Deiterokanoniskās grāmatas-1. Tobita grāmata

TOBITA GRĀMATA

1.Tobita, Tobiēla dēla, Ananiēla dēla, Gabaēla dēla, Rafaēla dēla, Raguēla dēla no Asiēla pēctečiem, no Neftalima cilts, vārdu grāmata,  .

Ievads

2 viņš asīriešu ķēniņa Salmanasara valdīšanas laikā tika aizdzīts gūstā no Tisbas, kas ir pa labi no Kudijas Neftalima zemē, Galilejas augšpusē, rietumos viņpus Ašēras no kreisās puses Fogorai.

1.nodaļa. Tobita godbijība izraisa konfliktu ar ķēniņu

3 Visas manas dzīves dienas es, Tobits, staigāju tikai patiesības un taisnības ceļus, daudzus žēlsirdības darbus esmu darījis saviem brāļiem un savai tautai, kas līdz ar mani aizgāja gūstā uz asīriešu zemi Ninivē.

4 Kad vēl biju savā zemē Israēlā un biju jauns, visa mana tēva Neftalima dzimta atkāpās no mana tēva Dāvida nama un no Jeruzālemes, no tās pilsētas, ko bija izredzējušas visas Israēla ciltis upuru pienešanai un kur tās bija iesvētījušas Dieva apmešanās templi, kas uzcelts visām audžu audzēm.

5 Visi mani cilts brāļi un mana tēva Neftalima nams bija paraduši upurēt tam teļam, ko izgatavoja Jārobāms, Israēla ķēniņš Dannā, kā arī uz visiem Galilejas kalniem,

6 un svētku dienās es vienīgais devos ceļojumā uz Jeruzālemi un, kā ir rakstīts mūžīgajā pavēlē visam Israēlam, līdzi ņemot pirmaugļus un lopu pirmdzimtos, ienākumu desmito tiesu un avju pirmcirpumu, bieži aizskrēju uz Jeruzālemi un

7 nodevu tos Ārona dēliem, priesteriem, upurēšanai un graudu un vīna, un eļļas, un granātābolu, un vīģu, un citu augļu desmito tiesu nodevu Levī dēliem, kas kalpo Jeruzālemē. Un katru gadu, izņemot sabata gadu, nogājis uz Jeruzālemi, es iemaksāju otru desmito tiesu sudrabā.

8 Un trešo daļu es devu bāreņiem un atraitnēm un sveštautiešiem, kas dzīvoja pie israēliešiem; es to aiznesu un nodevu katrā trešajā gadā, un mēs kopā ēdām - pēc Mozus bauslības priekšraksta, kas par to noteikts un kā to pavēlēja Debora, mana tēva Ananiēla māte, jo, tēvam nomirstot, es biju palicis bārenis.

9 Kad tapu virs, es apņēmu sievu Annu no mūsu tēvu zemes un dzemdināju no viņas dēlu un liku viņam vārdu Tobijs.

I0 Pēc tam, kad sākās gūstniecība un es tiku aizvests trimda, nonācu Ninivē, un visi mani brāļi un pārējie no manas dzimtas ēda no pagānu maizes,

11 bet es saglabāju savu dvēseli, jo neēdu no pagānu maizes.

12 Kad nu es biju savu Dievu ta pieminējis no visas sirds,

13Augstākais man piešķira žēlastību un labvēlību Salmanasara priekšā, un es kļuvu par viņa tirgotāju.

14Es aizceļoju uz mēdiešu zemi un tirgojos tur viņa laba, lidz viņš nomira. Es noglabāju naudas maisu pie sava radinieka Gabaela, Gabri dēla, mēdiešu zemē Ragi pilsētā - desmit talantus sudrabā.

15Kad pēc Salmanasara nāves viņa vieta par ķēniņu kļuva viņa dēls Sanhenbs, mēdiešu ceļi kļuva necaurejami un es vairs nevarēju nokļūt mēdiešu zemē.

16SaImanasara dienās es veicu daudz žēlsirdības darbu saviem dzimtas brāļiem,

17devu maizi nabagiem un apģērbu kailajiem, un, ja es atradu kādu savu tautieti mirušu un nomestu ārpus Ninives mūriem, es to apglabāju.

18 Es apglabāju arī tos, kurus Sanherībs nogalināja, kad viņš bēgšus bija ieradies no Jūdejas tiesas dienas, kurām debesu Ķēniņš lika notikt par viņa izteiktajiem zaimiem, jo viņš savās dusmās nokāva daudzus Israēla dēlus, un es nozagu viņu miesas un apglabāju, un Sanherībs tās meklēja, bet nevarēja atrast.

19 Kāds no Ninives aizgāja un paziņoja ķēniņam, ka es tos apglabāju, un es paslēpos. Kad uzzināju, ka ķēniņš zina par mani un meklē mani nokaut, es nobijos un aizbēgu.

20 Un viņš sagrāba visu, kas man piederēja; man nepalika nekā, ko ķēniņš nebūtu aizvedis uz ķēniņa pili, izņemot Annu, manu sievu, un Tobiju, manu dēlu.

21 Un nepagāja ne četrdesmit dienu, līdz viņu nokāva divi viņa dēli, kuri tad aizbēga uz Arā-rata kalnu, un pēc viņa sāka valdīt viņa dēls Saherdons.

Viņš iecēla Ahiharu, mana ciltsbrāļa Anaēla dēlu, par visas valsts reķinvedi un pārvaldnieku.

22 Tad Ahihars iestājas par mani, un es varēju atgriezties Ninive, jo Ahihars bija bijis pie asiriešu ķēniņa Sanheriba galvenais dzērienu devējs un zimoggredzena glabātājs, un pārvaldnieks, un rēķinvedis, un Saherdons viņu iecēla par savu vietvaldi; mans brālēns bija no maniem radiem.

2.nodaļa. Labdarības dēļ Tobits kļūst akls un nabadzīgs

Tā ķēniņa Saherdona valdīšanas laikā es pārnācu mājās, un man atdeva manu sievu Annu un dēlu Tobiju. Kad bija musu Vasarsvētki, septiņu nedeļu svētki, es rīkoju skaistu mielastu un apsēdos pusdienot.

2 Man priekšā bija klāts galds un daudz cepešu, un es saciju savam dēlam Tobijam: “Dēls, ej un, ja vien tu atrodi pie niniviešiem kādu nabagu, kurš ir no mūsu gūsta aizvestajiem ciltsbrāļiem un Dievu piemin no visas sirds, tad atved viņu, un tas ēdis kopa ar mani, un redzi, es gaidišu tevi, dēls, līdz tu pārnāksi.”

3 Un Tobijs aizgāja meklēt kadu musu cilts brāli, kas būtu nabags. Atgriezies viņš sacija: “Tēvs!” Un es saciju viņam: “Jā, dels!” Un viņš sacija: “Tēvs, redzi, viens no mūsu tautas ir nogalināts un guļ nomests uz tirgus laukuma turpat, kur ticis nožņaugts.”

4 Pielecis kājas, es atstāju mielastu, pirms tas bija sācies, un pacēlu viņu no ielas, atnesu un ieliku kadā ēkā līdz saulrietam, kad varēšu viņu ap-glabat.

5 Atgriezies es nomazgājos un sēdos ēst maizi, bēdās nogrimis,

6 un tad atcerejos pravieša Amosa vārdus, ko viņš sacīja par Baithēlu: “Jūsu svētki jums pārvērtīsies bēdas un visas jūsu dziesmas raudāšanā.” Un es raudāju.

7 Kad saule norietēja, es izgāju un, izracis kapu, apbedīju mirušo.

8 Bet mani kaimiņi mani izsmēja, sacīdami: “Viņš vairs nebīstas. Nupat vēl viņu meklēja par šādu ncibu, lai nogalinātu, bet viņš izbēga, un nu jau atkal, redzi, viņš rok mirušos.”

9 Tajā nakti es nomazgājos un iegāju pagalmā, un apgūlos pie mura sienas, bet seju karstuma dēļ atstāju neapsegtu,

10 un es nebiju pamanījis, ka virs manis ir bezdelīgu ligzda, un manās acīs iekrita putnu mēsli, un es nevarēju vairs redzēt.

