgu gatavību tai. Tieši tā dara karavīri, kas neskaidri apjauš, ka kaut kur šajā pasaulē ir brīvība. Taču viņi kļūdaini domā, ka brīvība jāiekaro. Visu savu mūžu viņi pavada karastāvoklī, tomēr galveno kauju vienmēr atliek uz vēlāku laiku. Karavīriem šķiet: tā gluži vienkārši iet un iegūt brīvību nav nemaz iespējams. Viņi pārliecina sevi un citus, ka to izdarīt ir ļoti grūti, tam vajadzīgi neatlaidīga darba un cīņas gadi.

Transērfinga Ceļinieks nepiedalās cīņā par brīvību, jo zina, ka tā viņam jau ir. Neviens nevar piespiest cīnīties. Taču jums nav citas izejas, ja jūs pilnīgi ir pārņēmis iekšējais un ārējais svarīgums. Viss, kas saistīts ar cīņu Transērfingā, - tā ir apņemšanās rīkoties nevainojami. Taču tam vajadzīga nevis kaujas gatavība, nevis disciplīna, bet gan apzināšanās.

Ja jums neizdodas tā vienkārši atļauties iegūt, varat atlikt to uz vēlāku laiku. Taču cik ilgi tā turpināsies? Tāda atlikšana var ieilgt visa mūža garumā. Atlikšana uz nākamo reizi nozīmē, ka ikviens pašreizējais dzīves posms tiek uzskatīts par sagatavošanos labākai nākotnei. Cilvēks vienmēr ir neapmierināts ar tagadni un mierina ar sevi ar cerībām, ka drīz būs labāk. Tādā gadījumā nākotne nekad neatnāk un vienmēr skatienam pavīd kaut kur tālumā. Tas ir tikpat kā censties panākt rietošo sauli.

Pārliecība, ka priekšā vēl daudz laika, nav nekas cits kā ilūzija. Gaidot labāku nākotni, paiet viss mūžs. Tā cēlusies paruna: "Nav nekā pastāvīgāka par pagaidām." Īstenībā gaidīt nav laika. Tāpēc nākotni vajag nevis gaidīt, bet iekļaut tās daļu pašreizējā brīdī.

Atļaujieties iegūt šeit un tagad. Tas nenozīmē, ka jūsu mērķis tūlīt pat tiks realizēts. Runa ir par izlēmību, proti, par apņemšanos iegūt pilnīgi pretēji permanentajai cīņai pašam ar sevi. Izlēmībai iegūt ir nesalīdzināmi lielāks spēks nekā izlēmībai rīkoties.

Visu savu mūžu jūs piedalāties cīņā par vietu zem saules. Vai daudz esat sasniedzis šajā cīņā? Lūk, pašreiz jums ar drūmu sejas izteiksmi jāiet uz apnicīgo darbu vai koledžu kā uz katorgu. Bet kāds tajā pašā laikā atpūšas kalnu slēpošanas kūrortā vai zviln saulītē pie siltas jūras. Varbūt viņš ir uzvarējis savā cīņā, tāpēc tagad var baudīt dzīvi?

Vairākums cīņas dalībnieku, strādājot ar vislielāko centību, pat visas dzīves laikā nespēj nopelnīt pietiekami daudz, lai dotos uz kalnu kūrortu. Ja personiski jūs varat atļauties gada laikā iekrāt dažām izpriecas dienām, tad jau ir labi. Taču aizbrauksit uz iecerēto vietu, bet tur ir iestājies slikts laiks vai pacēlājs sabojājies, vai vēl kādas citas nepatikšanas. Pat ja viss būs kārtībā, galvā pastāvīgi urdās domas, ka daudz ko jūs nevarat atļauties, nauda tomēr jātaupa, atceraties, ar kādām grūtībām nopelnījāt šīs dažas svētku dienas, un tās tagad tik ātri tuvojas beigām. Kopumā esat apmierināts, taču nākas atgriezties pelēkajā ikdienā un atkal rauties melnās miesās.

Jūs uzvarējāt cīņā, nopelnījāt svētkus, tomēr domās laiku pa laikam iezogas tumša ēna. Vai zināt, kāpēc? Jūs esat pārliecināts, ka vajadzēja ilgi un neatlaidīgi strādāt, lai iegūtu īsu baudu. Jūs neesat gatavs pilnībā atļauties iegūt. Tie, kas ir atļāvušies iegūt, cīņā nepiedalās. Viņiem tas nav ne prātā. Tā, piemēram, laimīgs pārītis pagājušajā nedēļā atpūtās ziemas sporta bāzē Šveicē. Tie bija svētki. Visi svētki reiz beidzas, tikai katram citādi. Tagad pārītis strīdas, kurp doties tālāk. Viņš grib uz Austrijas Alpiem, viņa - uz Francijas dienvidiem. Jums tas var atgādināt kaprīzes ziepju operā, taču viņiem tas ir pavisam nopietni. Gluži vienkārši gatavības iegūt līmeņi ir dažādi. Jūs vēl veselu gadu rausities melnās miesās, lai nopelnītu svētkus, bet viņiem jauni svētki sāksies jau pēc nedēļas.

Racionālā domāšana protestē: "Nu jā, viņi jau ir piedzimuši ar saviem miljoniem, bet man jānopelna! Kur tad radīsies nauda?" Vēlreiz atkārtoju: nedomājiet par naudu. Ja beigsit savu cīņu un atļausities iegūt, ārējā apņemšanās atradīs veidu, kā sagādāt jums vajadzīgo. Es to nevaru pierādīt tieši tagad. Pārbaudiet pats. Nemēģiniet, bet dariet. Nevis rītdien, bet šodien. Atļaujieties kopš šā brīža iegūt - kategoriski un bez ierunām. Ne vienreiz, bet daudzreiz. Ja jūs negaidīsit acumirklīgus rezultātus un turpināsit atļauties iegūt, kādā jaukā dienā notiks tas, ko citi nosauks par brīnumu.

Tiem, kuri piedzimuši ar miljoniem, gatavība iegūt jau ir. Viņiem nav nekādas vajadzības par to domāt. Turpretī jums nāksies pastrādāt ar slaidu. Prāts raizēsies par mērķa realitāti un sasniegšanas līdzekļiem. Taču tas ir cīņas ceļš un ved uz nekurieni. Ejot pa šo ceļu, jūs nespēsit nopelnīt pietiekami daudz naudas, jums tās vienmēr trūks. Nopelniet nevis naudu, bet izlēmību iegūt.

Ja koncentrēsities uz mērķi, it kā tas jau būtu sasniegts, jūsu durvis atvērsies un līdzekļi atradīsies paši no sevis. Tā tad arī ir brīvība, no kuras burtiski reibst galva. Ja nepieņemat šo brīvību, tad arī tā ir jūsu izvēle. Nav nekā vienkāršāka kā pateikt, ka tas viss ir tīrie murgi, un turpināt visu mūžu vilkt savu jūgu. Ikviens izdara savu izvēli un saņem tikai to, ko ir gatavs iegūt. Jūsu izvēle - tas ir neapstrīdams likums. Jūs pats veidojat savu realitāti.

Izvēle variantu telpā notiek aptuveni tā. Cilvēki ienāk lielveikalā, un tur viņiem jautā: "Ko jūs vēlaties?" Kāds pircējs saka: "Es gribu kļūt par estrādes zvaigzni." Pārdevējs atbild: "Nav nekādas problēmas. Lūk, ļoti labs eksemplārs, speciāli jums. Pasaules slava, bagātība, godība! Vai ņemsit?" Pircējs ir pārsteigts: "Nu, kā lai pasaka… Tas taču nav tik vienkārši. Panākumus gūst tikai nedaudzi. Šiem izredzētajiem ir izcilas spējas, bet es esmu parasts cilvēks." Pārdevējs parausta plecus: "Kāda tur nozīme jūsu spējām? Lūk, prece - ņemiet, tā ir jūsu!" Pircējs: "Vispār jau izklaides biznesā grūti ielauzties. Tie ir džungļi. Tur ir tādi dūži, kas nosaka…" Pārdevējs: "Labi, lūk, piedevām arī dūzis, kas virzīs jūsu karjeru. Ņemiet, nenožēlosit!" Cilvēks: "Bet šīm zvaigznēm ir tik grezni nami, tādas dārgas automašīnas, augstākā sabiedrība… Vai tiešām tas viss var būt arī man? Kaut kā negribas ticēt…" Pārdevējs atbild: "Nu ko, ļoti žēl. Tādā gadījumā mēs jums nekādi nevaram palīdzēt," un paslēpj preci atpakaļ zem letes.

Tieši tāpat viens cilvēks ar bažām var jautāt otram: "Vai tu māki lidot pasažieru lidmašīnā?" "Nav nekādu problēmu," otrs atbild, "es gluži vienkārši apsēžos krēslā, piesprādzējos, un lidmašīna paceļas gaisā." Vajag vien pieļaut, ka mērķa sasniegšana - tas ir tikai jūsu izvēles jautājums, un jūs apjautīsit, cik absurdas ir pircēja bažas variantu telpas veikalā. Jautājums slēpjas vienīgi gatavībā iegūt, tas ari ir viss.

Jūs varat pakļauties vilinājumam uzsākt ciņu ar sevi par izlēmību iegūt. Nekādā gadījumā nepiespiediet sevi atļauties iegūt. Ar varu necentieties skatīties mērķa slaidu. Nevajag censties. Nedariet to uzstājīgi un piespiedu kārtā. Tā taču atkal ir cīņa! Gluži vienkārši sagādājiet sev prieku ar domām par svētkiem. Atsakieties no svarīguma un beidziet cīnīties. Cīņā neko nepanāksit. Jūs turpināt cīņu tāpēc, ka visam ap jums ir paaugstināts svarīgums. Kamēr nikni cīnāties par vietu zem saules, jūs nevarēsit atļauties iegūt.

Pieņemsim: jūs esat apņēmīgs un pārliecināts, ka saņemsit savu, enerģiski un uzstājīgi pierunājat sevi, ka jums ir tiesības izvēlēties. Rīkoties uzstājīgi - tas nozīmē radīt pārmēra potenciālu. Vajadzīgs nevis ener- ģiskums, bet dīka, bezrūpīga izlēmība. Atslābinieties, atlaidiet tvērienu un gluži vienkārši apzinieties, ka ņemat savu. Promenādei uz kiosku pēc avīzes nav vajadzīgs ne enerģiskums, ne uzstājība. Ja avīzes nebūs, jūs tas nesarūgtinās, jūs gluži vienkārši iesit uz citu kiosku. Atslābiniet savu stindzinošo tvērienu.

Cenšoties atlaist savu tvērienu, jūs to vēl pastiprināsit. Cenšanās un piepūle palielina pārmēra potenciālu. Piepūles un krampjainā tvēriena cēlonis ir svarīgums. Jūs nespēsit pavājināt tvērienu, ja ar to cīnīsities. Atsakieties no svarīguma - un tvēriens atlaidīsies pats no sevis.

Svarīguma pazemināšana pārbīda apņemšanās virziena rādītāju no iekšējās uz ārējo jomu. Jebkura uzstājība rada svarīgumu. Rīkojoties uzstājīgi, jūs darbojaties ar iekšējo apņemšanos. Gribasspēks nepieciešams, kad jāpārvar šķēršļi. Taču šķēršļus, kā zināms, rada svarīgums. Tiklīdz jūs pazemināt svarīgumu, šķēršļi sabrūk, un gribasspēks to pārvarēšanai vairs nav vajadzīgs. Kad svarīgums zūd, izlēmība panākt pārtop par izlēmību iegūt, un tad sāk darboties ārējā apņemšanās.

Jums jau ir tiesības izvēlēties. Un nav nekādas vajadzības šīs tiesības izcīnīt. Ja esat pilns izlēmības panākt savas tiesības izvēlēties, esiet arī gatavs pievilties. Jūs esat pilns izlēmības, tātad tas ir kategoriskums. Atkal darbojas jūsu stindzinošais tvēriens. Līdzsvara spēki drīz vien atvēsinās jūsu kvēli. Un svārsti, sajutuši jūsu svarīgumu, tūlīt sarīkos provokācijas. Pārliecinieties pats, ka notiks tieši tā.

Jūs nedrīkst satraukt un sarūgtināt nesekmīgie mēģinājumi iemantot bezkaislīgo izlēmību iegūt. Cilvēki ir pieraduši novirzīt enerģiju ne tik daudz uz pašu mērķi, cik svārstu uzturēšanai. Beigu beigās jūs iemācīsities atšķirt kategoriskumu no izlēmības. Izlēmība iegūt gluži vienkārši ir bezkaislīga un ikdienišķa apņemšanās saņemt to, kas jums neapšaubāmi pienākas. Vai tad nav smieklīga šāda frāze: "Es esmu pilns izlēmības paņemt avīzi no savas pastkastītes?" Tieši tikpat mierīgi un bez uzstājības jums jāizmanto savas tiesības izvēlēties.

Dzīvē cilvēkam aizvien nākas kārtot eksāmenus, piedalīties konkursos, testos un visdažādākajās piemērotības pārbaudēs. Taču izlēmība iegūt ir atkarīga tikai nojums. Jūs pats esat eksaminētāja lomā. Jebkuri vērtējumi reducējas uz to, ka cilvēks vai nu uzskata sevi par nespējīgu un necienīgu, vai arī novērtē mērķi par grūti sasniedzamu. Tas notiek pēc inerces, tāpēc ka visi pie tā ir pieraduši. Viss, kas nepieciešams, ir - tomēr atļauties iegūt par spīti visam. Jā, tas ir neierasti. Taču jūs uzdrīkstieties un atļaujieties iegūt. Lai Ņūtona un citu cilvēku āboli krīt uz zemes. Neraugoties ne uz ko, jaujiet saviem āboliem iekrist debesīs.

Jūs izmisīgi vēlaties iemantot izlēmību iegūt? Atsakieties no vēlēšanās. Pietiek vēlēties, jūs arī tāpat saņemsit nepieciešamo. Gluži vienkārši domājiet par to, ka paņemat savu. Ņemat mierīgi, nepieprasot un neuzstājot. Es taču to gribu, kur tad ir problēma ? Man tas noteikti būs.

ATBRĪVOŠANĀS

Izlēmību iegūt veido apņemšanās brīvā enerģija. Ir divi faktori, kas traucē atļauties iegūt. Pirmais - tās ir dvēseles un prāta nesaskaņas. Otrais - tie ir iekšējā un ārējā svarīguma pārmēra potenciāli, kas paņem brīvo enerģiju. Būtu kļūda uzskatīt, ka izlēmība iegūt ir gluži parastas domas, tādas kā "gribu un darīšu". Īstenībā šīs domas jāpiepilda ar apņemšanās enerģiju, citādi tā būs tikai parasta prāta murmināšana, nekas vairāk. Pats par sevi saprotams, ka domām jānāk no dvēseles un prāta vienotības. Citādi apņemšanās enerģijas modulācija nebūs tīra. Ja ievērojamu daļu brīvās enerģijas paņēmuši pārmēra potenciāli, apņemšanās būs bezspēcīga.

Grūtības, kas saistītas ar spēju iemantot izlēmību iegūt, ir līdzīgas svārstībām, ko cilvēks sajūt, pirmo reizi sēžoties pie divriteņa stūres. Cilvēks zina, ka principā tas ir iespējams, taču viņš zina arī, ka uzreiz nekas neizdosies. Viņš šaubās par savām spējām un tajā pašā laikā vēlas iemācīties. Cilvēka prāts cenšas kontrolēt mācīšanos, taču nesaprot, kā jārīkojas. Rodas uzreiz trīs pārmēra potenciāli - šaubas, vēlēšanās un kontrole, kas atņem apņemšanās enerģiju.

Prāts cenšas gan šā, gan tā ieturēt līdzsvaru, tomēr tas neizdodas. Nav ne dvēseles un prāta vienotības, ne brīvās enerģijas. Tad kādā brīdī prāta kontrole mazinās, un nu dvēsele un prāts var vienoties, ka jāuztur līdzsvars. Pēc tam viss izdodas. Prāts tā arī nesaprata, kā tas notiek. Tieši tur jau ir pati būtība! Prāts vienmēr domā par līdzekļiem, proti, kā rīkoties. Tas nosaka kontroli un izmēģina dažādus variantus. Dvēsele nedomā - tā gluži vienkārši ir neapšaubāmi gatava iegūt. Prāts arī ir gatavs iegūt, taču ar nosacījumu: tas ir saprotami un racionāli. Dvēseles un prāta nesaskaņas cēlonis ir vienīgi prāta šaubas, vai mērķis ir reāli sasniedzams. Tiklīdz kontroles tvēriens kļūst vājāks, prāta ierobežojošie nosacījumi zūd, un tieši tad rodas dvēseles un prāta vienotība.

Prāts ar izbrīnu konstatē faktu, ka kontrole nav vajadzīga. Viss izdodas pats no sevis. Starp citu, prātam pilnīgi pietiek ar šo faktu, pat ja lāgā nav saprotams, kā tas iespējams. Līdzsvars gluži vienkārši saglabājas, un viss, tāpēc prātam nākas ar to samierināties. Tas savu kontroli vairs neuzspiedīs, jo ir pārliecinājies, ka tā nav vajadzīga. Pēc neilgas prakses zūd arī pārējie pārmēra potenciāli, atbrīvojas apņemšanās enerģija - un vizināšanās ar velosipēdu no problēmas pārvēršas par baudu.

Tādējādi, lai iemantotu izlēmību iegūt, jāpanāk dvēseles un prāta vienotība un jāatbrīvo apņemšanās enerģija no pārmēra potenciāliem. Dvēseles un prāta vienotība tiek sasniegta ceļā uz jūsu mērķi pa vajadzīgajām durvīm. Atliek tikai noskaidrot savus patiesos centienus un nostāties uz šā ceļa. Nometot no pleciem lieko iekšējā un ārējā svarīguma nastu, jūs atbrīvojat apņemšanās enerģiju - virzošo spēku, lai pārvietotos variantu telpā. Turpretī saglabājot sevī iekšējo un ārējo svarīgumu, jūs tērējat deviņdesmit deviņus procentus enerģijas pārmēra potenciālu uzturēšanai. Kur tādā gadījumā lai rodas brīvā enerģija, ja tā visa aizņemta ar potenciāliem?

Lai atbrīvotos no svarīguma, jārīkojas apzināti un jābūt skaidrībā, kam jūs piešķirat pārmērīgi lielu nozīmi un kas tam seko. Diemžēl ne vienmēr izdodas apzināti atteikties no svarīguma mentālajā līmenī. Tādā gadījumā atliek tikai viens - rīkoties. Pārmēra potenciāla enerģija izkliedējas tikai darbībā. Domās aplūkojiet mērķa slaidu, vizualizējiet procesu un mierīgi cilājiet kājas mērķa virzienā - tā arī būs jūsu darbošanās.

Kā nebaidīties1 ? - Atrodot nodrošinājumu. Visgrūtāk pārvaramais pārmēra potenciāls ir bailes. Jūs nevarēsit piespiest sevi nebaidīties. Ja kaut kam ir pārmērīgi svarīga nozīme, no kuras nevarat atteikties, piemēram, dzīvība, karjera, māja, un ja šīm vērtībām draud briesmas, tad vienīgais paņēmiens, kā atbrīvoties no potenciāla, ir - atrast patvērumu, rezerves variantu, apkārtceļu.

Kā neraizēties un neuztraukties? - Rīkojoties. Uztraukuma un bažu potenciāli izkliedējas darbojoties. Bezdarbīgs nemiers nomāks tik ilgi, kamēr nesāksit aktīvi rīkoties. Darbošanās var pat nesaistīties ar nemiera iemeslu. Pietiek ar kaut ko nodarboties - un jūs tūlīt jutīsit, ka satraukums pierimst.

Kā nevēlēties? - Samierinoties ar iespējamu zaudējumu un rīkojoties. Arī šo potenciālu novērst ir ļoti grūti, tāpēc ka vispār atteikties no vēlēšanās sasniegt mērķi diezin vai ir iespējams. Tomēr, ja iepriekš samierināsities ar zaudējumu un atradīsit rezerves ceļus, vēlmes potenciāls līdzsvarosies. Jebkurā gadījumā vēlēšanos var transformēt par darbību. Kā jūs zināt, pēc vēlēšanās seko apņemšanās. Kad vēlēšanās kļuvusi par apņemšanos rīkoties, potenciāla enerģija izkliedējas. Vēlmes enerģija veido apņemšanos.

Kā negaidit? - Rīkojoties. Šis potenciāls izklīdinās, darbojoties vajadzīgajā virzienā. Vēlmi un gaidas izkliedējiet darbībā.

Kā atteikties no sava nozīmīguma'? Ja esat visu pareizi sapratis, šis jautājums izraisīs jums izbrīnu. Protams, Transērfings iesaka nesamierināties ar savu nenozīmīgumu un savu nozīmīgumu uzskatīt par aksiomu. Grūtības sagādā vienīgi tas, ka jūsu prāts ap- jautīs savu nozīmīgumu tikai tad, ja būs atbilstoša apkārtējo cilvēku izturēšanās. Tāpēc sava nozīmīguma paaugstināšanas noslēpums ir tikpat vienkāršs, cik iedarbīgs. Nepieciešams vienīgi atteikties no rīcības, kas vērsta uz sava nozīmīguma paaugstināšanu.

Pavērojiet sevi: ko jūs darāt, kad aizstāvat savu nozīmīgumu? Prasāt, lai pievērš jums uzmanību, lai jūs ciena, pierādāt savu taisnību, apvainojaties, aizsargājaties, taisnojaties, konfliktējat, kļūstat augstprātīgs, izturaties nicinoši, cenšaties būt pirmais, tiecaties aizskart kāda cieņu, uzsvērt kāda trūkumus, izcelt savas labās īpašības un tā tālāk. Ja pakāpeniski atteiksities no visiem šiem mēģinājumiem paaugstināt savu nozīmīgumu, apkārtējie cilvēki to neapzināti sajutīs. Ja jūs neaizstāvat savu nozīmīgumu, tad tas jau tāpat ir augsts. Cilvēki sāks izturēties pret jums citādi. Jūtot, ka pret jums izturas ar lielāku cieņu, prāts pats atzīs savu nozīmīgumu. Ja pats atzīsit savu augsto nozīmīgumu, apkārtējie cilvēki tūlīt pat tam piekritīs - tas ir absolūti droši. Tādējādi jūs saņemsit to, no kā atteicāties.

Ka nesadusmoties? - Spēlē ar svārstu neievērojot tā spēles noteikumus. Ieradumu negatīvi reaģēt uz jaunām nepatikšanām var izskaust tikai šādā veidā. Kā tas jādara, jūs jau zināt. Vienīgi laikus jāatceras, ka tā ir spēle, un jautrā garā jāpārkāpj tās noteikumi, proti, jāreaģē neadekvāti. Uz nepatīkamām ziņām vai apstākļiem jāreaģē nevis slinki, bet līksmi, ar uzsvērtu sajūsmu. Tad jūs translēsit starojumu veiksmes viļņa frekvencē. Svārsti sagādā jums nepatikšanas, lai izsistu no līdzsvara un saņemtu negatīvo enerģiju. Reaģējot neadekvāti, jūs izjaucat svārsta ritmu, un tas paliek tukšā. Spēlējiet tādu spēli, tas ir ļoti aizraujoši.

Ka atbrīvoties no vainas sajūtas? - Beidzot taisnoties. Kā jau sacīju, jūs pats turat sevi tiesas zālē. Pats esat apsūdzētājs, advokāts un tiesājamais, bet manipulatori to izmanto. Atstājiet tiesas māju, neviens nespēs jūs aizkavēt. Tie, kas tur sanākuši ieraduma pēc paklausīties tiesas sēdi, pasēdēs un izklīdīs, tāpēc ka tiesājamā nav. Tā pamazām jūsu "lieta" tiks izbeigta. Nekādā citādā veidā no vainas sajūtas atbrīvoties neizdosies.

Kā tikt galā ar aizvainojumu un sašutumu? Jūs nekā tāda neizjutīsit, ja atbrīvosities no vainas sajūtas un atzīsit savu nozīmīgumu. Beidziet cīnīties un virzieties pa straumi. Tomēr var gadīties situācija, kad jūs virzāties pa straumi, bet kāds jūs satver un cenšas vilkt pret straumi. Ko darīt tādā gadījumā?

Tā, piemēram, ja jūs protat kaut ko darīt, tātad spējat arī atrast risinājumus. Taču ir cilvēki, kas prot atrast tikai problēmas. Viņi uzmeklē problēmas un svinīgi pasniedz tās kā savus sasniegumus. Tādi cilvēki ir patiesi pārliecināti, ka citu pienākums gluži vienkārši ir par atbildi pasniegt viņiem risinājumus. Ja jūs tad sākat meklēt risinājumus, apjums salasās dīkdieņu bars. Vieni kritizē, otri meklē jaunas problēmas, trešie dod padomus, ceturtie komandē un pieprasa. Lai kā cenšaties virzīties pa straumi, jums visvisādi traucē. Protams, tas rada aizvainojumu un sašutumu.

Ko tomēr darīt, ja nevarat tikt galā ar aizvainojumu un sašutumu? - Gluži vienkārši atļaujieties sev šo vājību. Būs daudz sliktāk, ja sāksit piešķirt pārāk lielu nozīmi pašai nepieciešamībai uzturēt svarīgumu nulles līmenī. Kā labā jūs strādājat? Kāda "tēvoča" labā? Tādā gadījumā jums neizbēgami un pastāvīgi nāksies izjust aizvainojumu un sašutumu. Nostājieties uz ceļa, kas ved uz jūsu mērķi, tad ar laiku, ja arī strādāsit, tad tikai pats savā labā. Bet līdz tam brīdim atļaujieties dažkārt neizturēt un radīt pārmēra potenciālus. Nespiediet sevi vienmēr uzvarēt.

Tātad, neuzsākot cīņu ar saviem pārmēra potenciāliem, nepieciešams darboties attīrītas apņemšanās ietvaros. Apņemšanās attīrās virzības procesā. Kā redzat, izlēmību iegūt var sasniegt nevis gluži vienkārši ar abstraktiem prāta vingrinājumiem, bet ar konkrētu rīcību. Sāciet vismaz kā nebūt cilāt kājas mērķa virzienā. Jūsu rīcība kļūs efektīva virzības procesā.

Izlēmībai iegūt ir trīs stadijas. Pirmā stadija - tas ir samulsums, ko izraisa neparastā situācija: "Vai tiešām tas viss man?" Kad domās skatāties mērķa slaidu, jums neizdosies pilnīgi pierast pie domas, ka tas ir iespējams. Otrā stadija - tā ir sajūsma, kas līdzīga bezsvara stāvoklim. Kādā brīdī jūs sajutīsit, ka samulsums ir pazudis, ka esat pieņēmis mērķi sava komforta zonā un esat sajūsmā par to, ka mērķis piepeši izrādījies pilnīgi reāls. Bezsvara stāvokļa sajūtai arī ir pavisam reāls pamats. Tas nozīmē, ka apņemšanās enerģija atbrīvojas no pārmēra potenciāliem. Tieši to jūs arī izjūtat.

Un, visbeidzot, izlēmība iegūt ar laiku pāriet trešajā stadijā - ikdienā. Jūs domās allaž skatāties mērķa slaidu, iejūtaties tajā, un pakāpeniski viss, kas ir slaidā, kļūst par jūsu ikdienu. Slaids turas uz svarīguma filmas. Tik ilgi, kamēr jūs vēlaties, šaubāties un domājat par līdzekļiem, izlēmībai iegūt ir visai nedrošs pamats. Tiklīdz svarīgums zūd, izlēmība iegūt iemanto spēku. Galvenais tagad ir nezaudēt izlēmību rīkoties, proti, apņemšanos cilāt kājas mērķa virzienā. Ja esat izgājis visas trīs stadijas, tātad esat uz pareizā ceļa.

Un tagad, visupēc, kā nesaliekties zem problēmu nastas smaguma? Jebkurā gadījumā kaut kas mūs pastāvīgi vairāk vai mazāk nomāc. Ir ļoti grūti tā gluži vienkārši atteikties no jelkāda svarīguma. Transērfingam tāpēc ir kāda interesanta un ļoti iedarbīga metode - apņemšanās koordinācija.

APŅEMŠANĀS KOORDINĀCIJA

Cilvēks jūtas pilnīgi pakļauts apstākļu varai, viņam šķiet, ka gandrīz neko pats nespēj mainīt. Dažkārt paveicas, un viņš kādu brīdi lido uz veiksmes viļņa. Brīžiem pat liekas, ka veiksme ir jau rokās, ka vajag tikai enerģiski darboties, un cilvēks sāk aktīvi cīnīties. Lai gan viņš pieliek visas pūles, tomēr uzvarai bieži jo bieži seko sakāve.

