Deiterokanoniskās grāmatas-2. Judītes grāmata

JUDĪTES GRAMATA

.

1.nodaļa. Nebūkadnecars pasludina karu Medījas ķēniņam Arfaksadam

Tas notika ķēniņa Nebūkadnecara valdīšanas divpadsmitajā gadā, kad viņš valdīja Asīrijā lielajā pilsētā Ninivē, un Arfaksada dienās, kad viņš valdīja pār mēdie-šiem Ekbatanā.

2 Viņš apjoza Ekbatanu ar akmens mūri no akmenī cirstiem bluķiem, katru trīs pēdu platumā un sešu pēdu garumā, un mūra augstums bija septiņdesmit pēdas un tā sienu biezums - piecdesmit pēdas.

3 Mūra vārtos viņš uzcēla aizsargtorņus simts pēdu augstumā un sešdesmit pēdu platumā pie to pamatnes.

4 Mūra vārtu augstums bija septiņdesmit pēdu un vārtu platums četrdesmit pēdu, tā ka pa tiem varēja iziet viņa smagais karaspēks un kājnieki kaujas ierindās.

5 Tajā dienā ķēniņš Nebūkadnecars devās karagājienā pret ķēniņu Arfaksadu lielajā līdzenumā, kas ir pie Ragu kalniem.

6 Pie viņa sapulcējās visi kalnienes iedzīvotāji un visi Eifrātas un Tigras un Hudaspas iedzīvotāji; elima-jiešu ķēniņš Ariohs no līdzenuma un daudzas tautas pulcējās kaldiešu karapulkā.

Persieši un rietumu tautas noraida Nebūkadnecara lūgumu pēc palīdzības

7 Asīriešu ķēniņš Nebūkadnecars nosūtīja vēstnešus pie visiem Persijas iedzīvotājiem un visiem rietumu iedzīvotājiem, Kilikijas un Damaskas, un Lībijas, un Antilībijas iedzīvotājiem, un visiem piekrastes iedzīvotājiem

8 un tautām Karmelā un Gileādā, un Augšgalilejā, un Esdre-lonas lielajā līdzenumā,

9 un visiem, kas dzīvo Samarijā un tās pilsētās un viņpus Jardānas, līdz Jeruzālemei un Batanai, un Heliem, un Kādēšai, un Ēģiptes upei, un Tafniem, un Raamsēsai, un visai Gošenes zemei

10 līdz nonāks augšpus Tanas un Memfisas, un visiem Ēģiptes iedzīvotājiem līdz pat Etiopijas kalniem.

11 Bet visi šo zemju iedzīvotāji noniecināja Nebūkadnecara asīriešu ķēniņa pavēli un nepulcējās ar viņu karagājienam, jo tie nebaidījās no viņa - viņš taču bija to priekšā kā viens vīrs, vēstnesis, un tie ar negodu padzina viņa vestnešus no sevis tukšā.

Dusmās uz rietumu tautām Nebūkadnecars sakauj Arfaksadu

12Tad Nebūkadnecars iedegās dusmās uz visu zemi un zvērēja pie sava troņa un savas valsts, ka atriebs un ar savu zobenu izkaus visus Kilikijas, Damaskas un Sīrijas apgabala un Moāba zemes iedzīvotājus un amoniešus, un visu Jūdeju, un visus Ēģiptē, līdz nonāks pie divu jūru apgabala.

13Un septiņpadsmitajā gadā viņš sapulcēja savus karapulkus pret ķēniņu Arfaksadu; un viņš pieveica Arfaksadu karā un satrieca visus tā spēkus, visu viņa kavalēriju un visus viņa kararatus.

14 Viņš sagrāba visas viņa pilsētas un nonāca līdz Ekbatanai, viņš ieņēma tās nocietinājumus un izlaupīja tās ielas, un pārvērtā tās krāšņumu apkaunojumā.

15Arfaksadu viņš noķēra Ragu kalnos un caurdūra ar šķēpu, tā iznicinot viņu uz visiem laikiem.

16Un viņš ar savējiem atgriezās Ninivē-viņš pats un visi viņa sabiedrotie, lielum liels karavīru daudzums - un šeit atpūtās un dzīroja, viņš pats un viņa karaspēks, simt divdesmit dienas.

2.nodaļa. Nebūkadnecars ieceļ Holofernu par soda ekspedīcijas VADĪTĀJU PRET RIETUMU TAUTĀM

Astoņpadsmitā gada pirmā mēneša divdesmit otrajā dienā asiriešu kēnina Nebūkadnecara namā tika nolemts atriebt, kā viņš bija zvērējis, visai zemei.

2 Viņš sasauca kopā visus savus virsniekus un augstmaņus un atklāja viņiem savu slepeno nodomu un pats ar savu muti noteica zemei tās postu,

3 un viņi nolēma iznīcināt visus, kas neklausa vārdam, kas nāk no viņa mutes.

4 Un notika, kad Nebūkadnecars beidza klāstīt savu nodomu, viņš pasauca asīriešu ķēniņu Holofernu, sava karaspēka virspavēlnieku, otro pēc viņa valstī, un tam sacīja:

5 “Tā saka lielais ķēniņš, visas zemes valdnieks: redzi, tu iziesi no manas pilsētas un ņemsi sev līdzi stiprumā pārbaudītus vīrus, kājniekus simt divdesmit tūkstošus, un lielu daudzumu zirgu ar divpadsmit tūkstošiem jātnieku.

6 Tu iziesi pretī visai zemei uz rietumiem, jo viņi nepaklausīja vārdam, kas nāca no manas mutes,

7un tu pavēlēsi viņiem sagatavot zemi un ūdeni, jo es iziešu pret viņiem dusmu pilns un nosegšu visu zemi ar savu karotāju kājām un atdošu viņus par laupījumu karaspēkam.

8 Viņu kautie piepildīs visas aizas un upju gultnes, un upes pārplūdīs, jo būs pilnas ar viņu mirušajiem,

9 un viņu gūstekņus es izsūtišu pa visām zemes malām.

10 Tu dosies man pa priekšu un sagrābsi visas viņu zemes, un, ja viņi tev padosies, saglabā viņus man - viņu tiesāšanas dienai.

11 Bet nepaklausīgos tava acs lai nesaudzīgi nodod apkaušanai un izlaupīšanai pa visu tavu zemi.

12Kā es esmu dzivs un dzīvs ir manas valsts spēks - ko esmu sacījis, to ar savu spēku darīšu.

13 Bet tu ne nieka nepārkāpsi no tava valdnieka pavēlēm, bet pildīt izpildīsi, kā esmu tev pavēlējis, un nevilcināsies izdarīt līdz galam no tā neko.”

HOLOFERNS ATVED KARASPĒKU LĪDZ DAMASKAI

14 Un Holoferns izgāja no sava valdnieka pils un sasauca visus Asīrijas karaspēka komandierus un karavadoņus, un virsniekus

15 un izraudzīja izlases vīrus kaujas ierindām, kā viņa valdnieks bija pavēlējis: kopā simt divdesmit tūkstošus un jātnieku strēlniekus divpadsmit tūkstošus,

16 un sakārtoja tos kā karaspēku pirms došanās kaujā.

17Tāpat viņš sagādāja kamieļus un ēzeļus, un mūļus kravu nešanai un avis, kazas un vēršus bez skaita karaspēka uzturam,

18un pārtiku lielā daudzumā, lai pietiktu visiem, un zeltu un sudrabu gana daudz no ķēniņa nama.

19Tad viņš un viss viņa karaspēks izgāja karagājienā, lai ietu pa priekšu ķēniņam Nebūkadneca-ram, un tie apsedza visu zemi uz rietumiem ar kara-ratiem, jātniekiem un viņa izlases kājniekiem,

20 un tiem līdzi nāca liels sabiedroto pulks kā siseņi un kā zemes smiltis, jo tiem no lielā daudzuma nebija skaita.

21 Viņi izgāja no Ninives un, nogājuši trīs dienu gājumu, nonāca līdz Bektiletas līdzenumam un uzcēla nometni kalnu tuvuma aiz Bektiletas pa kreisi augšpus Kilikijai.