Es devos pie dažādiem ārstiem dziedināties, bet, jo vairāk ziežu tie zieda man acis, jo sliktāk es redzēju, līdz kļuvu pavisam akls un neko neredzēju četrus gadus, un visi mani cilts brāļi bēdājās par mani, un divus gadus mani apkopa Ahiahars, pirms viņam bija jādodas uz Elimaidu. "Tajā laikā mana sieva Anna nodarbojās ar vērpšanu pie svešiem.

12 Parasti viņa nosūtīja saimniekiem gatavo audumu un tad saņēma algu. Un kādā marta sabatā viņa pabeidza aust un aizsūtija noausto saimniekiem, un viņi samaksāja visu algu un iedeva viņai līdzi kazlēnu mājas pavardam.

13 Kad viņa ienāca pie manis, jērs sāka blēt, un es pasaucu viņu un jautāju: “No kurienes šis kazlēns? Vai tas nav zagts? Atdod atpakaļ saimniekiem, jo mums nav tiesibu ēst neko zagtu.”

14Bet viņa man sacija: “Tas man iedots pie algas klāt kā dāvana.” Bet es nenoticēju viņai, liku atdot kazlēnu saimniekiem un viņu rupji apsaucu, tā ka viņa atbildēja: “Kur palikusi tava žēlsirdība? Kur palikusi tava taisnība? Redzi, viss, kas ar tevi noticis, ir zināms.”

3.nodaļa. Tobita lūgšana

Pārlieku nobēdājies savā sirdī, es vaidēdams un šņukstēdams raudāju un lūdzu Dievu:

2 “Tu esi taisns, Kungs, un visi tavi darbi ir taisni, un visi tavi ceļi ir žēlsirdība un patiesība, tu tiesā pasauli.

3Un tagad, Kungs, piemini mani un uzluko mani, un neesi pārlieku bargs, tiesādams manus grēkus un manu un manu tēvu neapdomību, kad viņi grēkoja tavā priekšā.

4 Es nepaklausīju taviem baušļiem, un tu atdevi mūs par laupijumu gūstniecībai un nāvei, par piedauzību un aprunāšanu, un ķengāšanu pagāniem, starp kuriem tu mūs izklīdināji.

5 Tādēļ tavi daudzie tiesas spriedumi ir taisnīgi, lai tie tiktu izpildīti man par maniem grēkiem, jo es neesmu pildījis tavas pavēles un neesmu staigājis tavā priekšā taisni.

6Tad nu rīkojies ar mani pēc savas labpatikas un pavēli ņemt manu garu prom no manis, lai es pazūdu no zemes virsas un topu par zemi, tādēļ ka man labāk ir mirt nekā dzīvot, jo esmu dzirdējis melīgus apmelojumus un esmu lielās bēdās. Kungs, pavēli, lai es pazūdu no šī posta, laid man doties, kur mīt Mūžīgais, neaizgriez savu vaigu no manis, Kungs, jo labāk man ir mirt nekā redzēt šo postu manā dzīvē un dzirdēt lamāšanu.”

Dievs uzklausa Tobita lūgšanu par dēmona nodarīto

7 Tajā pašā dienā mēdiešu zemē Ekbatanā Sāra, Raguēla meita, saņēma apvainojumus, ko viņai izteica tēva kalpone,

8 tādēļ ka Sāra bija izdota septiņiem viriem, un ļaunais dēmons Asmodajs nokāva viņus, pirms viņi bija gulējuši ar viņu, kā precētām sievām pienākas. Kalpone viņai teica: “Tu esi nogalinājusi savus virus; redzi, tu esi izdota jau septiņiem vīriem, bet nevienam no tiem tu neskaities sieva.A

A Burtiski: tu nesaucies nevienā vārdā no viņiem.

9 Kādēļ tu mūs sit par saviem vīriem, ka viņi miruši? Ej prom ar viņiem, lai nekad neieraugām tev nedz dēlu, nedz meitu."

10 Šajā pašā dienā viņa tapa bēdīga savā sirdi un, uzkāpusi sava tēva augšistabā, raudāja un gribēja pakārties. Bet pārdomājusi viņa sacīja: “Lai nepārmet manam tēvam un nesaka viņam: tev ir tikai viena mīļota meita, un to pašu ļaunums ir nožņaudzis. Tā es savu tēvu vecumdienās aiz bēdām novedīšu nāves valstībā. Labāk būtu, ja es nepakārtos, bet lūgtu Kungu, lai nomirstu un man vairs nebūtu jādzird apvainojumi savā dzīvē."

^“Tajā pašā brīdī viņa izpleta rokas uz loga pusi un lūgdama sacīja: “Esi slavēts, Dievs, Žēlotāj, un slavēts lai ir tavs vārds mūžam! Lai tevi slavē visi tavi darbi mūžīgi!

12 Un tagad uz tevi vērsts mans vaigs un manas acis uzlūko tevi:

13 pavēli, lai pazūdu no zemes, lai nekad vairs nedzirdu apvainojumus.

14 Tu zini, Kungs, Pavēlniek, ka esmu šķīsta no jebkādas vīra nešķīstības

15 un nav aptraipīts nedz mans vārds, nedz mana tēva vārds manas gūstniecības zemē. Esmu viendzimusi savam tēvam, un viņam nav cita bērna, kas varētu saņemt mantojumu, nedz arī kads cilts brālis tuvinieks, nedz kāds cits viņa radinieks, ka sevi saglabātu tam par sievu. Jau ir pazu dināti septiņi mani vīri, kādēļ lai man būtu vēl jādzīvo? Un, ja tev nav labpatikas mani nogalināt, Kungs, tagad uzklausi manu pārmetumu.”

16 Tajā pašā brīdī tika uzklausīta abu lūgšana Dieva godības priekšā

17 un tika nosūtīts Rafaēls abus dziedināt: Tobitu atbrīvot no viņa acu akluma, lai viņš ar savām acīm ieraudzītu Dieva gaismu, un Sāru, Raguēla meitu, dot Tobijam, Tobita dēlam, par sievu un atbrīvot viņu no ļauna dēmona Asmodija, tādēļ ka Tobijam ir tiesības viņu mantot pirmajam no tiem, kas grib viņu ņemt par sievu. Tajā pašā brīdī Tobits atgriezās no pagalma savā mājā un arī Sāra, Raguēla meita, nokāpa zemē no jumtistabas.

4.nodaļa Tobits sniedz savam dēlam mācību par dzīvi

Tajā pašā dienā Tobits atcerējās sudrabu, ko bija noglabājis pie Gabaēla mēdiešu Ragos,

2 un pie sevis sacīja: “Redzi, es lūdzu sev nāvi. Tad nu pasaukšu savu dēlu Tobiju un atklāšu viņam par šo sudrabu, pirms man jāmirst.”

3 Un viņš pasauca savu dēlu Tobiju, un tas atnaca pie viņa, un viņš tam sacija: “Apglabā mani labi un godā savu māti, un nepamet viņu nekad savā dzīvē, un dari viņai to vislabāko, un neapbedini viņu nekad nevienā lietā.

4 Atceries viņu, dēls, jo daudz briesmu viņa ir piedzīvojusi tevis dēļ, kad biji viņas miesās, un, kad viņa nomirs, apglabā viņu līdzās man vienā kapā.

5 Un visas savas dienas, dēls, atceries Kungu, un lai tu neiedomātos grēkot un pārkāpt viņa baušļus, dari taisnības darbus visas savas mūža dienas un nestaigā netaisnības ceļus,

6 tādēļ ka tiem. kas turas pie taisnības, labi veicas viņu darbos.

7 Visiem, kas turas pie taisnības, dod žēlsirdības dāvanas no savas mantas, un lai tava acs nav skaudīga darīt žēlsirdību, nenovērs savu skatienu ne no viena nabaga, lai no tevis nenovēršas Dieva vaigs.

8 Pēc savas pārticības, pēc saviem ienākumiem dari žēlsirdības darbus: ja tev nedaudz mantas, nebaidies no mazuma darit žēlsirdības darbus.

9 Tā tu noguldīsi labu mantu sev pašam grūtām dienām,

10 tādēļ ka žēlsirdības darbi izglābj no nāves un neļauj ieiet tumsībā,

11 jo tā ir laba dāvana visiem, kas dara žēlsirdības darbus Augstākā priekšā.