Cilvēki itin kā iet pa ceļu, gar kura malām ir augsti kalni un dziļas gravas. Enerģiski un par sevi pārliecināti cilvēki pastāvīgi nogriežas sāņus no līdzenā ceļa un nezin kāpēc sāk rāpties kalnos. Tur kārdinoši mirdz balvas, ko atstājuši svārsti. Dažkārt pēc ārkārtīgiem pūliņiem izdodas balvu iegūt, taču visbiežāk gadās neveiksmes. Jebkurā gadījumā cilvēku, kurš uzrāpies kalnā, līdzsvara spēku vējš nogāž no kājām, un viņš kūleniski veļas lejā. Un atkal cilvēks jūtas bezpalīdzīgs, viņam atkal šķiet, ka no viņa maz kas atkarīgs.

Cita tipa cilvēki, negatīvisti, uzskata, ka no viņiem vispār pilnīgi nekas nav atkarīgs, un atzīst par labāku gļēvi ķepuroties sliktāko nojautu bedrēs. Sliktākās nojautas realizējas nekavējoties. Negatīvisti ne tikai cieš savas bezpalīdzības dēļ, viņi infantili atdod savu likteni citu rokās. Sak, viss ir Dieva ziņā. Viņi nevirzās pa variantu straumi, bet arī nepretojas, gluži vienkārši ķepurojas, paužot neapmierinātību un saindējot ap sevi enerģētisko atmosfēru. Vienīgais, kas viņiem izdodas ļoti labi, - tā ir sliktāko nojautu realizācija. Tāpēc tieši šajā aspektā negatīvisti gūst baudu: vismaz kaut kādā ziņā viņiem ir taisnība. Vienīgais, ko viņi iemācījušies darīt visā pilnībā, ir - meklēt un atrast apstiprinājumu savai negatīvajai attieksmei.

Tādi cilvēki negatīvajās norisēs gūst it kā sadoma- zohistisku apmierinājumu. Jebkuru sīkumu viņi spēj pārvērst par traģēdiju. Viņu kredo skan: "Dzīve ir pretīga un ar katru dienu kļūst vēl sliktāka." Tā ir viņu izvēle, un negatīvisti visur meklē un atrod tam apstiprinājumu. Lūk, kādi cietēji viņi ir, un tad vēl visi viņus tiesā un nosoda, tik smags liktenis lemts šiem mocekļiem. Viņi burtiski peldas negatīvajā un rod tajā apmierinājumu. Vai jūs zināt, kāpēc? Tāpēc, ka negatīvais ir vienīgais, kur apkārtējā pasaule viņiem piekrīt un nāk pretī. Viņi gūst atbalstu pārliecībā, ka viņu sliktākās nojautas piepildās.

Dažkārt negatīvists nejauši nokļūst uz veiksmes viļņa. Kādu laiku viņš ir apmierināts un priecājas. Taču tas neturpinās ilgi, tāpēc ka drīz vien viņš sāk grozīt galvu un raudzīties apkārt, meklējot ierasto melno joslu. Kā gan citādi, viss labais taču ātri beidzas, veiksme - tas nav normāli, nav dabiski! Negatīvists sāk neatlaidīgi meklēt, kā pieķerties melnajai joslai, lai atkal atrastos savā ierastajā grāvī, kur viss ir slikts, toties pilnīgi paredzams. Viņš sāk domāt, kur paust savu neapmierinātību, ieklausās sliktajās ziņās, izvirza pretenzijas, apvaino, pieprasa. Ja nu pieprasīt nav nekādu iespēju, tad viņš atkal iejūtas upui'a lomā, kurš visiem ir jāmierina un jāžēlo.

Atradināt negatīvistu no ieraduma meklēt baudu sevis mocīšanā ir ļoti grūti. Tas ir smags gadījums. Nelaime tā, ka viņš saindē ne tikai savu dzīvi. Transformējot savas pasaules slāni, negatīvists šajā nožēlojamajā ellītē ievelk arī tuviniekus, kuru slāņi klājas pāri viņa pasaules slānim. Bet, lūk, kāds šeit slēpjas paradokss. Lai gan negatīvists šķiet bezpalīdzīgs, viņam piemīt liels spēks, kuru viņš izmanto pilnā mērā. Viņa spēks ir ciešajā pārliecībā, ka dzīve ir pretīga un ar katru dienu kļūst vēl ļaunāka. Šāda pārliecība nav nekas cits kā izlēmība iegūt, tāpēc negatīvista izvēle sekmīgi realizējas. Negatīvists patiešām izvēlas, un pasaule viņam no visas tiesas nāk pretī.

Tātad cilvēks tomēr nav bezpalīdzīgs un no viņa ir daudz kas atkarīgs. Negatīvista sliktāko nojautu realizācija apstiprina, ka ikviens var ietekmēt notikumu gaitu. Spēj noteikt scenāriju ne tikai sapnī, bet arī nomodā. Varbūt šajā nolūkā pietiek vienīgi negatīvo orientāciju aizstāt ar pozitīvo? "Dzīve ir brīnišķīga un ar katru dienu kļūst vēl labāka." Tomēr, uztverot šādu saukli, cilvēks dodas ceļojumā pa mākoņiem. Pietiek viņam kaut īsu mirkli sākt šaubīties un izbailēs palūkoties sev zem kājām, tā viņš tūlīt pat krīt un lido lejup.

Negatīvais noskaņojums ir tik stabils tieši tāpēc, ka cilvēks kopš dzimšanas pieradis pārliecināties: pasaule pret viņu noskaņota nelabvēlīgi. Mazajam cilvēciņam tūlīt pēc piedzimšanas uzbrūk ārkārtīgi agresīvi spēki. Viņš mierīgi snauda mātes miesās, viņam bija tik ērti, silti un patīkami. Bet pēkšņi nabaga cilvēciņu rupji izgrūž ārā no šā komforta. Viņš dzird mātes kliedzienus un varbūt apzinās, ka pats ir šo ciešanu cēlonis. Tā rodas pamats vainas kompleksam. Spožā gaisma cērtas acīs. Gribas aizmiegt tās un neko neredzēt. Miklo siltumu nomaina skarbs, sauss aukstums. Gribas savilkties kamolā un paslēpties no visām šīm šausmām. Tad nekavējoties tiek pārgriezta nabas saite, tādējādi rupji pārraujot saikni ar dzīvības avotu. Cilvēciņš jau atrodas nāvējošā šokā. Viņš sāk smakt, taču vēl nezina, ka jāelpo. Viņam pliķē pa muguru, traumējot uz visu mūžu. Mazuļa plaušās asi ielaužas gaiss. Elpošana sagādā sāpes, taču citas izejas nav. Noteikumi ir bargi: vai nu cīnies par savu dzīvību, vai arī mirsti. Nevainīgais un tīrais prāts apgūst pirmo mācībstundu: cīņa par eksistenci ir neatņemama šīs pasaules sastāvdaļa. Cilvēciņam sāp, un viņš ļoti baidās, un piedevām vēl viņu atrauj no mātes un iesloga stingrā futrālī. Zaudējis spēkus, cilvēciņš cenšas paslēpties no šīs pasaules, ieslīgstot sapnī.

Tāda ir pirmā tikšanās ar šo pasauli. Bailes, vientulība, bezizeja, aizvainojums, dusmas un pilnīga bezpalīdzība. Tās ir pirmās mācībstundas, kuras nežēlīgi un nepielūdzami tiek ierakstītas prāta baltajā lapā. Svārstiem vajadzīgā iestrāde ir izveidojusies. Ne velti tāda dzemdību šoka prakse līdz pat mūsdienām ir plaši izplatīta un tiek uzskatīta par pilnīgi civilizētu. Reti kuram ienāk prātā, ka tāda piedzimšana ir šausmīgs šoks, kas uz visu mūžu atstāj dziļu brūci cilvēka zemapziņā. Neviena būtne dzīvnieku pasaulē piedzimstot nepiedzīvo neko tamlīdzīgu. Tikai nedaudzās un ļoti dārgās klīnikās var piedzimt "cilvēciski".

Svārstu pasaules pirmās baigās mācībstundas cilvēks apgūst ļoti labi, un turpmākajā dzīvē tās nostiprinās vēl vairāk. Reiz pienāk brīdis, kad mazulis atlaiž mātes roku un ar priecīgu un uzticības pilnu drosmi metas skriet pretī dzīvei. Tomēr svārstu pasaule pierāda, ka tā nebūt nav tik droša, un, lūk, bums! Mazulis ir pakritis. Un māte jau uztraucas, vai tik viņš nepakļūs zem mašīnas. Es to visu stāstu tāpēc, lai parādītu, cik stingri cilvēkā iesakņojusies nosliece uz negatīvismu. Bet pozitīvisma labie nodomi bieži vien beidzas ar to, ka cilvēks vai nu lidinās mākoņos un ceļ gaisa pilis, vai sakopo visus spēkus, lai ieņemtu pasaulīgos cietokšņus.

Ko darīt, lai spētu saglabāt koordināciju un gluži vienkārši virzītos pa līdzenu ceļu, neiegāžoties bedrēs un nerāpjoties pāri šķēršļiem? Varbūt jāatsakās no svarīguma un apzināti jāvirzās pa straumi? Jā, tieši tas arī ir vajadzīgs. Taču izdarīt to ir visai grūti, tāpēc ka pilnīgi atbrīvoties no svarīguma nav iespējams, bet virzīšanos pa straumi traucē nemierīgais prāts, kas cenšas pārvaldīt straumi un tajā pašā laikā guļ nomodā.

Un tomēr no šīs situācijas ir izeja, turklāt tikpat vienkārša kā viss ģeniālais. Jāizmanto prāta ieradums visu kontrolēt un jāpiedāvā tam jauna spēle. Šīs spēles būtība ir šāda: jebkuru nepatīkamu apstākļu gadījumā jāpamostas, apzināti jānovērtē svarīgums un jāmaina sava attieksme. Jūs pats varat pārliecināties, ka tāda spēle prātam patiks. Spēles principus mēs jau iztirzājām - tā ir uzjautrinošā cīņa ar māla kluci. Taču tas vēl nav viss. Tagad jūs uzzināsit koordinācijas galveno principu. Vadoties no šā principa, jūs varēsit gūt tādus pašus panākumus pozitīvā virzienā, kādus negatīvisti gūst savās sliktākajās nojautās. Šis princips skan tā: ja šķietami negatīvās izmaiņas scenārijā jūs nolemsit uzskatīt par pozitīvām, tad viss tieši tā arī būs.

Skan ja nu ne tīri absurdi, tad vismaz ne sevišķi pārliecinoši, vai ne? Kas var būt pozitīvs acīmredzamā neveiksmē, un kas var būt labs nelaimē? Un tomēr šis princips darbojas pavisam droši. Es atkal neaicinu jūs ticēt. Gluži vienkārši pārbaudiet pats. Un prātam pieņemams paskaidrojums arī ir.

Kā jūs zināt, pasaule veidota uz duālisma principa pamata: visam ir sava pretējā puse. Ir gaisma un ir tumsa, ir melnais un ir baltais, pozitīvais un negatīvais, blīvais un tukšais un tā tālāk. Jebkurš līdzsvars dabā var novirzīties vai nu uz vienu, vai uz otru pusi. Kad jūs ejat pa baļķi un noliecaties uz vienu pusi, tad paceļat roku uz otru pusi, lai kompensētu novirzi. Arī ikvienam notikumam uz dzīves līnijas ir divi atzari - uz labvēlīgo un uz nelabvēlīgo pusi. Ikreiz, saskaroties ar kādu notikumu, jūs izvēlaties, kā pret to izturēties. Ja notikumu uzskatāt par pozitīvu, jūs nokļūstat uz labvēlīgā dzīves līnijas atzara. Turpretī nosliece uz negatīvismu liek cilvēkam paust neapmierinātību un izvēlēties nelabvēlīgo atzaru.

Cilvēks no paša rīta sadusmojas visniecīgākā iemesla dēļ, pēc tam vēl par kaut ko, un tā visa diena pārvēršas par vienu vienīgu nepatikšanu virkni. Jūs pats labi zināt, ka pietiek pat sīkumos zaudēt līdzsvaru, lai tūlīt sekotu dramatiska negatīvā scenārija attīstība. Tiklīdz kaut kas jūs nokaitina, tam tūlīt pat seko jaunas nepatikšanas. Un tā nu iznāk, ka "nelaime nekad nenāk viena". Taču nepatikšanu virkne seko nevis pašai nelaimei, bet jūsu attieksmei pret to. Likumsakarību veido jūsu izvēle krustcelēs. Jūs sadusmoja kaut kāds sīkums, un jūs jau izstarojat nelabvēlīgā atzara frekvencē. Turklāt negatīvā attieksme rada sasprindzinājuma potenciālu, kas atņem daļu no jūsu apņemšanās enerģijas, jūs darbojaties neefektīvi, un jūs sagaida jaunas, vēl lielākas nepatikšanas. Varat iedomāties, kurp jūs aizved tāda negatīvo atzaru virkne visas dzīves laikā! Tāpēc arī notiek paaudžu novirze.

Un tagad iedomājieties citu scenāriju. Jūs saskaraties ar kādu nepatīkamu situāciju. Nesteidzieties veidot savu negatīvo attieksmi un reaģēt tikpat primitīvi kā austere. Pasakiet sev: "Pagaidi! Tā taču ir tikai spēle ar māla kluci! Labi, klucīt, paspēlēsimies." Par spīti visam noskaņojieties pozitīvi un izliecieties, ka šis notikums jūs uzjautrina. Ne velti radušās parunas "Nav ļaunuma bez labuma" un "Laime nenāk bez nelaimes".

Pacentieties atrast nepatīkamajā notikumā pozitīvu kodolu. Pat ja neko neatradīsit, tik un tā pasmejieties.

Izveidojiet sev "idiotisku" ieradumu uzjautrināties par neveiksmēm. Tas ir daudz interesantāk nekā dusmoties un činkstēt par katru nieku. Jūs varēsit pārliecināties, ka vairākumā gadījumu nepatikšanas nāk jums par labu. Pat ja tā nav, varat būt drošs: pozitīvās attieksmes dēļ jūs atrodaties uz labvēlīgā atzara un esat izvairījies no citām nepatikšanām.

Vispār nepatikšanas - tā vienmēr ir atkāpe no normas. Tās ir nepatīkamas tikai jums, tāpēc ka ievērojami izjauc līdzsvaru un prasa papildu enerģiju. Enerģiju tērējat jūs pats, kad radāt sev šķēršļus, lai pēc tam tos pārvarētu. Turpretī veiksme, kad jūs esat apmierināts, ir norma. Neapmierināts jūs parasti esat tad, kad saskaraties ar atkāpēm no sava scenārija. Tiklīdz prāts saskata atkāpes no paša izveidotā scenārija, tas tūlīt šīs atkāpes aplūko negatīvā gaismā, tāpēc arī pauž atbilstošu attieksmi un cenšas kontrolēt situāciju savas izpratnes ietvaros.

Lūk, tagad izskaidrojiet savam prātam jaunās spēles noteikumus. Sakiet tam: tu joprojām varēsi kontrolēt, tikai šīs kontroles funkcijas uzdevums tagad būs uztvert jebkuru notikumu kā pozitīvu. Aktivizējiet Uzraugu pašā izrādes sākumā, piemēram, iesākot dienu. Parasti jūs aptuveni varat iedomāties, kā vajadzētu attīstīties notikumiem. Tajā brīdī, kad scenārijs jūsu acu priekšā mainās, nepieciešams izmaiņas pieņemt, tām piekrist. Jūs taču uztverat notikumu kā negatīvu tikai tāpēc, ka tas neiederas jūsu scenārijā. Izliecieties, ka tieši tā vajadzētu būt.

Tādējādi izveidojas mainīga un dinamiska scenārija izmaiņu kontrole. Jūs nesteidzaties paust neapmierinātību un cīnīties ar situāciju, tāpēc ka izrādes gaitā piekritāt scenārija izmaiņām. Atsakoties no scenārija kontroles, jūs to saņemsit. Kontrole būs vērsta nevis uz ciņu ar variantu straumi, bet uz sekošanu šai straumei.

Koordinācijas noslēpuma būtība ir - palaist vaļā tvērienu un pārņemt situācijas vadību savās rokās. Kamēr prāts nav atbrīvojis tvērienu, tas neļauj situācijai attīstīties variantu straumes virzienā. Piekrītot jebkādām scenārija izmaiņām, jūs atsakāties no savas uzspiestās kontroles. Tas nozīmē atteikties no kontroles un vienlaikus saglabāt savas attieksmes, tātad arī situācijas kontroli.

Galu galā jūs vēlaties tikai izvairīties no problēmām un dzīvot tā, lai viss attīstītos veiksmīgi. Tā arī būs, ja sāksit izmantot koordinācijas principu. Tas ir pat efektīvāk, nekā censties ietekmēt situāciju ar savu ārējo apņemšanos. Prāts, kā jau tika teikts, nevar ideāli aprēķināt visu turpmāko rīcību. Jūs taču nedzīvojat viens šajā pasaulē. Jūsu pasaules slānis krustojas ar daudzu citu cilvēku slāņiem, un vini arī allaž cenšas kaut ko panākt. Taču prātam nav arī nekādas vajadzības aprēķināt notikumus iepriekš. Viss, kas vajadzīgs, ir - noskatīties mērķa slaidu un ievērot koordinācijas principu. Tad ārējā apņemšanās sekmīgi aizvedīs jūs pie mērķa.

Jāatzīmē, ka koordinācija tiek izstrādāta praksē. Ja jūs gluži vienkārši abstrakti esat izpratis koordinācijas principu, ar to vien vēl nepietiek. Šī spēja pastāvīgi jāattīsta un jāpilnveido. Jūsu Uzraugam jāstrādā nepārtraukti. Nepalaidiet garām brīdi, kad jūs, pašam nemanot, tiksit iesaistīts negatīvajā spēlē.

Koordinācija - tas ir pats efektīvākais veids, kā virzīties variantu telpā. Katru notikumu jūs uztverat kā pozitīvu un tādējādi vienmēr nokļūstat uz labvēlīgā atzara, aizvien biežāk sastopaties ar veiksmes vilni. Tomēr jūs nelidināties mākoņos, tāpēc ka rīkojaties izlēmīgi un apzināti. Tādējādi jūs balansējat uz veiksmes viļņa. Tāda ir Transērfinga galvenā būtība.

āboli iekrīt debesīs

Svētajos Rakstos teikts: "Lai jums notiek pēc jūsu ticības." Un tas patiešām tā ir. Jūs vienmēr saņemat tikai to, ko esat gatavs iegūt. Ārējā apņemšanās nevainojami izpilda jūsu pasūtījumu. Jūs iegūstat to, ko iegūstat, saskaņā ar sava pasaulsuzskata šablonu un priekšstatu par savu vietu šajā pasaulē. Tagad jums ir zināmi visi galvenie Transērfinga principi, tā ka varat vadīt savu likteni atbilstoši paša izvēlei. Jūsu liktenis veidosies saskaņā ar jūsu izvēli un ticību.

Kā izvēlēties, to jūs jau zināt. Vēl jāatbild uz jautājumu: kā tam visam noticēt? Es jau sacīju, ka jūs nevarēsit pārliecināt prātu līdz brīdim, kamēr tas neatradīsies fakta priekšā. Prāts var izlikties. Tas var arī akli un fanātiski ticēt, taču tā ir mānīga ticība, kas balstās uz ārkārtīgi spēcīgu pārmēra potenciālu. Tā notiek tad, kad pašai ticībai tiek piešķirta pārāk liela nozīme. Prātu tik stipri apdullinājis paša fanātisms, ka tas neko ne redz, ne dzird. Ne tikai dvēseli, bet arī pats sevi tas iedzinis futrālī, tāpēc tāda ticība ir akla.

Mānīgas ticības buru nekad nepiepūtīs ārējās apņemšanās vējš. Mānīga ticība - tās ir svārsta izliktās lamatas nedrošības labirintā. Jums var likties, ka esat izkļuvis no labirinta, taču īstenībā tā ir tikai ilūzija.

Dvēseles dziļumos jūs šaubīsities, pats to pat nenojauzdams, tāpēc ka esat norobežojies no šaubām ar ticības aizsargsienu.

Kā mānīgu ticību atšķirt no patiesas ticības? Patiesa ticība - tā vairs nav ticība, tā ir zināšana. Ja jums nākas sevi pierunāt, pārliecināt - nav svarīgi kā, ar entuziasmu vai ar piespiešanu -, tas nozīmē, ka tā ir mānīga ticība. Zināšanu veido nevis pārliecināšana, bet gan fakti. Ja jūsu prāts ir fakta priekšā, tad jūs jau gluži vienkārši zināt. Mānīgas ticības pamatā ir prāta kontrole. Prāts, atrodoties labirinta iluzorajā istabā, seko, lai tajā neielavītos nekādas šaubas. Ja prāts vēlas cerēt, tas negrib neko dzirdēt.

Nekad nepārlieciniet sevi un necentieties ticēt, citādi jūs riskējat iemantot mānīgu ticību, kura tikai šķiet patiesa. Ilūzijas izklīst, kad jūs sākat ieklausīties rīta zvaigžņu šalkās. Neļaujiet prātam kontrolēt un lieciet tam apzināties kaut niecīgākās dvēseles diskomforta pazīmes. Ja esat atklājis diskomfortu, vairs necentieties sevi pārliecināt un pierunāt. Kad tiks sasniegta dvēseles un prāta vienotība, jums nevajadzēs sevi pierunāt.

Mēģināt sevi pierunāt ar afirmācijām ir pilnīgi veltīgi. Ja centīsities sev iegalvot, ka "es savu panākšu", šaubu ēna neizzudīs, gluži otrādi, radīsies labvēlīgi apstākļi tās attīstībai. Dvēsele netic, kad cenšaties to pierunāt. Dvēsele nesaprot ne loģiku, ne prāta valodu. Tā nepieļauj arī pustoņus. Ja pajautāsit dvēselei: "Vai es sasniegšu savu mērķi?", tā atbildēs vai nu "jā" vai "nē", bet nekad neteiks "varbūt" vai "droši vien". Ja radīsies kaut niecīgākā šaubu ēna, atbilde būs "nē".

Tātad, ja dvēsele sajūt šaubas, pārliecināt vai pierunāt to nav iespējams. Ko darīt? Atbilde slēpjas jau minētajā atziņā: dvēsele neatzīst pustoņus. Šaubīties nozīmē daļēji ticēt, taču ne pilnīgi. Dvēsele šo "ne pilnīgi" pārvērtīs par "pilnīgi ne". Tā netic un nešaubās - tā gluži vienkārši zina, ka būs: jā vai nē.

Tāpēc jāsper kardināls solis: jāizmet no sava šablona vārds "ticēt" un jāaizstāj ar vārdu "zināt". Ja prāts gluži vienkārši zina, ka kaut kas notiks, dvēsele tam piekritīs bez jebkādas pie?-unāšanas. Vai jūs ticat, ka turat rokās šo grāmatu? Nē, par to nav ne runas, jūs gluži vienkārši to zināt - uz viss. Kur ir ticība, tur vienmēr atradīsies vieta šaubām.

Tagad, kad esat atteicies no ticības jēdziena, atļaujieties zināt, ka jūsu vēlēšanās piepildīsies. Jūs to zināt, tāpēc ka tāds ir likums: mērķis tiks sasniegts, ja ir izlēmība iegūt un jūs spēsit realizēt izlēmību rīkoties, virzoties pa savām durvīm. Jāizvēlas jums pašam. Jūs esat saimnieks, tāpēc, ja pats esat izvēlējies, jebkādi spriedelējumi par tematu "bet ja neizdosies" gluži vienkārši ir lieki.

Pieņemsim, ka ir divi notikumu attīstības varianti:

izdosies un neizdosies. Pārliecināt sevi, ka jums izdosies, ir veltīgi. Taču tagad jūs zināt, ka pats izvēlaties savu variantu. Zināšana ir pamats, uz kura var veidot stingru pārliecību.

Atlicis pavisam nedaudz - jāiegūst šī zināšana. Šajā nolūkā gluži vienkārši jāpierod pie šīs zināšanas, jāpieņem tā. Ar laiku cilvēki pierod pie dažādām neticamām lietām, piemēram, pie telefona, televizora, lidmašīnas… Vai mazums ir bijis "pilnīgi neticamā"? Izmantojiet slaidu tehniku. Jāuzņem zināšana savā prātā un jālolo tik ilgi, līdz ārējā apņemšanās padarīs to par faktu. Tomēr jūsu uzdevums ir nevis pierunāt sevi, bet laiku pa laikam atgādināt sev: jūs zināt, ka mērķis tiks sasniegts.

Kad domāsit par savu mērķi, nevilšus notversit sevi pēc ieraduma šaubāmies un atkal apsveram līdzekļus. Šaubas, protams, būs, taču tās laikus jāuztver un jānovērš: "Es zinu, ka panākumi atkarīgi no manas izvēles. Es esmu izvēlējies. Kāda vēl var būt svārstīšanās?" Pakāpeniski šaubas izzudīs. Kur nav ticības, bet ir gluži vienkārši zināšana, šaubas nevar pastāvēt. Nevajag tikai pārāk censties no tām atbrīvoties, vēl jo vairāk - cīnīties ar tām. Beigu beigās varat nomierināt sevi arto, ka šaubas vēl nav neveiksmes garantija. Tad jūsu ceļā tikai atgadīsies dažādi negludumi.

Vēlreiz gribu uzsvērt galveno: atcerieties, ka jūs pats izlemjat - sasniegt savu mērķi vai ne, tāpēc jums nav iemesla raizēties. Ikreiz, kad uzrodas šaubas, atgādiniet to sev. Es vēlreiz gribu pievērst jūsu uzmanību sliktam ieradumam - aizmirst un eksistēt pusnemaņā. Jaunas zināšanas ātri aizmirstas, bet vecie ieradumi turas stingri. Vienmēr atcerieties, ka jūs esat sava likteņa saimnieks.

Es nedomāju, ka Kristus bija sajūsmā, staigājot pa ūdens virsu. Viņam tas bija tikpat dabiski kā mums pārvietošanās pa zemi. Arī cilvēki varētu staigāt pa ūdens virsu, ja spētu atbrīvoties no visām ar to saistītajām šaubām, bažām, emocijām. Izklausās neticami? Visa cilvēces vēsture taču ir viena vienīga brīnumu virkne ar absolūti neiedomājamām lietām. Tā, piemēram: "Dzelzs kuģi nevar peldēt pa ūdeni, vēl jo vairāk - lidot pa gaisu." Tiklīdz cilvēki pārliecinājās, ka var pārvietoties pa ūdeni ar dzelzs kuģiem un lidot pa gaisu ar smagām lidmašīnām, neviens vairs nespriedelē par notiekošā iespējamību un realitāti.

Nomokoties ar šaubām, jūs ievērojami samazināt savas izredzes uz panākumiem. Variantu telpā ir divas dzīves līnijas: uz vienas mērķis ir sasniegts, uz otras - jūs esat cietis neveiksmi. Ķepurojoties savās šaubās, jūs izstarojat enerģiju neveiksmes līnijas frekvencē. Diezin vai tad var cerēt uz panākumiem. Kļūmi noteiks apstākļi, kurus radīs jūsu domu starojums.

Jautājums jāizvirza citādi: nevis "Izdosies vai neizdosies?", bet gan "Ko es izvēlos - veiksmi vai neveiksmi?" Pie šādas jautājuma nostādnes grūti pierast. Visu dzīvi jūs esat pārliecinājies, ka āboli krīt uz zemi, nevis aizlido debesīs. Taču, ja allaž pieķersit sevi šaubu brīdī un tūlīt sev atgādināsit, ka panākumi ir tikai jūsu izvēles jautājums, jūs pie tā pieradīsit. Iedomājieties, ka no šodienas āboli nezin kāpēc sākuši iekrist debesīs. Sākumā jūs būsit ļoti izbrīnīts, taču beigu beigās samierināsities un pieradīsit pie tā. Neko darīt, tādas ir ābolu īpašības. Gaisa baloni, kas lido debesīs, taču neizraisa izbrīnu?