22 Tad viņš, ņēmis visu karaspēku - kājniekus un jātniekus, un kararatus no šejienes devās tālāk uz kalnieni

23 un izkāva Fudu un Ludu, un izlaupīja visus rasiešus un ismaēliešus pa līdzenumu uz dienvidiem no heleaniešu zemes.

24 Tad, pārgājis Eifrātas upi, izgāja cauri Mezo-potāmijai un izpostīja visas augstienes pilsētas pie Ab-ronas upes gultnes, līdz nonāca pie jūras

25 un sagrāba Kilikijas kalnieni un izkāva visus, kas stājās viņiem pretī, un nonāca līdz Jafeta kalniem, kas uz dienvidiem, sasniedzot Arābiju.

26 Viņš ielenca visus Madiamas ļaudis un nodedzināja viņu mājokļus un izlaupīja to avju laidarus.

27 Viņš nokāpa Damaskas līdzenumā kviešu pļaujas laikā un nodedzināja visus viņu laukus, un izdeldēja sīklopu un liellopu ganāmpulkus, izlaupīja viņu pilsētas, to laukus pārvērta tuksnesī un jauniešus apkāva ar zobenu.

Izbijušies piekrastes iedzīvotāji pakļaujas brīvprātīgi

28 Un lielas bailes un drebēšana uznāca visiem piekrastes iedzīvotājiem Sidonā un Tīrā un tāpat Sūras un Okinas iedzīvotājiem, un visiem Jemnānas iedzīvotājiem. Tāpat arī dzīvojošie Azotā un Aškelonā no viņa ļoti izbijās.

3. nodaļa

Tautas  sūtīja  pie  viņa vēstnešus  ar  miera  lūgumiem, sacīdami:

2  “ Mēs,  lielā  ķēniņa  Nebūkadnecara bērni,  metamies  pie  zemes  tava  vaiga  priekšā,  izmanto mūs,  kā  tev  labpatīk.

3 Redzi,  mūsu  ganāmpulki  un  visa mūsu  zeme,  un  visi  kviešu  lauki,  un  sīklopi,  un  liellopi,  un  visi  mūsu  mājokļu  laidari  guļ  tavā  priekšā,  lieto  pēc  savas  patikšanas;

4 un,  redzi,  arī  mūsu  pilsētas  un iedzīvotāji  tajās  ir  tavi  kalpi,  nāc  un  apejies  ar  tiem,  kā  tev  šķiet  labi  esam.”

5 Un  vīri  ieradās  pie  H oloferna  un  viņam  paziņoja  visus  šos  vārdus.

6 Tad  viņš  ar  savu  karaspēku  nokāpa  piejūrā  un  ieņēma  un  nocietināja  augstienes  pilsētas,  un  ņēma  no  tām  izlases  vīrus  savu  sabiedroto  karaspēkā,

7 un  ļaudis  no  visas  apkārtnes  uzņēma  viņu  ar  vainagiem,  dziedādami  un  dejodami, un skandinādami timpānus.

8Un Holoferns izpostīja visas viņu svētvietas un izcirta viņu svētbirzis, un viņam bija atļauts izdeldēt visus zemes dievus, lai visas tautas kalpotu tikai Nebūkadnecaram un visas tautības un ciltis piesauktu viņu kā dievu.

Jūdu pretošanās Holofernam Palestīnā

9 Tad viņš nonāca līdz Esdrelonai Dotajas tuvumā, kas ir pretī lielajai Jūdejas kalnu grēdai,

10 un uzcēla tur nometni vidū starp Gebu un skitiešu pilsētu un uzkavējās šeit veselu mēnesi, lai savāktu savam karaspēkam uzkrājumus.

4.nodaļa

Israēla dēliem, kas dzīvoja Jūdejā, nāca dzirdams viss, ko darīja asīriešu ķēniņa Nebūkadnecara virspavēlnieks Holoferns un kā iznīcināja visas svētvietas un visu nodeva iznīcībai,

2 un viņus pārņēma liels satraukums šausmās no viņa un bailēs par Jeruzālemi un par Kunga Dieva templi.

3 Jo pavisam nesen viņi bija atgriezušies no gūstniecības un nupat visa jūdu tauta bija pulcējusies un iesvētījusi visus savus traukus un altāri, un visu namu, kas bija apgānīts.

4 Viņi nosūtīja uz visiem Samarijas, Konas, Bēt-Horonas, Belmainas, Jērikas apgabaliem, uz Hobu un Aisoru un uz Šālēmas ieleju,

5 un nocietināja visas augsto kalnu virsotnes un apjoza sienas visiem ciemiem un noglabāja pārtikas krājumus, gatavojoties karam, jo nupat bija nopļauti viņu lauki.

6 Augstais priesteris Joakims, kas tajās dienās bija Jeruzālemē, uzrakstīja Betulijas un Betomestaimas iedzīvotājiem, kas ir iepretim Esdrelonai līdzenuma priekšpusē Dotanas tuvumā,

7 pavēlēdams apsargāt kal-nienes pāreju, jo caur to ir ieeja Jūdejā; te bija izdevīgi apturēt ienaidnieku ienākšanu, jo pat diviem vīriem šeit bija par šauru iespraukties.

8 Un israēlieši izdarīja, kā viņiem lika augstais priesteris Joakims un visas Israēla tautas vecajo sapulce,

9un visi Israēla vīri dedzīgi sauca uz Dievu pēc palīdzības un dziļi pazemoja savas dvēseles.

10 Viņi visi, viņu sievas un viņu bērni, viņu lopi un viņu piemājotāji, gan algādzis, gan viņu vergs, apvilka maisu saviem gurniem.

11 Un ikviens Israēla virs un sieva un bērni - visi, kas dzivoja Jeruzālemē, - krita pie zemes templi un bēra pelnus uz galvas, un savus gurnu maisus izklāja Kunga priekšā,

12un altāri pārklāja ar maisa drēbi, un vienā balsi izmisigi sauca uz Israēla Dievu, lai izlaupīšanai netiktu atdoti viņu zidaiņi un viņu sievas par laupijumu, un viņu mantotās pilsētas iznīcībai, un viņu svētumi apgānīšanai un citām tautām par apsmiešanu.

13Un Kungs dzirdēja viņu balsis un uzlūkoja viņu postu, jo daudzas dienas tauta gavēja visā Jūdejā un Jeruzālemē Kunga, Visuvaldītāja, svētumu priekšā.

14 Augstais priesteris Joakims un visi priesteri, kas stāvēja Kunga priekšā, un Kunga kalpotāji, apjozuši savus gurnus maisiem, bez mitas dedzināja dedzināmo upuri un izteica svinīgus solījumus, un pienesa brīvprātīgās tautas dāvanas,

15un uz viņu kidarāmA

A Persiešu galvassegas.

bija pelni, un viņi kliedza uz Kungu, no visa spēka lūgdami, lai viņš ar labvēlību uzlūko visu Israēla namu.

5.nodaļa. Ahiora padoms Holofernam par jūdiem

Asīrijas karaspēka virspavēlniekam Holofernam paziņoja, ka israēlieši gatavojas karam un ir noslēguši kalnu pārejas, visus augstos paugurus ir apjozuši nocietinājumiem un līdzenumos ir izlikuši lamatas.

2 Viņu pārņēma lielas dusmas, un viņš sasauca visus moābiešu virsniekus un amoniešu karavadoņus, un visus piekrastes valdniekus

3 un viņiem jautāja: “Paziņojiet man, kanaānieši, kas tā par tautu, kas apmetusies kalnienē un kas ir pilsētu iedzīvotāji, un cik liels ir viņu karaspēks, un kur viņu spēks un stiprums, un kurš ir viņu ķēniņš, kas vada viņu karaspēku,

4 un kādēļ viņi pretēji visiem rietumu iedzīvotājiem atsaka pie mums nākt ar mieru?”

5 Un visu amoniešu vadonis Ahiors viņam sacīja: “Lai mans kungs uzklausa vārdu no sava kalpa mutes, un es tev paziņošu patiesību par šo tautu, kas apdzīvo šo kalnieni un dzīvo tev tuvumā, un no tava kalpa mutes nenāks nekādi meli.