12 Piesargies, dēls, no jebkādas izvirtības un sievu labāk ņem no savu tēvu dzimtas, neņem sievu no sveštautiešiem, ne arī tādu, kas nav no tava tēva cilts, tādēļ ka mēs esam praviešu dēli. Noa, Ābrahams, Izaks, Jēkabs, visi mūsu tēvi jau no šā laika iesākuma, atceries, mans dēls, - viņi visi ņema sievas no saviem cilts brāļiem un tika svētīti savos bērnos, un viņu dzimums iemantos zemi.

13 Un tagad, dēliņ, mīli savus cilts brāļus un nekļūsti sirdī augstprātīgs pret saviem cilts brāļiem, savas tautas dēliem un meitām, atsakoties ņemt sev sievu no tiem, jo no augstprātības ceļas pilnīgs sajukums un pazušana, bet no lepnības ceļas zaudējums un trukums, jo lepnība ir visa posta māte.

14 Neatliec ne uz dienu neviena cilvēka algu, kas pie tevis strādā, bet atdod viņam bez kavēšanās, un, ja tu kalposi Dievam, tev tiks atdots. Esi uzmanīgs, dēls, visos savos darbos un uzvedies kā labi audzināts visos savos ceļos.

15 Ko tu pats nīsti, to nedari nevienam. Nedzer vinu piedzerdamies, tā ka dzeršana lai tevi nepavada tava ceļā.

16 Trūkumcietējam dod no savas maizes un kailajiem no savām drēbēm. No savas pārpilnības dod žēlsirdības dāvanas, un lai tava acs nav skaudīga darīt žēlsirdības darbu.

17 Dod dāsni maizi taisno bērēs, bet nedod neko grēciniekiem.

18 Pie ikviena saprātīga meklē padomu un nekādu lietderīgu padomu nenopel.

19 Ik brīdi slavē Kungu Dievu un no viņa izlūdzies, ka tavos ceļos tev labi veiktos un visas tavas takas un nodomi labi sekmētos, tādēļ ka nevienam cittautietim nav padoma, bet Kungs ir tas, kas dod visu labo, un, kuru vien viņš grib, to pazemo pēc savas gribas. Un tagad, dēls, piemini manus baušļus, tā ka tie netiktu izdzēsti no tavas sirds.

20 Un tagad, dēls, es tev atklāju par desmit talantiem sudrabā, ko esmu noguldījis pie Ga-baēla, Gabri dēla, mēdiešu zemē Ragos.

21 Nebaidies, dēls, ka esam kļuvuši nabagi, tev piederēs ļoti daudz laba, ja vien bisies Dieva un bēgsi no jebkura grēka un darisi to labako Dieva, sava Kunga, priekša.”

5.nodaļa. Rafaels - Tobija pavadonis

Tad Tobijs atbildēja savam tēvam Tobitam, sacīdams: “Visu, ko tu man esi licis, tēvs, es darīšu.

2 Bet ka gan es varēšu paņemt no viņa sudrabu? Viņš taču nepazīst mani, un es nepazīstu viņu. Kādu zīmi lai dodu viņam, ka viņš mani pazītu un dotu man sudrabu? Ari ceļu uz mēdiešu zemi, kā turp noiet, es nezinu.”

3 Tobits atbildēja Tobijam, savam dēlam: “Viņš man ir iedevis ar savu roku rakstītu līgumu, un es viņam esmu iedevis savējo; un es to sadalīju divās daļas, un mēs katrs paņēmām savu daļu, un es to noliku kopā ar sudrabu, un, redzi, tagad ir pagājuši divdesmit gadi, kopš noguldīju sudrabu. Un nu, dēls, sameklē sev uzticamu cilvēku, kas ietu kopā ar tevi. Mēs viņam samaksāsim algu, kad tu pārnāksi mājās, tā ka atved šo sudrabu no Gabaēla.”

4 Un Tobijs izgāja meklēt cilvēku, kas ietu ar viņu uz mēdiešu zemi un zinātu ceļu turp. Izejot viņš satika eņģeli Rafaēlu stāvam viņa priekšā, bet viņš nezināja, ka tas ir Dieva eņģelis,

5 un jautāja viņam: “No kurienes tu esi, jaunekli?” Un tas viņam sacīja: “No Israēla dēliem, taviem cilts brāļiem, un esmu šeit ieradies, lai nopelnitu iztikai.” Tobijs jautāja: “Vai tu zini ceļu uz mēdiešu zemi?”

6 Un eņģelis viņam teica: “Jā, bieži tur esmu bijis, es pazīstu šo vietu un zinu labi visus ceļus, bieži esmu devies uz mēdiešu zemi un nakšņojis pie mūsu brāļa Gabaēla, kas dzīvo Ragos mēdiešu zemē, ko no Ekbatanas šķir divu dienu gājums, jo Ragi atrodas kalnos.”

7 Tobijs viņam sacija: “Uzgaidi mani, jaunekli, kamēr es aizeju pie tēva un viņam izstāstu, jo man vajag, lai tu nāktu ar mani, es tev par to maksāšu algu.”

8 Viņš sacīja: “Ej, es pagaidīšu, tikai nevilcinies!”

9 Un, iegājis pie sava tēva, Tobijs viņam paziņoja: “Klau, es atradu cilvēku no maniem cilts brāļiem israēliešiem.” Un viņš sacīja: “Pasauc to cilvēku pie manis, lai es redzu, no kādas tautas un cilts viņš ir un vai ir uzticams, lai dotos ar tevi, dēls.”

10 Tobijs izgāja, atsauca viņu un sacija viņam: “Jaunekli, tēvs tevi sauc.” Un eņģelis iegāja pie viņa, un Tobits viņu sveicināja pirmais. Eņģelis viņam sacīja: “Lai prieks ar jums pilnībā!” Un Tobits viņam atbildēja: “Kas man vairs paliek no prieka? Es esmu neredzīgs cilvēks un neredzu debesu gaismu, bet mitu tumsā ka mirušie, kas vairs neredz dienas gaismu; esmu dziva būtne starp mirušiem, cilvēku balsis dzirdu, bet viņus neredzu.” Bet eņģelis viņam sacija: “Esi možs, Dievs ir tuvu, lai tevi dziedinātu, esi možs.” Tobits viņam sacīja: "Mans dēls Tobijs grib doties uz mēdiešu zemi. Vai tu varēsi viņu pavadīt ceļā un aizvest viņu galā? Es tev došu algu, brāli.” Eņģelis viņam sacija: “Es varēšu ceļot kopā ar viņu. Es zinu visus ceļus, jo bieži esmu devies uz mēdiešu zemi un esmu pārstaigājis visus tās līdzenumus un kalnus, un visus tas ceļus es pazīstu.”

11 Tobits jautaja viņam: “Brāli, no kādas tēvu zemes tu esi un no kadas cilts? To atklāj man, brāl!”

12 Eņģelis atbildēja: “Kādēļ tev vajadzīga mana cilts?” Un Tobits viņam sacīja: “Patiesi es gribu zināt, kādas tautas tu esi, brāl, un kāds ir tavs vārds.”

13 Un viņš atbildēja: “Es esmu Azarja, lielā Hananjas dels, no taviem cilts brāļiem.”

14 Un Tobits sacija viņam: “Esi sveiks, lai Dievs tevi sargā, brāli, un nepukojies, brāli, ka gribēju izdibināt patiesību par tavu tēvu. Tu izrādies esam mūsu cilts brālis, tu esi no krietnas un labas dzimtas, es pazinu liela Semelija divus dēlus Hananju un Nātānu. Viņi pavadija mani ceļā uz Jeruzālemi un kopā ar mani tur pielūdza Dievu un nestaigāja maldu ceļus. Tavi radinieki ir labi cilvēki, tu esi no labas saknes! Lai esi sveicināts šeit pie mums.”