Tagad pamostieties un mēģiniet apzināties: par ko es tikko centos jūs pārliecināt? Vai jums nešķiet, ka vadāju jūs pa labirintu, meklējot ticību? Ja "noticējāt", tas nozīmē, ka esat nokļuvis lamatās. Neapvainojieties, dārgais Lasītāj, es tikai gribēju nodemonstrēt, kā prāts maldās šajā bezcerīgajā labirintā. Mūsu maldīšanās sākās ar vārdiem: "Tāpēc jāsper kardināls solis…" Tālāk sekoja mēģinājumi ticību aizstāt ar vēl neiegūtu zināšanu. Tomēr būtība tāpēc nemainās. Tieši tāpat rīkojas svārsti, kad cenšas iekarot jūsu ticību.

Varat neuztraukties, Transērfings - tās nav lamatas prātam, un viss, ko esmu rakstījis šajā grāmatā, nav abstraktu vingrinājumu auglis. Un pat šī mūsu nelielā maldīšanās nav lamatas, ja jūs izlasīto uztverat nevis kā aicinājumu ticēt, bet kā cerību iemantot brīvību. Citu ticība vajadzīga tikai svārstiem, Transēr- fingam tā nav vajadzīga.

Es taču necenšos jūs pārliecināt, mans nolūks ir pavisam cits - satriekt ierastā pasaulsuzskata stereotipus, lai izrautos no nosacītības futrāļa un pamostos nomoda sapni. Pamodies jūs apzināsities, ka spējat vadīt savu sapni. Tam nav vajadzīga ticība. Rīkojieties, pēc tam redzēsit, kas notiks. Neticiet, bet pārbaudiet. Kad būsit pārliecinājies, ka Transērfings patiešām darbojas, tad arī zināsit.

Jums katrā ziņā ne reizi vien ir nācies dzirdēt apgalvojumu: ja nelokāmi ticēsit saviem spēkiem un uzvarai, tad varēsit panākt visu. Viegli teikt: "Lai jums notiek pēc jūsu ticības." Taču kur ņemt šo ticību? Kā atbrīvoties no šaubām? Nekādi jūs no tām neatbrīvosities. Cenšanās iemantot ticību - tas ir veltīgs darbs. Ja jūsu dvēselē ir ielavījusies šaubu ēna, jūs neizdzīsit to ne ar kādu pārliecināšanu. Var vienīgi piemānīt savu prātu. Tas izliksies, ka neatceras neko par šaubām, taču tās joprojām dzīvos dvēselē.

Atmetiet neauglīgos pūliņus iemantot bezierunu ticību. Ir cits, daudz reālāks ceļš: nedomāt par mērķa sasniegšanas līdzekļiem, bet domās skatīties mērķa slaidu un cilāt kājas mērķa virzienā. Tā nav tukša sapņošana, tā ir konkrēta sava starojuma noskaņošana. Jūsu sliktākās nojautas taču piepildās? Tad darbojieties konkrēti: apzināti un mērķtiecīgi noskaņojiet savu starojumu uz labāko cerību realizēšanu.

Ja jums ir mērķis, taču šaubāties - izdosies vai neizdosies, tad šaubas traucēs. Taču atbrīvoties no tām neizdosies. Un nevajag arī. Ticība nepieciešama prātam, lai pamatotu mērķa sasniegšanas realitāti. Nedomājiet par ticību un par līdzekļiem, iejūtieties slaidā, kur mērķis jau ir sasniegts. Tas arī ir konkrēts darbs bez pārliecības. Sagādājiet sev tādu baudu. Tad ārējā apņemšanās izdarīs savu - un āboli paši iekritīs debesīs.

Āboli iekrīt debesīs, kad prāts konstatē faktu. Tad tas izbeidz savu kontroli un gluži vienkārši ļauj faktam īstenoties. Nav svarīgi, ka situācija ir neskaidra, galvenais, ka tā ir reāla. Mēs dzīvojam pasaulē, kurā cilvēki vizinās ar velosipēdiem. Ja cilvēks nokļūtu pasaulē, kurā visi lido, arī viņš sāktu lidot.

Es jau sacīju, ka, noskaņojot savu starojumu uz mērķa līniju, cilvēks iedarbina ārējās apņemšanās mehānismu. Jūs domās skatāties mērķa slaidu un vizualizējat procesu. Pa to laiku ārējās apņemšanās vējš lēni un pakāpeniski virza jūsu pasaules materiālās realizācijas fregati variantu telpā. Sāk atklāties iespējas, par kurām jūs pat nenojautāt. Vēl vairāk - ārējā apņemšanās sāk ievirzīt darbību tā, lai tuvinātu jūs mērķim.

Ievērojiet: dažkārt liksies, ka izveidojas visai dīvaini apstākļi. Kā jūs varat zināt, tieši kurš ceļš ved uz jūsu mērķi? Jūs taču nesāksit mācīt restorāna galveno pavāru, kā gatavot ēdienu? Vienmēr atcerieties, ka prāts nespēj aprēķināt visus nākamos gājienus un tas nezina, kā realizēt mērķi. Ar parastajiem līdzekļiem taču tas neizdodas? Tad kāpēc gan jūs atkal cenšaties iegulties ierasto stereotipu Prokrusta gultā? Ļaujiet, lai ārējā apņemšanās rūpējas par mērķa sasniegšanas līdzekļiem un ceļiem. Uzticieties variantu straumei. Pat neatkarīgi no savas gribas jūs darbosities tā, lai nokļūtu pie mērķa.

Tieši tā darbojas ārējā apņemšanās. Ja pašreiz brienat pa dubļiem, lietū un aukstumā uz nemīlamu darbu, tomēr ar svētku sajūtu dvēselē, tad drīz vien šīs neērtības pagaisis. Pats redzēsit, kur. Jūsu parametri gluži vienkārši vairs neatbildīs šiem apstākļiem.

Es ari pašreiz cenšos nevis pārliecināt jūs, bet iedvest jums cerību. No ticības labirinta nav izejas. Taču jābūt cerībai, ka labirinta sienas sabruks, kad ārējā apņemšanās jums nodemonstrēs, kā āboli iekrīt debesīs. Ja tādas cerības nav, nodoties Transērfingam ir neiespējami, turklāt jūs to arī nedarītu. Iemantojot cerību, prāts iegūs atbalstu zem kājām un dvēsele atplauks.

Saskaroties ar sarūgtinošām nepatikšanām vai sarežģītu problēmu, cilvēki atdod enerģiju svārstam un sajūt bažas, spēku izsīkumu, situācijas slogu. Cilvēks ir vai nu kaujas gatavībā, vai nolaiž rokas. Kā viens, tā otrs nav normāla parādība un izraisa stresu un depresiju. Nav vairs miera, zūd pamats zem kājām, iekšējā pārliecība ir salauzta. Lai atgūtu atbalstu, cilvēki meklē glābiņu cigaretēs, alkoholā, narkotikās un citur. Taču nokļūst citu svārstu jūgā.

Atbalstu vienmēr var rast sevī pašā, ja vien pamostas un apzinās, kā radīta problemātiskā situācija. Problēmu sagādājis svārsts. Tur nav nekā briesmīga. Briesmas rada nevis pati problēma, bet gan jūsu attieksme pret to. Ja atzīstat problēmas svarīgumu, tātad jūs atdodat enerģiju svārstam. Svarīgi apzināties, ka jebkurā problemātiskā situācijā svārsts pieprasa, lai jūs vai nu sasprindzināt spēkus un cīnāties, vai nolaižat rokas un ļaujaties grūtsirdībai. Nedrīkst darīt ne vienu, ne otru. Bet atbalsta taču nav, pārliecība zudusi, ko darīt? Atbalstu jūs atradīsit apziņā, ka saprotat, kā svārsts cenšas jūs pakļaut sev un atņemt jums enerģiju.

Varētu likties: kā gan var palīdzēt un uzmundrināt gluži vienkārša zināšana? Pat ļoti var. Cerība - tā arī ir zināšana, ka viss vēl nav zaudēts un ir izeja. Problemātiskās situācijas mehānisma izpratnei ir tāda pati nozīme kā cerībai. Jūs vairs neesat ne marionete, ne papīra kuģītis. Jūs pats varat izprast, kas notiek, apzināti sevī pasmīnēt un sacīt: "Nē, svārst, es nedošu tev enerģiju. Es lieliski saprotu, kas tev vajadzīgs un kā tu centies man pieķerties. Nekas neiznāks! Tev neizdosies man uztiept problēmas svarīgumu. Man ir tiesības izvēlēties, un es izvēlos brīvību no tevis."

Dzīvē ikviens pieļauj milzum daudz kļūdu, kuras pēc tam nākas nožēlot. Jūs varat nodomāt, ka esat aizgājis jau pārāk tālu projām no sava agrākā mērķa. Tbmēr viss vēl nav zaudēts, Transērfings palīdzēs labot situāciju. Pat ja agrākais mērķis objektīvi kļuvis nesasniedzams, varat atrast jaunu. Jūsu mērķis nav vienīgais, tāpēc jebkurā vecumā ir izredzes, un tās vajag izmantot.

Pieļautās kļūdas ir jūsu kapitāls. Ja ieņemsit šādu pozīciju, jūs gaida spoži panākumi. Visi cilvēki, kas guvuši panākumus, izgājuši cauri veselam neveiksmju mežam. Ne velti saka: "Par vienu pērtu divus nepērtus dod." Visām izcilajām personībām, kas guvušas sekmes, ir nācies pārciest daudz grūtību. Tikai šī viņu dzīves lappuse gluži vienkārši ne vienmēr tiek afišēta. Tā ka, ja esat pieļāvis lielu kļūdu un cietis neveiksmi, - priecājieties: jūs esat ceļā uz panākumiem. Ja turpretī sāksit sevi šaustīt, gausties un žēloties par dzīvi, neveiksmes atkārtosies atkal un atkal. Visa, jūsuprāt, nevajadzīgā pieredze katrā ziņā noderēs uz mērķa dzīves līnijas.

Apātija pāriet, kad rodas jauna cerība. Dzīvnieki un cilvēki, kas pēdējiem spēkiem velkas pa tuksnesi, aizmirst visu nogurumu, kad pie apvāršņa ierauga oāzi.

Iedomājieties mušu, kas sitas pret stiklu, lai gan līdzās ir atvērts vēdlodziņš. Visu mūžu mušai tika skaidrots: ja redzi mērķi, lido tieši turp. Tā redz mērķi un sitas pret stiklu, bet rezultātu nav. Tāpat notiek ar jums, kad nesaprotat, kā sasniegt mērķi, kad nav izvēles un esat spiests samierināties ar to, kas ir. Taču tagad, kad jūs zināt, ka vēdlodziņš tomēr ir vaļā, ka tas ir līdzās, kaut arī nav redzams, jums rodas cerība. Ja ir cerība, atbrīvojas apņemšanās enerģija.

Cerība vajadzīga, lai sāktu darboties. Sāciet rīkoties, un jūs redzēsit, kā āboli iekrīt debesīs. Kad cerība savu darbu būs padarījusi, jūs apzināsities, ka ir izvēles brīvība. Tad jūs sev teiksit: es negribu un neceru - esmu apņēmies.

kopsavilkums

Pašpārliecība - tas ir tas pats biklums, tikai apgriezts ačgārni.

Nedrošības labirinta sienas sagrūs, kad jūs atteiksities no svarīguma.

Kad ir brīvība bez cīņas, tad pārliecība par sevi nav vajadzīga.

Ja man nav svarīguma, man nekas nav jāaizstāv un nekas nav jāiekaro.

Necīnieties ar savu reakciju uz provokāciju. Mainiet attieksmi.

Jāmāk zaudēt bezkaislīgi un neizvirzīt sev ultimātus.

Katru informāciju uztveriet apzinati.

Jums ir izvēles brīvība. Viss, kas jums vajadzīgs, - tā ir izlēmība iegūt.

Sagādājiet nevis naudu, bet izlēmību iegūt.

Koncen trējieties uz mērķi, it kā tas jau būtu sasniegts.

Jūsu izvēle - tas ir neapstrīdams likums. Jūs pats veidojat savu realitāti.

Kā nebaidīties? - Atrodot nodrošinājumu, rezerves variantu, apvedceļu.

Kā neraizēties un neuztraukties? - Rīkojoties. Kā nevēlēties? - Samierinoties ar zaudējumu un rīkojoties. Kā negaidīt? - Rīkojoties.

Kā paaugstināt savu nozīmīgumu ? - Atsakoties no cīņas par to.

Kā nesadusmoties? - Spēlējot ar svārstu un pārkāpjot tā spēles noteikumus.

Kā atbrīvoties no vainas sajūtas? - Izbeidzot taisnoties.

Kā tikt galā ar sašutumu? - Beidzot cīnīties un virzoties pa straumi.

Ja nevarat tikt galā ar sašutumu, atļaujieties sev šo vājību.

Dzīve līnija sadalās divās daļās - pozitīvajā un negatīvajā atzarā.

Paužot savu attieksmi pret notikumu krustcelēs, jūs izdarāt savu izvēli.

Ja šķietami negatīvās izmaiņas scenārijā nolemsit uzskatīt par pozitīvām, jūs nokļūsit uz labvēlīgā atzara.

Izkopiet "idiotisku" ieradumu priecāties par neveiksmēm.

Novirziet savu kontroli no cīņas ar variantu straumi uz sekošanu tai.

Nedomājiet par mērķa sasniegšanas līdzekļiem, bet domās skatieties mērķa slaidu un cilājiet kājas mērķa virzienā. Iejūtieties slaidā, kur mērķis jau sasniegts.

Tad ārējā apņemšanās paveiks savu darbu - un āboli paši iekritīs debesīs.

'V nodaļa uz priekšu pagātnē

Fantastika un maģija dažkārt valdzina ar savu mistisko noslēpumainību. Tomēr tas nav pilnīgi nekas salīdzinājumā ar to brīnišķīgo pārsteigumu un sajūsmu, ko jūs piedzīvojat, kad šķietami nesasniedzamie sapņi sāk īstenoties. Taču tam būs vajadzīgs zināms laiks, bet apstiprinājumu visam lasītajam gribas gūt jau tagad. Un jūs to gūsit. Jūs paši radīsit brīnumu un ieraudzīsit to savām acīm. Kad neticamais jūsu acu priekšā pārvēršas par īstenību, tas ir pārsteidzoši. Tā vairs nav fantastika, tā ir realitāte, kas izrādās daudz brīnumaināka par jebkādu mistiku.

transakcija

Atcerieties, jūsu dzīvē ir bijuši arī periodi, kad jutāties laimīgs. Šos laikus dažkārt var atsaukt atmiņā melodijas, ko dzirdējāt toreiz. Brīžiem uz īsu mirkli jūs ieskauj tās sajūtas atblāzma, kad bijāt pilns cerību un dzīve šķita ja ne svētki, tad gatavošanās tiem. Tādos mirkļos pamostas nostalģija pēc zaudētā. Kļūst skumji, ka tas ir noticis kādreiz pagātnē un vairs neatnāks. Vai tiešām neko nevar atgriezt atpakaļ?

Priekšvārdā es apsolīju, ka jēgu vārdiem "uz priekšu pagātnē" jūs uzzināsit tikai grāmatas beigās. Tagad pienācis laiks izpildīt solīto. Transērfings jums jau ir sagādājis daudz brīnumainu atklājumu. Jūs droši vien esat ieintriģēts: kas tad šoreiz tiek gatavots? Visi triki ar laiku ir stabili radījuši sev mājvietu fantastikas jomā. Lai gan pat teorētiskā fizika nenoraida iespēju ceļot laikā, tomēr tādu ceļojumu realitāte raisa lielas šaubas.

Jā, pārvietošanās laikā šķiet visai apšaubāma, taču viss atkarīgs no tā, kurā punktā atrodas vērotājs. Atcerieties divu dimensiju cilvēciņu modeli plaknē. Tie nespēj saprast, kur atrodas trešā dimensija. No četru dimensiju telpas viedokļa mūsu trīs dimensijas arī šķiet plakne. Racionālais prāts teiks: "Visi šie teorētiskie modeļi ir vienīgi manas abstrakcijas, taču es redzu to, ko redzu."

Transērfingā ir ļoti daudz neticamā, taču es aicinu jūs nevis ticēt, bet pārbaudīt. Protams, lai pārbaudītu, nepieciešama jūsu apņemšanās, zināma piepūle un pacietība, tāpēc ka rezultāti neparādās uzreiz. Ārējā apņemšanās vairākumā gadījumu darbojas lēni un nemanāmi. Jums ir grūti noticēt, ka pastāv tas noslēpumainais neredzamais spēks, kas darbojas acīm nemanāmi, īpaši tad, ja pagaidām gluži vienkārši lasāt šo grāmatu, nemēģinot pielietot Transērfīngu praksē.

Tagad ir pienācis brīdis, kad jūs pats savām acīm ieraudzīsit savu virzību variantu telpā. Jūs pārliecināsities, ka varat pārvietoties laikā gan uz priekšu, gan atpakaļ. Un tas nelīdzināsies tiem ceļojumiem, kurus attēlo fantasti. Mēs nododamies tikai reālām lietām. Šoreiz nevajadzēs gaidīt ārējās apņemšanās darbības rezultātu - jūs to ieraudzīsit tūlīt, pats savām acīm. Un tas nebūs ne triks, ne eksperiments, izejot astrālā vai sapņu telpā. Uz dažiem mirkļiem jūs pats reāli sajutīsit virzību laikā un telpā. Praksē šis process reducējas uz visai vienkāršu darbību - transakciju, kas sastāv no trim elementiem.

Lai izpildītu pirmo elementu, jāatceras savas centrālās enerģētiskās plūsmas. Ja esat jau nodarbojies ar enerģētisko vingrošanu, jūs droši vien sajūtat šīs plūsmas. Sākumā jūs ar iekšējo skatienu ātri pārslīdat pār savu ķermeni un atbrīvojat muskuļu saspīlējumus, proti, relaksējaties. Tad domās iztēlojaties, kā augšupejošā un lejupejošā enerģijas straume plūst gar mugurkaulu.

Lai ātri iedarbinātu enerģētiskās strūklakas, var izmantot kādu efektīvu paņēmienu. Iztēlojieties, ka no jūsu ķermeņa centra izstaro divas horizontālas pretēji vērstas bultas: viena virzienā uz priekšu, otra - atpakaļ. Bultas izstaro no ķermeņa eentimetrus divdesmit, trīsdesmit vai vairāk. Tagad vienlaikus pagrieziet abas bultas - priekšējo uz augšu, aizmugurējo uz leju tā, lai tās nostātos vertikāli gar mugurkaulu. Jūs tūlīt sajutīsit, ka enerģijas plūsmas kļūst spēcīgākas.

Šo vingrinājumu var izpildīt, gan stāvot uz vietas, gan ejot. Jūs itin kā pagriežat atslēgu, kas iedarbina centrālās plūsmas. Nav obligāti jāpārvērš tās par strūklakām un jāsavieno sfērā. Galvenais - jāiztēlojas, kā caur jums plūst enerģija. Nav svarīgi, ja jūs šīs plūsmas pagaidām nejūtat. Praktizējoties radīsies arī reālas sajūtas. Izpildiet šo vingrinājumu, gluži vienkārši pastaigājoties vai kaut kur ejot. Jūs atslābināsities, un jūs pārņems viegluma sajūta. Atslēgas pagrieziens - tas ir transakcijas pirmais elements.

Šo elementu jūs varat izpildīt jebkurā situācijā, kad nepieciešams ātri relaksēties. Pamēģiniet pagriezt atslēgu daudzreiz dienā, sevišķi tad, ja esat par kaut ko norūpējies. Tūlīt jutīsit, ka atslēga atbrīvo saspīlējumus. Mūs visus pastāvīgi nomāc lielākas vai mazākas problēmas. Smaguma sajūta automātiski iespaido muskuļus. Tā, piemēram, jūs ejat un prātojat par kaut ko nomācošu, satraucošu, nepatīkamu. Šādā brīdī atcerieties atslēgu un pagrieziet to. Pārliecinieties, ka daži muskuļi bija sasprindzināti, taču tagad tie ir atslābināti, un jūs izjutīsit atvieglojumu.

Būtu labi pieradināt sevi pagriezt atslēgu pēc iespējas biežāk dienas ritumā. Tādējādi jūs varēsit apņemšanās enerģiju atbrīvot un attīrīt no pārmēra potenciāliem, kas jūs nomāc. Uzskatiet, ka tā ir nosacītības futrāļa atslēga, kurā jūs pastāvīgi iesloga nomācošie apstākļi. Tā neatbrīvos jūs no svarīguma, taču ievērojami atvieglos atslābināšanās procesu gan fiziskajā, gan arī enerģētiskajā līmenī.

Otrs transakcijas elements ir mērķa slaida uizuali- zācija. Kad esat pagriezis atslēgu, domās iedarbiniet mērķa slaidu. Neaizmirstiet-jums jāiztēlojas, ka pats esat slaidā, tas nav jānoskatās kā kinofilma. Iztēlojieties sevi situācijā, kad mērķis sasniegts. Lai piesaistītu sevi slaidam, iedomājieties sajūtas, kādas jūs pārņem, atrodoties tajā. Pataustiet ar rokām apkārtējos priekšmetus, iztēlojieties skaņas, smaržas vai citas sajūtas, kuras jums labāk izdodas. Skatieties domās slaidu vienu vai vairākas minūtes. Transakciju vēlams izpildīt, mierīgi pastaigājoties pazīstamā apvidū. Varat lūkoties visapkārt, bet labāk tomēr ir skatīties zem kājām uz priekšu, lai varētu koncentrēt uzmanību uz slaidu.

Kad jums ir izdevies daudzmaz precīzi iztēloties sevi slaidā, palūkojieties uz priekšu ar apzinātu skatienu. Nedomājiet neko un neanalizējiet, bet gluži vienkārši skaidru skatienu lūkojieties uz priekšu tālumā, uz to, ko tur redzat. Skaidrs skatiens - tas ir transakcijas trešais un pēdējais elements.

Dažās sekundēs jūsu acīs mainīsies apkārtējo dekorāciju nianses. Kad jūs paskatījāties uz pazīstamo ainu ar skaidru skatienu, tad ievērojāt, ka tajā viss ir it kā tāpat, un tomēr ir arī vēl kaut kas cits. Pievienojusies kāda tik tikko uztverama un neizskaidrojama nianse. Itin kā jūs to jau agrāk kaut kur būtu redzējis. Vai arī radies kaut kas jauns, mazliet neparasts.

Nevis ainas konkrētas detaļas, bet kāda nokrāsā, izjuta, noskana - nianse.

Tā, piemēram, jūs palūkojāties uz māju, kuru esat redzējis daudzreiz, taču tagad ievērojāt tās krāsojumu vai apgaismojumu un sapratāt, ka kādreiz, citos apstākļos, jau esat pār dzīvojis kaut ko līdzīgu. Dažkārt var rasties skaidra sajūta, kas atgādina kaut ko pazīstamu, agrāk notikušu. Jums katrā ziņā jau agrāk ir nācies sastapties ar tādu dīvainu efektu, kad piepeši atmiņā uzpeld pagātnes izjūta. Nevis atmiņas par pagātni, bet tieši pagātnes sajūta - dejā vu.

Šo efektu jūs piedzīvojat diezgan bieži, taču gluži vienkārši nejūtat, tāpēc ka uztverat situāciju tādu, kāda tā ir, citiem vārdiem sakot, guļat nomodā. Tieši transakcija ļauj ieraudzīt, kā pasaule mainās jūsu acu priekšā. Jūs neskaidri jūtat kaut ko pazīstamu, vai, pilnīgi pretēji, parādās jauna, neparasta nianse.

Kas šeit notiek? Jūsu pasaules slāņa materiālā realizācija pārvietojas variantu telpā. Ko jūs redzat? Jūs redzat dekorāciju nianšu maiņu.

Kā jau zināt, dažādiem sektoriem variantu telpā ir atšķirīgi scenāriji un dekorācijas. Atkarībā no sektoru relatīvā savstarpējā attāluma atšķirības var izpausties visai dažādi. Materiālā realizācija pārvietojas vienmērīgi, tāpēc nejūtami. Šo kustību jums neizdosies uztvert, tāpat kā nemanāt neliela pulksteņa minūšu rādītāja virzību. Ievērojamas nianšu maiņas jūtamas, tikai pietiekami strauji pārvietojoties no vienas dzīves līnijas uz citu. Tādos gadījumos jūs sastopat zīmes, kas atklāti pievērš sev uzmanību.

Transakcijas procesā mērķa slaida vizualizācija pastiprina ārējās apņemšanās vēja brāzmu. Jūsu domu starojuma parametri ievērojami atšķiras no pašreizējās dzīves līnijas. Atslēgas pagrieziens pastiprina jūsu domu modulētā starojuma enerģiju. Tāpēc realizācijas kustība pa sektoriem paātrinās. Skaidrs skatiens palīdz pamosties un uztvert izmaiņas. Tieši tāpēc jums izdodas dažos mirkļos, kamēr turpinās vēja brāzma, ievērot dekorāciju nianšu maiņu.

Izpildiet transakciju bezkaislīgi, tāpat kā tīrāt zobus vai sukājat matus. Uzreiz var arī neizdoties, tāpat kā braukšana ar divriteni. Nedrīkst ignorēt faktu, ka transakcijas laikā jūs pieskaraties pie ārējās apņemšanās, taču tā ir netverama lieta, kas nepakļaujas kontrolei. Es iesaku nepārdzīvot nopietni faktu, ka jums uzreiz neizdodas. Tik un tā noteikti izdosies. Izdariet spontānus mēģinājumus, pārāk necentieties, nepiepūlieties, nepiešķiriet lielu nozīmi pašai transakcijas tehnikai. Ļoti iespējams, ka jūs sev atradīsit pavisam citu tehniku. Rīkojieties it kā starp citu un tā, kā jums ir ērtāk. Jo zemāks jums būs transakcijas svarīgums, jo labāki būs rezultāti. Ja nesasprindzināsities, viss izdosies viegli.

Jums var likties, ka, ļoti bieži atkārtojot transakciju, virzīšanās uz mērķi pārvērtīsies par strauju procesu. Tas tā patiešām ir, bet lieta tā, ka jūs nevarēsit pastāvīgi un vienmēr transakciju izpildīt nevainojami, proti, bezkaislīgi. Visu bojā senais ieradums - vēlēties. Ja gatavojaties sevi mocīt ar transakcijām, tas nozīmē, ka jums ir stiprs vēlēšanās potenciāls visādā ziņā un ātrāk gūt rezultātus. Potenciāls būs arī tad, ja jūs pārņems nepieciešamība darboties un jūs spiedīsit sevi izpildīt transakcijas. Nepieciešamība - tas arī ir pārmēra potenciāls. Tāpēc es aicinu jūs vienmēr gluži vienkārši sagādāt sev prieku ar mērķa slaida vizualizāciju, bet nepiespiest sevi nepieciešamības dēļ.

Vēlmes un nepieciešamības potenciāli atņem apņemšanās enerģiju, tāpēc nekādas vēja brāzmas nebūs, proti, transakcija nedarbosies. Sevišķi liela vēlēšanās ieraudzīt rezultātus ir pašā sākumā. Es iesaku pastāvīgi pievērst uzmanību savai vēlmei. Tiklīdz esat pieķēris sevi, ka vēlaties gūt rezultātus, izdariet pārtraukumu un mazliet vēlāk sāciet transakciju no jauna. Ja esat konstatējis, ka no visa spēka cenšaties transakciju izpildīt kvalitatīvi un tāpēc sasprindzināties, atkal pārtrauciet savus mēģinājumus.

Izpildiet transakciju tikai laiku pa laikam pats sava prieka un ziņkārības pēc. Nevajag ieciklēties uz transakciju. Tās mērķis ir tikai ļaut pašam savām acīm ieraudzīt virzību variantu telpā. Galvenā uzmanība Transērfmgā jāveltī mērķa slaida aplūkošanai un trans- fertās ķēdītes pašreizējā posma realizācijas procesa vizualizācijai. Arējā apņemšanās darbojas tāpat, neatkarīgi no tā, vai jūs to redzat vai neredzat. Taču tagad ir parādījies sava veida iluminators uz variantu telpu. Jums tiek dota iespēja reāli vērot savu kustību. Tas ir visai iespaidīgi. Jūs nebūsit vīlies.

dekorāciju nianses

Tagad sīkāk aplūkosim, ko jūs īstenībā transakcijā redzat. Tas viss ir tik neticami, ka var izraisīt pamatotas šaubas. Varbūt tā ir kaut kāda ilūzija, ko nosaka cilvēka uztveres īpašības? Kur ir garantija, ka mēs vērojam tieši dekorāciju nianšu maiņu, pārejot no viena sektora uz citu?