6 Šī tauta ir kaldiešu pēcteči

7un agrāk apdzīvoja zemes Mezopotāmijā, jo negribēja sekot savu tēvu dieviem kaldiešu zemēs,

8 viņi nogriezās no senču ceļa un sāka pielūgt debesu Dievu -Dievu, ko viņi atzina, un kaldieši viņus padzina no savu dievu vaiga, un viņi aizbēga uz Mezopotāmiju un dzīvoja šeit ilgu laiku.

9Viņu Dievs lika viņiem iziet no viņu dzīves vietas un doties uz Kanaānu, un viņi apmetās uz dzīvi šeit un kļuva bagāti ar zeltu un sudrabu un lielu mantu.

10 Pēc tam tie nonāca Ēģiptes zemē, jo Kana-āna zemē bija bads, un, tā kā Ēģiptē varēja dabūt uzturu, tie uz ilgu laiku apmetās dzīvot tur, un viņu savairojās liels daudzums, un viņu tautai nebija skaita.

11Pret viņiem cēlās Ēģiptes faraons un apmānīja viņus, likdams grūtā darbā taisit ķieģeļus, un tā viņš tos pazemoja un padarīja par saviem vergiem.

12Tad viņi sauca paligā savu Dievu un sita visu Ēģiptes zemi ar sērgām, pret kurām nebija dziedināšanas, un ēģiptieši izdzina viņus no sava vidus.

13 Dievs izžāvēja Sarkano jūru viņu priekšā

I4un izveda viņus uz Sīnaja un Kādēš-Barnēa ceļa, un viņi nonāca tuksnesī, kur cilvēks nevarēja izdzīvot.

15Pēc tam viņi apmetās uz dzīvi amoriešu zemē un izdeldēja ar savu spēku visus hešbo-niešus un, pārgājuši Jardānas upi, iemantoja visu kalnieni.

16 Viņi aizdzina kanaāniešus un periziešus, jebūsiešus un šehemiešus, un visus girgašiešus un apmetās šeit dzīvot uz ilgu laiku.

17Un viņiem netrūka nekādu labumu, kamēr viņi nesagrēkoja pret savu Dievu, jo ar viņiem ir Dievs, kas nīst netaisnibu.

18Kad viņi atkāpās no ceļa, kas viņiem bija nolikts, viņi daudzajos karos tika bargi izpostīti un aizdzīti gūstā svešā zemē, un viņu Dieva templis tika nolīdzināts līdz pamatiem, un viņu pilsētas sagrāba pretinieki.

19Un nu, atgriezušies pie sava Dieva, viņi atgriezās no gūsta, kur bija izkliedēti, un atguva Jeruzālemi, kur ir viņu svētums, un apmetās uz dzīvi kalnienē, jo tā nebija apdzīvota.

20Un tagad, kungs, valdniek, ja šajā tautā ir pārkāpums un viņi ir grēkojuši pret savu Dievu, un mēs to esam pamanījuši, ka pie viņiem ir šāda piedauzība, tad mēs dosimies un karā pieveiksim viņus,

21 bet, ja nav nelikumību šajā tautā, lai mans kungs aiziet un lai viņu Kungs un viņu Dievs nenostājas viņiem par vairogu, citādi mēs būsim par apsmieklu visas zemes priekšā.”

22Un notika, kad Ahiors beidza savu runu, tad ap telti stāvošie ļaudis sāka kurnēt, un Holoferna augstmaņi un visi no piejūras zemēm un moābieši sauca, ka viņu vajag nokaut:

23“Mēs taču nebīstamies no israēliešiem, jo, rau, tā ir tauta, kurai nav nedz karaspēka, nedz spēju izveidot stipru karapulku,

24tādēļ uzbruksim, valdniek Holofern, un viņi būs par ēsmu visam tavam karaspēkam.”

6.nodaļa. Ahiors nonāk israēliešu rokās

Kad troksnis pūlī, kas stāvēja apkārt sapulces vietai, norima, Asīrijas karaspēka virspavēlnieks Holoferns visas sveštautiešu un moābiešu tautas priekšā sacīja:

2 “Kas tu tāds esi, Ahior, ka tu mums pravieto tā kā šodien un pavēli mums nekarot pret Israēla tautu, jo viņu Dievs būs viņiem par vairogu? Kas vēl ir dievs, izņemot Nebūkadnecaru? Viņš sūtīs savu spēku un izdeldēs viņus no zemes virsas, un viņu Dievs viņus neglābs.

3 Mēs, viņa kalpi, sitīsim viņus kā vienu cilvēku, un viņi nenostāvēs pretī mūsu zirgu spēkam,

4jo mēs viņus sadedzināsim, un viņu kalni piedzersies no viņu asinīm, un viņu ielejas piepildīsies ar viņu līķiem, un viņi nespers ne soli pret mums, bet zustin pazudīs, saka ķēniņš Nebūkadnecars, visas zemes kungs. Un viņš sacīja, ka netiks noniecināts ne vārds no viņa sacītā.

5 Bet tu, Ahior, amoniešu algādzi, kas runāji šos savus vārdus savas netaisnības dienā, manu vaigu kopš šīs dienas vairs neredzēsi, tiekams es sodīšu šo tautu no Ēģiptes.

6 Un, kad es atgriezīšos, mana karaspēka zobens un manu kalpu šķēps caurdurs tavas ribas, un tu kritīsi viņu ievainoto vidū.

7 Tagad mani kalpi tevi aizvedīs atpakaļ uz kalnieni un atstās tevi kalnu pārejas pilsētā,

8 un tu neiesi bojā, tiekams tu tiksi iznīcināts kopā ar viņiem.

9 Un, ja tu ceri savā sirdī, ka viņi netiks notverti, lai tavs deguns nenokaras: es esmu runājis, un nekas nezudīs no manas runas.”

10 Un Holoferns pavēlēja saviem kalpiem, kas stāvēja pie viņa telts, saņemt Ahioru un aizvest atpakaļ uz Betuliju un nodot viņu israēliešu rokās.

11 Un viņa kalpi saņēma viņu un izveda ārā no nometnes ieplakā un uzveda no līdzenuma kalnienē, un viņi nokļuva pie Betulijas avotiem.

12Kad vīri no pilsētas kalnā viņus ieraudzīja, viņi paņēma savus ieročus un izgāja no pilsētas uz kalna, un ik vīrs lingotājs apturēja viņu kāpšanu augšup, metot akmeņus uz viņiem,

13bet kareivji, nokļuvuši klints aizsegā, sasēja Ahioru un pameta viņu nomestu zemē kalna pakājē un gāja atpakaļ pie sava kunga.

14Bet israēlieši, nonākuši no savas pilsētas, apstāja Ahioru un atsējuši aizveda uz Betuliju un nostatīja viņu pilsētas valdnieku priekšā.

15Tajās dienās tie bija Ozija, Mihas dēls, no Simona cilts un Habris, Gotoniēla dēls, un Harmis, Malkiēla dēls.

16 Un viņi saaicināja visus pilsētas vecajos, un saskrēja visi viņu jaunieši un visas sievas uz tautas sapulci, viņi nostatīja Ahioru savu ļaužu vidū, un Ozija izjautāja viņu par to, kas noticis.

17Un atbildēdams viņš pavēstīja visus notikumus Holoferna sapulcē un visu runāto, ko viņš teica asīriešu virsnieku vidū, un visu, par ko Holoferns izlielījās pret Israēla namu.

18Tad visi ļaudis krita pie zemes un pielūdza Dievu un sauca palīgā:

19 “Kungs, debesu Dievs, uzlūko no augšas augstprātīgos un iežēlojies par mums, pazemīgajiem, šajā dienā un ieskaties priekš tevis iesvētīto vaigā.”

20 Un viņi mierināja Ahioru un viņu ļoti slavēja,

21 un Ozija ieveda viņu no tautas sapulces savā namā un rīkoja dzīres saviem vecajiem, un visu to nakti viņi piesauca Israēla Dievu nākt palīgā.

7.nodaļa. Holoferns ar sabiedrotajiem virzās uz Betuliju

Nākamajā dienā Holoferns pavēlēja visam savam karaspēkam un saviem sabiedrotajiem, kas bija pievienojušies viņam, virzīties uz Betuliju un ieņemt pārejas uz kalnieni un sākt karu pret israēliešiem.