15 Un viņš turpināja: “Es tev došu dienas algu vienu drahmu un visu nepieciešamo ceļam gan tev, gan manam dēlam.

16 Un tagad dodies ar manu dēlu ceļā, un pēc tam es vēl pielikšu pie tavas algas.”

17 Un eņģelis viņam sacīja: “Es došos ar viņu ceļā, un nebaidies, sveiki un veseli aiziesim un tādi paši arī atgriezīsimies pie tevis, tādēļ ka ceļš ir drošs.” Un Tobits sacīja: “Lai esi svētīts, brāli!” Un viņš piesauca klāt savu dēlu un sacija viņam: “Dēliņ, sagatavo visu ceļam un dodies ar savu brāli ceļā, un Dievs debesīs jūs tur pasargās un atvedīs atpakaļ pie manis sveikus un veselus, un viņa eņģelis sargādams pavadis jūs ceļā, dēliņ.” Un pirms došanās ceļā Tobijs noskūpstīja savu tēvu un māti un sacija Tobitam: “Vesels es aizeju.”

18 Un viņa māte sāka raudāt un sacīja Tobitam: “Kādēļ tu tā dari, sūtīdams manu dēliņu? Vai tad viņš nav mūsu balsts, pie ka turamies, kad viņš ir ar mums vienmēr?

19 Nedzenies pēc sudraba! Lai tas ir mēsli salīdzinājumā ar mūsu dēlu.

20 Lai mums pietiek, ka no Kunga mums ir dota iespēja dzīvot."

21 Bet Tobijs viņai sacīja: "Neiebilsti ne vārda! Drošībā mūsu dēliņš aizceļo, un sveiks un vesels viņš atgriezīsies pie mums, tavas acis viņu redzēs taja pašā dienā, kad viņš sveiks un vesels atgriezīsies pie tevis,

22 ne vārda vairs, nebaidies par viņiem, mīļā, jo labais eņģelis viņam ies līdzi un veiksme viņu pavadīs ceļā, un sveiks un vesels viņš atgriezīsies.”

23 Un viņa mitējās raudat.

6.nodaļa. Rafaels māca Tobiju izmantot ārstniecībā zivis

Tad dēls izgāja un eņģelis līdz ar viņu, un suns iznāca viņam līdzi un aizgāja ar viņiem, un viņi divatā gāja, līdz ceļā uznāca nakts, un viņi apmetās nakšņot pie Tigrinas upes.

2 Kad dēls nokāpa noskalot kājas Tigrinas upē, no ūdens izlēkusi liela zivs gribēja nokost zēnam kāju, un viņš iekliedzās.

3 Eņģelis sacīja zēnam: “Satver to un savaldi.” Zēns sagrāba zivi un to krastā pievārēja.

4 Eņģelis viņam sacīja: “Pāršķel zivi un izņem tai žulti, sirdi un aknas un noglabā tās pie sevis, bet iekšas izmet, dziedināšanā noderīga ir tikai žults, sirds un aknas.”

5Zēns pāršķēla zivi un pataupīja no tās žulti, sirdi un aknas, bet zivi izcepa un apēda, un pārpalikumu iesālīja.

6 Tad abi kopā viņi devās tālāk, lidz tuvojās mēdiešu zemei.

7 Tad zēns jautaja eņģelim: “Azarja, brāli, kas tās par zālēm zivs sirdī, aknās un žultī?”

8 Viņš atbildēja: “Zivs sirds un aknas - sadedzini tos vira vai sievas priekšā, kad tiem ir piestājies dēmons vai kāds ļaunais gars, un jebkāda ļaunā klātbūtne bēgs un atstās tos mierā līdz mūža galam.

9 Un žults - ieberzē cilvēka acis, kuras ir apsēdis apduļķojums, uzpūt acīm, un tās būs veselas.”

Rafaels sagatavo Tobiju lūgt Sāras roku

10 Kad viņš iegāja mediešu zemē un tuvojas Ekbatanai,

11 Rafaēls sacija zēnam: “Tobij, brāli.” Un viņš atbildēja:

“Jā, es te.” Un Rafaēls viņam sacija: “Šonakt mums vajag pārnakšņot Raguēla namā, šis cilvēks ir tavs radinieks, un viņam ir meita, vārdā Sāra.

12 Cita dēla vai meitas viņam nav kā tikai Sāra, un pēc radniecības tu esi viņai vistuvāk, lai vinu mantotu sev, un visu viņas tēvam piederošo tev pienākas saņemt mantojumā; meitene ir ļoti saprātīga un drosmīga, un skaista, un viņas tēvs ir krietns vīrs.”

13 Tad viņš turpināja: “Tev pieder tiesibas ņemt viņu sev, un tagad klausies manī, brāli: šo pašu vakaru es runāšu ar viņas tēvu par šo meiteni, lai mēs viņu ņemtu tev par līgavu, un, kad atgriezīsimies no Ragiem, rīkosim kāzas. Un zini -Raguēls nevarēs likt šķēršļus starp jums vai citam viņu atdot, jo tad viņš pēc Mozus grāmatas tiesas būtu pelnījis nāvi, tādēļ ka zina - pēc mantojuma tiesībām tev ir priekšroka ņemt viņa meitu par sievu, nevis kādam citam virām. Un tagad uzklausi mani, brāli, mēs runāsim par šo meiteni jau šovakar un tev viņu saderināsim, un, atgriezdamies no Ragiem, ņemsim viņu sev līdzi un aizvedīsim uz tavām mājām.”

14 Tobijs atbildēja Rafaēlam: “Azarja, brāli, esmu dzirdējis, ka viņa ir bijusi izdota jau septiņiem vīriem un viņi visi miruši tajā pašā nakti, līdzko iegājuši pie viņas ligavas kambari. Un es dzirdēju ļaudis runājam, ka dēmons nogalina tos, kas ieiet pie viņas.

15 Bet es esmu tēvam vienīgais dēls un baidos, vai, ieiedams pie viņas, nemirstu tāpat kā iepriekšējie, jo viņu mil dēmons, kurš nevienam ļaunu nedara kā tikai tiem, kurus mēģina ar viņu saprecināt.

Un tagad es baidos, ka nemirstu un nenovedu savu tēvu un savu māti dzīvus kapa no bēdām par mani; cita dēla viņiem nav, kas varētu viņus apglabāt.”

16 Bet eņģelis viņam sacija: “Vai tu neatceries vārdus, ko tev pavēlēja tēvs, ka tev ir jāņem sieva no savas dzimtas? Un tagad uzklausi mani, brāli, par dēmonu vairs ne vārda, tādēļ ka viņai ir jākļūst par tavu sievu, un šajā nakti viņa tiks atdota tev par sievu.

17 Kad tu ieiesi līgavas kambarī, ņem no zivs aknām un sirds un ieliec kvēpināmo zāļu pelnos, tad izplatīsies smarža, un to odīs dēmons un bēgs no turienes un vairs nerādīsies viņas tuvumā līdz dzīves beigām.

18 Un, pirms tu viņai tuvojies, abi piecelieties un lūdziet Dievu un piesauciet debesu Kungu, lai notiek žēlastība un pār jums nāk izglābšanās; nebīsties, jo viņa tev ir saderināta pirms šā laika, un tu viņu izglābsi un viņa ies ar tevi, un es paredzu, ka tev būs no viņas bērni un tie būs tev brāļu vietā. Neiebilsti vairs ne vārda.”

19 Kad Tobijs dzirdēja Rafaēla vārdus, ka Sāra ir viņa cilts māsa no viņa tēva nama dzimuma, viņš to iemīlēja un viņa sirds tai ļoti pieķērās.

7.nodaļa. Tobijs un Rafaels ierodas Sāras tēva mājas

Tobijs iegaja Ekbatanā, viņš sacija Rafaēlam: “Azarja. brāli, ved mani taisnā ceļā pie Raguēla, mūsu brāļa." Un tas aizveda viņu uz Raguēla namu, un viņi atrada to sēžam pie pagalma vārtiem un pirmie viņu sveicināja, un Raguēls sacija: “Patiesi esiet sveicināti, brāļi, prieks redzēt jūs ierodamies, esiet veseli,” un ieveda viņus savā mājā.

2 Viņš sacīja savai sievai Ednai: “Cik līdzīgs šis jaunietis manam brālim Tobitam!”

3Un Edna tiem jautāja: "No kurienes esat, brāļi?” Un viņi atbildēja: “Mēs esam no Neftalima dēliem, no gūstā aizdzītajiem, kas dzīvo Ninivē.”