Kā es jau sacīju un arī jūs paši zināt, sapnī pazīstamu cilvēku āriene nav parasta. Sapnī, vērojot savu attēlu spogulī, jūs redzat savu un tajā pašā laikā svešu seju. Visai jūsu ierastajai apkārtnei ir pavisam citāds veidols. Tās pašas ielas un mājas, taču izskatās citādi. Arī reālā pasaule ar laiku mainās. Mājas nokrāso citā krāsā, koki izaug, cilvēki noveco. Tās visas ir dabiskas pārmaiņas. Un tajā pašā laikā materiālās realizācijas kustība nenotiek pa vienu taisnu līniju. Kā atšķirt vienas līnijas dekorācijas no citām?

Var teikt, ka mēs to nespētu, ja nebūtu tāda izgudrojuma kā fotogrāfija. Pārskatiet albumus ar senām fotogrāfijām. Salīdzinot ainavas, jūs nevarēsit viennozīmīgi noteikt dažādu līniju dekorāciju nianšu atšķirības, tāpēc ka apvidus ārējais izskats ātri mainās dabisku iemeslu dēļ. Ir daudz uzskatāmāks un drošāks veids. Salīdziniet cilvēku sejas dažādu laika periodu fotogrāfijās. Varētu domāt, ka cilvēka sejai jāmainās, novecojot lineāri. Tomēr jūs vērojat pavisam citu ainu.

Cilvēka izskats dažādās fotogrāfijās ievērojami atšķiras. Turklāt šīm atšķirībām nav lineārs raksturs. Pat neņemot vērā frizūru dažādību, salīdzinot fotogrāfijas, kas uzņemtas cilvēka vidējā vecumā, kad sejai vēl nav sevišķas brieduma pazīmes vai tā nav novecojusi, tomēr redzamas jūtamas atšķirības. Viena un tā paša cilvēka seja, taču tā ir cita. Un nevis tāpēc, ka cilvēks kļuvis vecāks vai mainījis frizūru. Seja ieguvusi citas līnijas, tajā parādījies kaut kas jauns. Tā arī ir dekorāciju nianšu atšķirība. Jūs jau agrāk zinājāt, ka cilvēks mainās. Taču, ļoti iespējams, nepievērsāt uzmanību raksturīgajai nianšu atšķirībai. Pašķirstiet vecus albumus - un paši pārliecināsities.

Dažiem cilvēkiem šīs atšķirības var būt tik jūtamas, ka, satiekoties pēc dažiem gadiem, viņus gluži vienkārši nepazīstam. Salīdzinot savas fotogrāfijas kvalitatīvi dažādos dzīves gados, jūs ieraudzīsit ievērojamas nianšu atšķirības. Tāpēc varat iedomāties, kā izskatās jūsu realizācija kvalitatīvi atšķirīgos variantu telpas sektoros.

Nu, bet pašas fotogrāfijas, kas atrodas albumos, kamēr jūs pārvietojaties pa sektoriem, - arī tām taču jāiegūst jaunas nianses? Protams, tomēr vienkāršo priekšmetu nianses ir tik niecīgas, ka tās uztvert faktiski nav iespējams. Ja izpildīsit transakciju, fiksējot skaidru skatienu uz gultu vai skapi, jums neizdosies saskatīt nekādas izmaiņas. Tāpēc es iesaku izpildīt transakciju uz ielas, nevis vienkāršos apstākļos, tad izmaiņas būs labāk pamanāmas.

Dzīves līnija - tā ir kvalitatīvi aptuveni vienveidīgu sektoru ķēdīte. Arī vienas līnijas dekorācijas ir apmēram vienveidīgas. Kad jūsu pasaules slānis pāriet uz citu līniju, notiek dekorāciju nomaiņa. Atkarībā no līniju atšķirību lieluma un kvalitātes izmaiņas dekorācijās izpaužas vai nu kā nelielas nianses, vai arī kā ievērojami pārveidojumi. Jebkurā gadījumā jūs novērojat tieši kvalitatīvas nianšu atšķirības.

Bet kur te ir pārvietošanās laikā, par ko es stāstīju? Dabiski virzoties pa dzīves līnijām, mēs peldam sinhroni ar laiku kā pa upes straumi. Materiālā realizācija virzās uz priekšu variantu telpā tāpat kā filma kinoprojektorā. Šo virzību mēs uztveram kā laika gaitu. Lai pārvietotos attiecībā pret to, nepieciešams virzīties uz priekšu ātrāk par straumi vai atpakaļ pretī tai. Tas ir tā, it kā kadrs piepeši sāktu pārvietoties pa filmu. Šādā nozīmē ceļojums laikā patiešām nav iespējams.

Citiem vārdiem sakot, jūs nevarat pārvietoties uz priekšu un atpakaļ laikā, atrodoties uz vienas un tās pašas dzīves līnijas. Pretējā gadījumā tiks pārkāptas cēloņu un seku sakarības. Tomēr pārvietošanās laikā starp dažādām dzīves līnijām teorētiski ir iespējama. Transērfingā nav atbildes uz jautājumu, kā to darīt. Turklāt pārvietošanās laikā šeit notiek nedaudz citā rakursā. Kāpēc transakcijas laikā dažkārt uzrodas pagātnes sajūta? Šo fenomenu var izskaidrot apmēram šādi.

Kopš agras bērnības dvēsele intuitīvi tiecās pretī saviem mērķiem pa vajadzīgajām durvīm. Toreiz jūs vēl atradāties uz dzīves līnijām, kas ved uz turieni. Iespējams, ka jums bija savs sapnis. Vai varbūt pats neapzinājāties, ko vēlaties, taču jūsu dvēsele tik un tā zināja, kas jums vajadzīgs. Tomēr mēs visi dzīvē vairāk esam pakļauti destruktīvo svārstu ietekmei nekā savas sirds vēlmēm. Nerunājot nemaz par garajām negatīvo atzaru virknēm, kuras noiet katrs cilvēks, tāpēc ka viņam ir nosliece uz negatīvismu. Tālab jūs esat novirzījies aizvien tālāk un tālāk no tām sākotnējām līnijām, kas ved pretī jūsu mērķim.

Izpildot transakciju, jūs pārvietojaties pretējā virzienā un nokļūstat uz līnijām, kur jau esat bijis agrāk, tikai pozīcija laikā tagad jau ir cita. Tas iepriekšējās līnijas posms, kuru jūs būtu varējis noiet, jau ir garām. Tomēr uz pašas līnijas jūs esat atgriezies. Katrai līnijai ir tai raksturīgās specifiskās īpatnības, nokrāsas, nianses. Lūk, šīs nianses ir tās, ko jūs jūtat skaidra skatiena brīdī transakcijas beigās. Nejauciet tikai tādas lietas kā, piemēram, mājas izskats no rīta un vakarā. Dažādu līniju nokrāsu atšķirība ir pavisam kas cits. Jūs, zināms, saprotat, ka es šeit domāju jūsu uztvertās sajūtas.

Tāda arī ir pati atgriešanās pagātnē - uz priekšu, uz agrākajām dzīves līnijām. Varbūt tas nav īsti tas, ko jūs gaidījāt, toties tas ir reāli. Vai tagad redzat, kādu līkumu esat nogājis, novirzoties no takas un ilgi maldoties pa mežu? Tomēr šobrīd nav īstais laiks nožēlot pagātni, nu ir jāpriecājas par to, ka atkal pakāpeniski atgriežaties uz savas takas. Bet vairākums cilvēku tā arī nespēj atgriezties.

Tomēr nebūt nevar droši teikt, ka jūs obligāti sajutīsit tās līnijas nianses, uz kuras esat bijis agrāk. Tāpēc ka ceļš pretī mērķim var atrasties uz jaunām līnijām, kur jūs vēl neesat bijis. Tādā gadījumā atgriešanās uz agrākajām līnijām nenotiek vispār vai gadās tikai dažkārt. Variantu telpā dzīves līnijas ir cieši savijušās, un mums nav nekādas vajadzības noskaidrot, kā īsti darbojas Transērfings. Ļoti iespējams, ka dažos gadījumos kārtējā nianse jums šķitīs kaut kur redzēta, bet citos gadījumos tas būs kaut kas jauns. Jūs palūkojaties uz pazīstamu ainu, un jums šķiet, ka šeit ir kāda jauna, īpaša nianse. Vēlreiz uzsveru - nevis jaunas detaļas, ko jūs varat konstatēt arī bez jebkādas transakcijas, bet tieši jaunas nianses, stils, noskaņa, nozīme, temats, acumirklīga sajūta.

Starp citu, jūs visu viegli sapratīsit tāpat, kad pamēģināsit. Jums noteikti izdosies. Nevajag tikai pārāk censties. Ar savu tieksmi totāli kontrolēt prāts mūžīgi visu sabojā. Tiklīdz esat pieķēris sevi pie centieniem visiem spēkiem ieraudzīt nianses, labāk izbeidziet šos mēģinājumus un atsāciet tikai tad, kad būs atdzisusi karstā vēlēšanās katrā ziņā gūt rezultātus. Atcerieties transakcijas izpildes noteikumus - tā nedarbosies, ja būsit sasprindzis. Varat ticēt, ka viss jums izdosies viegli un dabiski, ja vien "pakustināsit ārējās apņemšanās mazo pirkstiņu". Un, pilnīgi pretēji, viss pārvērtīsies par veltīgiem iekšējās apņemšanās pūliņiem, ja centīsities gūt rezultātus.

Ja transakcijas laikā nejūtat nianšu maiņu, tas nozīmē, ka pašreizējās līnijas parametri jau atbilst jūsu izdarītajai vizualizācijai. Tātad jūs translējat pašreizējās dzīves līnijas starojumu un jūsu mērķis atrodas uz šīs līnijas. Tomēr šā vai tā, izpildot transakciju, jūs laiku pa laikam sajutīsit nianšu transformāciju.

Nianses varat uztvert ne tikai pazīstamos skatos vai ainavās. Pat tad, ja ar skaidru skatienu vērojat ainas, ko redzat pirmo reizi, rodas acumirklīga sajūta, ka esat ieraudzījis kaut ko aizmirstu vai jaunu, nebijušu. Tieši jaunu, nevis nepazīstamu. Kad vērojat nepazīstamu ainu, jūs gluži vienkārši konstatējat faktu, ka redzat to pirmo reizi, turklāt neko īpašu nepamanāt. Turpretī transakcijas procesā rodas nepārprotama sajūta: ainā parādījies kaut kas tāds, kā pirms dažām sekundēm tur nebija. Jūs to sajutīsit.

Kad ieraudzīsit nianses, jūs būsit pārsteigts, cik tas viss ir reāli. Atzīstieties taču, ka, lasot šo grāmatu, jūs tomēr tā īsti neticējāt variantu telpas un dzīves līniju realitātei. Kad ieraudzīsit pats savām acīm, - nenobaidieties, tā nav mistika. Taču tā nav arī cilvēka uztveres īpašība, kā varētu likties. Jūs drīz vien konstatēsit vēl vairāk pazīmju, kas liecina par pāreju uz citām dzīves līnijām un kas nekādi nav saistītas ar uztveri. Varēsit sajust, ka apkārtējo cilvēku attieksme pret jums it kā bez iemesla ir mainījusies uz labo pusi. Dažas problēmas, kas nodarbināja jūs vai katru dienu, ir kaut kur izzudušas. Vispār jūs pats jutīsit, kādi ikdienas dzīves atribūti ir mainījušies, kaut gan redzamu iemeslu tam nav. Tā, piemēram, pulkstenis, kas bija apstājies pirms daudziem gadiem, piepeši var atkal sākt rādīt laiku.

Parasti pulkstenis apstājas tāpēc, ka piesērējušas tā kustīgās detaļas. Vajag tikai iztīrīt, un pulkstenis atkal iet. Tomēr ļoti bieži pulksteņi vai sarežģītas sadzīves tehnikas ierīces pārstāj darboties pašas no sevis vai sabojājas, kad to saimnieki zaudē līdzsvaru. Tā gadās satraukumā, stresā vai konfliktsituācijā. Ierīču bojājumus neizraisa pārmēra potenciālu enerģija - tā ir pārāk niecīga un nav diferencēta, lai spētu izraisīt kādas mehāniskas izmaiņas.

Negatīvo pārdzīvojumu enerģija inducē pāreju uz dzīves līnijām, kur izjaukts līdzsvars, kur dzīve aizvirzījusies prom no mierīgās straumes, kur tā nedaudz atkāpusies no normas. Uz šādām līnijām viss it kā paliek tāpat kā agrāk, tomēr kaut kas nav tā, kā vajag, jūtams nemiers, kāda nesakritība. It kā uz skatuves dekorācijas būtu palikušas agrākās, bet citāds kļuvis apgaismojums vai dzidro gaisu nomainījusi dūmaka, vai ūdens saduļķojies. Šīs nelielās izmaiņas arī ietekmē jutīgo sarežģīto ierīču un precīzo mehānismu darbu, jo tie uztver vieglo dūmaku.

Ir arī tādi cilvēki, kuru rokās viss "deg". Viņi gandrīz vienmēr atrodas labilā stāvoklī - ir vai nu pārāk izklaidīgi, vai satraukti, vai sasprindzināti, vai nemiera pilni. Jutīgi aparāti, nokļūstot uz šo nelaimīgo cilvēku neskaidrajām dzīves līnijām, ātri sabojājas. Tātad, ja jūsu pulkstenis atkal sācis iet, tas nozīmē, ka jums ir izdevies pārvietoties uz tīrām dzīves līnijām. Tomēr neuztraucieties, ja pulkstenis stūrgalvīgi negrib darboties, varbūt tas gluži vienkārši jāaiznes uz darbnīcu.

Tagad jūs zināt, ka ceļojat ne tikai variantu telpā, bet zināmā mērā arī laikā. Pagājušo atgriezt atpakaļ vairs nevar. Taču var atsaukt to spirgto novitātes, cerību un laimes sajūtu, kas pazaudēta, klīstot pa negatīvo atzaru ķēdīti. Grāmatas sākumā es jau skaidroju, kāpēc ar laiku zūd dzīves spirgtuma sajūta. Virzīšanās uz jūsu mērķi - tā ir atgriešanās pagātnē, kad saldējums bija gardāks, cerības rožainas un dzīve šķita tik līksma un daudzsološa. Neskumstiet, pagātne ir priekšā!

slīdēšana

Beidzot ir pienācis brīdis, kad jūs esat gatavs dzirdēt Uzrauga Mīklas atminējumu. Apgalvojums, ka ikvienam cilvēkam ir tiesības uz reālu brīvību sava likteņa izvēlē, ir mīkla līdz tam laikam, kamēr vēl nav skaidra atkarības, proti, nebrīves izcelsme. Tagad, balstoties uz visu grāmatā sacīto, es varu sniegt atbildi.

Jūs iegūstat brīvību tad, kad izbeidzat savu cīņu.

Kā redzat, atbilde ir loti vienkārša un īsa - kā alkīmijas noslēpums uz smaragda plāksnītes. Ja es šādu atbildi būtu devis grāmatas sākumā, jūs neko nebūtu sapratis, vai nav tiesa? Atkarību nosaka tas, ka jūs piedalāties uzspiestā cīņā. Kad pamostaties no sava nomoda miega, izbeidzat cīņu pats ar sevi, ar pasauli un atstājat kaujas lauku, tad jūs vairs nekas neaiztur.

Cīņa turpinās jau bez jūsu līdzdalības, un jūs varat brīvi iet, kurp ienāk prātā, un izvēlēties visu, ko vien gribat.

Pasaule kā spogulis ataino jūsu attieksmi pret to. Kad esat neapmierināts ar pasauli, tā novēršas. Kad cīnāties ar pasauli, tā cīnās ar jums. Kad izbeidzat savu ciņu, pasaule nāk jums pretī.

Jau kopš dzimšanas svārsti norādīja jūsu vietu šajā pasaulē. Jums uztiepa pasaulsuzskata šablonu, izskaidroja spēles noteikumus, noteica lomu un tādējādi ieslodzīja nosacītības futrālī. Un tajā pašā laikā izsniedza viltus neatkarības deklarāciju. Saskaņā ar šo deklarāciju jūs varat izvēlēties. Jūs pakāra aukliņā kā marioneti un "atlaida" - sak, vēlieties, ko gribat, un panāciet, kā gribat. Jūs sākat raustīties aukliņā un cenšaties panākt, taču veltīgi. Tad jums liek saprast, ka vajag vēl neatlaidīgāk cīnīties pašam ar sevi un ar pasauli, lai iekarotu savu vietu zem saules. Tādi ir svārstu spēles noteikumi: "Cīnies un dari tāpat kā es."

Jūs izmantojāt tikai brīvību piedalīties cīņā. Jā, arī tā ir izvēle. Jūs vienmēr saņemat to, ko izvēlaties, - tas ir negrozāms likums. Svārstu cīņā cilvēks nespēj gūt uzvaru - viņš var vienīgi saņemt balvu, taču arī to iegūst tikai nedaudzi. Svārstu uzdevums ir slēpt patieso brīvību. Īstenībā jūs neviens nevar piespiest piedalīties cīņā. Jums var tikai iedvest, ka citas izvēles nav. Un tā patiešām ir: nav citas izejas tik ilgi, kamēr jūs turaties pie svarīguma aukliņas.

Lai iegūtu brīvību, jāatsakās no svarīguma - nedrīkst piešķirt pārmērīgi lielu nozīmi nekam: ne sevī, ne ārpus sevis. Lai atbrīvotos no svarīguma, parasti pietiek pamosties un apzināti mainīt savu attieksmi.

Mēs visi esam aizmiguši nomodā un mehāniski spēlējam savas lomas. Mūsu miega dziļums arī ir tieši proporcionāls nozīmīgumam, kādu paši piešķiram visiem spēles atribūtiem, tāpēc mēs esam paši sava svarīguma gūstekņi.

Bet vai mēģinājumi mainīt savu attieksmi nav tā pati cīņa? Nē. Jūs cīnāties ar sevi, kad cenšaties savaldīt savas emocijas. Tagad, kad zināt, kāda ir svārstu spēles būtība, jūs varat apzināti mainīt savu attieksmi pret to, sevi nepiespiežot. Tādējādi jūs izvēlaties brīvību atteikties no cīņas. Un pats nosakāt spēles noteikumus. Tagad jūsu spēle ar svārstu ir svārsta noteikumu pārkāpšana. Tāda spēle cīņu pārvērš par komisku kauju ar māla kluci. Jūs it kā apzināties: viss notiekošais ir tikai sapnis nomodā. Nokāpjot no skatuves skatītāju zālē, jūs piepeši saprotat, ka pašam ir jāizlemj: turpināt piedalīties cīņā vai gluži vienkārši iet un paņemt savu.

Protams, uzreiz saraut svarīguma saites neizdosies. Nevar tā gluži vienkārši atbrīvoties no vērtību un kompleksu pārpilnības. Un arī nevajag, jo tā atkal būs cīņa! Svarīguma saites pakāpeniski pašas satrūks, kad izbeigsit savu cīņu. Atbrīvojieties no jebkura svarīguma, kuru var nokratīt apzināti. Visu, kas nav izdevies, - transformējiet par rīcību. Domās noskatieties mērķa slaidu, vizualizējiet procesu un mierīgi cilājiet kājas mērķa virzienā - tā arī būs jūsu rīcība. Atteikšanās no cīņas - tā arī ir rīcība. Ļaujiet sev būt tādam, kāds esat, un ari pasaulei būt tādai, kāda tā ir. Nevajag mainīt sevi un cīnīties ar sevi. Tiklīdz jūs atteiksities no cīņas, ar katru dienu brīvība kļūs aizvien jūtamāka.

Tāpat nav iespējams uzreiz atbrīvoties no problēmu nastas, kuru esat visā mūžā sakrājis. Taču, ievērojot koordinācijas principu, jūs pakāpeniski izkļūsit no tumšajiem brikšņiem uz līdzena ceļa. Nav nekādas garantijas, ka uzreiz viss ritēs gludi. Jūs sagaida svārstu provokācijas, šķēršļi un vilšanās. Galvenais - nezaudējiet cerības un nekrītiet grūtsirdībā. Ar laiku viss nokārtosies, jūsu rokās taču ir varena tehnika, kas ļauj vadīt likteni.

Ja jums ir izdevies apzināties, ka spējat vadīt savas dzīves notikumus, ja esat ieguvis pārliecību par sevi un jūtaties pacilāts, - gaidiet nepatīkamus pārsteigumus. Droši vien jūs saņemsit stiprāku vai vājāku knipi pa degunu - atkarībā no šādas pārliecības un pacilātības intensitātes. Līdzsvara spēki tādējādi reaģē uz jūsu pārmēra potenciālu. Neļaujieties kārdinājumam iedomāties sevi par leļļu teātra aktieri vai lugas "Mana dzīve" režisoru.

Protams, jūs patiešām esat režisors, bet tikai sava likteņa režisors. Lugā "Mana dzīve" taču spēlējat ne tikai jūs pats, bet arī apkārtējie cilvēki. Tāpēc pat niecīgākā iedomība un pašpaļāvība rada pārmēra potenciālu. Var likties, ka jūs nebūt neesat iedomīgs, tomēr īstenībā neviens nevar būt nevainojams. Jūs esat ieguvis varena spēka atslēgu, tāpēc pat visniecīgākās atkāpes no nevainojamas rīcības ir saistītas ar jūtamām sekām.

Ideālā gadījumā apziņai, ka katrs cilvēks ir sava likteņa saimnieks, vajadzētu būt gluži ikdienišķai. Iedomājieties, ka jums izsniegta apliecība, kas dod tiesības iegādāties avīzes jebkurā pilsētas kioskā. Vai jūs priecāsities? Diezin vai, jums taču tāpat jau ir šādas tiesības. Jūs taču neuztrauksities, ja kādā kioskā neizdosies nopirkt avīzi? Nopirksit citā vai vispār iztiksit bez avīzes. Tāpat jums jāizturas arī pret savām jaunajām spējām vadīt savas dzīves notikumus.

Man jūs jābrīdina vēl no kaut kā. Transērfingu nevajag izmantot ar nolūku kādam kaitēt. Vizualizējot naidīgus nolūkus, var atdarīt cilvēkam vai cilvēku grupai, kas jūs nokaitinājusi, un tas izdosies. Taču pēc tam jūs sagaida problēmas. Ļoti neiesaku ķerties pie melnās maģijas. Pat ja šķiet, ka jūsu atriebība ir gluži taisnīga, nedariet to. Ja nu tomēr jums nav izdevies atturēties no vilinājuma uzsūtīt ienaidniekam nepatikšanas, gaidiet pirmo brīdinājumu - jūs pats ieraudzīsit zīmi. Ja tad neapstāsities, tiksit sodīts. Neaizmirstiet, ka mēs visi esam ciemiņi šajā pasaulē. Tādi ir brīvības noteikumi: jūs varat izvēlēties, taču jums nav tiesību neko mainīt.

Kā zināms, senās civilizācijas gāja bojā. To paliekas ir tikai Ēģiptes piramīdām līdzīgas celtnes un neskaidras atbalsis par kaut kādām slepenām maģiskām zināšanām. Cilvēki, pakļāvuši savai varai ārējās apņemšanās spēku, bija ieguvuši pārāk lielu varenību, tāpēc tika ne vien gluži vienkārši sodīti, bet līdzsvara spēki viņus arī iznīcināja. Tādu civilizāciju kā Atlantīda ir bijis ļoti daudz. Ikreiz, kad cilvēki bija apguvuši ārējās apņemšanās spēku, viņi aizmirsa, ka ir tikai ciemiņi. Taču mēra sajūtu zaudējušu ciemiņu, kā zināms, izmet pa durvīm.

Sevišķi jāsargās no lielīšanās paziņu un tuvinieku priekšā. Ja skaļi pavēstīsit, ka savu panāksit, izredzes uz panākumiem būs daudz mazākas. Tas ir gadījums, kad pārliecība par sevi pāraug pašpaļāvībā. Ja jūs pats zināt, ka savu panāksit, tas līdzsvaru neizjauc. Šī zināšana mīt jūsos, tā ir lieta par sevi. Taču, deklarējot citiem cilvēkiem, ka iegūsit to, kā jums pagaidām nav, jūs radit pārmēra potenciālu. Tad sāk darboties līdzsvara spēki, lai novērstu potenciālu. Tāpēc varam secināt: labāk uzvesties atturīgi un nekulstīt mēli. Protams, kad jau esat sasniedzis savu mērķi, varat draiskoties, tikai bez muļķīgas sajūsmas un eiforijas, citādi līdzsvara spēki atņems jums šo rotaļlietu.

Pārvērtiet savu sajūsmu par svētku apņemšanos. Izmantojiet savas izvēles tiesības un atļaujieties greznību uztvert kā svētkus dzīvi, kas jūs pašreiz neapmierina. Tagad ir radies nevis iluzors, bet reāls pamats svētkiem - cerība iemantot brīvību. Apziņa, ka virzāties pretī savam mērķim, radīs rimta prieka sajūtu, tāpēc svētki vienmēr būs ar jums. Šo kluso prieku nespēs aptumšot pat līdzsvara spēki. Koordinācijas princips nosaka: ja uztversit dzīvi kā svētkus, neraugoties ne uz ko, - tātad tā arī būs.

Tagad nav nekādas vajadzības turpināt cīņu. Jūs tik un tā savu saņemsit. Atteicies no cīņas, jūs pārraujat visas aukliņas un iegūstat brīvību, nezaudējot balstu. Balsts - tā ir variantu straume. Jāatceras, ka jūsu izvēle noteikti tiks realizēta. Noskaņojiet savu domu starojumu uz mērķa līniju, tad straume tiks pavērsta tieši uz jūsu mērķi. Nav tādu spēku, kas varētu traucēt ceļā uz mērķi, ja jūs virzāties pa straumi, saglabājot līdzsvaru un ievērojot koordinācijas principu. Jūs vairs neesat papīra kuģītis apstākļu viļņos un neesat marionete svārstu rokās. Jums ir bura - dvēseles un prāta vienotība. Ir stūres rats - jūsu izvēle. Jūs slīdat variantu telpā, izmantojot ārējās apņemšanās vēju.

kopsavilkums

Atslēgas pagrieziens novērš saspīlējumus un atbrīvo apņemšanās enerģiju.

Transakcija: atslēgas pagrieziens, vizualizācija, fiksācija ar skaidru skatienu.

Transakcijas rezultātā jūs redzat dekorāciju nianšu mainu.

Nepiešķiriet pārmērīgi lielu nozīmi transakcijas tehnikai.

Izpildiet transakciju nepiespiesti un nesasprindzinoties.

Nepiespiediet sevi bieži izpildīt transakciju.

Pilnīgi pietiek ar mērķa slaidu un procesa vizualizāciju.

Transakcija kalpo tikai tam, lai novērotu kustību telpā.

Virzīšanās uz jūsu mērķi - tā ir jūsu pasaules slāņa atsvaidzināšana.

Pasaule kā spogulis ataino jūsu attieksmi pret to. Beidzot savu cīņu, jūs iemantojat brīvību.

V nodaļa

VĒSTULES NO pagĀTNES

Pirms grāmatas ".Realitātes Transērfings" iznākšanas tās fragmenti vēstuļu veidā tika publicēti internetā. Šī nodaļa radusies, sarakstoties ar pirmajiem ceļotājiem variantu telpā. Izmantojot iespēju, izsaku pateicību jums, dārgie Lasītāji, par sirsnīgajām vēstulēm, par jūsmīgajām atsauksmēm, par aizrautību, ar kādu jūs uztvērāt Transērfinga idejas. Paldies!

melnās joslas

"Man radās jautājumi, uz kuriem es pati nespēju atbildēt. Saskaņā ar jūsu teoriju, ja es visā saskatīšu labo, es it kā nokļūstu uz labvēlīgu notikumu viļņa. Manā gadījumā tas nedarbojas, turklāt ne reizi vien, citādi es nebūtu to ievērojusi.