2 Tajā dienā visi karojošie viri cēlās karam un karaspēkā bija pavisam simt septiņdesmit tūkstoši kājnieku un divpadsmit tūkstoši jātnieku, neskaitot vezumniekus un kājniekus, kas ar tiem, un to skaits ari bija ļoti liels.

3 Un viņi izveidoja aplenkuma nometni ielejā Betulijas tuvumā pie avota un izvietojas garumā no Dotaimas līdz Belbaimai un platumā no Betulijas lidz Kiamonai, kas ir pretī Esdrelonai.

4 Kad israēlieši ieraudzīja viņu daudzumu, viņi ļoti pārbijās un ikviens krita uz sava vaiga: “Tagad viņi nomidīs visu zemi, un nedz augstie kalni, nedz ielejas, nedz pakalni neizturēs viņu smagumu."

5 Paņēmuši katrs savus kara rikus un aizdedzinājuši ugunis nocietinājumu torņos, tie palika sardzē visu to nakti.

6 Nākamajā dienā Holoferns izveda visu savu kavalēriju, lai israēlieši, kas bija Betulijā, to ieraudzitu.

7 Holoferns izpētīja pieejas pilsētai, apstaigāja ūdens avotus un sagrāba tos savās rokās, novietojot tur kareivju apsardzi, un pats atgriezās nometnē pie saviem ļaudīm.

Pārtrauc ūdens piegādi Betulijai

8 Tad pie viņa atnāca visi ēsaviešu virsnieki un moābiešu vadoņi, un piejūras ļaužu pulkveži un sacīja:

9 “Uzklausi, mūsu valdniek, mūsu vārdu, lai tavos spēkos nebūtu zaudējumu.

10 Israēliešu tauta nepaļaujas uz saviem šķēpiem, bet uz kalnu stāvumu, kuros viņi iemitinājušies, jo nav viegli uzkāpt viņu kalnu korēs.

11 Un tagad, valdniek, nekaro pret viņiem kā parasti kaujas ierindās, un no tavas tautas nekritīs ne vīrs.

12Paliec uz vietas savos aplenkuma nocietinājumos, pasargājot ik vīru no tava karaspēka. Lai tikai tavi kalpi tur sagrābtus ūdens avotus, kas izplūst kalna pakājē,

13jo no šejienes tiek apgādāti ar ūdeni visi Betulijas iedzīvotāji, un viņus nogalinās slāpes, un viņi atdos savu pilsētu, un mēs un mūsu tauta uzkāpsim tuvākajās kalnu korēs un nocietināsimies priekšposteņos, neļaujot ne vīram iziet no nometnes.

14 Un viņi ļims no bada, gan viņu sievas, gan viņu bērni, un, pirms zobens nāks par viņiem, tie gulēs beigti savu mitekļu ielās.

15Tā tu viņiem atdosi ļaunu atmaksu par to, ka viņi sacēlās pret tevi un negāja tev pretī ar mieru.”

16Un viņu vārdi patika Holofernam un visiem viņa kalpotājiem, un viņš sāka rīkoties, kā bija runājuši.

17Un izgāja amoniešu pulks un ar viņiem pieci tūkstoši asīriešu un izveidoja nometni ielejā, un pārņēma savā varā israēliešu ūdens avotus un strautus.

18 Un ēsavieši un amonieši uzkāpa kalnienē un nocietinājās uz tas pretī Dotaimai. Daļu savējo viņi nosūtīja uz dienvidiem un austrumiem pret Egrebelu, kas ir Husas tuvumā pie Mohmura strauta. Bet pārējais asīriešu karaspēks izvietojās nometnē līdzenumā un nosedza visu zemes virsu, un viņu teltis un apgādes vezumi ar lielu daudzumu ļaužu pletās lielā plašumā.

Betulijas iedzīvotāji aicina savus vadītājus padoties

19Tad israēlieši sauca uz savu Dievu pēc palīdzības, jo viņu gars zaudēja drosmi, tādēļ ka visi viņu ienaidnieki bija viņus aplenkuši un nebija iespējams aizbēgt no viņu vidus.

20Un tā viss asīriešu aplenkums - viņu kājnieki un kararati, un jātnieki - iekļāva viņus jau trīsdesmit četras dienas, un visiem Betulijas iedzīvotājiem beidzās ūdens visos traukos,

21un dīķi bija iztukšoti, un ūdens, ka viņi būtu padzēruši, nepietika nevienu dienu, jo dzert deva ierobežotā daudzumā.

22 Viņu bērni zaudēja dūšu, un sievas un jaunieši izdēdēja no slāpēm un krita pilsētas ielās un vārtu ejās, jo viņos nebija vairs spēka.

23Tad visa tauta sapulcējās pie Ozijas un pilsētas valdniekiem un kliedza skaļā balsī visu vecajo priekšā:

24 “Lai izšķir Dievs starp mums un jums! Jūs esat izdarījuši lielu ļaunumu mums, ka negājāt ar miera sarunām pie asīrie-šiem.

25 Un tagad mums vairs nav pie kā glābties, bet mums ir tikai atlicis no slāpēm un pilnīgā spēku izsīkumā nokrist viņu priekšā, jo Dievs mūs ir nodevis viņu rokas.

26Un tagad sauciet uz viņiem. Atdodiet pilsētu Holoferna ļaudīm un visam viņa karaspēkam izlaupīšanai,

27jo mums būs labāk, ka kļūstam viņiem par laupījumu. Mēs gan būsim viņu vergi, bet mūsu dvēsele būs dzīva, un mēs neskatīsim savām acīm mūsu zīdaiņu nāvi un mūsu sievas un mūsu bērnus izlaižam garu

28Mēs piesaucam debesis un zemi jums par lieciniekiem un mūsu Dievu un Kungu, mūsu Tēvu, kas no tiesā mūs par mūsu grēkiem un par mūsu tēvu grēkiem - kaut viņš vēl to, par ko runājām, nedarītu tieši šodien!”

OziJA AICINA IZTURĒT VĒL PIECAS DIENAS

29 Un viscaur tautas sapulcē visi lielā vienprātībā sāka vaimanāt un skaļā balsī sauca palīgā Kungu Dievu.

30Tad Ozija viņus uzrunāja: “Saņemieties, brāļi, izturiet vēl tikai piecas dienas, kurās mūsu Kungs Dievs pagriezīs uz mums savu žēlastību, jo viņš mūs nepametīs.

31 Bet, ja šīs dienas paies un mums palīdzība nenāks, es darīšu tā, kā jūs sakāt.”

3^2Un viņš izklīdināja tautu pa saviem posteņiem pilsētā, gan uz mūriem, gan aizsargtorņiem, un viņi aizgāja, pirms tam nosūtījuši sievas un bērnus uz mājām, un visi pilsētā bija lielā nospiestībā.

8.nodaļa. Judītes raksturojums

Viss, kas tajās dienās notika, nāca dzirdams Judītei, kas bija Merārī meita, tas bija Oksa dēls, tas Jāzepa dēls, tas Oziēla dēls, tas Elkijas dēls, tas Ananijas dēls, tas Gideona dēls, tas Rafaina dēls, tas Ahitoba dēls, tas Elijas dēls, tas Helkija dēls, tas Eliaba dēls, tas Netanēla dēls, tas Salamiēla dēls, tas Sarasadaja dēls, tas Israēla dēls.

2 Viņas vīrs Manase bija no viņas cilts un viņas tēvu zemes, un viņš nomira miežu pļaujas laikā,

3 kad viņš ar kūlīšu sējējiem stāvēja uz lauka un saules svelme nāca uz viņa galvas, un viņš nokrita uz savas gultas un nomira savā pilsētā Betulijā, un viņu apglabāja līdzās viņa tēviem uz lauka starp Dotaimu un Balamonu.

4 Trīs gadus un četrus mēnešus Judīte dzīvoja savā mājā kā atraitne.

5 Uz savas mājas jumta viņa uzcēla sev telti, saviem gurniem aplika maisa drēbi un ietērpās kā atraitne.

6 Viņa gavēja katru dienu, izņemot priekšsabatu un sabatu, dienas pirms pilnmēness un pilnmēnesī un Israēla svētku un līksmes dienas.

7 Viņa bija skaista uzlūkojot un pēc skata ļoti pievilcīga, un viņas vīrs Manase bija atstājis viņai zeltu un sudrabu, kalpus un kalpones, lopus un laukus, un viņa visu pārvaldīja.