4 Viņa jautāja: “Vai jūs pazīstat Tobitu, kas ir musu brālis?” Un tie atbildēja: “Mēs viņu pazistam gan.”

5 Viņa jautāja: “Vai viņš ir vesels un viņam labi klājas?” Tie viņai atbildēja: “Viņš ir dzīvs un pie veselības.” Un Tobijs sacīja: “Viņš ir mans tēvs.”

6 Un Raguēls, pielēcis kājās, apskāva viņu un raudādams viņam sacīja: "Esi svētīts, dēls, tāda laba un krietna tēva dēls tu esi. Ak, kāda nelaime, ka tāds vīrs, kas ir taisns un dara žēlsirdības darbus, kļuvis akls.”

Un Tobijam, savam brāļadēlam, ap kaklu kritis, viņš raudāja.

7 Ari viņa sieva Edna raudāja par viņu un pat viņu meita Sāra raudāja.

8Tad Raguēls nokāva brangu aunu un uzņēma viņus ar lielu dedzību.

Tobijs bildina un laulājas

9 Kad viņi nomazgājas un noskalojās un apsēdās pie galda ieturēt azaidu, Tobijs sacija Rafaēlam: “Azarja, brāli, saki Raguēlam, lai viņš Sāru, manu māsīcu, dod man par sievu.”

10 Raguēls šos vārdus dzirdēja, bet zēnam sacīja: “Šovakar ēd un dzer un priecājies.

Izņemot tevi, cita jau nav, kam pienāktos ņemt Sāru, manu meitu, bral, tāpat kā man nav tiesību dot viņu kādam citam kā tikai tev, jo tu esi mans tuvakais radinieks, bet man tev jaatklāj visa patiesība, dēls.

11 Es viņu jau esmu izdevis septiņiem vīriem no mūsu cilts brāļiem, un visi viņi nomira taja pašā nakti, kad gribēja ieiet pie viņas. Bet tu, dēls, ēd un dzer tagad, gan jau Kungs darīs mums pēc sava prāta."

12Bet Tobijs sacīja:

“Nekāda gadījumā es neēdīšu un nedzeršu, tiekams tu izšķirsi visu par mani.” Tad Raguēls viņam sacīja: “Es darīšu. Tad nu viņa ir tev atdota pēc Mozus gramatas sprieduma, un ta ir nolemts no debesīm, ka viņa tev tiek atdota, saņem savu sievu. No šā brīža tu esi viņas vīrs un viņa ir tava sieva, atdota tev no šodienas uz visiem laikiem, un debesu Kungs piešķirs jums veiksmi, dēls, jau šajā naktī un dos pār jums apžēlošanu un mieru.”

13Un Raguēls pasauca savu meitu Sāru, un tā ienāca pie viņa, un, paņēmis Saras roku, viņš deva to Tobijam un sacīja: “Saņem viņu pēc bauslības un sprieduma, kas rakstīts Mozus grāmatā - atdot viņu tev par sievu, turi viņu un ved pie sava tēva. Lai esi sveiks, un debesu Dievs lai jums pašķir veiksmes un miera ceļu."

14Un viņš pasauca savu sievu Ednu, viņas mati, un lika atnest rakstu rulli un uzrakstīja laulības līguma rakstu rulli, ka viņš atdod viņu par sievu Tobijam, pēc Mozus bauslības sprieduma. Pēc tam viņi sāka ēst un dzert.

15 Un Raguēls pasauca savu sievu Ednu un viņai sacija: “Sieva, sagatavo viņai citu kāzu istabu un ieved viņu tur."

16 Nogājusi viņa uzklāja gultu kāzu istabā un aizveda viņu tur. Viņa raudāja par meitu, bet, noslaucījusi asaras, sacīja tai: 17 “Esi droša, meit, debesu Kungs tev dos prieku bēdu vietā, esi droša, meit,” un viņa izgāja ārā.

8.nodaļa. Laulību naktī Tobijs sakauj dēmonu

Pabeiguši ēst un dzert, viņi gribēja doties gulēt. Viņi aizveda jaunekli un ieveda viņu kazu istabā.

2Tad Tobijs atcerējās Rafaela vārdus un izņēma zivs aknas un sirdi no maisa, kur tos turēja, un ielika smaržīgo zāļu pelnos.

3 Un zivs smarža atturēja dēmonu, un tas aizbēga augšup uz Ēģiptes pusi, un Rafaēls dzinās viņam pakaļ un sasēja tur tam kājas un stingri to sasaistīja.

4 Viņi izgaja un aizslēdza kāzu istabas durvis. Un Tobijs piecēlās no zviļņa un sacīja: "Māsa, piecelies, lūgsim un izlūgsimies no mūsu Kunga, lai viņš par mums apžēlojas un mūs izglābj.”

5 Viņa piecēlās, un viņi sāka lūgt Dievu, lai tiktu glābti. Tie lūdza ar vārdiem: "Esi slavēts, mūsu tēvu Dievs, un lai slavēts tavs vārds uz visiem laikiem un audzēm, lai tevi slavē debesis un visa tava radība uz laiku laikiem.

6Tu radiji Ādamu un radīji viņam palīgu, stiprinājumu Ievu, viņa sievu, un no viņiem abiem ir dzimis viss cilvēku dzimums, un tu esi sacījis: cilvēkam nav labi but vienam, radīsim viņam palīgu - līdzīgu viņam.

7 Un tagad nevis maucības dēļ es sev ņemu šo savu sievu, bet nopietnībā, pavēli mūs abus apžēlot un nodzīvot mums kopā līdz vecumdienām.”

8 Un viņi kopā noteica: “Amen, Āmen!”

RAGUĒLS RĪKO LAULĪBU MIELASTU

9 Un viņi pavadīja nakti kopā.

10 No rīta piecēlies Raguēls pasauca pie sevis mājas kalpotājus, un viņi gāja rakt kapu, jo viņš nodomāja: “Ja nu viņš nomirst un mēs kļūstam par apsmieklu, un mūs apņirdz.”

11 Kad viņi beidza rakt kapu, Raguēls iegāja mājā, pasauca savu sievu

12un sacija: “Aizsūti kādu no kalponēm, lai tā iegājusi apskatās, vai viņš vēl ir dzīvs, un, ja miris, lai mēs viņu apglabājam, kamēr neviens to vēl nezina.”

13 Un viņi sūtija kalponi - viņi paņēma lukturi un atvēra durvis, un viņa iegāja pie tiem un atrada tos abus aizmigušus guļam.

14Izgājusi kalpone paziņoja viņiem, ka tie ir dzivi un nekas slikts nav ar tiem noticis.

15Un Raguels slavēja debesu Dievu un sacīja: “Esi slavēts, Dievs, visā šķistā un svētā slavināšanā, lai tevi slavē tavi svētie un visa tava radība, un visi tavi eņģeļi un tavi izredzētie uz visiem laiku laikiem.

16Esi slavēts, ka esi mani iepriecinājis un ar mani nenotika, kā ļauni biju paredzējis, bet tu dariji man pēc savas lielās apžēlošanas.

17 Esi slavēts, jo tu esi apžēlojies par diviem viendzimušiem, ari turpmāk apžēlojies par viņiem, Kungs, dari, ka viņi veselīgi nodzīvo dzīvi ar līksmi un apžēlošanu."

18Un viņš pavēlēja mājas kalpiem vēl pirms rītausmas iestāšanās aizbērt kapu.

19Tad Raguēls pavēlēja savai sievai cept daudz maizes, un. pie ganāmpulka nogājis, atveda divus vēršus un četrus aunus un lika tos nokaut, un viņi sāka gatavoties kāzām.

20Un viņš pasauca Tobiju un sacīja viņam: “Četrpadsmit dienas tu nekur neiesi no šejienes, bet te paliksi un ēdīsi un dzersi pie manis, un priecēsi manas meitas dvēseli, kurai bija tik daudz jaizcieš.

21 No visa, kas man pieder, ņem pusi uzreiz un ej vesels pie sava tēva, un otra puse, kad es un mana sieva mirsim, arī būs jūsu. Esi drošs, manu zēn, es esmu tavs tēvs un Edna tava māte, un mēs būsim tavi un tavas sievas no šī laika uz mūžu. Esi drošs, mans dēls!”