Minēšu piemēru. Pirms pusgada man vēl bija brīnišķīgs darbs, kas mani pilnīgi apmierināja un sagādāja prieku. Es burtiski tajā dzīvoju. Ap mani bija labi draugi, paziņas, mīļotais cilvēks, māja, vecāki. Es patiešām priecājos, turklāt pilnīgi apzināti, var pat teikt, ka apskaudu pati sevi. Es sapratu, ko nozīmē mierīga dzīve. Taču baidījos, ka ilgi tā nevar turpināties. Man nācās aizbraukt. Tagad man nav māju, mazāks kļuvis draugu pulks, darbs vairs neatbilst maniem plāniem un manai izglītībai…

Otrs piemērs. Es pabeidzu institūtu. Pēdējos divus gadus daudz laika pavadīju katedrā, un man izveidojās labas attiecības ar pasniedzējiem un studentiem. Pēdējā semestrī es gandrīz vai fiziski sajutu, ka tas ir brīnišķīgs laiks un diezin vai kādreiz vairs atkārtosies. Es centos paturēt atmiņā katru dienu. Man piedāvāja palikt darbā institūtā. Es biju

patiesi bezgala priecīga! Taču sākās štatu samazināšana, un mani nepieņēma. Pusgadu nosēdēju mājās bez darba. Tās man bija visīstākās melnās dienas.

Tātad ne reizi vien ir izveidojušās situācijas, kad es patiešām biju apmierināta ar dzīvi un pateicīga Dievam, taču pēc tam sākās tāda melnā josla! Manā gadījumā likums nedarbojās, mani pārcēla uz negatīvu darbību vilni. Un vēl: kad ir pavisam slikti un es sāku "kaukt", man it kā dod padomu, palīdz, lai gan pēc jūsu teorijas mani vajadzēja aiznest pavisam tālu prom…

Lūk, tādas neatbilstības. Būšu priecīga, ja jūs palīdzēsit man visu saprast."

Īstenībā nekādu neatbilstību jūsu gadījumā nav. Gluži otrādi - viss notiek tieši tā, kā jābūt. Jūs nesaprotat, kāpēc dzīves baltās joslas piepeši nomaina melnās joslas. Taču vēstulē jūs pati esat lieliski formulējusi cēloni.

Cēlonis vienmēr ir bijis un ir viens un tas pats: pasaule - tas ir spogulis, kas ataino jūsu attieksmi pret to. Visīstākais spogulis. Atšķirība starp pirmo un otro ir tikai tāda, ka spogulis parasti ataino izmaiņas tūlīt, bet pasaule to dara ar aizkavēšanos - par dažām dienām vai pat mēnešiem.

Lūk, ko jūs rakstāt: "Es sapratu, ko nozīmē mierīga dzīve. Taču baidījos, ka ilgi tā nevar turpināties. …Pēdējā semestrī es gandrīz vai fiziski sajutu, ka tas ir brīnišķīgs laiks un diezin vai kādreiz vairs atkārtosies. "

Kur tad jūs redzat neatbilstību? Pati ar savu attieksmi radījāt programmu, un pasaule to nevainojami izpildīja. Pasaule vienmēr precīzi realizē jūsu izvēli. Tā tikai to vien dara.

Savas pretenzijas spogulim jūs formulējat šādi: "…ne reizi vien ir izveidojušās situācijas, kad es patiešām biju apmierināta ar dzīvi un pateicīga Dievam, taču pēc tam sākās tāda melnā josla!" Kas tad izraisīja melnās joslas sākšanos?

Ja es pateikšu, kāpēc rodas melnās joslas, jūs neticēsit. Pat ja nebūtu jūsu vēstules zīmīgo frāžu, kuras es citēju, nebūtu nekādu grūtību nosaukt melno joslu izcelsmes avotu. Šis gadījums nebūt nav unikāls, tāpēc ka mēs visi aizvien izdarām vienu un to pašu kļūdu.

Lieta tā, ka melnā josla, kas sekoja baltajai, nepavisam nav tāda. Jūs pati to iekrāsojāt melnā krāsā. Sliktais nevar izrietēt no labā. Īstenībā pēc labā sekoja vēl kas labāks. Taču jums šķita, ka tā nav. Jūs nepieņēmāt gaidāmās pārmaiņas un raidījāt pasaulē negatīvu attieksmi. Pasaulei nācās atspoguļot šo attieksmi un tādējādi realizēt jūsu izvēli.

Cilvēka prāta īpašība ir - vienmēr spītīgi aizstāvēt savu scenāriju. Viss, kas neiekļaujas scenārijā, tiek uzskatīts par neveiksmi. Un pretēji - par veiksmi tiek uzskatīts tikai tas, kas bija paredzēts. Tādas prāta stūrgalvības pamatā ir tā pašpaļāvība un iedibinājušies sabiedrības stereotipi.

Kā jūsu prāts var zināt, kas jums patiešām ir labi un kas slikti? Vai tas var uzminēt, kā pavērsīsies notikumi? Liela veiksme nekad iepriekš neklauvē pie durvīm - tā allaž negaidot iekrīt klēpī. Vai jūs neesat padomājusi, kāpēc tā notiek? Tāpēc, ka tādos gadījumos iesnaudies prāts nepaspēj aizkavēt veiksmi realizēties.

Tikai tajā brīdī, kad prāts atlaidis scenārija kontroles dzelžaino tvērienu, veiksme spēj izlauzties caur šo ciešo aizsardzību. Veiksme nevar būt ieplānota, vai ne tā? Pretējā gadījumā visas šīs sarunas būtu liekas. Ieplāno - un saņem iecerēto! Nē, tā notiek ļoti reti.

Prāts nespēj izstrādāt veiksmes algoritmu. Dažkārt Lasītāji jautā, kā viņiem rīkoties vienā vai otrā konkrētā gadījumā. Kā es to varu zināt? Neticiet nevienam, kas apgalvos, ka zina panākumu recepti katram konkrētam gadījumam. Nevienam nav lemts to zināt.

Kas tādā gadījumā zina un kur meklēt atbildi? Jūsu pasaule, kas ir jūsu spogulis, - zina. Transērfings - tas ir pats apbrīnojamākais atklājums, kādu vien var iedomāties. No jums tiek prasīts vienīgi izvēlēties un pēc tam netraucēt pasaulei to realizēt. Tas arī ir viss paradokss: cilvēkam nebūt nav precīzi jāzina, kā gūt panākumus. Pareizāk sakot, labāk nezināt vispār. Bet jūs iedomājāties, ka Transērfings sniegs kārtējo panākumu recepti? Prāts nespēj atrast tādu recepti. Viss burvīgums slēpjas apstāklī, ka tā atradīsies pati.

Prāta uzdevums ir netraucēt ar savu kontroli variantu straumi, proti, notikumu gaitu. Variantu straume vienmēr ir pavērsta jūsu izvēles virzienā. Tieši tāpēc, ja izvēle izdarīta, varat mierīgi paļauties uz apņemšanās koordinācijas principu: mana apņemšanās realizējas; viss uz to iet: un viss notiek, kā vajag.

Atgriezīsimies pie melnās joslas. Ikreiz, kad iestājās melnā josla, jūs acīmredzot palaidāt garām kādu izdevību. Tā bija izdevība padarīt balto joslu vēl baltāku. Taču prāts nepieņēma jaunos notikumus, pareizāk sakot, uzskatīja tos par negatīviem, tāpēc negatīvais tiešām izpaudās visā savā krāšņumā.

Tomēr nevajag tāpēc uztraukties. Ja noteiksit savu mērķi un ievērosit koordinācijas principu, jūs gaida kāds brīnišķīgs atklājums. Jūs pārliecināsities, ka visas pieļautās kļūdas ir kalpojušas tieši šim mērķim. Jūs nebūtu sasniegusi savu mērķi, ja pagātnē nebūtu pieļāvusi šīs kļūdas. No otras puses, ja tās nebūtu pieļāvusi, jūs arī varējāt nokļūt pie mērķa. Tikai tas būtu bijis cits mērķis. Jums taču nav viens vienīgs mērķis. Tik neaptverami, brīnišķīgi un dāsni ir iekārtota mūsu pasaule.

Tā ka nezaudējiet cerības: pagātne ir priekšā, ja virzāties uz savu mērķi. Varbūt līdz šim jūs valdzināja tikai sveši mērķi?

partneru spēle

"Jūs sacījāt, ka laulībā savienojas šķietami nesaderīgas personības - it kā par sodu viena otrai. Tas ir rakstīts par mani. Vai jūs nevarētu dot praktiskus padom us, kā izkļūt no šīs situācijas: kas jādara un kā jādomā ?

Es daudzas reizes esmu mēģinājis uzlabot attiecības, efekts bija, taču tikai neilgu laiku, pēc tam sapratu, ka mēs esam nesaderīgi un man jāmēģina attiecības veidot ar citu sievieti. Es izvēlējos šķiršanos. Ļoti gribu pārtraukt ģimenes attiecības, taču mums ir kopējs nekustamais īpašums un apstākļi traucē mierīgi, ar minimāliem zaudējumiem īstenot iecerēto.

Kad es sadusmojos un domās esmu gatavs visu izbeigt nekavējoties, pieņemot jebkādus noteikumus, tad attiecības uz laiku uzlabojas bez redzama iemesla.

Taču drīz viss sākas atkal no jauna. Kas jādara no Transērfinga viedokļa, lai mainītu situāciju?"

Nekļūdīšos sakot, ka laulību šķiršanai visbiežāk ir banāls iemesls: partneri neļauj viens otram būt tādiem, kādi viņi ir. Jūs droši vien domājat, ka viņiem šajā gadījumā nav taisnība, un es gribu parādīt, kur viņi kļūdās? Neuzminējāt.

Būtībā vispār šis nav jautājums par to, kuram ir taisnība un kurš ir vainīgs. Konfliktiem sīkumu dēļ ir kāds ļoti netriviāls, tomēr būtībā galvenais aspekts - apzināšanās, pareizāk sakot, tās trūkums.

Dusmas, uzbudinājums - tā ir neapzināta reakcija. Neapzināts sapnis cilvēkam atgadās, tāpēc ka viņš ir pilnīgi iegrimis šajā spēlē un neapzinās, ka tas ir tikai sapnis.

Tieši tāpat cilvēks ir aizmidzis nomodā, uz ārējo kairinājumu reaģējot negatīvi kā austere. Visi it kā saprot, ka ikvienam ir tiesības uz savām īpatnībām un dīvainībām. Un, ja viņš nav tāds, kāds esat jūs, viņam vispār tādam arī nav jābūt.

Taču visi to apzinās tikai tajā brīdī, kad viņiem par to jautā. Pārējos gadījumos dusmu ierocis nostrādā neapzināti.

Neapzinātā sapnī nomodā esot, cilvēks neļauj sev būt pašam un citiem neļauj būt citiem. Rodas atkarība, veidojot polarizāciju, kas izraisa līdzsvara spēku vēju. Līdzsvara spēki cenšas izprovocēt raksturu pre- tešķību sadursmi, lai novērstu nevienādību.

Turklāt svārsti, jūtot polarizāciju, inducē partneru rīcību, kas uzbudinājumu vēl palielina. Vai jūs neesat ievērojis, ka partneris dažkārt uzvedas tā, itin kā tīšām censtos jūs kaitināt?

Tad nu ziniet, ka vairākumā gadījumu viņš to dara neapzināti, viņu ietekmē svārsts, kurš pārtiek no jūsu uzbudinājuma enerģijas un cenšas ievirzīt partnera rīcību tā, lai jūs vēl vairāk sadusmotu.

Jūs pats savā vēstulē ilustrējat, kā darbojas polarizācija. Lūk: "Kad es sadusmojos un domās esamu gatavs visu izbeigt nekavējoties, pieņemot jebkādus noteikumus, tad attiecības uz laiku uzlabojas bez redzama iemesla."

Kad jūs pieņemat "jebkādus noteikumus", jūs atlaižat tvērienu, it kā teiktu: "Lai sadeg viss zilās ugunīs!" Tieši šajā brīdī polarizācija kļūst vājāka, līdzsvara spēku vējš pierimst, svārsts liek jūs mierā, un sekas ir tādas, ka attiecības uzlabojas.

Vispār jāteic, ka dzīvē nesaderīgi drīzāk ir stipri līdzīgie, nevis atšķirīgie cilvēki. Vārdi "mēs nesaderam viens ar otru" vai "mums nesakrita raksturi", pārtulkoti faktu valodā, jāsaprot kā "viņi neļāva viens otram būt viņam pašam".

Īstenībā cilvēki ar pretējiem raksturiem var un viņiem vajag dzīvot laimē un saskaņā. Ne velti līdzsvara spēki satuvina pretstatus, tādējādi uzturot status quo.

Man (un varbūt arī jums) ir zināmi pāri, kas savas ilgās kopdzīves laikā ir šķīrušies daudzas reizes. Un šķīrušies pa īstam, sapakojot savus čemodānus, sitot traukus, dedzinot ģimenes fotogrāfijas, plēšot laulības apliecības un izpildot citus iebiedējošus rituālus. Visas šīs trakās drāmas pavada zvēresti, ka šoreiz gan galīgi un uz visiem laikiem. Taču vētra aprima, abi karotāji nomierinājās un atkal sāka dzīvot kopā.

No visiem šiem ar mīklas veltņiem un šķīvjiem bruņotajiem konfliktiem var izvairīties, ja apzināti nokāpj no skatuves, ieiet skatītāju zālē un paraugās uz spēli, proti, kopējo dzīvi, no malas. Tas jāizdara vismaz vienam no partneriem.

Kāpēc kopdzīve ir spēle? Tāpēc ka katrs ir uzņēmies lomu: es esmu tāds un tāds, es daru to un to, mani kaitina tas un tas. Taču cilvēki šajā spēlē iestieg līdz ausīm un tāpēc rīkojas neapzināti, itin kā būtu aizmiguši nomodā. Dzīve viņiem "atgadās", un viņi nespēj ietekmēt scenāriju, kaut gan visiem spēkiem cenšas to darīt.

Un tagad atcerieties, kā jūs bērnībā rotaļājoties spēlējāt pieaugušos. Bērni atšķirībā no pieaugušajiem apzinās, ka viss notiek "pa jokam". Viņi ik mirkli atceras: šī ir spēle, tāpēc darbojas apzināti kā spēlējoši skatītāji. Bērni spēj mainīt spēles scenāriju, jo apzinās, ka tā nav realitāte. Tieši tāpat apzinātā sapnī sapņotājs var kontrolēt notiekošo.

Pieaugušie cilvēki zaudē spēju spēlēt distancēti, viņi iestieg savās spēlēs līdz ausīm kā dziļā miegā un zaudē apzināšanos. Tā kā cilvēki ir aizmiguši nomodā, viņi pārvēršas par gļēvām marionetēm, kas klausa svārstiem, un dzīve viņiem "atgadās" kā sapnī.

Pamēģiniet tomēr kopdzīvi spēlēt kā bērni. Uzņemie- ties jums jau iedalītās lomas un spēlējiet tās distancēti, "pa jokam". Tā, piemēram, tiklīdz partneris dara to, kas jums nepatīk, sāciet dusmoties tāpat kā agrāk, tikai tagad spēlējiet savu lomu izteiksmīgi, groteski, ar humoru.

Tad jums tūlīt kļūs skaidrs neapzinātā nomoda sapnī izraisīto konfliktu mehānisms. Jūs pa īstam apzināsities, ka visi strīdi ir "grābti no zila gaisa", kā tas notiek teleserialos. Un, kad apzināsities, varēsit beidzot atļauties būt pats un ari otram atļausit būt viņam pašam.

labdarība

"Pēdējos divus gadus esmu iesaistījies biržas tirdzniecības darījumos (FOREX). Un nekādi nespēju īstenot sekmīgu, stabilu tirdzniecību. Divi gadi - un vieni vienīgi zaudējumi. Varbūt taisnība, kā raksta kāds mans kolēģis: tirgus - tas ir sātana izgudrojums. "Dod Dievam, kas Dievam pienākas, ķeizaram, kas ķeizaram pienākas." Spēlējot tirgū, mēs paspēlējam dvēseli. Savu dvēseli. Diemžēl tā tas ir. Un tā ir patiesība. Mana vienīgā izeja - ziedot baznīcai. Taču karmiskās sekas tas nenovērsīs…

Un kā tad ir ar apgalvojumu, ka liktenim esot daudz variantu? Vai tiešām ar tirdzniecību biržā nav iespējams nodrošināt savu dzīvi? Vai visas pasakas par miljardieriem ir tikai mīts? Varbūt jāattīra zemapziņa no bagātības vairošanas idejas un jāaizstāj ar ideju par palīdzību tuvākajam? Es neesmu teorētiķis un neesmu iesācējs, visu, ko rakstu, esmu izcietis pats uz savas ādas, turklāt simtiem reižu. Kādai, pēc jūsu domām, jābūt manai izvēlei?"

Jūs man jautājat, kādai, pēc manām domām, jābūt jūsu izvēlei. Vai tiešām es vai kāds cits var norādīt īsto taku? Tā zināma vienīgi jūsu dvēselei. Es turpretī varu novērtēt kļūdas, turklāt tikai subjektīvi.

Jūs rakstāt: "Mana vienīgā izeja - ziedot baznīcai." Zināms, es saprotu, ka jūs pats neuzskatāt to par vienīgo izeju. Taču kāpēc jūs domājat, ka ziedošanu vispār var uzskatīt par izeju?

Nevis Dieva, bet gan reliģijas svārsta piekritēji jums ir iegalvojuši, ka, ziedojot naudu baznīcai, jūs "izglābsit savu dvēseli" vai atbrīvosities no kaut kādām kar- miskajām problēmām. Jebkurš patiess Dieva kalps pateiks, ka indulgences nevar nopirkt ne par kādu naudu.

Sauksim lietas īstajos vārdos: reliģijas svārsts - tas nav Dievs. Baznīca vajadzīga nevis Augstajam Dievam, bet svārstam. Dievam nav vajadzīgi jūsu ziedojumi. Ja jūs uzskatāt ziedojumu par savu problēmu atrisinājumu, tas nozīmē, ka cenšaties noslēgt ar Viņu darījumu.

Labdarība var novērst uzkrātās naudas pārmēra potenciālu, ja jums ir pārāk daudz lieku līdzekļu. Bet, tā kā jūs nodarbojaties ar biržas tirdzniecību, visa jūsu nauda droši vien ir apgrozībā.

Labdarība ir patiešām laba tikai tad, ja tā nāk no sirds. Tā, piemēram, bagāts cilvēks palīdz bērnunamam, taču pats tur nekad neierodas. Tādā gadījumā tā ir nevis labdarība, bet darījums. Viņa palīdzība ir indiferenta, kalpo skaistai idejai, kas ietērpta dievbijīgā frāzē: "Es palīdzu bērniem!"

Taču šā cilvēka ierosme nenāk no sirds. Viņam nav vajadzīga to bērnu sabiedrība, kuriem viņš palīdz, īstenībā viņš bērnus nemīl. Viņš augstu vērtē sevi, jo palīdz bērniem. Bet vai tad tas ir slikti, ka šis cilvēks palīdz bērniem, kaut arī tos nemīl un palīdzība nenāk no sirds? Nav slikti, viss ir ļoti labi. Tikai nevajag cerēt, ka tas viņam kaut kādā veidā "tiks ieskaitīts".

Tādējādi viņš var paaugstināt savu popularitāti sabiedrībā, taču viņa dvēsele nesaņems pilnīgi nekādu kompensāciju. Labāk īsti mīlēt sevi, nekā neīsti - citus. Es pat sacītu, ka sevi mīlēt ir pilnīgi nepieciešams.

Lūk, jūs rakstāt: "Varbūt jāattīra zemapziņa no bagātības vairošanas idejas un jāaizstāj ar ideju par palīdzību tuvākajam?" Nevajag varmācīgi uzspiest sev idejas par palīdzību tuvākajam, ja nejūtat patiesu aicinājumu. Gluži otrādi, nododieties savas bagātības vairošanai. Tieši to jūs darāt no visas sirds, un nevajag tāpēc kaunēties. Nepievērsiet uzmanību svārsta piekritēju vaimanām, uzspiežot jums savas "garīgās" vērtības. Atcerieties: patiesi garīgas personības nekad jums neko neuzspiedīs.

Visupirmā garīgā vērtība ir jūsu dvēsele. Novērsieties no svārstiem, pievērsieties savai dvēselei un darbojieties savā labā, piemēram, vairojiet savu bagātību. Tikai pieeja bagātības vairošanai jāmeklē ne tur, kur jūs to darāt.

Dvēsele vēlas nevis naudu, bet to, ko par naudu var nopirkt. Vai jūs precīzi zināt, ko gribat? Droši vien ne. Pajautājiet sev, ko jūs īstenībā vēlaties no dzīves. Kas pārvērtīs jūsu dzīvi par svētkiem? Nosakiet savu mērķi.

Jūsu prāts šo uzdevumu risina frontāli: par naudu var nopirkts faktiski visu, tātad jādodas taisnā ceļā turp, kur ir šī nauda. Taču nelaime tā, ka arī dvēsele rīkojas frontāli pēc sava ieskata. Tā nepiekrīt prāta centieniem iegūt naudu. Dvēsele vispār nesaprot, kas tas ir, jo neprot abstrakti "domāt". Tāpēc dvēsele nebūs prāta sabiedrotais centienos iegūt naudu. Bet prāts bez dvēseles ir bezspēcīgs - tāpat kā dvēsele bez prāta.

Ko tagad darīt? Noteikt savu mērķi un virzīties uz to, nedomājot par šā mērķa sasniegšanas līdzekļiem. Līdzekļi atradīsies paši - tieši šajā apstāklī ir viss noslēpums. Citiem vārdiem sakot, ja dvēsele un prāts dodas pretī savam mērķim roku rokā, tad jums atveras durvis, kas agrāk šķita nepieejamas.

Vai spēli biržā var uzskatīt par jūsu durvīm? To es neņemos spriest. Jūs rakstāt: "… nekādi nespēju īstenot sekmīgu, stabilu tirdzniecību. Divi gadi - un vieni vienīgi zaudējumi." Secinājumus izdariet pats. Par miljardieriem kļūst tieši tie, kas dodas pretī savam mērķim, nevis tie, kas dodas pretī naudai.

Kad cilvēks iet uz mērķi pa savām durvīm, viņa dvēsele gavilē un prāts apmierināti berzē rokas. Vai spēle biržā sagādā prieku jūsu dvēselei? Vai prāts tajā gūst apmierinājumu? Uz šiem jautājumiem jums jāatbild pašam.

ezoteriskās zināšanas

"Es jau esmu iepazinusies ar visdažādāko šāda veida literatūru, un, kas ir pats apbrīnojamākais, - principā visi grib pateikt vienu un to pašu, tomēr daudzos jau tājumos uzskati dalās.

Es, piemēram, tādā informācijas daudzumā apjūku un vairs nesaprotu, kas ir pareizi un kas - nepareizi. Faktiski visi teic, ka jebkuru informāciju nevajag ņemt tuvu pie sirds. Bet ko lai dara jūtīgi cilvēki un, piemēram., tie, kas katru dienu pasniedz žēlastības dāvanas? Ja cilvēki neuztvers un nesapratis citu bēdas, tad taču pasaule kļūs bezjūtīga un ļauna.

Nākotnē es gribu kļūt par žurnālisti un jau tagad strādāju kādā izdevumā, kur saskaros galvenokārt ar sieviešu problēmām, rakstu par viņu dzīvi. Nevar sekmīgi strādāt, neizjūtot viņu rūpes kā savējās. Ko darīt žurnālistiem, kas ik dienas saskaras ar visdažādākā rakstura informāciju ? Vai tiešām tas nozīmē, ka man visu mūžu nāksies iešūpot svārstus vai ciest pašai? Varbūt es kaut ko nesaprotu ?

Dažkārt pat rodas doma, ka visas šīs idejas, arī Transērfings, ir utopiskas. Ja tā padomā, tad arī Transērfings taču ir svārsts, kuru esat radījis Jūs un iešūpojat to ar citu cilvēku domām. Tad. kāpēc gan nevarētu tā likumus padarīt vienkāršākus?"

Transērfings nav izdomāts, tāpēc tā likumus nevar pārveidot. Tādas lietas "izdomāt" vispār nav iespējams. Ezoteriskās Zināšanas netiek ne izdomātas, ne iemācītas. Tās gluži vienkārši atrodas visiem pieejamā vietā. Es šo vietu saucu par variantu telpu. Citi var nosaukt citādi, taču būtība tāpēc nemainās.

Savā vēstulē jūs rakstāt, ka dažos jautājumos apjūkat. Kā orientēties šajās daudzajās mācībās, kuras, pēc jūsu vārdiem, grib pateikt vienu un to pašu, tomēr uzskati dalās? Jūs pat neticēsit, cik tas ir vienkārši.

Izlasot literatūras kalnus par psiholoģiju un ezote- riku, kādā brīdī var apstāties un aizmirst visu, ko savās grāmatās rakstījuši citi cilvēki. Ja esat uzkrājusi minimāli nepieciešamos pamatus par kādu nozari, turpmāko informāciju varat saņemt tieši no variantu telpas.

Šajā nolūkā nepieciešama iedrosme vairs nemeklēt atbildes uz saviem jautājumiem citu grāmatās un pievērsties sev pašai. Tik ilgi, kamēr vien prāts meklēs pasaules gudros, jūsu domas mežģīsies un jūs būsit kā mūžīgā studente. Mainiet orientāciju: pievērsiet prātu savai dvēselei un saņemiet atbildes uz visiem saviem jautājumiem.

Vai jūs zināt, kā atšķirt tos, kuri izdara atklājumus, rada kultūras un mākslas šedevrus un raksta grāmatas, no tiem, kuri apbrīno šos atklājumus, sajūsminās par šedevriem, lasa šīs grāmatas? Kā atšķirt radītājus no vērtētājiem un skolotājus no skolniekiem?

Pirmajiem bija drosme novērst savu prātu no citu radītā un pievērsties savai dvēselei. Vērtētāji un skolnieki nebūt nav atstāti bez talantiem! Viņu apņemšanās gluži vienkārši vērsta uz citu pusi — uz to, lai vērtētu citu radīto un mācītos no citiem.

Jums var likties, ka tā ir tukša demagoģija un ka es cenšos atgremot kādas vispārzināmas patiesības. Pievērst prātu savai dvēselei? Kaut kas abstrakts, neskaidrs, izklausās pēc samākslota garīguma.

Taču īstenībā es runāju par gluži konkrētām lietām. Teikt, ka dvēsele jau tāpat visu zina, nebūtu sevišķi precīzi. Dvēsele nezina, bet, atšķirībā no prāta, tai ir pieejams informācijas lauks, kur glabājas ziņas par pagātni un nākotni, kur atrodas arī visi šedevri un atklājumi.

Prāts uztver dvēseles sajūtas kā intuitīvas zināšanas un apskaidrību, bet pēc tam interpretē vispārpieņemto jēdzienu un apzīmējumu veidā.

Prāts nespēj izdomāt neko jaunu. Tas spēj tikai salikt jaunu māju no vecajiem klucīšiem. Viss principiāli jaunais tiek radīts tad, kad dvēsele un prāts ir vienoti. Lai sasniegtu šo vienotību, nepieciešami vienkārši un konkrēti soli.

Jāatzīst fakts, ka jums ir pieejamas jebkuras zināšanas. Jāvēršas ar jautājumu pašam pie sevis. Jāiet savs ceļš. Jāizmanto savas tiesības būt individuālam. Jāizmanto sava pieeja zināšanām.

Zināšanas kļūs pieejamas, tiklīdz jums izdosies pārorientēt savu apņemšanos no citiem uz sevi. Gluži vienkārši pasakiet sev, ka jūs esat individuāls, neatkārtojams un visu zināt. Uzdodiet sev jautājumu un gaidiet atbildi. Tā atnāks pati, varbūt tūlīt, varbūt pēc dažām dienām vai pat mēnešiem - atkarībā no sarežģītības. Taču jūs to noteikti saņemsit!

Katram cilvēkam prāta un dvēseles kontaktēšanās ir citāda. Galvenais uzdevums ir - pievērst prāta apņemšanos dvēselei. Viss noslēpums ir apstāklī, ka reti kāds iedomājas to darīt. Taču tas, kurš ir pamēģinājis, sāk atklāt jauno un radīt šedevrus.

Vienīgais, kas traucē dvēseles un prāta vienotībai, - tas ir iekšējais un ārējais svarīgums. Svarīgums iesprosto radošo sākotni vispārpieņemto stereotipu futrālī. Lūk, ko jūs rakstāt par lasītāju problēmām: "Nevar sekmīgi strādāt, neizjūtot viņu rūpes kā savējās."

Pareizi veidota šabloniska frāze, vai ne tā? Var vēl piebilst, ka, pilnīgi nepārdzīvojot cilvēka problēmu kā savējo, vispār nav iespējams viņam kaut kā palīdzēt. Arī tas skan pareizi. Taču īstenībā tas ir mānīgs stereotips, ko formulējuši svārsti.