8Un nebija neviena, kas teiktu par viņu ko sliktu, jo viņa ļoti bijās Dieva.

Judītes iebildumi pret Ozijas priekšlikumu

9 Viņa arī dzirdēja ļaužu nekrietnās runas pret valdnieku, kad viņi kļuva mazdūšīgi ūdens trūkuma dēļ. Judīte dzirdēja katru vārdu, ko Ozija runāja ļaudīm, kā viņš zvērēja pēc piecām dienām atdot pilsētu asīriešiem,

10 un, nosūtījusi kalponi, kas bija pār visu viņas īpašumu, viņa aicināja pilsētas vecajos Habri un Harmi pie sevis.

11 Viņi atnāca, un Judīte tiem sacīja: “Uzklausiet mani, Betulijas iedzīvotāju vadoņi, tas nav taisns vārds, ko jūs runājāt tautas priekšā tajā dienā. Jūs zvērējāt starp Dievu un sevi un solījāt izdot pilsētu mūsu ienaidniekiem, ja Dievs šajās dienās jums nepalīdzēs.

12 Un tagad, kas jūs tādi esat, ka šodien izaicināt Dievu un nostādāt sevi pāri Dievam cilvēku dēlu vidū?

13 Tagad jūs izaicināt Dievu, Visuvaldītāju, bet neko no viņa neuzzināsiet tik un tā.

14Jūs nespējat aptvert pat cilvēka sirds dziļumu un nevarat saprast viņa spriedumus; kā jūs pārbaudīsiet Dievu, kas visu to ir radījis, un uzzināsiet viņa prātu? Viņa spriedumu jūs nesapratīsiet tik un tā. Brāļi, es lūdzu, nesadusmojiet Kungu, mūsu Dievu.

15 Un ja nu viņš negribēs tieši piecās dienās mūs izglābt? Viņam ir vara, cik dienās viņš grib, vai nu aizsargāt, vai pazudināt mūs no mūsu ienaidniekiem.

16 Nepieprasiet Dievam par viņa nolūkiem galvojumu, jo Dievam nevar piedraudēt kā cilvēkam, nedz arī pieprasīt kā no cilvēka dēla.

17Tādēļ sauksim viņu sev palīgā un gaidīsim no viņa izglābšanos, un, ja viņam labpatiks, viņš mūsu balsī ieklausīsies.

18Jo nav bijusi mūsu tautā tāda cilts vai dzimta, vai apgabals, vai pilsēta, nedz ir pie mums šodien, kas pielūgtu pašdarinātus dievus, kā tas notika sendienās,

19kuru dēļ mūsu tēvi tika nodoti zobenam un laupīšanai un tik daudzi krita milzum lielā kaujā mūsu ienaidnieku priekšā.

20 Bet mēs citu Dievu neatzīstam kā tikai viņu un tādēļ ceram, ka viņš nelaimē nepametīs nedz mūs, nedz visu musu tautu,

21 jo, kad mēs būsim sagrabti, tāpat tiks sagrābta arī visa pārējā Jūdeja, un, kad mūsu svētumi tiks apgānīti, Dievs pieprasis no mūsu asinim par to apgānīšanu.

22 Mūsu brāļu slepkavošanu un aizdzīšanu no savas zemes gūstā un mūsu mantojuma izpostīšanu Dievs liks pār mūsu galvam, tā ka nonāksim starp tautām, kurām mums būs jāvergo, un būsim par piedauzību un apsmieklu tiem, kam kļūsim par ipa-šumu,

23)o mūsu verdzība nevedis mūs uz Dieva žēlastību, bet Kungs, mūsu Dievs, to noliks mums par negodu.

24Un tagad, brāļi, paradīsim musu cilts brāļiem, ka viņu dzīviba ir atkarīga no mums un visi svētumi un Dieva nams un altāris balstās uz mums.

25Par spīti jūsu nodomam, pateiksimies Kungam, musu Dievam, kas mūs pārbauda tāpat ka mūsu tēvus.

26 Atcerieties visu, ko viņš izdarīja ar Ābrahāmu un ar Izaku un ko piedzīvoja Jēkabs Sirijas Mezopotamija, kad viņš ganīja mātesbrāļa Lābana avis.

27Tāpat ka viņš nepakļava viņus ugunij citādi kā vien, lai pārbaudītu viņu sirdis, tā arī viņš neatriebj mums, jo Kungs pārmacīdams šausta tos, kas viņam tuvojas."

Ozijas un Judītes saruna

28Un Ozija viņai sacīja: "Viss, ko tu sacīji, ir teikts no labas sirds, un nav neviena, kas statos pretī taviem vārdiem,

29jo ne jau pec šodienas tava gudrība tapusi tik pārlieku skaidra, bet jau no tavu dienu sakuma visa tauta pazīst tavu saprašanu, cik laba ir tavas sirds degsme.

30Bet tauta ir ļoti izslāpusi un piespieda mūs rīkoties ta, kā viņiem runājām, un sasaistīja mūs ar zvērestu, ko mēs nepārkāpsim.

31 Un tagad lūdz par mums, jo tu esi dievbijīga sieva, un Kungs sutis lietu, kas piepildīs mūsu diķus, un mēs vēl neiesim bojā.-’

32Bet Judīte viņiem sacīja: “Uzklausiet mani: es veikšu darbu, kas aizsniegsies līdz mūsu tautas dēliem paaudžu paaudzēs.

33Sonakt jūs stāvēsiet pie pilsētas vārtiem, un es pa tiem iziešu ar savu kalponi; un šajās dienās, pēc kurām jūs sacījāties nodot pilsētu mūsu ienaidniekiem, Kungs piemeklēs Israēlu ar manu roku,

34bet jūs manu darbu neizdibināsiet, jo es neko jums neteikšu, tiekams netiks pabeigts, ko es grasos paveikt."

35Ozija un vecajie viņai sacīja: “Dodies ar mieru, un Kungs Dievs lai ir tavā priekšā mūsu ienaidniekiem par atriebību.”

36 Un, izgājuši no telts, viņi devās pie pilsētas aizstāvjiem.

9.nodaļa. Judītes lūgšana

i>Bet Judīte krita uz sava vaiga pielūgt Dievu; viņa bēra sev uz galvas pelnus un atsedza maisu, kas viņai bija mugurā. Tieši tobrīd Jeruzālemē Dieva namā tika dedzināts tā vakara kvēpināmais, un Judīte kliedza skaļā balsi uz Kungu, sacīdama:

2 “Kungs, mana tēva Simeona Dievs, kam devi rokā zobenu, lai atriebtu sveštautiešiem, kas atraisīja jaunavas klēpi nešķīstībai, kas atkailināja gurnus kaunam un apgānija klēpi apsmieklam, tu taču sacīji: tā nebūs notikt, bet viņi darīja.

3 Par to tu atdevi viņu virsniekus noslepkavošanai un viņu midzeni, kur notika apkaunošana, mērci asinīs un siti viņu kalpus kopā ar valdniekiem un valdniekus viņu troņos.

4 Viņu sievas tu atdevi izlaupīšanai un viņu meitas gūstniecībai, un visu viņu laupījumu sadalīt starp taviem mīļotajiem dēliem, kas aizdegās tavu dusmu kvēlē un atrieba savu asiņu aptraipīšanu, piesaucot tevi par palīgu, Kungs, mans Dievs, un tagad uzklausi mani, atraitni.

5 Tu dari visu, kas bija pirms un kas ir šajā bridi, un kas būs; tu turi prātā, kas notiek pašlaik un kas notiks, un viss piepildās, kā tu biji nodomājis,

6 un viss atnāk, kā tu to esi gribējis, un saka: redzi, mēs esam klāt, jo visi tavi ceļi ir gatavi un tavs spriedums paredz visu iepriekš.

7 Redzi, asīrieši, tik daudzskaitlīgi savā spēkā, ir paaugstinājušies uz zirgiem un jātniekiem, dižojas ar kājnieku spēku, cer uz vairogu, šķēpu, loku un lingu un nezina, ka tu esi Kungs, kas satriec ienaidniekus.