9.nodaļa Rafaels dabū naudu no Gabaela

Tad Tobijs pasauca Rafaēlu un viņam sacīja:

2 “Azarija, brāli, ņem līdzi četrus mājas kalpus un divus kamieļus un dodies uz Ragiem. Ej pie Gabaēla un dod viņam ar roku rakstītu līgumu un ņem sudrabu un nes sev līdzi uz kāzu namu.

3Jo tu zini, ka mans tēvs skaitīs dienas, un, ja es vilcināšos vienu dienu, es viņu ļoti apbēdināšu,

4 tu redzi, ko zvērēja Raguēls, un es nevaru pārkāpt viņa zvērestu.”

5 Un Rafaēls aizceļoja un četri mājas kalpi un divi kamieļi uz Ragiem mēdiešu zemē, un viņi nakšņoja pie Gabaēla, un viņš deva tam rokas rakstīto un pavēstija tam par Tobiju, Tobita dēlu, ka viņš ir apņēmis sievu un aicina to uz kāzām. Un cēlies viņš tam noskaitīja aizzīmogotus maisiņus un visu to iepakoja.

6 Viņi devās ceļā kopā un nonāca kāzu namā. Un viņi iegāja pie Raguēla un atrada Tobiju pie galda, un viņš pielēca kājās un sveicināja, un Gabaēls raudāja un svētīja viņu ar vārdiem: “Labais un krietnais puis, labā un krietnā, taisnā un žēlsirdīgā vira dēls, lai Kungs dod debesu svētību tev un tavai sievai, tavam sievastevam un tavai sievasmātei, slavēts lai ir Dievs, ka esmu itin kā ieraudzījis savu brālēnu Tobitu, jo tu esi tik līdzīgs viņam.”

10.nodaļa Tobija tēvs un māte bažījas par dēla prombūtni

No dienas dienā Tobits skaitīja, cik dienas pavadītas ceļojumā un kad ir jāatgriežas, un, kad dienu skaits bija piepildījies, bet dēls vēl nebija pārnācis,

2 viņš sacija: “Vai viņš ceļā ir aizkavēts? Vai varbūt Gabaēls ir miris un neviens viņam nevar atdot sudrabu?”

3 Un viņš sāka bēdāties.

4 Viņa sieva Anna sacīja: “Mūsu dels ir pagalam un nav vairs starp dzīvajiem,” un sāka raudāt un liet asaras par savu dēlu, sacīdama:

5 “Vai, manu dēliņ, kas esi manu acu gaisma, ka laidu tevi doties ceļā.”

6 Tad Tobits teica viņai: “Apklusti, ne vārda vairs, sieva, viņam viss ir labi, viņiem, iespējams, ir radušies kavēkļi, bet cilvēks, kas ceļo ar viņu, ir uzticams un viens no mūsu cilts brāļiem, nebēdā par viņu, sieva, viņš vēl pārradīsies.”

7Bet viņa atbildēja: “Klusē un nemaldini mani ar savām runām, mans puisītis ir pagalam," - un katru dienu viņa izgāja lūkoties uz ceļu, pa kuru dēls bija aizgājis, un neklausija neviena, bet, kad norietēja saule, mājās pārnākusi, raudāja un lēja asaras visu nakti un nevarēja atrast miega.

Tobijs un Sāra dodas mājup

8 Kad bija pagājušas četrpadsmit kāzu dienas, ko Raguēls bija zvērējis rīkot savai meitai, pie viņa ienāca Tobijs un sacīja: “Sūti mani prom, jo es zinu, ka mans tēvs un mana māte vairs necer, ka mani ieraudzīs, un tagad es ar godu tevi lūdzu, tēvs, lai tu mani sūti prom un es varu doties pie sava tēva; es jau tev stāstīju, kā es viņu atstāju."

9Tad Raguēls sacīja Tobijam: “Paliec, dēls, paliec pie manis, un es nosūtīšu vēstnešus pie tava teva Tobita, un tie par tevi pavēstīs viņam." Bet Tobijs viņam sacīja: “Nekādā ziņā, pie goda lūdzu, ka tu sūtītu mani prom no šejienes pie mana tēva.”

10 Un Raguēls cēlās un atdeva Tobijam viņa sievu Sāru un pusi no visas savas mantas, kalpus un kalpones, vēršus un avis, ēzeļus un kamieļus, drēbes un sudrabu, un rīkus.

11Un Raguēls sveikus viņus aizsūtīja un atsveicinājās, sacīdams: “Lai tev labi klājas, dēls, sveiks aizej, lai debesu Kungs dod jums un tavai sievai Sārai sekmīgu ceļu, un, pirms nomirstu, kaut es vēl ieraudzitu jūsu bērnus.”

12Un viņš sacija Sārai, savai meitai: “Dodies pie sava vīratēva, jo no šā laika viņi būs tavi vecāki kā tie, kas tevi dzemdinājuši, ej ar mieru, meit, kaut labas ziņas man nāktos dzirdēt par tevi, kamēr dzīvoju.” Un apskāvis viņš atlaida tos.

13 Un Edna sacīja: “Tobij, dēls un mīļotais brāli, kaut Kungs tevi veiksmīgi pārvestu mājās un kaut es, vēl dzīva būdama, ieraudzītu tavus un manas meitas Sāras bērnus, pirms man ir jāmirst. Kunga priekšā es uzticu tev savu meitu glabāšanā, neapbēdini viņu nekad savā dzīvē. Dēls, ej ar mieru, no šī brīža es esmu tava māte un Sāra - tava māsa, lai visiem mums labi klājas mūsu dzivē,” un viņa, abus noskūpstījusi, sveikus nosūtīja.

14 Un aizgāja Tobijs no Raguēla sveiks un priecīgs un pateikdamies debesu un zemes Kungam, visu Ķēniņam, ka tas ir devis viņam labu ceļa veiksmi.

Un viņš tam teica: “Kungs man ir pavēlējis viņus godāt visas manas mūža dienas.”

11.nodaļa Tobijs un Rafaels ierodas pilsētā pirms Sāras un izdziedē Tobita aklumu

Un, kad viņi tuvojās Kaserai, kas ir iepretim Ninivei, Rafaēls sacīja:

2 “Tu zini, kā mēs atstājām tavu tēvu.

3 Aizskriesim tavai sievai pa priekšu un sagatavosim māju, kamēr visi vēl ceļā.”

4 Un abi aizgāja kopā, un Rafaēls sacīja: “Paņem žulti rokā.” Aiz Rafaēla un Tobija kopā ar viņiem nāca suns.

5 Bet Anna sēdēja un lūkojās apkārt uz ceļu, pa kuru bija jānāk viņas dēlam.

6 Un viņa, līdzko pamanīja to nākam, sauca tēvam: “Redzi, tavs dēls nāk un tas cilvēks, kas viņu pavada.”

7 Pirms viņi nonāca pie tēva, Rafaēls sacīja Tobijam: “Es zinu, ka viņa acis atvērsies;

8 iesmērē zivs žulti viņa acīs - zāles ievilksies un apduļķojums nolobīsies no viņa acīm, un viņš atkal redzēs gaismu.” 9 Anna pieskrēja un krita dēlam ap kaklu: “Ieraudzīju tevi, dēls, tagad es varu mirt.” Un viņa raudāja.

10 To-bits piecēlās un steberēdams pats savām kājām pa vārtiem izgāja pagalmā.

11 Tobijs lēni piegāja viņam klāt -zivs žults bija viņa rokā, un viņš pūta viņa acīs un satvēra viņu, sacīdams: “Esi drošs, tēvs!” - un ielēja zāles viņa acīs.

12Satvēris viņu, ar abām rokām Tobijs tīrīja duļķes no viņa acu kaktiņiem.

13Tēvs krita dēlam ap kaklu un raudādams sacīja: “Es tevi ieraudzīju, bērns, manu acu gaisma.”

14Un vēl viņš sacīja: “Lai slavēts ir Dievs un slavēts ir viņa lielais vārds, un slavēti visi viņa eņģeļi uz laiku laikiem, lai viņa vārds ir svēts un visi eņģeļi ir slavēti uz laiku laikiem, jo viņš man lika sirgt, un, redzi, es tagad redzu savu dēlu Tobiju.”