Jūs risināt cilvēku problēmas ne jau tāpēc, ka izjūtat tās kā savējās, bet gluži pretēji. Vēl vairāk - iejūtoties cita problēmās ar visu sirdi, jūs vairs nespējat tās risināt objektīvi.

Cilvēkiem problēmas rodas tāpēc, ka viņi iestiguši savā spēlē ar sirdi un dvēseli. Dzīve viņiem "atgadās", un viņi ir apstākļu varā - gluži kā neapzinātā sapnī. Taču pietiek cilvēkam vienīgi nokāpt skatītāju zālē un paraudzīties uz spēli no malas, lai daudz kas kļūtu skaidrs.

Kamēr jūs esat iegrimusi cilvēku problēmās ar visu sirdi, jūs atrodaties turpat, kur viņi. Lai saprastu un risinātu viņu problēmas, jārīkojas distancēti.

Nevis bezjūtīgi, nevis vienaldzīgi, bet distancēti! Tieši ar to atteikšanās no svarīguma atšķiras no bezjūtības.

Gan savas, gan citu problēmas varēsit atrisināt tikai tad, ja uzņemsities spēlējoša skatītāja lomu. Kamēr "dzīvojat" ar savām un svešām problēmām, jūs esat bezpalīdzīga.

Daudzi Lasītāji nekādi nespēj uztvert šo distancēšanās atšķirību no bezsirdības. Vēlreiz atkārtoju: atteikšanās no svarīguma - tā ir distancēšanās, nevis vienaldzība. Spēlējiet savas lomas "pa jokam", kā bērni. Tad arī būsit leļļu teātra aktieris, proti, situācijas saimnieks. Ja iekļaujaties spēlē ar visu sirdi un dvēseli, - jūs esat marionete.

Patiešām, nevajag visu ņemt pārāk tuvu pie sirds. Ja vērīgāk ielūkojas, viss nebūt nav tik svarīgs, kā šķiet. Jāpalīdz tam, kam jūsu palīdzība nepieciešama. Taču tas jādara distancēti, dziļi neiejūtoties un nemo- kot sevi ar pārdzīvojumiem. Jūsu jūtas var vienīgi kaitēt. Turklāt palīdzēt vajag tikai tiem, kas paši to lūdz.

Uz jūsu jautājumu "Bet ko lai dara jūtīgi cilvēki un, piemēram, tie, kas katru dienu pasniedz žēlastības dāvanas?" ir pavisam konkrēta atbilde, taču tāda, kādu jūs negaidāt: atteikties no vainas sajūtas.

Ja jūs sistemātiski pasniedzat žēlastības dāvanas, tad izjūtat to kā pienākumu. Bet pienākuma sajūtu rada vainas apziņa. Jūs darāt to ne tik daudz aiz līdzcietības pret trūcīgajiem, cik tāpēc, ka jūtat pienākumu viņiem palīdzēt. Tā ir nevis līdzcietība, bet svarīguma izpausme.

Ja jums piepeši rodas līdzjūtība pret konkrētu nabadzīgu un slimu vecu sievieti, - tā ir līdzcietība. Taču, ja nevarat mierīgi, bez sirdsapziņas mokām paiet garām nevienam nabagam, tad tā ir nevis līdzcietība, bet pienākuma sajūta.

Ko darīt?

Gluži vienkārši realizējiet savu brīvību. Nevienam neko jūs neesat parādā. Apzinieties savas tiesības. Jūs spējat pati radoši izvērtēt un dot atbildes. Ja neesat brīva no svarīguma, jūs moka šaubas. Ja esat brīva, - jums ir taisnība. Kad jūs esat brīva, varat atjauties just līdzi un pārdzīvot.

kā atgūt mīļotos

"Ļoti lūdzu, atbildiet, kā atgūt mīļoto vīrieti?"

Ja viņš aizgāja pats, tad diezin vai viņu var atgūt. Pareizāk sakot, jūs nespēsit viņu atgūt ar iekšējās apņemšanās pūliņiem, proti, ar kaut kādām darbībām, kuru mērķis ir viņa "atgriešana". Par tādām darbībām uzskatāmi arī jebkādi mēģinājumi tieši ietekmēt šo cilvēku. Pat ja jums kaut kas izdosies, viņš vairs nebūs tāds, kāds bija agrāk.

Atgūt viņu var tikai ar ārējo apņemšanos. Ar iekšējo apņemšanos jūs cenšaties tieši ietekmēt pasauli, mēģinot sasniegt savus mērķus. Ārējā apņemšanās darbojas tā, ka pasaule pati nāk jums pretī. īsumā ārējās apņemšanās mehānisma darbību es varu paskaidrot šādā veidā.

Partneri savstarpējās attiecībās vadās no iekšējās apņemšanās, proti, viņi vēlas viens no otra kaut ko saņemt. Ja viens no partneriem vēlamo nesaņem, viņš pārtrauc attiecības.

Katrs cilvēks šajās attiecībās cenšas gūt apmierinājumu pēc sava prāta. Tās var būt prasības pēc mīlestības, seksa, cieņas, pozitīvo īpašību atzīšanas, savstarpējas sapratnes, saskarsmes, izklaidēšanās, kā arī bēgšana no vientulības un tā tālāk.

Vai ir kaut kas kopējs, kas apvieno tik dažādas personiskās tieksmes? Šis kopējais vienmēr bija un būs sava nozīmīguma aizsargāšana un apstiprināšana. Lai kādi būtu cilvēka rīcības motīvi, tie visi tā vai citādi ir saistīti ar sava nozīmīguma sajūtu. Tāds nu cilvēks reiz ir.

Iekšējā apņemšanās cilvēku attiecībās vienmēr vērsta uz sava nozīmīguma aizstāvēšanu un apstiprināšanu tādā vai citādā veidā. Uz ko vērsta jūsu iemīļotā cilvēka iekšējā apņemšanās? Atrast sev partneri, kurš apmierinās viņa nozīmīgumu.

Bet jūsu iekšējā apņemšanās, uz ko tā ir vērsta? Atgūt šo cilvēku un tādējādi, pirmkārt, atjaunot savu nozīmīgumu un, otrkārt, atjaunot attiecības, kurās guvāt zināmu apmierinājumu.

Tagad padomājiet, vai jūs varēsit apmierināt partnera tieksmes, ja vadīsities tikai no savas iekšējās apņemšanās? >

Lai atgūtu savu mīļoto, jāsniedz viņam tas, uz ko vērsta viņa iekšējā apņemšanās. Nav ko pārmest, ja viņš grib, lai jūs apmierinātu viņa nozīmīgumu tādā vai citādā veidā. Jūs taču pati arī vēlaties no viņa kaut ko saņemt.

Kā zināms, freilinga pirmais princips ir: atsakieties no apņemšanās saņemt, aizstājiet to ar apņemšanos dot, un jūs saņemsit to, no kā atteicāties.

Atsakieties no savas iekšējās apņemšanās, lai uz ko tā būtu vērsta. Pārliecinieties, uz ko vērsta jūsu partnera apņemšanās. Pavērsiet savus centienus uz to, lai apmierinātu viņa apņemšanos. Tiklīdz jūsu rīcība būs pārorientēta uz partnera vajadzību apmierināšanu, jūsu iekšējā apņemšanās pārvērtīsies par ārējo apņemšanos.

Tādējādi jums izdosies ne tikai darīt laimīgu partneri, bet arī saņemt, no vina visu, ko vēlaties, turklāt pārpārēm. Ja spēsit atteikties no apņemšanās saņemt, aizstājot to ar apņemšanos dot, jūs katrā ziņā saņemsit to, no kā atteicāties.

Šis princips darbojas tik efektīvi, ka rodas iespaids, it kā šeit būtu iesaistīti kādi brīnumaini spēki. Tā patiešām ir īsta maģija. Un nekādi buramvārdi vai ieēdināšanas zāles nav vajadzīgas.

Taču vispār atgūt zaudēto, tāpat kā divreiz iebrist vienā un tajā pašā upē, ir ļoti grūti. Daudz labāk ir ievērot freilinga principus vēl pirms attiecību sabojāšanās.

Jebkurā gadījumā, pirms kaut ko uzsākt, es jūsu vietā labi padomātu: vai tiešām jūs vēlaties viņu atgūt vai arī šeit darbojas nepārvarama vēlēšanās atjaunot savu zaudēto (viņa pamesto) nozīmīgumu?

Ja jūtat, ka esat noniecināta, tas tiešām ir ļoti sāpīgi. Es to zinu. Tomēr pat tad, ja man būtu zināmi visi apstākļi, es nevarētu ieteikt neko konkrētu. Es spēju sniegt tikai instrumentu, taču, kā to izmantot, jāizlemj jums pašai.

Neaizmirstiet, ka jūsu pasaules slānis - tas ir jūsu spogulis. Ja atzīstat par labāku ciest, tad tā arī notiks. Ja turpretī tagad izmantosit apņemšanās koordinācijas principu un novērtēsit izveidojušos situāciju tikai kā labvēlīgu, tad tieši tā arī būs.

Varbūt šķiršanās no iemīļotā paglābj jūs no vēl neapjaustām problēmām, bet jums šķiet, ka viss ir slikti. Pasakiet pati sev, ka viss risinās tā, kā vajadzīgs, jums taču pašai jāizlemj - priecāties vai ciest. Es jūsu vietā priecātos, lēkātu un sistu plaukstas. Ļaujiet, lai spogulis sagādā jums prieku.

"Man ir tā pati problēma. No manis aiziet mīļotā sieviete - sieva (trīs gadus satikāmies, četrus gadus bijām precēti).

Galvenais šķiršanās iemesls - mana finansiālā nestabilitāte. Daudzos jautājumos esmu pārāk gļēvs, nedrošs, pārlieku piesardzīgs. Sieva uzskata, ka ar manu pieredzi un zināšanām man vajadzētu dibināt savu firmu. Mans gļēvais raksturs bremzē tikt uz augšu, taisīt karjeru. Turklāt karjera nav tāda cilvēka garā, kāds esmu es.

Daudzējādā ziņā es piekritu sievai. Bieži esmu pārāk piesardzīgs, meklēju papildu informāciju, cenšos iegūt jaunu pieredzi. Manai karjerai raksturīgs tas, ka vienā vietā ilgāk par gadu vai diviem neuzkavējos. (Tas man dod pieredzi un zināšanas biznesā.) Svarīga pozitīva mana rakstura iezīme ir atsaucība. Taču tas ir arī mans trūkums, kas traucē taisīt karjeru.

Sievai vajadzīga stabilitāte, drošība, bērni. Arī mani iekšējie motīvi vērsti uz to. Taču nevis karjeras virzienā, bet mēģinājumos izstrādāt sistēmu (biznesa shēmu), kas dos peļņu. Tāpēc arī vajadzīga pieredze un zināšanas, kas man vienmēr ir bijusi viena no galvenajām prioritātēm.

Pirms trim mēnešiem mēs ar sievu izšķīrāmies.

Visai viegli. Sieva tagad īrē atsevišķu dzīvokli, alga to ļauj. Viņa mekle pati sevi. Taču musu attiecības kļūst aizvien vēsākas. Viņai vairs nav vēlēšanās satikties ar mani. Kā atgūt mīļoto sievieti?"

Konkrētu recepti, kā atrisināt jūsu problēmas, nevaru dot. Es to daru tikai tad, ja situācija iezīmējas pilnīgi skaidri. Taču arī tādā gadījumā tās ir manas subjektīvās domas, tāpēc var būt kļūdainas.

Ja atbildi nezinu, es vēršos pie savas intuīcijas. Ja intuīcija man neko nepasaka priekšā, es varu ieteikt izmantot vienu no Transērfinga principiem, jo zinu, ka tas nekādi nekaitēs.

Šajā gadījumā manas intuīcijas sniegtā atbilde saskan ar principu, kurš saka: jums neatlaidīgi jāseko savas sirds balsij. Daži apgalvo, ka panākumi - tā ir karjera, stabilitāte, liela alga. Šīs lietas nevar attiecināt uz mērķi. Vai tad cilvēka takas būtība ir virzīša- nās pa karjeras kāpnēm?

Kaijera, stabilitāte, laba alga īstenībā ir nevis mērķi, bet pavadošie atribūti. Jūsu mērķis ir tas, kas dzīvi pārvērtīs par svētkiem. Aizstājot mērķi ar atribūtu, jūs neko nesasniegsit. Atribūti nāk paši kā mērķa sasniegšanas rezultāts. Tā, piemēram, kļuvis par unikālu augstas meistarības speciālistu, jūs saņemsit visus dzīves labumus.

Tāpēc jātiecas uz mērķi, nevis uz labumiem, ko tas dod. Šķiet, ka tas ir acīmredzams fakts. Visi to saprot. Taču paradokss slēpjas apstāklī, ka šis fakts kā īss zibsnis uzliesmo cilvēku apziņā, bet pēc tam to nomāc atribūtu spožums.

Cilvēki tiecas pēc atribūtiem, kā tauriņi lido uz lampiņu, taču tā arī neko nesasniedz. Kā gan viņi var gūt panākumus, ja tiecas nevis uz mērķi, bet pēc tā atribūtiem? Tā ari radies mīts, ka īsta labklājība - tas ir izredzēto liktenis.

Sabiedriskā doma uzspiež jums savus stereotipus. Taču šie uzskati balstās uz redzamajiem galarezultātiem.

Panākumi rodas virzības procesā pretī mērķim. Galarezultāti vienmēr ir redzami, bet virzības process paliek ēnā. Iznākumā veidojas stereotips: tiecies pēc karjeras un naudas, citiem vārdiem sakot, "lido uz lampiņu".

Visi redz vienīgi jau uzlēkušo zvaigžņu spožumu. Taču reti kāds pievērš uzmanību ceļam, ko tās veikušas, tiecoties uz panākumu virsotnēm. Visas zvaigznes ir gājušas caur biezu neveiksmju mežu. Veiksme agrāk vai vēlāk uzsmaida vienīgi tiem, kuri ir pārliecināti, ka dodas pa savu taku. Vajag tikai nelokāmi virzīties uz savu mērķi un atcerēties: lai arī kas notiktu, variantu straume virzās turp, kurp vajag virzīties. Nevienam nav lemts uzzināt, kad un kādā veidā mērķis tiks sasniegts.

Ja sekosit vispārpieņemtajiem stereotipiem, varat gūt zināmus panākumus. Taču tie būs tikai viduvēji sasniegumi un gūsit tos ar lielām grūtībām. Lai panākumi patiešām būtu grandiozi, jānosaka savs mērķis un neatlaidīgi jāvirzās uz to, neklausot nevienu. Var paklausīties, ko iesaka citi, taču galīgais lēmums jāpieņem pašam, sekojot savai sirdsbalsij. Tikai tad jūs beigsit būt tauriņš, kas sitas pret lampiņu.

Pareizs lēmums rodas dvēseles un prāta vienotībā. Neapstrīdams kritērijs, ka lēmums ir nepareizs, var būt dvēseles diskomforts. Ja jūs esat pieņēmis lēmumu un jūtat kaut visniecīgāko nomāktību, kaut ko līdzīgu piespiedu nepieciešamībai, tas nozīmē, ka dvēsele saka "nē". Ja dvēseles diskomfortu kontekstā ar pieņemto lēmumu neizjūtat, tad tā saka "jā" vai "nezinu". Tādā gadījumā galīgo lēmumu pieņem prāts. Ja lēmums ir pareizs, dvēsele gavilē un prāts apmierināti berzē rokas.

No otras puses, ja nekādi nespējat noteikt savu mērķi, beidziet mocīt sevi ar šo jautājumu. Vai tad bez mērķa nevar dzīvot? Ja jūs vēlaties gluži vienkārši dzīvot, ne pēc kā necenšoties, tad kāpēc gan ne? Tādā gadījumā var ieteikt tikai vienu: vajag nevis peldēt, bet virzīties pa straumi. Citiem vārdiem sakot, jāievēro koordinācijas princips, tad dzīve ieies mierīgā un komfortablā gultnē. Bet mērķis droši vien parādīsies, kad jūs būsit beidzis drudžainos mēģinājumus to atrast.

Kas attiecas uz jautājumu, kā atgūt sievu, tad es nevaru ieteikt neko. No zīmīgajiem vārdiem: "Viņa meklē pati sevi. Taču mūsu attiecības kļūst aizvien vēsākas.

Viņai vairs nav vēlēšanās satikties ar mani" var saprast, ka jautājums nebūt nav par finansiālo stabilitāti. Ja viņa nemīl, tad atgūt nav iespējams.

apņemšanās

"Gribu uzdot šādu jautājumu: vai Transērfinga likums darbojas ari attiecībā uz citiem cilvēkiem? Tā, piemēram, vai māte var izdziedināt savus bērnus (psihiski slimus), vai ja jums (vai arī man) būs apņemšanās, lai Krievija kļūtu par bagātu zemi un cilvēki tajā dzīvotu laimīgi?"

Apņemšanās spēj visu. Jautājums tikai, kāds ir tās spēks. Ja jums ir Kristus apņemšanās, jūs, protams, spēsit izdziedināt. Taču apņemšanās spēks - tas nav vēlēšanās spēks. Ja jūs kaut ko ļoti vēlaties, tad diezin vai to saņemsit. Tā nav pat ticība, tāpēc ka tur, kur ir ticība, vienmēr atradīsies vieta šaubām.

Apņemšanās - tā ir bezkaislīga, bezierunu, absolūta izlēmība īstenot savu gribu un mierīga apzināšanās, ka būs tieši tā. Būdama brīva no vēlēšanās, bailēm, šaubām un citiem svarīguma potenciāliem, tā ir patiešām tīra. Tā, piemēram, apņemšanās atnest avīzi no pastkastītes ir tīra.

Ja gatavība izdziedināt savus bērnus būs tikpat tīra, jūs to izdarīsit. Tikai nedomājiet, ka to var panākt ar piepūli. Lai kā pūlētos paralizēts cilvēks, viņš nepaspers ne soli uz priekšu. Un tajā pašā laikā viņš viegli atgūs spēju kustēties, ja nejauši "atcerēsies", kā tieši to darīja.

Kā pārvaldīt apņemšanos, to nespēšu iemācīt ne es, ne kāds cits. Taču Transērfingā ir metodes, kas dod iespēju piespiest apņemšanos darboties neatkarīgi no jūsu gi'ibas. Tā ir tā sauktā ārējā apņemšanās.

Šajā gadījumā, ja dziedināšana nepalīdz, jums jāatsakās no mēģinājumiem izdziedināt savus bērnus. Ko nozīmē psihiskie traucējumi? Tas nozīmē, ka cilvēka dvēsele noskaņota uz variantu telpas nerealizēto apvidu. Normāli cilvēki ir noskaņoti uz mūsu realizēto pasauli, bet psihiski slimie vispār nav slimi, viņi gluži vienkārši "lidinās" nepiepildītā, tāpēc no mūsu viedokļa "nenormālā" apvidū.

Pieņemiet savus bērnus tādus, kādi vini ir. Vini nav slimi, bet gluži vienkārši ir citādi, ne tādi kā visi.

Tas ir ļoti labi, ka cilvēks nav tāds kā visi, - tieši tas ir normāli. Nenormāls ir pašreizējais stāvoklis, kad visi domā un rīkojas vienādi.

Cenšoties padarīt savus bērnus normālus, jūs to nepanāksit. Kā es jau sacīju, apņemšanos nevar pārvaldīt ar spēku. Cenšoties, pūloties un dusmojoties jūs radāt varenus pārmēra potenciālus, kuri situāciju padara vēl ļaunāku. >

Ja jums izdosies pieņemt savus bērnus tādus, kādi viņi ir, un atzīt par normāliem, tad iegūsit apņemšanos citā ceļā. Tādā gadījumā jūsu iekšējā apņemšanās pārvērtīsies par ārējo apņemšanos.

Veltiet saviem bērniem uzmanību, rūpējieties par viņiem un, cik vien iespējams, ļaujiet brīvību. Atbrīvojiet bērnus no nepieciešamības būt "normāliem" un sevi no nepieciešamības padarīt viņus "normālus". Un tad ne jau tūlīt, bet pēc kāda laika jūs redzēsit rezultātus.

Tajā pašā laikā izlemiet pati, ņemt vai neņemt vērā manu padomu. Kā jūs saprotat, es devu padomu, nebūdams psihiatrijas speciālists. Vai man vispār ir tiesības dot tādus padomus?

Jūsu dvēsele var dot atbildes uz visiem jautājumiem, kas attiecas uz jums. Vairāk uzticieties savas sirds balsij nekā citu cilvēku, tai skaitā arī manām, domām.

Vienīgā mana priekšrocība ir tā, ka man jūsu bērni ir vienaldzīgi. Šādā nozīmē attiecībā uz viņiem man nav pārmēra potenciālu, tāpēc mana apņemšanās dot padomu ir tīra.

Bet vispār es nesaprotu, kāpēc raizējaties par Krievijas likteni, ja jūsu bērni ir slimi? Vai nav pārāk plašs vēriens? Man nepatīk šīs idejas - darīt visus laimīgus.

Katrs cilvēks veido tikai savas pasaules slāni, tāpēc viens cilvēks nespēj padarīt laimīgu visu Krieviju. To spēj paveikt tikai visi cilvēki kopā. Taču cilvēki, kurus vieno kopīga ideja, galu galā izveido svārstu. Un tas agrāk vai vēlāk sāk darboties destruktīvi, novērš piekritējus no viņu takas un izraisa cīņu ar saviem konkurentiem.

Jūs ļoti labi zināt, ar ko ir beigušās visas idejas darīt cilvēkus laimīgus. Jebkura šāda ideja, arī visgaišākā, kas balstās uz mīlestību pret Dievu, rada svārstu. Dieva vārdā un visas pasaules laimes vārdā tika iznīcinātas veselas tautas.

Svārsts nespēj padarīt visus cilvēkus laimīgus. Jebkurā gadījumā daudzi cilvēki cietīs un būs nelaimīgi. Laime nevar būt vispārēja. Tas ir tīri individuāls jēdziens. Ja visa sabiedrība tiek mobilizēta vispārējas laimes celsmei, rodas tas pats sabrukums, kas, runājot Bulgakova vārdiem, meklējams "nevis klozetpodos, bet galvās".

Svārstiem ir izdevīgi rūpes par citiem iztēlot par dvēseles plašumu. Tie prot veikli radīt ļoti pārliecinošus stereotipus. Tomēr tā ir tikai skaista demagoģija. Visi cilvēki būs laimīgi tikai tad, ja ikviens ies uz Savu mērķi pa Savām durvīm. Šādā nozīmē Transērfings ir svārsts individuālistiem. Taču tas ir vienīgais reālais ceļš uz patiesu, nevis efēmeru laimi.

Jānovēršas no svārstiem, jāizlaiž dvēsele no stereotipu futrāļa un jādodas pretī savai laimei. Ceļā uz savu mērķi jūs paveiksit milzum daudz patiesi laba un derīga. Un, visbeidzot, palīdzēsit daudziem nabadzīgajiem un nelaimīgajiem, tāpēc ka jums radīsies lielas iespējas.

"Jūs sakāt, ka, atrodoties uz veiksmes viļņiem, cilvēks ir laimīgs un gūst panākumus visās lietās, ka pats galvenais ir neļauties destruktīvo svārstu ietekmei. Bet kā izskaidrot to, ka cilvēkam viss nevar būt labi? Vai nu karjera darbā, virzīšanās uz augšu, panākumi, vai nu mājās omulība, miers, mīlestība. Parasti taču gribas, lai viss būtu lieliski gan tur, gan tur."

Tā esat jūs, kas saka, ka cilvēkam viss nevar būt vienlīdz labi. Tā ir personiska izvēle. Tā kā jūs tā domājat, tātad tā arī būs. Pasaule vienmēr realizē jūsu izvēli tieši jums. Jūs rakstāt: "Parasti taču gribas, lai viss būtu lieliski gan tur, gan tur." Pasaule arī šeit realizē izvēli. Tā nevainojami atspoguļo faktu, ka jums gribas, lai viss būtu lieliski. Taču ne vairāk. Jums taču gribas? Tad nu saņemat sevi gribošu.

Kad beigsit gluži vienkārši gribēt un jums būs izlēmība iegūt, tad jūs to saņemsit. Pievērsiet uzmanību Transērfinga devīzei: "Es negribu un neceru. Esmu apņēmies."

svarīguma potenciāli

"Sakiet, lūdzu, kā izvairīties no bailēm, bažām, panikas? Kā to izdarīt praktiski? Tā, piemēram, ir aizbraucis tuvs cilvēks - meita, dēls. Un nemiers uzmācas un pārņem tevi visu: kā viņš aizlidoja, kāpēc nezvana ?"

Jūs aizskārāt interesantu, taču sarežģītu tematu. Universālas receptes pret bailēm nav. Ja atrastos kāds vienkāršs un iedarbīgs līdzeklis, kas izklīdina bažas, nemainot apziņu, tad tas kļūtu par vienu no lielākajiem visu laiku atklājumiem.

Bailes Transērfinga terminoloģijā - tas ir enerģētiskais pārmēra potenciāls, kas rodas, kad baiļu objektam piešķir pārāk lielu nozīmi. Pārmēra potenciāls izjauc līdzsvaru enerģētiskajā laukā un tāpēc rada spēkus tā novēršanai.

Pieņemsim, ka jums jāiet gar kraujas malu un jūs paniski baidāties nokrist lejā. Kā līdzsvara spēki var novērst šo potenciālu? Vismazāk enerģijas prasa viens veids - nogrūst jūs aizā, tādējādi tiekot ar to galā. Daba parasti izvēlas ceļu, kur vajag vismazāk enerģijas.

Taču, tā kā tāds variants jūs neapmierina, nākas pārvarēt līdzsvara spēku pretestību, proti, valdīt pār sevi. Iznāk, ka baiļu potenciāla līdzsvarošanai nepieciešami vēl papildu pūliņi. Tātad jūsu enerģija tiek tērēta dubultīgi: pašam potenciālam un tā savaldīšanai. Brīvās enerģijas vairs nepaliek gandrīz nemaz, tāpēc rodas sava veida sastingums.

Ja baiļu potenciāls ir pietiekami liels, to neizdodas pakļaut kontrolei. Un tad ljdzsvara spēki dara ar jums, ko vien grib. Citiem vārdiem sakot, rodas panika, un spēki rauj jūs potenciāla dzēšanas, proti, bojāejas virzienā.

Ja apzināti pazemināsit situācijas svarīguma latiņu, bailes pazudīs. Taču problēmas būtība ir tā, ka apzināti atteikties no svarīguma neizdosies. Tāpēc vienīgais iedarbīgais līdzeklis ir nodrošinājums vai apvedceļš. Katrā konkrētā gadījumā tas ir cits.

Ja nodrošinājuma nav, tad viss, ko tādā gadījumā var darīt, ir necīnīties ar satraukumu. Pierunāt sevi nebaidīties ir veltīgi. Pašapmāns nelīdzēs. Jebkāda cīņa ar bailēm tikai atņems jums enerģiju un palielinās pārmēra potenciālu. Ja nav iespējams nebaidīties, - baidieties. Rīkojieties, kā protat, tikai necīnieties ar pašām bailēm.

Tā, piemēram, ja uztraucaties pirms uzstāšanās, - uztraucieties veseli! Uzbudinieties dabiski, no sirds patikas. Pilnīgi nododieties šīm brīnišķīgajām jūtām. Atļaujieties vai sajukt prātā tā, kā jums labāk tīk. Tiklīdz jūs to atļausities, viss uztraukums brīnumainā kārtā izgaisīs. Tā notiek tāpēc, ka liela daļa enerģijas tiek izlietota cīņai ar uztraukumu.

Nemiers un bažas ir nedaudz vājāku baiļu izpausme. Svarīgumu šeit radЈ nezināmā gaidas. Tādā gadījumā var apzināti nolaist zemāk svarīguma latiņu. Ja kaut kas rada bažas, izskaidrojiet sev, ka jums tas nav izdevīgi. Bažas un sliktākās nojautas parasti realizējas.

Viens no veidiem, kā atbrīvoties no nemiera, ir darbošanās - nav svarīgi, kāda. Nemiera un bažu potenciāli tiek izklīdināti darbībā. Bezdarbīgs nemiers turpināsies līdz brīdim, kad sāksit aktīvi rīkoties. Darbības veidam var pat nebūt nekāda sakara ar nemiera objektu. Pietiek ar kaut ko sevi nodarbināt, un jūs tūlīt sajutīsit, ka nemiers atkāpjas.

Nolaižot zemāk svarīguma latiņu, labs atbalsta punkts var būt apņemšanās koordinācijas princips: viss notiek tā, kā vajag. Atļaujieties nezināt, kā jāattīstās notikumiem. Atlaidiet scenārija kontroles tvērienu un dodiet iespēju situācijai atrisināties labvēlīgi.