8 Kungs ir tavs vārds - satriec viņus ar savu varenību un izgaisini viņu spēku ar savām dusmām, jo viņi gribēja apganīt tavus svētumus, aptraipīt tava godības vārda miera telti, ar dzelzi notriekt tava altāra pestīšanas ragu.

9 Uzlūko viņus viņu augstprātībā, sūti savas dusmas par viņu galvām, dod manās - atraitnes -rokās spēku paveikt, ko esmu nodomājusi.

10 Ar manas viltības lūpām sit kalpu ar valdnieku un valdnieku ar kalpu, sadauzi viņu paaugstināšanos ar sievietes roku.

11Jo ne jau daudzumā tavs spēks, nedz tava valdīšana balstas uz spēku, bet tu esi Dievs pazemīgajiem, tu esi palīgs vismazākajiem, aizstāvis nespējīgajiem, tu uzlūko cerību zaudējušos, izglāb bezcerīgos.

12Jā, jā, mana tēva Dievs un Israēla mantojuma Dievs, debesu un zemes Valdniek, ūdeņu Radītāj, visas tavas radības Ķēniņ, tu, Kungs, uzklausi manus lūgumus.

13 Dari manu vārdu un viltību par ievainojumu un brūci tiem, kas ir sazvērējušies pret tavu derību un tavu svēto namu, pret Ciānas kalnu un tavu delu mantojuma namu. >,4Liec atzīt un saprast visām tautām un visām ciltīm, ka tu esi Dievs, visu spēku un stiprumu Dievs, un nav cita, kas būtu Israēlam par vairogu, kā vien tu.”

10.nodaļa. JUDĪTE IZDAIĻO SEVI

Un notika, kad viņa mitējās saukt uz Israēla Dievu un visu savu sakāmo bija beigusi,

2 viņa piecēlās no zemes, pasauca savu kalponi un nokāpa no jumta savā mājā, kur pavadīja laiku sabata un svētku dienās.

3 Viņa novilka maisa drēbi, kura bija tērpusies, un noģērba savas atraitnes drānas, nomazgāja miesu ar ūdeni un ieziedās ar tauku eļļu; viņa sakārtoja matus un apsēja ap galvu lenti, un uzvilka svētku drānas, kurās rotājās savās dzīves dienās ar vīru Manasi.

4 Viņa uzvilka kājās sandales, uzlika sev kaklarotas un sprādzes, gredzenus un auskarus un visus savus krāšņumus un ļoti izrotājās, lai patiktu vīram, kas viņu uzlukotu.

5 Kalponei vina iedeva ādas trauku ar vīnu un trauciņu ar eļļu, piepildīja kuli ar miltiem, kaltētiem augļiem un šķīstām maizēm, sapakoja to visu nešļavā un uzlika viņai mugurā.

Judīte ar vecajo svētību pamet pilsētu

6 Un viņas izgaja uz Batulijas pilsētas vārtiem un atrada pie tiem stāvam Oziju un pilsētas vecajos Habri un Harmi.

7 Kad viņi ieraudzīja, kā viņa bija mainījusies -pēc sejas un citā tērpā -, viņi ļoti izbrīnījās par tās skaistumu un tai sacīja:

8"Mūsu tevu Dievs lai ved tevi žēlastībā un dod piepildīt tavu nodomu, ka israēlieši uzgavilētu un Jeruzāleme tiktu paaugstināta.”

9 Un viņa pielūdza Dievu un teica: “Pavēliet atvērt man pilsētas vārtus, un es iziešu piepildit vārdus, ko jus runājāt ar mani.’’ Un tie pavēlēja jauniešiem atvērt viņai vārtus, ka viņa bija likusi.

10 Tie tā izdarija, un Judīte izgāja, viņa pati un kalpone ar viņu, un pilsētas vīri viņu pavadīja ar skatienu, tiekams viņa nokāpa no kalna, līdz izgāja cauri ielejai un vairs nebija redzama.

Judīte ierodas pie Holoferna

11 Viņas gaja pa ieleju taisni uz priekšu, un Judītei preti iznāca asīriešu sardze.

12 Tie saņēma viņu un jautāja:

“Kādu ļaužu tu esi, no kurienes tu nāc un kurp dodies?”

Un viņa atbildēja: “Es esmu ebreju meitene un esmu aizbēgusi no viņiem, jo viņi tiks atdoti jums iznīcībai.

13 Es eju, lai stātos priekšā jūsu karaspēka virspavēlniekam Holofernam un paziņotu viņam patiesības vēsti, es rādīšu ceļu viņa priekšā, pa kuru viņš ies un pārvaldīs visu kalnieni, un netiks nogalinats neviens no viņa vīriem, neviena dzīva dvesele.”

14 Kad vīri dzirdēja šādus vārdus un aplūkoja viņas seju - to acīs viņa bija brīnums neizteicamā skaistumā tie sacīja viņai:

15 “Tu esi izglābusi savu dzivību, pasteigdamās nokāpt mūsu kunga priekšā, un tagad - nāc līdzi uz viņa telti. No mums tevi nosūtīs tālāk, tiekams tu tiksi nodota viņa rokās.

16Bet, kad tu stāvēsi viņa priekšā, nenobīsties savā sirdī, bet stāsti savu stāstāmo, un viņš tev darīs labu.”

17Viņi izraudzījās no sava vidus simts vīrus, un tie ņēma viņu un viņas kalponi savā apsardzē un aizveda līdz Holoferna teltij.

18Un izcēlās kņada visā nometnē, jo pa teltīm tika izkliegta viņas ierašanās, un saskrējušie viņu ielenca, viņai stāvot ārpusē pie Holoferna telts, kamēr viņam tika ziņots par Judīti.

19Un viņi apbrīnoja viņas skaistumu un viņas dēļ brīnījās par israēliešiem, un cits uz citu sacīja: “Kas neievēros šo tautu, kurā ir tādas sievietes? Nav labi atstāt dzīvu nevienu no šiem vīriem, ka, dzīvi palikuši, tie varētu apmuļķot visu zemi.”

20Tad no telts iznāca Holoferna tuvākie un visi viņa kalpotāji un ieveda Judīti iekšā.

21Holoferns bija atlaidies uz gultas aiz aizkara, kas bija izrotāts ar purpuru un zeltu, smaragdiem un dārgakmeņiem.

22Viņam paziņoja par Judīti, un viņš iznāca priekšteltī, un viņam pa priekšu nesa sudraba lampas.

23 Kad Judīte iznāca viņa un kalpotāju priekšā, visi brīnījās par viņas daiļumu, un viņa krita uz sava vaiga godbijībā pret to, bet kalpi viņu piecēla kājās.

11.nodaļa. HOLOFERNS LAIPNI UZŅEM JUDĪTI

Holoferns viņai sacīja: “Esi droša, sieviete, nebīsties savā sirdī, jo es nedaru ļaunu nevienam, kas pats no sava prāta grib kalpot visas zemes ķēniņam Nebūkadnecaram.

2 Bet tava tauta, kas apdzīvo kalniem, - ja viņi nebūtu mani muļķojuši, es pret viņiem šķēpu nebūtu pacēlis, bet viņi paši sev to dara.

3 Tagad stāsti man, kādēļ aizbēgi no viņiem un kādēļ esi atnākusi pie manis. Tu taču esi nokļuvusi drošībā; esi moža, šonakt tu dzīvosi un arī pēc tam,

4 jo nav neviena, kas tev darītu pāri, bet tev darīs tikai labu, kā tas ir ar mana ķēniņa Nebūkadnecara kalpiem.”

Judītes padoms Holofernam

Judīte viņam sacīja: “Pieņem savas kalpones sakāmo. Lai tava kalpone runā tavā priekšā, un melus nevēstīšu savam kungam šajā naktī.

6 Ja tu cieši ievērosi savas kalpones vārdus, Dievs beigās darīs vienu darbu caur tevi, un mans Kungs neatkāpsies no sava darāmā.

7 Lai dzīvo visas zemes ķēniņš Nebūkadnecars, un lai dzīvs ir viņa spēks! Viņš tevi ir sūtījis labot ik dvēseli, jo caur tevi viņam kalpo ne vien cilvēki, bet arī zvēri laukā un lopi un putni debesīs dzīvos zem Nebūkadnecara un visa viņa nama varas tava spēka dēļ.