15Tad Tobijs ienāca, priecādamies un slavēdams Dievu pilnā balsī. Tobijs pavēstīja tēvam, kā viņa ceļš ir sekmējies, ka ir atvedis sudrabu, un kā apņēma Sāru, Raguēla meitu, par sievu: “Redzi, viņa nāk un ir jau tuvu Ninives vārtiem.”

Tobits sagaida savu vedeklu un sarīko kāzas

16 Priecādamies un slavēdams Dievu, Tobits izgāja pie Ninives vārtiem, lai satiktu savu vedeklu, un ninivieši, ieraudzījuši viņu neviena nepieturētu ejam un kāpjam ar lielu sparu, brīnījās, un Tobits viņiem atzinās, ka Dievs par viņu ir apžēlojies un ir atdarījis viņam acis.

17Un Tobits tuvojās Sārai, sava dēla Tobija sievai, svētīja viņu un sacīja: “Meit, ienāc sveika, un lai slavēts ir tavs Dievs, kas tevi atvedis pie manis, meit, un svētīts tavs tēvs, un svētīts mans dēls Tobijs, un svētīta esi tu, meit. Svētīta ienāc savā mājā, ienāc svētībā un priekā, meit.”

18Tajā dienā visiem jūdiem Ninivē bija liels prieks. 19Ieradās Tobija brālēni Ahikars un Nabads, un Tobija un Sāras kāzas turpinājās līksmībā septiņas dienas.

12.nodaļa Rafaels atklāj savu patieso būtību

Kad kāzas bija galā, Tobits pasauca Tobiju, savu dēlu, un viņam sacīja: “Dēls, pienākusi stunda atdot algu tam cilvēkam, kas gāja ar tevi, kā arī viņa algu palielināt.”

2 Un viņš jautāja: “Tēvs, cik lielu algu lai viņam dodu? Vai nenodarīšu kaitējumu, dodot pusi no mantas, ko viņš ar mani atveda?

3 Mani sveiku un veselu viņš mājās atveda, gan manu sievu dziedināja, gan sudrabu man atveda, gan tevi dziedināja, - cik lielu algu lai dodu viņam?”

4 Tobits sacīja: “Tas ir taisnīgi, ka viņš saņem pusi no visa, ko viņš atveda.”

5Tobijs pasauca Rafaēlu un sacīja: “Saņem sev algā pusi no visa tā, ko tu pārvedi, un sveiks un vesels ej.”

6Tad Rafaēls, citiem nedzirdot, pieaicinājis abus sev klāt, sacīja: “Augstu teiciet Dievu un pateicieties viņam, atzīstiet viņa varenību un pateicieties viņam visu cilvēku priekšā par visu labo, ko viņš ar jums darījis. Pateicieties Dievam, augstu teicot viņu un cildinot viņa vārdu, un Dieva darbus, izteiktus vārdos, ar slavēšanu atklājiet visiem cilvēkiem. Un netopiet kūtri, viņam pateicoties.

7 Ķēniņa noslēpumu labi ir glabāt apslēptu, bet Dieva darbus pienākas atklāt un par tiem pateikties ar slavinājumiem. Dariet labu un sliktais jūs neatradīs.

8 Patiesa lūgšana un taisnīgi veikts žēlsirdības darbs ir lielāks labums nekā netaisna bagātība; labāk ir darīt žēlsirdības darbus nekā krāt zeltu.

9 Žēlsirdības darbi atbrīvo no nāves un šķīsta no visa grēka - kas dara žēlsirdības un mīlestības darbus, tiks taisnīgas dzīves piepildīti.

10 Grēka un nelietību darītāji ir ienaidnieki savām dvēselēm.

11 Es jums atklāšu visu patiesību un neapslēpšu itin neko, es jau atklāju, jums sacīdams: labi ir turēt ķēniņa noslēpumu apslēptu, bet Dieva darbus cildināt un atklāt.

12Un, kad nesen tu un Sāra lūdzāt Dievu, es panācu, ka jūsu lūgšana tiek pieminēta Kunga godības priekšā, un, kad agrāk tu apglabāji mirušos, es rīkojos līdzīgi,

I3un, kad tu nevilcinājies piecelties no galda un pamest mielastu, devies aprakt mirušo, tad viņš mani sūtīja tevi pārbaudīt.

14 Un reizē Dievs mani sūtīja tevi un Sāru, tavu līgavu, dziedināt.

15Es esmu Rafaēls, viens no septiņiem eņģeļiem, kas stāv un staigā Kunga godības priekšā.”

16Tad tie abi pārbijās, nokrita viņa priekšā pie zemes un bailēs drebēja.

17Bet viņš tiem sacīja: “Nebaiļojieties, miers ar jums, augstu teiciet Dievu visos laiku laikos!

18Kad biju ar jums, es to darīju nevis savas žēlastības dēļ, bet pēc Dieva gribas, - slavējiet viņu visas savas dienas un dziediet viņam slavas dziesmas.

19Kad jūs redzējāt mani it kā ēdam, es neēdu, bet jūs redzējāt vīziju.

20Un tagad augstu teiciet Kungu uz zemes un pateicieties Dievam! Redzi, es dodos augšup pie tā, kas mani sūtīja. Pierakstiet visu, kas ar jums notika.” Un viņš bija prom.

21Viņi piecēlās, bet nevarēja to vairs ieraudzīt.

22Un viņi cildināja Dievu dziesmās un pateicās viņam par viņa lielajiem darbiem, kā viņiem parādījās Dieva eņģelis.

13.nodaļa. Tobita lūgšanas

Tad Tobits līksmā prātā uzrakstīja lūgšanas vārdus:

2“Augstu teikts ir Dievs un viņa valstība, kas dzīvo uz mūžu mūžiem, jo viņš šausta un apžēlo, noved visdziļākajā pazemē un uzved augšā no lielās pazušanas, un nav neviena, kas izbēgtu viņa rokai.

3 Pateicieties viņam, Israēla dēli, citu tautu priekšā, jo viņš jūs ir izklīdinājis viņu vidū

4 un šeit atklājis savu varenību. Tad nu cildiniet viņu visu cilvēku priekšā, jo viņš ir mūsu Kungs un mūsu pašu Dievs, un mūsu pašu Tēvs, un pats Dievs uz visiem laiku laikiem.

5Viņš visus jūs šaustīs par jūsu nelietībām un apžēlos un pasargās no visām tautām, kur vien jūs būtu starp tām izkaisīti.

6Kad vien jūs griezīsieties pie viņa ar visu savu sirdi un ar visu savu dvēseli, solīdamies būt viņa priekšā patiesi, viņš pagriezīsies uz jums un nekad vairs neapslēps savu vaigu no jums.

7 Un tagad skatieties, ko viņš ir darījis pie jums, un pateicieties viņam skaļā balsī un augstu teiciet taisnības Kungu un cildiniet mūžības Ķēniņu.

8 Es savas gūstniecības zemē pateicos viņam un rādu grēcinieku tautai viņa spēku un. varenību. Atgriezieties, grēcinieki, un dariet taisnību viņa priekšā, - kas to zina, vai viņš gribēs jūs un vai parādīs jums žēlsirdību?

9 Savu Dievu es cildinu, un mana dvēsele cildina debesu Ķēniņu un līksmojas par viņa varenību.

10 Ak, svētā pilsēta Jeruzāleme, lai Dievu teic visi, kas tevī mīt, un lai pateicas viņam, viņš šaustīs par tavu dēlu darbiem un taisno dēlus atkal apžēlos.

11 Pateicies Kungam labi un slavē mūžības Ķēniņu, lai viņa telts tiek uzcelta tevī ar prieku no jauna.

12Lai viņš iepriecina tevī visus tavus gūstekņus un mīl tevī visus tavus pazemotos uz paaudžu paaudzēm.

13Spoža gaisma spīdēs līdz pat zemes malai, daudzas tautas no tālienes un visas zemes galu iedzīvotāji sanāks tevī pie tava svētā vārda, savas dāvanas rokās nesdami debesu Ķēniņam, paaudžu paaudzes līksmosies tevī un dos tev izredzētās vārdu šā laika paaudzēs.