Apstākļi sāks veidoties labvēlīgi paši no sevis, ja jūs apzināti virzīsities pa straumi, nevis kulsit ar rokām ūdeni. Apņemšanās koordinācijas princips darbojas, par to varat būt drošs. Pasaule nevienam negrasās sagādāt nepatikšanas. Un ne jau tāpēc, ka ir spēki, kas it kā rūpējas par jums. Bet tāpēc, ka tādējādi mazāk tiek tērēta enerģija.

Daba veltīgi neizlieto enerģiju. Tai nav izdevīgi tērēt enerģiju jums. Nepatikšanas vienmēr saistītas ar pārmērīgu enerģijas izšķiešanu. Labklājība, pilnīgi pretēji, ir norma un prasa minimālu enerģijas izlietojumu. Cilvēka prāts, kam nav priekšstata par vieglākās pretestības ceļu, cīnās ar variantu straumi un pats sagādā sev šķēršļus un problēmas. Kur gan citur tās varētu rasties? Enerģijas nezūdamības likumu neviens vēl nav atcēlis.

Tikai nevajag koordinācijas principu izprast burtiski, piemēram, līst kaut vai pašā peklē un turklāt apgalvot, ka viss noris, kā vajadzīgs. Tomēr visā visumā uz šo principu var droši paļauties.

"Mani moka šāda problēma: es sev izvirzīju ļ,oti augstus mērķus, taču pastāvīgi atrodos svārstu ielenkumā, kuri man traucē. Es nevaru ne ar vienu parunāt par savu mērķi, apspriest savas intereses, un pat radinieki teic, ka man nekas neiznākšot. Vērojot cilvēkus, es redzu, ka faktiski visi viņi ir vienādi. Iesakiet, lūdzu, man kaut ko."

Protams, svārsti jums traucēs, tie visiem traucē. Lai to pretdarbība būtu minimāla, svarīguma latiņa jānobīda visai zemu, proti, nedrīkst nekam piešķirt pārmērīgi lielu nozīmi. Tāds ieteikums skan neparasti, tomēr visbiežāk problēmu cēlonis ir tieši augsts iekšējais un ārējais svarīgums.

Pēc definīcijas "ļoti augsti mērķi" nepavisam nav grūti sasniedzami. Grūti sasniedzamus tos padara ierastie prāta stereotipi. Lauzt šos stereotipus var ar apņemšanās koordinācijas principa palīdzību.

Jūs varat sasniegt jebkuru mērķi, ja tas ir jūsējais. Ja mērķis ir svešs, jūs sajutīsit zināmu dvēseles diskomfortu, domās aplūkojot ainu, kurā mērķis itin kā būtu jau sasniegts.

Kas attiecas uz jūsu mērķa izvēli un konkrētiem tā sasniegšanas veidiem, varat tikai pieņemt zināšanai, ko saka citi, taču ne vairāk. Vadīties jūs drīkstat tikai no sirds aicinājuma, nevis no citu cilvēku, it īpaši tuvinieku, padomiem, kaut arī visi "no visas sirds vēl jums labu".

Tomēr no vēstules es nevaru precīzi noteikt, kāda ir jūsu problēma. Sevišķi nesaprotama ir frāze: 'Vērojot cilvēkus, es redzu, ka faktiski visi viņi ir vienādi."

"Vēlos paskaidrot: visi cilvēki, kas ir ap mani, ari vecāki un draugi, nesaprot mani un manas vēlmes, liek darboties savās interesēs. Viņiem pat ir sveša mana domāšana. Es esmu cilvēks, kas dod priekšroku stingrai disciplīnai, savas darba dienas plānošanai, aktivitātei un neatlaidībai sava mērķa sasniegšanā; kas tiecas iegūt jaunas zināšanas utt. Taču vecāki spiež mani visu to aizmirst, uzstāj, ka jāatrod darbs un jādzīvo mierīgi (pēc manām domām, tie ir zemi mērķi). Bet visiem maniem draugiem dzīves filozofija, manuprāt, ir vēl sliktāka: kā aizbēgt no stundām, kā nodarīt citam ļaunu, viņi var pat aizvainot skolotāju, apspriež, pēc maniem uzskatiem, neinteresantus tematus. Traucē stundās arī mani. Turklāt vecāki pastāvīgi ķildojas."

Tagad aina kļuvusi nedaudz skaidrāka. Nezinu, vai mans padoms jums patiks. Taču mans pienākums ir ieteikt, bet izlemiet jūs pats. Es taču nevienam neko neuzspiežu. Jūs jautājat - es atbildu.

Tātad, lai atrisinātu šo problēmu, vajag paāzēties, dzīt velnu, kādu izsmiet. Vistiešākajā nozīmē. Es runāju pavisam nopietni, nedomājiet, ka zobojos.

Attiecīgais objekts jāizraugās ļoti nopietni. Šeit jums jāizpauž visas savas labās īpašības: pedantiskums, disciplinētība, mērķtiecība. Vēlams izraudzīties nedzīvu priekšmetu, lai neradītu neveiklu situāciju. Apdomājiet labi, ko šim nolūkam var pielāgot. Es piedāvāju vienu variantu - plīša lācīti.

Kad piemērots "vientiesis" būs atrasts, izstrādājiet nevainojamu plānu: kur, kad un kā jūs to izsmiesit. Ļoti noderīgi būtu sastādīt instrukciju, sīku rīcības aprakstu, kaut ko šādu: "Minētā vientieša izāzēšana notiks, grozot to ap garenisko asi. Tāpēc tam jāatrodas uz līdzenas virsmas un tādā stāvoklī, kas netraucē to grozīt. Vientieša izāzēšana notiek, secīgi pielietojot tā grozītāja roku spēku." Un tā tālāk tādā pašā garā.

Instrukcija un plāns jāsastāda ļoti rūpīgi, precizējot visas iespējamās detaļas, arī darba drošības tehniku. Izturieties pret to pavisam nopietni. Kopumā jāizveidojas iespaidīgam projektam. Iesaku to noformēt kā biroja dokumentu reprezentablā izskatā un iešūt aktu vākos.

Pēc tam, kad projekts būs sagatavots, sāciet to realizēt. Rūpīgi sagatavojieties šim pasākumam un cītīgi veiciet visas nepieciešamās darbības, stingri ievērojot instrukciju. Visas darbības jāizpilda nopietni un rūpīgi, laiku pa laikam ieskatoties instrukcijā. Sejai jāizskatās gudrai un saspringtai. Ja traucēs idiotisku smieklu lēkmes, var uz kādu brīdi pārtraukt šo darbošanos, izsmieties no sirds, nomierināties un atkal turpināt.

Jūs tomēr domājat, ka es zobojos? Taču lieta tā, ka problēmu iemesls ir paaugstināts iekšējā svarīguma potenciāls. Jūs rakstāt: "Es esmu cilvēks, kas dod priekšroku stingrai disciplīnai, sava darba plānošanai, aktivitātei un neatlaidībai savu mērķu sasniegšanā… taču pastāvīgi atrodos svārstu ielenkumā, kuri mani traucē."

Jūs izvirzāt sev (un varbūt arī citiem) pārāk augstas prasības. Nevaru apgalvot, tomēr domāju, ka pats esat uzņēmies tāda cilvēka lomu, kurš "nopietni un ar visu atbildību veic svarīgu uzdevumu". Ja tā, tad ap jums pastāvīgi jārosās cilvēkiem ar pilnīgi pretējām īpašībām. Tā, piemēram, jūs kaitinās bezatbildīgi, neorganizēti, nedisciplinēti, ķildīgi cilvēki. Vispār dažādi nejēgas centīsies izjaukt jūsu precīzos plānus.

Kāpēc tā notiek? Tāpēc, ka jūsu iekšējā svarīguma pārmēra potenciāls rada stipru polarizāciju. Cilvēki ar pretējām īpašībām pieķersies jums kā dzelzs skaidiņas pie magnēta. Tā darbojas līdzsvara spēki, lai novērstu potenciālu. Apkārtējā pasaule - tas ir jūsu spogulis. Taču, ja jūs radāt iekšējā un ārējā svarīguma pārmēra potenciālus, spogulis tiek izkropļots. Tieši šis realitātes izkropļojums izpaužas tādējādi, ka jūs atrodaties traucējošo svārstu ielenkumā.

Izsakoties precīzāk, traucējošie cilvēki ir nevis svārsti, bet to marionetes. Svārsti sajūt jūsu potenciāla enerģiju un liek cilvēkiem uzvesties tā, lai jūs kaitinātu. Jūs dusmojaties, bet klauns lēkā vēl trakāk - svārsts to iešūpo un saņem dusmu enerģiju.

Taču pietiek vien atteikties no svarīguma potenciāla - un apkārtējās pasaules aina pakāpeniski transformējas.

Var palikt tie paši cilvēki, tomēr viņi izturēsies pret jums pavisam citādi. Tiklīdz polarizācija izzudīs, spogulis kļūs gluds un realitāte atgriezīsies normas robežās.

Kas tomēr izraisa šo polarizāciju? Vai tiešām jūsu labās īpašības? Nebūt ne. Jums ir daudz labu īpašību, kas dara godu un, bez šaubām, lieti noderēs dzīvē. Polarizācija rodas kā atkarības sekas.

Jūsu labās īpašības neizraisa nekādas izmaiņas apkārtējā enerģētiskajā laukā līdz tam brīdim, kad jūs pats sākat salīdzināt sevi ar citiem. Tā, piemēram, jūs domājat: es esmu disciplinēts, bet viņi ir nevīžas; viņi ir haotiski, bet es - mērķtiecīgs. Tieši šis pretstatījums arī "pievelk" polarizāciju.

Izpildot minēto rituālu, jūs pilnīgi atbrīvosities no sava iekšējā svarīguma. Varbūt jūs uzskatīsit tādu rituālu par nepieņemamu? Tad būs labāk, ja gluži vienkārši beigsit pretstatīt sevi citiem cilvēkiem. Atļaujieties būt pats un citiem cilvēkiem atļaujiet būt viņiem pašiem.. Atbrīvojiet savu tvērienu. Tiklīdz to izdarīsit, polarizācija zudīs un apkārtējā pasaule neizskaidrojamā veidā izmainīsies - tā jums vairs netraucēs. Tad jūs arī sapratīsit, kas ir "Realitātes Transērfings".

"Reiz kādam nopietnam lasītājam jūs ieteicāt "dzīt velnu". Bet ko darīt tiem. kas pārmērīgi aizraujas ar "velna dzīšanu'"? Kā piespiest sevi nodoties nopietnām lietām?"

Nopietnām lietām nodoties nav vēlēšanās ne jau tāpēc, ka tās ir nopietnas, bet gan tāpēc, ka tās nav jūsu lietas. Slinkums - tas ir dvēseles stāvoklis. Protams, tai nav nekādas vēlēšanās noņemties ar svešām lietām.

Varbūt tā ieradusies šajā pasaulē nevis rauties melnās miesās kāda svārsta labā, bet zvilnēt saulītē pie siltas jūras vai slēpot Alpu kalnos, vai ceļot. Vai maz vēl citu dažādu izpriecu šajā pasaulē?

"Bet kas tad strādās?" dusmīgais svārsts jautās. Uz to var atbildēt arī vieglprātīgi, ar jautras studentu dziesmiņas vārdiem: "Lai strādā pinkainais tas lācis, ko šim pa mežu blandīties un rūkt." Tieši tā, pienākuma sajūta un nepieciešamība - tie taču ir svārstu izgudrojumi.

Mūsu pasaule patiešām ir tik bagāta un devīga, ka tās labumu pietiks visiem, ja vien katrs virzīsies uz Savu mērķi pa Savām durvīm. Diezin vai jel kad tā notiks. Taču ikviens atsevišķs cilvēks, ja vien gribēs, var pārveidot savas pasaules slāni par ļoti mājīgu stūrīti.

Tāpēc jāatrod savs mērķis un savas durvis. Ja iesit uz savu mērķi, nevajadzēs sevi ne pierunāt, ne piespiest. Dvēsele palēkdamās dosies uz savu mērķi pa savām durvīm. Jūsu durvis citiem var likties apgrūtinošs darbs, taču jums tas būs patiess prieks.

Virzoties uz svešu mērķi pa svešām durvīm, jūs strādājat svārstu labā. Šajā ceļā jūsu dvēsele vienmēr teiks "negribu", bet prāts skandinās "vajag". Tas ir ceļš uz nekurieni, lai arī cik saprātīgi argumenti un skaistas dekorācijas to rotātu. Izeja ir tikai viena - noteikt savu mērķi un doties tam pretī.

Bet pagaidām zāles pret piespiedu nepieciešamību var būt spēle. Vai atceraties, kā bērnībā spēlējāt pieaugušos, piemēram, bijāt veikalnieks vai dakteris? Ari tagad iedomājieties, ka nevis strādājat, bet spēlējaties.

Jūs ciešat no piespiedu nepieciešamības tikai tad, ja iegrimstat šajā spēlē ar sirdi un dvēseli. Uzņemieties spēlējoša skatītāja lomu. Darbojieties distancēti. Neno- dodieties pilnīgi viss nepieciešamajam darbam. Izliecieties, ka tā ir spēle. Izīrējiet sevi.

realitātes inversija

Realitātes kadri nepielūdzami slīd uz priekšu pa laika lenti. Svētki atnāk un aiziet. Cik žēl, ka tie tik ātri beidzas. Hemingvejam bija taisnība: svētki vienmēr jānēsā sev līdzi. Taču tas reti kad izdodas. Svētki piepeši kaut kur pagaist, un visas dzīves krāsas bālē. Dvēselē iestājas tukšums, to pārņem mokošas skumjas, dažkārt izskaidrojamas, dažkārt bez kāda redzama iemesla.

Pats nepatīkamākais ir tas, ka pasaule tumsā ieslīgst strauji un labprāt, bet gaišāka kļūst ļoti lēni, pēc nogurdinošas gaidīšanas. Cilvēka nosliece uz negatīvismu dara savu melno darbu. Nomāktība - tā ir dvēseles un prāta vienotība pārliecībā, ka cilvēkam klājas grūti.

Tādā gadījumā ārējā apņemšanās nelokāmi virza realitāti uz variantu telpas tumšajām joslām. Spogulis reaģē ātri, nevilcinoties. Bet gaisma pēc tam neparādās ilgi, tāpēc ka cilvēkam klājas slikti un viņš ar savu attieksmi iekrāso savas pasaules slāni aizvien melnāku.

Dažkārt ir tik nelādzīga sajūta, ka nav spēka pat atcerēties Transērfingu vai kaut ko tamlīdzīgu. Kā izrauties no šā apburtā loka un uzlabot realitāti? Faktiski tas ir ļoti grūti. Un tomēr ir kāda kardināla metode, tās nosaukums - realitātes inversija.

Tas bija ļoti sen un pavisam nesen - tikai pirms divdesmit gadiem. Tajā laikā mēs, fizikas studenti, mācījāmies drausmīgi pozitīvā fakultātē, kur pasniedzēji ārdījās visā alu laikmeta negantībā. Kursā uzņēma septiņdesmit piecus cilvēkus, bet līdz finišam nokļuva ne vairāk kā divdesmit pieci. Tādos apstākļos darbojās likums: ja gribi dzīvot, - māki smieties.

Mēs tolaik izdomājām spēli, kuru vēlāk piemirsu un tikai pēc tam sapratu: tā notika pēc visiem Transērfinga likumiem. Spēles būtība bija šāda: attieksme pret situāciju jāapgriež ar kājām gaisā, proti, jāizdara sava veida inversija. Ja cilvēkam klājas slikti, svārsta likumi liek viņam ciest, raizēties, liekties zem problēmu nastas, nodoties uzdzīvei. Mūsu spēles noteikumi apgalvoja, ka jārīkojas pilnīgi pretēji. Kā mēs to darījām, spriediet paši.

"Es piedzīvoju ļoti līksmu vilšanos. Lieta tā, ka gadījās neparasti laimīga liksta!"

"Notika kaut kas nelabojams, tāpēc mana dzīve tūlīt pat sāka iet augšup!"

"Kāds simpātisks džentlmenis ar savu mašīnu apburoši apšļāca mani ar dubļiem!"

'Visi mani mēģinājumi izrādījās veltīgi, un tā bija sekmju garantija!"

"Viņa mani nemīl! Nē, tas ir pārāk labi, lai būtu patiesība! Nejaukā dāma prasmīgi izliekas!"

"Viņš mani pameta! Es zviedzu kā budjonoviešu zirgs!"

Un tā tālāk tādā pašā stilā, bārstot visdažādākās asprātības. Vienīgais, kas traucēja, bija histēriskie smiekli, kas pavadīja visas šīs neveiksmju transformācijas. Lekcijās nedrīkst palaist skaļu smējienu, tāpēc apspiestie smiekli pārvēršas par tādu kā kurkšanu, urkšķēšanu, spurgšanu, visdažādākajiem guldzieniem un citām skaņām, ko vien spēj izdot nagaiņi, abinieki un citas būtnes. Pārtraukumā aizturētā enerģija izlauzās kā idiotiska kaukšana, pilnīgi kastaņediskā garā.

Jūs paši saprotat, kas šādā gadījumā notiek no Tran- sērfinga viedokļa. Pirmkārt, cilvēks uzreiz atbrīvojas no jebkāda svarīguma un zūd pārmēra potenciāli. Otrkārt, sajūsmas, kaut arī idiotiskas, domu enerģijas starojums nekādi neatbilst sērīgajām dzīves līnijām, tāpēc nekavējoties notiek pāreja. Spogulis reaģē ātri, jo dvēsele un prāts beidzot atviegloti uzelpo. Galaiznā- kumā realitāte uzlabojas.

Reiz mēs gatavojāmies eksāmenam varbūtības teorijā. Pasniedzējs, saudzīgi izsakoties, bija šausmīgs cilvēks. Nakts pirms eksāmena studentu kopmītnē. Baismīga nakts. Mēs ar draugiem lauzām galvas, kā izlabot situāciju.

-   Kurš zina, kas ir varbūtība un kā to aprēķināt?

-   Tas ir tumsā tīts noslēpums.

-   Bet mūsu zubrītājas sēž pie grāmatām.

-   Nu, mums tas neder. Vai mēs esam vīrieši vai neesam?

-   Garīgi kropļi jūs esat, - durvīs pabāza galvu "zub- rītāja", kas bija noklausījusies sarunu.

-   Klusē, nelaimīgā, mēs esam Džentlmeņi!

-   Mērgļi!

-   Jaunās zinātnieces!

-   Debiliki!

Tad kāds ieteica visu nakti sist kārtis - spēlēt preferansu, un šī ideja tika pieņemta. Es toreiz sacīju: nē, draugi, tas nu ir par traku, es liekos gulēt. Taču "džentlmeņi" uzcirtās uzvalkos ar kaklasaitēm un, kā pienākas, ar cigāriem (lētiem) mutē un aizdomīga šķidruma pudeli uz galda piesēdās pie kārtīm.

No rīta es viņus ieraudzīju pie tā paša galda.

-   Idioti, - es sacīju, - nekas jums neiznāks!

Taču viņi piecēlās, noskurinājās un gāja pretī bojāejai.

Galu galā viņiem patiešām nekas neiznāca, viņi dabūta trijniekus. Toties man… Pavisam cita lieta! Es dabūju "pārīti". Tā nu gan bija veiksme! Kā viņi mani apskauda! Viņi atkal un atkal plijās man virsū, ieskatījās acīs un drebošām balsīm iztaujāja, kā man tas esot izdevies.

Bet es staigāju ar lepni paceltu galvu.

-    Redziet nu! Es taču jums teicu! Ceru, ka jūs, džentlmeņi, saprotat, kurā vietā es novēlu jums iebāzt savus nožēlojamos trijniekus?

Tajā dienā mēs plaši nosvinējām manu uzvaru. Izpriecājāmies uz goda. Bet nākamajā dienā es aizgāju un pārliku eksāmenu uz pieci. Tas arī ir viss. Varat nešaubīties, nekas nav izdomāts. Ja inversija izpildīta precīzi, rezultāti nebūs ilgi jāgaida.

Ja nu noskaņojums ir tik nelādzīgs, ka inversijai vairs nav spēka? Tad vajag padarīt savu noskaņojumu vēl sliktāku, novest to līdz groteskai, līdz absurdam. Ja padara slaidu aizvien kontrastaināku, tas kādā brīdī pārvēršas par negatīvu. Mēs to darījām aptuveni tā.

Kādai meitenei bija uznākusi depresija. Lai situāciju padarītu vēl ļaunāku, viņa pārģērbjas melnās drēbēs un paziņo, ka viņai ir sēras. Visi nāk klāt, izsaka nelaimīgajai līdzjūtību, interesējas, kādā veidā viņa nolēmusi izdarīt pašnāvību un kad tas notiks. Beidzot ap viņu sanāk grupa neliešu un sāk žēlabaini vilkt skumīgu dziesmu ar vaimanām, gaudošanu, roku lauzīšanu, vārdu sakot, viss notiek pēc pilnas programmas kā pie īstiem mežoņiem. Pakāpeniski mežoņu dziesma pāriet gari stieptā kaukšanā, pēc tam dabiskās suņu rejās un beigu beigās, kad vairs nav spēka ciesties, visi, arī dāma melnajā tērpā, smejas un rēc kā nenormāli.

Protams, viss ir ļoti vienkārši, ja ir tāda jautra kompānija. Taču, kad cilvēks ir viens, viņam nākas pašam ar visu tikt galā. Paņēmieni - kādi nu kuram labāk patīk. Jokus pie malas. Savs garastāvoklis tik tiešām jānoved līdz absurdam. Nevajag tikai izmantot līdzekļus, kas maina apziņu, citādi patiešām būs slikti.

Taču kontrasta metode vienatnē man vispār nepatīk, tāpēc es jums to neiesaku, stāstu par to tikai informācijas dēļ. Nomācošs, mokošs garastāvoklis liecina par ļoti zemu apņemšanās enerģijas līmeni. Labāk uzturēt savu enerģētiku vajadzīgajā līmenī, tad depresijas vispār neuzmāksies.

Kā redzat, realitātes inversija ir ļoti līdzīga apņemšanās koordinācijas principam. Atšķirība tikai tā, ka inversija ir radikālāka un humora pilna.

VI NODAĻA

NOSLĒGUMS

Balstoties uz variantu modeli, šajā nodaļā sniegts dažu para- normālo parādību un dīvainu telpas un laika fenomenu skaidrojums.

dīvaina realitate

Noslēgumā gribu vēl mazliet nostiprināt pamatu zem prāta kājām. Ak vai, Transērfingā ir tik daudz tāda, kam grūti noticēt, tāpēc nākas pastāvīgi skaidrot prātam, ka tas viss patiešām ir reāls.

Lai arī kāds modelis būtu Transērfinga pamatā, tā principi paliek spēkā. Citiem vārdiem sakot, visi šie principi ir invarianti attiecībā pret modeli. Un galvenais princips ir tas, ka mūsu domu starojums ne tikai netieši, bet arī tieši ietekmē mūs ieskaujošo īstenību. Oficiālā zinātne līdz pat šim laikam atsakās atzīt šo faktu, jo eksperimentālajā pārbaudē iegūtie rezultāti nav viennozīmīgi. Taču mums savas problēmas jārisina pašreiz, mēs nevaram gaidīt, kad zinātnieki teiks savu svarīgo vārdu.

Mēs visi esam pieraduši pie patiesības, ka mūsu pasaule pakļauta cēlonības likumam, ka jebkurām sekām ir savs pamats. Ar cēloni parasti saprot kādu darbību. Taču lieta tā, ka cilvēka domas pieņemts uzskatīt tikai par viņa darbības vadītāju, nevis par materiālu starojumu, kas spēj ietekmēt apkārtējo pasauli. Un tomēr fakti ir stūrgalvīgi.

Ārējās apņemšanās darbības neizskaidrojamās izpausmes zinātne tomēr nevarēja pilnīgi ignorēt. Ievērojamais šveiciešu psihiatrs Karls Jungs pētīja parādības, kas saistītas ar domu un materiālās realitātes savstarpējo iedarbību. Viņš analizēja simtiem dīvainu gadījumu, kas liecināja par neizprotamām sakritībām, kuras nesaistījās ne ar kādiem redzamiem cēloņiem. Jungs tādas sakritības nosauca par sinhroniskumu. Lekcijā "Par sinhroniskumu" viņš min kādu klasisku piemēru no savas prakses.

"1949. gada 1. aprīļa rītā es savā bloknotā izdarīju atzīmi, kas atgādināja pa pusei zivi, pa pusei cilvēku. Brokastīs man pasniedza zivi. Sarunas laikā kolēģis pieminēja paražu kādu pataisīt par "aprīļa zivi". Dienā mana bijusī paciente, kuru nebiju redzējis daudzus mēnešus, parādīja man vairākas iespaidīgas gleznas, kurās bija attēlotas zivis. Vakarā man demonstrēja gobelēnu, uz kura attēloti jūras nezvēri un zivis. Nākamajā rītā es satiku savu bijušo pacienti, kura pēdējo reizi uz pieņemšanu pie manis bija pirms desmit gadiem. Šonakt viņa sapnī redzējusi zivi. Pēc dažiem mēnešiem, kad šo gadījumu biju iekļāvis kādā savā darbā un pabeidzis tā aprakstu, es aizgāju pie ezera tajā vietā, kuru torīt jau vairākkārt biju apmeklējis. Šoreiz es ieraudzīju uz dambja centimetrus trīsdesmit garu zivi. Tā kā tuvumā neviena nebija, es nevarēju saprast, kā tā šeit nokļuvusi."

Nevaru atturēties, necitējis vēl vienu izvilkumu no Junga lekcijas aiz iemesla, kuru jūs uzzināsit vēlāk. Viņš raksta: "Es varētu pastāstīt jums milzum daudz tādu gadījumu, kuri principā ir tikpat apbrīnojami un neticami kā Reina iegūtie neapstrīdamie rezultāti (domāti eksperimenti ar ekstrasensoro uztveri, piemēram, kāršu uzminēšana. - Aut. piez.), un jūs drīz vien sapratīsit, ka gandrīz katrs gadījums prasa individuālu izskaidrojumu. Taču no dabaszinātņu viedokļa vienīgais iespējamais cēloniskais izskaidrojums izrādās nepamatots telpas un laika psihiskās relativitātes dēļ, bet tas ir obligāts nosacījums cēloņseku sakarībās.

Šā notikuma varone ir jauna paciente, kura, neraugoties uz abpusējiem pūliņiem, izrādījās psiholoģiski slēgta. Grūtības sagādāja tas, ka viņa uzskatīja sevi par viskompetentāko jebkurā jautājumā. Sievietes lieliskā izglītība bija ielikusi viņas rokās šim mērķim ideāli piemērotu "ieroci", proti, nedaudz uzlabotu kartēzisma racionālismu ar tā nevainojamo "ģeometrisko" realitātes ideju. Pēc dažiem nesekmīgiem mēģinājumiem "mīkstināt" viņas racionālismu ar mazliet cilvēciskāku domāšanu, es biju spiests aprobežoties ar cerībām uz kādu negaidītu un iracionālu notikumu, uz kaut ko tādu, kas satrieks intelektuālo retorti, kurā viņa bija sevi ieslodzījusi.

Reiz es sēdēju šai sievietei pretī ar muguru pret logu un klausījos viņas retorikas straumi. Tonakt šī sieviete bija redzējusi iespaidīgu sapni, kurā kāds viņai iedevis zelta skarabeju - vērtīgu juveliermākslas darbu. Viņa vēl aizvien stāstīja par šo sapni, kad es izdzirdu klusu sitienu pret loga rūti. Es pagriezos un ieraudzīju diezgan lielu kukaini, kas sitās pret stiklu, cenšoties iekļūt no āra tumšajā istabā. Man tas šķita ļoti dīvaini. Es tūlīt atvēru logu un noķēru kukaini, tiklīdz tas ielidoja istabā. Tā bija skarabeju dzimtas vabole jeb parastā maijvabole, kuras dzeltenzaļganā krāsa ļoti atgādināja zelta skarabeju. Es pasniedzu vaboli savai pacientei, teikdams: "Lūdzu, jūsu skarabejs." Šis notikums iedragāja viņas racionālismu un salauza intelektuālās pretošanās ledu. Tagad ārstēšana varēja dot apmierinošus rezultātus."