8 Mēs esam dzirdējuši par tavu gudrību un tava prāta viltību, un visai zemei ir pavēstīts, ka tu vienīgais esi labs visā ķēniņvalstī, stiprs gudrībā un apbrīnojams kara mākslā.

9 Tagad par to, ko runāja Ahiors tavā sapulcē: mēs dzirdējām viņa sacīto, jo Betulijas vīri viņu atstāja dzīvu, un viņš tiem pavēstīja visu, ko runāja pie tevis.

10 Tādēļ, valdniek, kungs, neatstāj viņa sacīto bez ievērības, bet liec to savā sirdī, ka viņš bija patiess, jo mūsu tauta nevar tikt sodīta - zobens neko neiespēj pret viņiem, ja vien viņi nav grēkojuši pret savu Dievu.

11 Un, lai mans kungs netiek atsists un nepiedzīvo neveiksmi un viņam neuzbrūk nāve, tad klausies: viņus ir pārņēmis grēks, ar ko tie ir sadusmojuši savu Dievu, darīdami to, ko neklājas.

12Kad viņiem sāka trūkt pārtikas un izsīka ūdens, viņi nolēma mesties virsū lopiem un visu, ko Dievs viņiem ar saviem likumiem aizliedzis ēst, vini nolēma lietot kā pārtiku.

13 Graudu pirmaugļus un vīna desmito tiesu, un eļļas, kas tika iesvētītas un taupītas priesteriem, kuri Jeruzālemē stājas mūsu Dieva priekšā, - viņi nolēma lietot pārtikai to visu, kam neviena roka no tautas nedrīkst pat pieskarties.

14 Viņi ir nosūtījuši vēstnešus uz Jeruzālemi, arī tur dzīvojošie tāpat ir rīkojušies, lai tie atvestu atļauju tā darīt no vecajo sapulces.

15Un notiks tā. Tikko viņiem to paziņos un viņi tā darīs, tajā pašā dienā viņi tiks atdoti tev pazušanai.

16Kad es, tava kalpone, to visu uzzināju, es bēgu prom no viņiem, un Dievs mani sūtīja pie tevis paveikt kopā ar tevi tādas lietas, kuru dēļ visa zeme brīnīsies, kur vien par to dzirdēs,

17jo tava kalpone ir dievbijīga un kalpo debesu Dievam dienu un nakti. Un tagad es palikšu ar tevi, mans kungs, un katru nakti tava kalpone izies ielejā, un es pielūgšu Dievu, un viņš man pasacīs, kad viņi savu apgrēcibu ir darījuši.

18Atnākusi es tev to pateikšu, un tu iziesi ar visu savu spēku, un nebūs neviena no viņiem, kas tev stāsies pretī.

19Pēc tam es tevi izvedīšu pa vidu Jūdejai, lidz tu nonāksi līdz pat Jeruzālemei, un nolikšu tavu ratu kāpsli viņu vidū, un tu aizvedīsi viņus kā avis, kam nav gana, un suns pat neieriesies tev pretī, jo man tas ir atklāts pēc mana pravietojuma un man tas ir paziņots, un es esmu sūtīta to paziņot tev.”

20Viņas vārdi patika Holofernam un visiem viņa kalpotājiem, un tie brīnījās par viņas gudrību un sacīja:

21 "No zemes vienas malas līdz otrai nav viņai līdzīgas sievietes daiļumā un vardu sapratnē.”

22Un Holoferns viņai sacīja: “Dievs ir labi darījis, sūtīdams tevi pie manas tautas kļūt mūsu rokās par spēku, bet tam, kas muļķo manu kungu, par pazudināšanu.

23Tu esi pievilcīga izskata un laba savos vārdos. Ja vien tu darisi, kā tu teici, tavs Dievs būs mūsu Dievs un tu sēdēsi ķēniņa Nebūkadnecara namā un būsi daudzināta visā zemē.”

12.nodaļa Judīte gaida nometnē trīs dienas

Holoferns pavēlēja viņu ievest, kur glabājās viņa dārgumi, un lika tai pasniegt no viņa ēdieniem un dzert viņa vīnu.

2 Judīte sacīja: “No tiem es neēdīšu, lai nenotiktu piedauzība, bet lai man pasniedz no tā, ko esmu paņēmusi līdzi.”

3Tad Holoferns viņai jautāja: “Kur mēs ņemsim tādu barību, ko tev dot, kad beigsies tas, ko tu esi paņēmusi sev līdzi? Nav taču pie mums neviena no tavas tautas.”

4 Judīte viņam sacīja: “Lai tava dvēsele dzīvo, mans kungs, jo tava kalpone neiztērēs sev līdzi atnesto, iekams nepaveiks Kungs ar tavas kalpones roku to, ko ir nolēmis.”

5 Holoferna kalpotāji ieveda viņu teltī, un viņa gulēja lidz pusnaktij, un pirms rita sardzes laika viņa piecēlās.

6 Tad viņa nosūtīja pie Holoferna teikt: “Lai mans kungs pavēl atlaist tavu kalponi iet uz lūgšanu.”

7 Holoferns pavēlēja saviem miesassargiem netraucēt viņai iziet. Tā viņa gaidija nometnē tris dienas; ik nakti viņa izgāja uz Betulijas ieleju un skalojas ūdens avotā pie nometnes,

8un, kāpjot atpakaļ kalnā, lūdza Dievu, Israēla Kungu, sagatavot ceļu savas tautas dēlu paaugstināšanai,

9 un atgriezās savā telti tira un palika tur, lidz uz vakara pusi viņai pienesa ēdienu.

Holoferns uzaicina Judīti uz viesībām

10 Bet ceturtajā dienā Holoferns rikoja dzīres tikai saviem tuvākajiem kalpiem un nesauca nevienu, kas viņu parasti apkalpoja.

11 Un viņš sacīja savam einu-ham Bagojam, kas bija priekšstavis visiem ap viņu: “Ej un pierunā ebreju sievieti, kas ir pie tevis, nākt pie mums un ar mums ēst un dzert.

12Redzi, kauns mums, ja tāda sieviete ir pie mums un mēs viņu neizklaidējam.

Ja mēs tādu nesavaldzināsim, viņa mūs izsmies.”

13Un Bagojs no Holoferna devās pie viņas un sacija: “Nekautrējies, tāda skaista meitene, ienākt pie mana kunga viņu pagodināt: iedzert līksmibai vinu ar mums un tapt šajā dienā kā vienai no asiriešu meitām, kas kalpo Nebūkadnecara namā."

14Un Judīte viņam sacija: “Kas es tāda, ka runāšu pretī savam kungam?

Steigšus es darīšu visu, kas tīkams viņa acīs, un tas mani ielīksmos līdz manas nāves stundai.”

15Piecēlusies viņa daiļi ietērpās un izrotājās ar visiem sieviešu rotājumiem, un viņas kalpone iegāja pa priekšu un izklāja viņai Holoferna priekšā uz zemes paklājus, ko bija saņēmusi no Bagoja ikdienas lietošanai, lai uz tiem ēdot atlaistos.

16Tad ienaca Judīte un atgūlās. Holoferna sirds viņas dēļ satrūkās, viņa dvēsele sakustējās, un viņš iedegās negantā kaislē, lai ar viņu gulētu jau no dienas, kopš viņu ieraudzīja, viņš gaidīja izdevibu to iegūt.

17Holoferns viņai sacija: “Dzer, un lai notiek ar mums līksmi!"

18Judite sacīja: “Dzeršu tiešām, kungs, jo manā dzive ši ir vislielākā diena kopš manas dzimšanas.”

19Un viņa ēda un dzēra viņa priekšā visu, ko bija sagatavojusi tās kalpone.

20Un Holoferns ielīksmojas no viņas un izdzēra tik daudz vīna, cik nekad nebija dzēris kopš dienas, kad bija dzimis.

13.nodaļa. Judīte nocērt Holofernam galvu

Bet, kad vakars iestājās, viņa kalpi steidzās to atstāt. Bagojs aizslēdza telti no ārpuses un atlaida kunga klātesošos, un viņi devās uz savām gultām, jo visi bija noguruši no pārlieku ieilgušajām dzīrēm.