14 Nolādēti visi, kas runās skarbus vārdus, nolādēti būs visi, kas tevi posta, kas noposta tavus mūrus un sagrauj tavus torņus, un nodedzina tavus namus, bet būs svētīti uz mūžu visi, kas tevi bīstas.

15Tad nu priecājies un līksmojies par taisno dēliem, jo visi sapulcēsies un slavēs mūžības Kungu. Svētīti, kas tevi mīl, un svētīti, kas priecājas par tavu mieru,

16un svētīti visi cilvēki, kas bēdāsies par tevi, par visu tavu šaustīšanu, jo viņi priecāsies tevī un redzēs visu tavu prieku uz mūžu. Mana dvēsele, teici augstu lielo Kungu.

17Jeruzāleme, tevī, pilsēta, tiks uzcelts viņa nams uz visiem laiku laikiem. Svētīts es būšu, ka tas būs manas tautas patvērums, kur tā redzēs tavu slavu un pateiksies debesu Ķēniņam; tavas durvis, Jeruzāleme, tiks izrotātas ar safīru un smaragdiem un ar dārgakmeņiem visi tavi mūri. Tavi torņi, Jeruzāleme, tiks izrotāti zeltā un to aizsargtorņi būs no tīra zelta; tavas ielas, Jeruzāleme, tiks izliktas ar Sufīras akmeni.

18Jeruzālemes vārti dziedās sajūsmas dziesmas, un visi tās nami teiks: “Alleluja, slavēts ir Israēla Dievs,” un svētītie slavēs svēto vārdu uz mūžu un vēl.”

14.nodaļa Tobita pēdējais padoms un nāve

Tobita pateicības vārdi beidzās.

2Un Tobits nomira mierā simt divpadsmit gadu vecumā un godībā tika apglabāts Ninivē. Viņš bija sešdesmit divus gadus vecs, kad kļuva neredzīgs, un pēc tam, kad atguva redzi, dzīvoja labumā un darīja žēlsirdības darbus un vēl vairāk slavēja Dievu un cildināja Dieva varenību.

3 Pirms miršanas Tobits atsauca savu dēlu Tobiju un viņa septiņus dēlus un pavēlēja: “Dēls, ved prom savus bērnus, redzi, esmu kļuvis ļoti vecs, un man laiks jau mirt.

4Bēdz uz mēdiešu zemi, dēls, jo es ticu Dieva vēstītajam par Ninivi, ko pravietoja Nahums, ka tas viss būs un notiks Aturai un Ninivei. Viss, ko runājuši Israēla pravieši, kurus sūtījis Dievs, ir piepildījies un piepildīsies, un it nekas netiks pamazināts nevienā vēstījumā, un viss piepildīsies savā laikā. Izglābšanās drīzāk būs mēdiešu zemē nekā Asīrijā un Bābelē, jo es zinu, ka viss, ko sacījis Dievs, piepildīsies un no viņa vārdiem nekad nekas nezudīs, un mūsu brāļi, kas dzīvo Israēlā, no labās zemes visi tiks izklīdināti un aizvesti gūstā, un visa Israēla zeme tiks izpostīta, un Samarija un Jeruzāleme būs izpostīta, un Dieva nams būs bēdās un uz laiku tiks dedzināts.

5 Bet Dievs viņus atkal apžēlos, Dievs atvedīs viņus Israēla zemē, un viņi atkal cels namu, bet ne tā kā iepriekš - uz laiku -, kad noteiktais laiks piepildīsies. Pēc tam viņi visi atgriezīsies no gūstniecības zemēm un uzcels Jeruzalemi godājamu, Dieva nams tiks uzcelts tajā, kā par to pravietoja Israēla pravieši.

6 Un visas tautas pa visu zemi, visi atgriezīsies un bijās Dievu patiesi, un visi pametīs savus dievekļus, kas maldina viņus ar melīgu maldināšanu, un augsti teiks mūžības Dievu taisnībā.

7 Visi Israēla dēli, kas tiks izglābti tajās dienās, pieminēs Dievu patiesībā; viņi sapulcēsies un nāks uz Jeruzālemi un apmetīsies dzīvot uz mūžu Ābrahāma zemē drošībā, un tā tiks nodota viņiem; kas Dievu mīl, priecāsies patiesībā, un tie, kas grēkus dara un netaisnību, tiks noslaucīti no zemes.

8 Un tagad, bērni, es jums pavēlu, kalpojiet Dievam patiesībā un dariet to vislabāko viņa priekšā, un arī saviem bērniem pavēliet darīt taisnību un žēlsirdību, tā, lai viņi atcerētos Dievu un slavētu viņa vārdu ik brīdi patiesībā un no visa spēka. Un tagad, dēls, izej no Ninives un nepaliec šeit. Tiklīdz tu apglabāsi savu māti blakus man, tajā pašā dienā tu aiziesi, ne nakti nepavadot tās pakalnos, jo es redzu, ka daudz netaisnības un lielas sāpes piepildīsies tajā, un bezdievji nekaunēsies.

9 Bet tu, dēls, ievēro Mozus bauslību un tā priekšrakstus un esi līdzjūtīgs un taisns, lai tev labi klātos, un apglabā mani labi un savu māti man blakus un ne nakti vairs nepavadi Ninivē.

10 Redzi, dēls, ko Nabads nodarīja Ahikaram, kas viņu bija uzaudzinājis, vai ne dzīvu nenometa pie zemes? Un Dievs atmaksāja ar negodu pēc sava vaiga, un viņš izgāja Ahikara gaismā, un Nabads iegāja laika tumsā, jo Nabads meklēja nokaut Ahikaru, lai gan viņš bija parādījis žēlsirdību. Taču Ahikars izbēga no nāves lamatām, ko Nabads viņam bija uzrīkojis, bet Nabads iekrita nāves lamatās, un tās viņu pazudināja.

11Un tagad, bērni, jūs redzat, ko dara žēlsirdība un ko dara netaisnība, jo netaisnība nokauj, un redzi, mana dvēsele ir palikusi dzīva.” Viņi noguldīja viņu uz zviļņa, un viņš nomira, un viņu apglabāja ar godu.

12 Kad nomira viņa māte, Tobijs apglabāja viņu blakus savam tēvam. Un viņš pats un viņa sieva aizgāja uz mēdiešu zemi un apmetās uz dzīvi Ekbatanā pie Raguēla, savas sievas tēva.

13 Vecumdienās viņš apkopa viņus ar godu un apglabāja tos Ekbatanā mēdiešu zemē, un mantoja Raguēla un viņa tēva Tobita namu.

14 Un viņš nomira cienījams - simt divdesmit septiņu gadu vecumā.

15 Pirms viņš nomira, viņš piedzīvoja Ninives bojāeju, viņš dzirdēja par to un ieraudzīja tās izraidīšanu uz mēdiešu zemi, to aizveda gūstā mēdiešu ķēniņš Ahiahars, un viņš pateicās Dievam par visu, ko Dievs bija darījis niniviešiem un atūriešiem; pirms savas miršanas viņš vēl priecājās par Ninivi un slavēja Kungu Dievu uz mūžu mūžiem.

Content

Deiterokanoniskās grāmatas-1. Tobita grāmata

Ievads

1.nodaļa. Tobita godbijība izraisa konfliktu ar ķēniņu

2.nodaļa. Labdarības dēļ Tobits kļūst akls un nabadzīgs

3.nodaļa. Tobita lūgšana

4.nodaļa Tobits sniedz savam dēlam mācību par dzīvi

5.nodaļa. Rafaels - Tobija pavadonis

6.nodaļa. Rafaels māca Tobiju izmantot ārstniecībā zivis

7.nodaļa. Tobijs un Rafaels ierodas Sāras tēva mājas

8.nodaļa. Laulību naktī Tobijs sakauj dēmonu

9.nodaļa Rafaels dabū naudu no Gabaela

11.nodaļa Tobijs un Rafaels ierodas pilsētā pirms Sāras un izdziedē Tobita aklumu

12.nodaļa Rafaels atklāj savu patieso būtību

13.nodaļa. Tobita lūgšanas

14.nodaļa Tobita pēdējais padoms un nāve