Tad, lūk, pusstundu pēc tam, kad biju prātojis par Junga vaboli un domājis, vai iekļaut to kā piemēru grāmatā, pa manu logu ielidoja visai iespaidīgs Ceļinieks. Tā bija tikko aprakstītajai līdzīga vabole. Gribat - ticiet, gribat - neticiet. Jāatzīstas, kaut gan līdzīgas vizītes gadās ļoti reti, mani tā nemaz nepārsteidza. Taču nebūt ne tāpēc, ka esmu pieradis mierīgi izturēties pret sinhroniskuma izpausmēm. Gluži otrādi - iegrimis savās pārdomās, es nepiešķīru šim notikumam pilnīgi nekādu nozīmi. Es automātiski izlaidu vaboli pa vēdlodziņu, lai tai nebūtu jāmeklē izeja. Un tikai pēc kāda brīža mani pārņēma šausmas: mans Dievs, kāds es esmu idiots! Cik reizes ārējā apņemšanās man pavēsta par savu klātbūtni, tik reizes es izbrīnā ieplešu acis. Es taču gulēju dziļā miegā nomodā, kad mani visiem spēkiem sapurināja, lai parādītu zīmi. Ja būtu māņticīgs, es to uzskatītu par zīmi no augšas. Tāpēc jūs varat iedomāties, ka cilvēki pastāvīgi ir aizmiguši nomodā un nepamana acīmredzamas ārējās apņemšanās izpausmes.

Tādu piemēru ir bezgala daudz. No Transērfinga viedokļa viss ir saprotams: vizualizācija atsevišķos gadījumos izraisa stipru ārējās apņemšanās vēja brāzmu. Tomēr Jungs nesteidzas ar galīgo secinājumu par to, kas bija šo sakritību cēlonis: vai pašas domas veidoja notikumus, vai arī domas radās kā neapzināta notikumu priekšnojauta. No vienas puses, viņš uzsver, ka "domas radīja pamatu nejaušai notikumu sērijai", bet, no otras puses, - "dažkārt grūti atbrīvoties no iespaida, ka tā ir priekšnojauta, kas vēsta par zināmu notikumu sērijas tuvošanos".

Savā darbā "Sinhroniskums: akauzāls apvienojošais princips" (1960) Jungs definēja sinhroniskumu kā "zināma psihiskā stāvokļa un viena vai vairāku ārējās pasaules notikumu vienlaicīgu iestāšanos, kuriem ir būtiskas paralēles ar subjektīvo stāvokli tajā brīdī". Jungs ilgi neuzdrošinājās publicēt savu darbu, tāpēc ka sinhroniskuma parādības neiekļāvās tradicionālās zinātniskās domāšanas ietvaros.

Jungs izdara nenoteiktu, tomēr pēc tradicionālās zinātnes kritērijiem diezgan drosmīgu secinājumu. "Sinhroniskie fenomeni pierāda, ka iespējama dažādu, cēloniski savstarpēji nesaistītu procesu vienlaicīga jēdzieniska ekvivalence; citiem vārdiem sakot, tie pierāda, ka vērotāja uztveres saturu tajā pašā laikā var atainot kāds ārējs notikums, turklāt bez jebkādas cēloniskas sakarības. No tā izriet, ka vai nu psihe atrodas ārpus telpas, vai telpa ir radniecīga (saistīta) ar psihi."

Acīmredzot nekādas atkāpes no cēlonības likuma šeit nav. Cēlonis ir vienmēr, gluži vienkārši domu un apkārtnes mijiedarbības mehānisms izpaužas neskaidrā un pagaidām neizprotamā veidā. Kas ir sinhronisko sakrišanu cēlonis: domas veido notikumus vai domas rodas kā notikumu priekšnojautas? No Transērfinga viedokļa notiek gan viens, gan otrs. Dvēsele piekļūst datiem informācijas laukā, un šos datus pēc tam var interpretēt prāts. Prāts savukārt veido domas, kas dvēseles un prāta vienotības laikā var īstenoties materiālajā realizācijā. Šīs atziņas tad arī ir Transērfinga modeļa pamatā. Tomēr es vēlreiz uzsveru, ka variantu modelis nepretendē uz precīzu pasaules attēlošanu, bet ir tikai izejas bāze, pamats principu izpratnei. Mēs vēl pārāk maz zinām par šo pasauli. Taču tas netraucē izmantot Transērfinga principus. Bet par to, ka šie principi darbojas, jūs varat pārliecināties paši.

Visas parādības, kas saistītas ar domu enerģijas ietekmi uz apkārtējo pasauli, var pamatot ar Džona Bella kvantu fizikas teorēmu, kas skan tā: "Nav izolētu sistēmu; katrai Visuma daļiņai ir "acumirklīga" (ātrāka par gaismu) saikne ar visām pārējām daļiņām. Visa Sistēma, pat ja tās daļas šķir milzīgi attālumi, funk: cionē kā Vienota Sistēma." Šī teorēma ir pierādīta teorētiski un jau apstiprinājusies praksē. Tiesa gan, "acumirklīgā saikne" ir pretrunā ar speciālo relativitātes teoriju, kas apgalvo, ka enerģija nevar izplatīties ātrāk par gaismu. Tomēr šī teorēma pastāv.

Tādējādi var secināt, ka ārējā apņemšanās nepakļaujas relativitātes teorijai. Kvantu fizika vispār balstās uz nepierādāmiem postulātiem. Tas nozīmē, ka arī tā ir noteikts modelis. Un tajā ir nevis viena, bet ļoti daudzas neizprotamas pretrunas. Tas vēlreiz pierāda, ka modelim nevajag piešķirt pārāk lielu nozīmi. Un jāpiezīmē, ka Junga idejas atbalstīja paši modernās fizikas dibinātāji Volfgangs Pauli un Alberts Einšteins. Starp citu, ļoti iespējams, ka informācijas pārraides process nemaz nav saistīts ar enerģiju, tāpēc tas var būt ātrāks par gaismu.

Variantu modelī arī var saskatīt pretrunas, tomēr tas ļoti daudz ko izskaidro. Variantu modelis, ja arī nenovērš, tad vismaz "nogludina" dažus zināmus telpas un laika paradoksus. Līdz šim mēs aplūkojām pārvietošanos uz citām dzīves līnijām sinhroni ar laiku. Dzīves līnijas vienmēr ir bijušas paralēlas laika asij. Citiem vārdiem sakot, pāreja vienmēr notika no viena laika punkta tajā pašā laika punktā.

Tagad iedomājieties divas dzīves līnijas, kuras nav paralēlas laika asij. Šo līniju viena un tā paša punkta projekcijas uz laika ass atradīsies dažādās vietās. Pāreja starp tām nozīmē pārvietošanos laikā pagātnē vai nākotnē - atkarībā no nolieces virziena. Relatīvā nolie- ces amplitūda nosaka pārvietošanās attālumu laikā.

Analoģiski varam secināt: ja divas dzīves līnijas nav paralēlas izraudzītajai telpas asij, pāreja starp tām nozīmēs momentānu (jeb nereāli ātru) pārvietošanos telpā. Līniju nolieces amplitūda un virziens nosaka pārvietošanās attālumu un virzienu. Tas ir visai aptuvens skaidrojums, taču pilnīgi pieņemams mūsu izpratnei.

Urķīgs Lasītājs var iebilst: bet kā tad ir ar cēloņ- seku saiknes pārkāpšanas paradoksu, ceļojot laikā? Pieņemsim, ka es pārvietojos uz pagātni pirms savas dzimšanas un tur… zvēriski noslepkavoju savus vecākus. Kā tad es esmu ieradies pasaulē? Šis paradokss variantu modeļa ietvaros ir tikai šķietams. Uz tās dzīves līnijas es patiešām nevarēšu piedzimt. Un kas par to? Es taču piedzimu uz citas līnijas. Atgādināšu, ka pastāv bezgalīgi daudz dzīves līniju - variantu, kules esmu un kur manis nav. Pats asinskārākais paradoksu cienītājs var pat pārvietoties uz savu bērnību, tur satikt sevi un nonāvēt nevainīgo radījumu. Taču šajā gadījumā viņš satiksies nevis pats ar sevi, bet gan ar sava atsevišķa varianta realizāciju, tā varianta, kurš eksistē līdz ar visdažādākajiem citiem variantiem.

Pagātni patiesi nevar mainīt, tā jau ir notikusi. Taču tā ir notikusi ne tikai tāpēc, ka realizējies aizritējušais dzīves līnijas posms, bet tāpēc, ka pagājušo notikumu varianti pastāvēja jau tāpat. Šādā nozīmē arī par nākotni var teikt, ka tā jau ir notikusi. Tāpēc, pārejot no vienas dzīves līnijas uz citu, cēloņseku saiknes netiek pārkāptas. Jūs varat pārsvītrot vienu kinolentes kadru, taču nākamie kadri tāpēc necietīs. Laiks ir statisks. Dinamiski mainās tikai variantu realizācija uz līnijas. Tieši tāpat pārvietojas lukturīša gaismas laukums tumšā mežā.

Kas patiešām nav iespējams, tā ir pārvietošanās pagātnē vai nākotnē uz vienas un tās pašas dzīves līnijas. Paradoksi iespējami tikai šajā gadījumā. Varbūt tāpēc gaišreģu pareģojumi ir visai aptuveni un nereti kļūdaini? Gaišreģi kaut kādā veidā spēj skenēt nākotnes fragmentus. Ja skenētie fragmenti atrodas uz citām dzīves līnijām, tad pareģojumu neprecizitāte izskaidrojama ļoti vienkārši. Saskaņā ar variantu modeli jo tālāk līnijas atrodas cita no citas, jo lielākas ir scenārija atšķirības.

Zinātnieki ir izbrīnīti par NLO kustības veidu: acumirklīgi paātrinājumi, apstāšanās, pēkšņas virziena maiņas asā leņķī. Ņemot vērā inerci, tāda kustība nav iespējama, turklāt šo aparātu ekipāžām būtu jāiztur milzīgas pārslodzes. No Transērfinga modeļa viedokļa šeit nav nekā pārdabiska. Citplanētieši pārslodzes nejūt vispār, tāpēc ka NLO nelido tā, kā lido mūsu lidmašīnas un raķetes. Domājams, ka mēs novērojam nevis paša objekta, bet tā realizācijas kustību variantu telpā.

Arī dvēseles un prāta jautājumos ir ļoti daudz neskaidrību. Materiālistiskā zinātne pasauli uzskata par mehānisku sistēmu. Citiem vārdiem sakot, matērija ir primāra un nosaka apziņu. Jaunākie tās pašas zinātnes sasniegumi liecina, ka šis modelis aizvien vairāk zaudē savas pozīcijas. Starp citu, modeļi turpinās mainīties atkal un atkal, ja cilvēks kļūdaini uzskatīs, ka spēj ielūkoties dabas fundamentālo likumu pašā būtībā. Ar tādiem pašiem panākumiem vista var formulēt savu koncepciju par putnu fermas rašanos, uzbūvi un perspektīvām. Cilvēka intelektuālā attīstība ir pakāpi augstāka, tomēr pasaules bezgalīgā sarežģītība tāpēc nekļūst tuvāka. Cilvēkam nav lemts visu zināt un saprast.

Zinātnes un reliģijas svārsti, kas pretendē uz patiesības pēdējās instances lomu, savu kundzību iekaroja ne tik daudz ar patiesības pareizu izskaidrošanu, cik ar visu citādi domājošo vajāšanu. Mūžīgs naids pastāv ne tikai starp zinātnes un reliģijas svārstiem vispār, bet arī starp šo svārstu atsevišķiem iekšējiem atzariem. Cīņa nav beigusies. Taču šī cīņa ir nevis par patiesību, bet gan par piekritējiem.

Kad pamatoju smadzeņu nespēju saglabāt visu informāciju, es vadījos no modeļa, kurā informācija izteikta datora bitos. Taču šis modelis varbūt nemaz nav piemērojams smadzeņu neitroniem. Kas zina, kā īstenībā glabājas šī informācija? Vai jūs varat iedomāties, kā televizoru pētītu tā laikmeta zinātnieks, kad nebija vēl ne televīzijas, ne radio? Viņš mēģinātu nospiest taustiņus, izņemt dažādas detaļas un vērotu, kādas izmainas notiek uz ekrāna. Nezinādams televizora darbības principus un balstīdamies uz saviem "zinātniskajiem" novērojumiem, tāds zinātnieks izdarītu dažādus secinājumus, kuru pamatā būtu viens šķietami neapšaubāms fakts: televizors pats ģenerē visas šīs televīzijas pārraides. Tās rodas tur, šajos tranzistoros un mikroshēmās.

Apmēram tāpat mehāniskā modeļa piekritēji pēta cilvēka smadzenes. Patiešām, var paredzēt atsevišķu galvas smadzeņu bojājumu ietekmi uz cilvēka uztveri un psihi. Taču cilvēka intelekta darbības princips joprojām nav atminēts. Tomēr piekritēji secina, ka tieši matērija nosaka apziņu, un ne citādi. Konservatīvie mehāniskā modeļa piekritēji lepni dēvē sevi par zinātniekiem un augstprātīgi paziņo: viņi nodarbojoties ar patiesu zinātni, kas balstās uz faktu datiem, nevis uz diletantu minējumiem. Viss, kas neiekļaujas viņu teorijas ietvaros, tiek pasludināts par antizinātnisku un ne tikai gluži vienkārši noraidīts, bet pakļauts vajāšanai. Par laimi, tādu zinātnieku kļūst aizvien mazāk.

Jūs varat iebilst vai piekrist, tikai neaizmirstiet, ka tas ir vienīgi modelis. Kā viss notiek īstenībā, to nezina neviens. Prātam ir raksturīgi noraidīt visu, kas neiekļaujas saprātīgu skaidrojumu ietvaros. Kamēr prāts nebūs pārliecinājies, ka zināšanas ir racionālas, tas neielaidīs šīs zināšanas sava pasaulsuzskata šablonā. Transērfings neapšaubāmi darbojas, bet, lai to izmantotu, prātam nepieciešami vismaz kaut kādi paskaidrojumi.

Variantu modelis dod jums iespēju sajust pamatu zem kājām. Taču neko vairāk. Tā ir tikai shēma. To var transformēt arī citā, pilnīgākā modelī. Tā, piemēram, var atteikties no pieņēmuma, ka pastāv tā sauktās dzīves līnijas, kas atviegloja izpratni grāmatas sākumā. Tad variantu telpa pārvērtīsies no diskrētas par nepārtrauktu. Taciņu mežā vairs nav, ir gluži vienkārši mežs. Taču Transērfinga būtību tas nemaina. Lai kāds arī būtu modelis, tas tikai vairāk vai mazāk adekvāti atainos realitāti. Realitātes izziņas process ir bezgalīgs, tāpat kā bezgalīgas ir realitātes izpausmes formas.

Varbūt jūs ievērosit, ka Transērfinga principi sasaucas ar citu līdzīgu mācību principiem. Tur nav nekā dīvaina. Ikviena mācība ir relatīvi noslēgta un eksistē kā patstāvīgs modelis. Bet, tā kā mēs visi esam cilvēki ar kvalitatīvi aptuveni vienādu pasaulsuzskatu, arī modeļiem var būt līdzīgas jomas. Ir pilnīgi veltīgi mēģinājumi noskaidrot, kura no tām pasauli apraksta adekvātāk. Nozīme ir tikai tam, kādus praktiskus rezultātus var gūt no tā vai cita modeļa.

Aplūkosim, piemēram, matemātiku. Dažādās matemātikas nozares ir atsevišķi materiālās realitātes attēlošanas modeļi. Vienu un to pašu fizikas uzdevumu var risināt vairākos veidos, izmantojot atšķirīgas matemātikas metodes. Nav jēgas strīdēties, kas ir labāks - analītiskā ģeometrija vai diferenciālrēķini. Var tikai izvēlēties, kas vairāk pa prātam. Izvēlieties ari jūs.

seno magu apnemšanās

Izdarot kopsavilkumu, es gribētu pievienoties uzskatiem par seno magu apņemšanos. Ar to es domāju Zināšanu glabātājus, kas mūsu realitātē dzīvoja pirms pēdējās civilizācijas bojāejas. Šo Zināšanu druskas nonākušas līdz mūsdienām kā atsevišķas ezoteriskās mācības un prakses.

Ir tādas ziņas, protams, nepārbaudāmas, ka daži senie magi esot aizgājuši citā realitātē un tagad cenšoties savas Zināšanas nodot cilvēcei transcendentālā ceļā.

Vēl pavisam nesen es pats pret tādiem apgalvojumiem būtu izturējies skeptiski, lai neteiktu vairāk. Taču pēdējos gadu desmitos aizvien biežāki kļuvuši gadījumi, kad vairākās planētas vietās dažādi cilvēki neatkarīgi cits no cita sniedz līdzīgas vienu un to pašu

Zināšanu interpretācijas. Un tagad ari man pašam nācās pavisam tuvu saskarties ar šīm Zināšanām, kuras, kā es jau sacīju, nekādi nevarēja rasties manās smadzenēs.

Nevaru droši apgalvot, ka Uzraugs - par tikšanos ar viņu es stāstīju pirmajā grāmatā - patiešām eksistē, vismaz mūsu realitātē. Taču man ir pietiekams pamats domāt, ka tā tomēr ir.

Savos sapņos esmu ticies ar daudziem un dažādiem personāžiem, taču viņi nav atstājuši pilnīgi nekādu ietekmi uz manu konservatīvo pasaulsuzskatu. Turpretī tikšanās ar Uzraugu mainīja ne tikai visus manus priekšstatus par pasauli, bet arī visu manu dzīvi.

Piepeši ne no šā, ne no tā bijušais fiziķis, kuram nav nekādu īpašu dotību, sāka rakstīt grāmatas. Pārāk neticami un ekstravaganti, ja pieņem, ka uz to pamudinājis vienkāršs sapnis.

Kopš tās pirmās tikšanās Uzraugs vairs nav parādījies. Taču dažkārt man šķiet, ka jūtu viņa neredzamo klātbūtni. Var spriest tā vai citādi, taču es nekad neesmu uzskatījis un neuzskatu Transērfingu par savām Zināšanām.

Es esmu tikai retranslētājs, kas noskaņots uz atbilstošu apvidu variantu telpā. Un nekādus savus nopelnus nejūtu, kaut gan jāatzīstas, ka tikai ar lielām grūtībām man izdevās formulēt Transērfinga Zināšanas un izkārtot tās sistēmā. Viena lieta ir uzzināt, bet pavisam cita - mācēt to izstāstīt.

Jums savukārt ar šīm Zināšanām ne tikai jāiepazīstas, bet tās arī jāizjūt. Izlasot grāmatu vienā paņēmienā, jūs iegūstat nevis Zināšanas, bet kompetenci. Tās ir dažādas lietas!

Transērfings piedāvā pietiekami konkrētas metodes, kā sapņus pārvērst realitātē. Taču dažiem arī tas var likties par maz. Ja meklē paņēmienus, kas ir līdzīgi kaklasaites sasiešanas procedūrai, tad var veltīgi izniekot visu dzīvi, tāpēc ka likteņa vadīšana neiekļaujas "viens, divi, trīs" noteikumos.

Transērfingu nevar reducēt uz kaut kādu paņēmienu izpildīšanas tehniku. Būtība nav tehnikā, tā ir iekšējās brīvības apziņā un sajūtā, ka esat pats sava pasaules slāņa saimnieks. Kad būsit iemantojis šo sajūtu, viss notiks pats no sevis, bez jebkādas tehnikas.

Lai iemantotu šo apziņu, Transērfingam jākļūst par dzīvesveidu. Cita ceļa nav. Un tas nav nemaz apgrūtinoši, tas ir pat aizraujoši, it kā spēlētu spoguļus.

Pasaule - tas ir spogulis, kas rāda jūsu attieksmi pret to, tikai ar palēninātu reakciju. Salīdzinot savu attieksmi ar sekojošo spoguļa reakciju, jūs pieradināt prātu pie kādas vienkāršas, taču grūti aptveramas patiesības: ar savu apņemšanos jūs veidojat savu pasaules slāni.

Vēl jāpierod pie tikpat vienkāršas, taču neierastas patiesības, ka nevajag raizēties par mērķa sasniegšanas līdzekļiem un ceļiem. Šā apgalvojuma pamatā ir fundamentāls princips: apņemšanās virzienu nosaka variantu straumes vektors.

Nepieciešams tikai uzturēt šo virzienu un netraucēt variantu straumi. Mērķa sasniegšanas līdzekļi atradīsies paši, jūs nevarat zināt un jums nav jāzina, kādā veidā tas tiks realizēts. Lai notiktu, kas notikdams, ja jūs turat gara acu priekšā mērķa slaidu un ievērojat koordinācijas principu, varian tu straume nes jūs pretī mērķim. Tāds ir likums.

Transērfinga principu izpratne neradīsies tā uzreiz pēc grāmatas izlasīšanas. Kompetence pārvērtīsies par izpratni tikai prakses rezultātā. Negaidiet acumirklīgus panākumus. Ja jūs esat apņēmies, agrāk vai vēlāk viss izdosies.

Iespējams, ka man šajā grāmatā nav izdevies pietiekami labi izpildīt seno magu apņemšanos un sniegt Transērfinga Zināšanas visā pilnībā. Taču esmu apņēmies šo darbu turpināt, un drīz vien būs gatava kārtējā grāmata - "Realitātes pārvaldīšana".

Šajā grāmatā jums atklāsies jaunas šķautnes, kurās atmirdz mūsu apbrīnojamā un teiksmainā spogul- pasaule.

epilogs

Mūsu biīnumainā ekskursija Transērfinga pasaulē tuvojas noslēgumam. Ja jūs apmierinājāt vienīgi savu ziņkāri, tad Transērfings jums nebūs nekas vairāk kā ekskursija un atgriešanos tajā nav vērts gaidīt. Taču, ja tomēr kaut kas šajā grāmatā skāra jūsu dvēseles jutīgās stīgas, tad brīnumainais ceļojums ir tikai iesācies.

Man nav svarīgi, vai jūs tam visam esat noticējis vai ne. Pēc tikšanās ar Uzraugu sapņu telpā es arī pats taču uzreiz nenoticēju. Mans nolūks nav tāpat kā svārstam pulcināt ap sevi piekritēju kohortu un kaut ko visiem pierādīt.

Izmantojot Transērfinga principus praksē, jūs ne vien pats pārliecināsities, ka tie darbojas, bet izdarīsit arī daudz jaunu apbrīnojamu atklājumu, par kuriem vēl neviens neko pat nenojauš. Tad jūs varbūt atrakstīsit man - un mēs kopā priecāsimies un brīnīsimies.

Mēs visi būtībā esam vientuļi Ceļinieki bezgalīgajā variantu telpā. Transērfings iededz cerību dzirksti nogurušajam Ceļiniekam, kas gausi velkas maldīgo ierobežojumu un stereotipu tumsā. Izmantojiet savas tiesības brīvi izvēlēties - un jūs saklausīsit rīta zvaigžņu šalkas, un jūsu āboli iekritīs debesīs. Vēlu veiksmi jums,

vientuļais Celiniek!

saturs

Priekšvārds……………………………………………………………………………… 5

I nodala. Enerģija…………………………………………………………………. 7

Lai pievērstos Transērfmgam, nepieciešama laba veselība un diezgan augsts enerģētikas līmenis. Šeit tiek sniegti vienkārši un efektīvi ieteikumi, kā paaugstināt savu dzīves tonusu un sasniegt vajadzīgo enerģētikas līmeni. Un tādēļ nepavisam nav jānomoka sevi ar treniņiem, diētām un citām vardarbīgām metodēm.

Enerģētika ……………………………………………………………………………….. 9

Stress un relaksācija ………………………………………………………………… 12

Enerģētiskie vampīri………………………………………………………………… 15

Aizsargapvalks………………………………………………………………………….. 18

Enerģētikas paaugstināšana……………………………………………………… 21

Apņemšanās enerģija………………………………………………………………… 27

Apņemšanās solis……………………………………………………………………… 29

Slimību svārsti ………………………………………………………………………… 33

Kopsavilkums…………………………………………………………………………… 37

II nodaļa. Freilings………………………………………………………………… 39

Freilings tā ir ļoti valdzinoša cilvēku savstarpējo attiecību tehnika. Vai jūs vēlaties iemācīties ietekmēt cilvēkus, lai gūtu panākumus? Tas ir visneefektīvākais, turklāt visai apšaubāms veids. Nevajag neko uzspiest apkārtējai pasaulei, cenšoties sasniegt savus mērķus. Jūs pārliecināsities, ka pasaule pati nāk jums pretī ar atplestām rokām. Cilvēki izjutis pret jums neizskaidrojamas simpātijas.

Attiecību apņemšanās …………………………………………………………….. 41

Attiecību straume……………………………………………………………………. 52

Noskaņošanās uz freili Attiecību enerģija

Indulgence…………………

Darba meklēšana Kopsavilkums

III nodaļa. Koordinācijā

Lai sasniegtu savus mērķus, nepavisam nav obligāti jābūt stipram un pārliecinātam par sevi. Ir cita, daudz iedarbīgāka alternatīva. Koordinācija tas ir vienkāršs veids domāt un rīkoties tā, lai veiksme vienmēr butu jūsu pusē. Tas ir tas pats, kas iemācīties braukt ar velosipēdu. Tiklīdz jums tas izdosies, jūsu dzīve pārvērtīsies vienā vienīgā tīksmē.

Nedrošības labirints…………………………………………………………………. 87

Svarīguma koordinācija…………………………………………………………… 93

Cīņa ar māla kluci …………………………………………………………………. 101

Cīņas izbeigšana……………………………………………………………………… 109

Atbrīvošanās…………………………………………………………………………… 116

Apņemšanās koordinācija ………………………………………………………. 122

Āboli iekrīt debesīs…………………………………………………………………. 131

Kopsavilkums…………………………………………………………………………. 140

W nodaļa. Uz priekšu pagātnē …………………………………………….. 143

Fantastika un maģija dažkārt valdzina ar savu mistisko noslēpumainību. Tomēr tas nav pilnīgi nekas salīdzinājumā ar to lielisko pārsteigumu un sajūsmu, ko jūs piedzīvojat, kad šķietami nesasniedzamie sapņi sāk īstenoties. Taču tam būs vajadzīgs zināms laiks, bet apstiprinājumu visam lasītajam gribas gūt jau tagad. Un jūs to gūsit. Jūs paši radīsit brīnumu un ieraudzīsit to savām acīm. Kad neticamais jūsu acu priekšā pārvēršas par īstenību, tas ir pārsteidzoši. Tā vairs nav fantastika, tā ir realitāte, kas izrādās daudz brīnumaināka par jebkādu mistiku.

Transakcija……………………………………………………………………………. 145

Dekorāciju nianses……………………………………………………………….. 151

V  nodaļa. Vēstules no pagatnes…………………………………………. 165

Pirms grāmatas "Realitātes Transērfings" iznākšanas tās fragmenti vēstuļu veidā tika publicēti internetā. Šī nodala radusies, sarakstoties ar pirmajiem ceļotajiem variantu telpa. Izmantojot iespēju, izsaku pateicību jums, dārgie Lasītāji, par sirsnīgajām vēstulēm, par jūsmīgajām atsauksmēm, par aizrautību, ar kādu jūs uztvērāt Transērfinga idejas. Paldies!

Melnās joslas …………………………………………………………………… 167

Partneru spēle …………………………………………………………………. 171

Labdarība ………………………………………………………………………… 175

Ezoteriskās zināšanas ……………………………………………………… 178

Kā atgūt mīļotos……………………………………………………………….. 183

Apņemšanās……………………………………………………………………… 189

Svarīguma potenciāli……………………………………………………….. 193

Realitātes inversija ………………………………………………………….. 202

VI  nodaļa. Noslēgums…………………………………………………….. 207

Balstoties uz variantu modeli, šajā nodaļā sniegts dažu paranormālo parādību un dīvainu telpas un laika fenomenu skaidrojums.

Slīdēšana Kopsavilkums

Dīvainā realitāte ……………………………………………………………… 209

Seno magu apņemšanās……………………………………………………. 219

Epilogs

udevējs -convictor™

SIA "Tipogrāfija Ogrē", Ogrē, Brīvības ielā 31, LV-5001 Reģ. Nr. 000328581

Content

Zēlands Vadims Realitātes transerfings III pakāpe uz priekšu pagātnē!

I nodaļa enerģija

II nodaļa Freilings

III nodaļa koordinācija

'V nodaļa uz priekšu pagātnē

V nodaļa VĒSTULES NO pagĀTNES

VI NODAĻA NOSLĒGUMS

epilogs

saturs