2 Palika tikai Judīte viena viņa teltī un Holoferns, no pārguruma nogāzies savā gultā, jo bija pārlieku piedzēries vīna.

3 Judīte pavēlēja savai kalponei nostāties telts ārpusē un tāpat kā citdien gaidīt viņu izejam un sacīt, ka viņa ies uz savu lūgšanu. Bagojam viņa teica tāpat.

4 Un tā visi bija aizgājuši no tās vietas, un neviens nebija palicis mājoklī ne tuvu, ne tālu, un, piecēlusies no gultas, Judīte savā sirdī sacīja: “Kungs, visa spēka Dievs, uzlūko šajā brīdī darbu, ko manas rokas darīs, Jeruzālemes pacelšanai,

5 jo tagad ir laiks pārtvert tavu mantojumu un piepildīt manu nolūku sadauzīt ienaidniekus, kas spiežas mums virsū.”

6 Piegājusi pie staba tajā gultas galā, kur bija Holoferna galva, Judīte izvilka no maksts zobenu,

7 tuvojās gultai, sagrāba viņa galvu aiz matiem un, teikdama: “Dod spēku, Kungs, Israēla Dievs, šajā dienā,”

8 cirta pa viņa kaklu divreiz no visa spēka un nocirta viņa galvu nost no ķermeņa.

9 Viņa novēla tā miesu no gultas, norāva aizkaru no stabiem un pēc brīža izgāja un atdeva Holoferna galvu kalponei,

10 un viņa to iemeta savā pārtikas maisā. Pēc tam abas reizē, kā parasti, gāja uz lūgšanu un, izgājušas cauri nometnei, apgāja ieleju un uzkāpa Betulijas kalnā un nonāca līdz tās vārtiem.

Judīte atgriežas pie saviem ļaudīm

11 Jau no tālienes Judīte sauca vārtu sargātājiem: “Atveriet, atveriet vārtus, ar mums ir Dievs, mūsu Kungs, kas vēl dos Israēlam spēku un uzvaru pār ienaidniekiem, tāpat kā to darīja šodien.”

12Tiklīdz vīri pilsētā izdzirdēja viņas balsi, tie steidzās nokāpt pie pilsētas vārtiem un sasauca pilsētas vecajos.

13 Un saskrēja visi no maza lidz lielam, jo tas šķita tiem neiespējami, ka viņa atnāks atpakaļ, un tie atvēra vārtus, uzņēma viņas un, aizdedzinājuši lāpās ugunis, ielenca abas.

14 Viņa tiem varenā balsī sacīja: “Dievam slavu dziediet, slavu dziediet, Dievam slavu dziediet! Viņa žēlastība neatkāpās no Israēla nama, un viņš sadauzīja ar manu roku mūsu ienaidniekus šajā naktī.”

15Tad viņa, izņēmusi nocirsto galvu no maisa, rādīja visiem un sauca: “Redziet, Holoferna, asīriešu karaspēka virspavēlnieka, galva un, redzi, aizkars, aiz kura viņš piedzēries gulēja, un Kungs viņu sita ar sievietes roku.

16Dzīvs ir Kungs> kas mani nosargāja ceļā, ko es gāju, jo Holofernu piekrāpa mana seja viņam par pazudināšanu, bet viņš neizdarīja ar mani nekādu grēku, kas mani apgānītu vai apkaunotu.”

17Visu tautu sagrāba izbrīns, un tie krita pie zemes un pielūdza Dievu un vienprātībā sauca: “Slavēts, mūsu Dievs, kas šajā dienā esi nonicinājis savas tautas ienaidniekus.”

18Ozija viņai sacīja: “Visaugstais Dievs lai tevi svētī, meita, vairāk par visām sievām uz zemes, un lai svētīts Kungs Dievs, kas radīja debesis un zemi un kas tevi sagatavoja sadauzīt mūsu ienaidnieku vadoņa galvu,

19jo tava cerība neatkāpsies no cilvēku sirdīm, kas pieminēs Dieva spēku mūžam. Lai Dievs tev to piešķir par mūžīgu slavu, apbalvodams tevi ar labumu, tādēļ ka tu nesaudzēji savu dzīvību mūsu tautas pazemojuma dēļ, bet devi pretsparu mūsu krišanai, staigājot taisni mūsu Dieva priekšā.”

20Un visa tauta sauca: “Lai notiek, lai notiek!”

14.nodaļa Ahiors pāriet jūdaismā

>Judīte viņiem sacīja: “Uzklausiet mani, brāļi, ņemiet šo galvu un uzkariet to uz jūsu aizsargmūra baļķa,

2 un, līdzko ausīs rītausma un saule uzlēks virs zemes, satveriet katrs savus kara ieročus un ik spējīgs vīrs izejiet ārpus pilsētas un priekšā lieciet virsnieku, it kā jūs taisītos nokāpt līdzenumā uzbrukt asīriešu priekšpostenim, bet nenokāpiet.

3Tad viņi, ieročus paņēmuši, dosies uz savu nometni un piecels asīriešu karaspēka komandierus, un tie visi saskries pie Holoferna telts, bet viņu neatradīs, un tiem uzkritīs bailes, un tie bēgs jums pa priekšu,

4 un jūs viņiem dzīsieties pakaļ, un visos apgabalos visi Israēla iedzīvotāji lai satriec viņus, tiem bēgot.

5 Bet, pirms jūs to darāt, pasauciet amonieti Ahioru, lai viņš uzlūko, vai pazīst to, kas nonicināja Israēla namu un sūtīja viņu pie mums it kā uz nāvi.”

6Tie pasauca no Ozijas nama Ahioru, kā viņa bija vēlējusi. Kad viņš ieraudzīja Holoferna galvu tautas sapulcē kāda vīra rokā, viņš nokrita zemē kā pamiris,

7 bet, kad atguvās, viņš krita pie Judītes kājām un sauca: “Lai svētīta tu ik Jūdas miteklī un visā tautā, kas, dzirdot tavu vārdu, bailēs drebēs.

8 Bet dari taču man zināmu, ko tu šajās dienās esi darījusi.” Un Judīte pavēstīja viņam visas tautas vidū, ko bija darījusi kopš tās dienas, kad viņa izgāja, līdz pat brīdim, kad runāja ar viņiem.

9 Kad viņa mitējās runāt, ļaudis varenā balsī sāka kliegt un līksmi iegavilējās savā pilsētā.

10 Ahiors, redzēdams, ko Dievs Israēlam darīja, patiesi sāka ticēt Dievam, likās apgraizīties un pieķērās Israēla namam uz visiem laikiem.

Asīrieši atklāj Holoferna nāvi

11 Kad uzausa rītausma, viņi izkāra Holoferna galvu pāri mūrim; un ik vīrs sagrāba savu ieroci, un tie izgāja kaujas ierindās uz kalnu pāreju.

12 Kad asīrieši viņus ieraudzīja, tie sūtīja pie saviem vadoņiem, bet tie skrēja pie saviem pulkvežiem un ģenerāļiem un pie ikviena sava virsnieka.

13Kad viņi nonāca līdz Holoferna teltij, tie sacīja tam, kas bija pār visiem viņa ļaudīm: “Piecel mūsu kungu, jo vergi ir uzdrošinājušies doties pret mums uzbrukumā, - lai iznīcinām tos galīgi.”

14Bagojs iegāja un pieklauvēja pie telts durvīm, jo domāja, ka tas guļ ar Judīti.

15Kad neviens tomēr neatbildēja, viņš atvēra telts ieeju un iegāja guļamistabā, un atrada to mirušu bez galvas nomestu zemē guļam uz sliekšņa.

16Viņš sāka brēkt varenā balsī, raudādams, elsodams un skaļi kliegdams, un saplēsa savas drēbes.

I7Tad viņš iegāja teltī, kur Judīte mēdza atpūsties, un, viņu neatradis, izlēca pie tautas un kliedza:

18 “Vergi mūs apkrāpuši, viena ebreju sieva apkaunojusi visu ķēniņa Nebūkadnecara namu, jo, redzi, Holoferns beigts guļ zemē, un viņa galvas nav uz viņa pleciem.”

19Kad asīriešu karaspēka virsnieki to izdzirdēja, tie saplēsa savas drēbes un viņu dvēseles sagrāba liels satraukums, un nometnes vidū atskanēja skaļa kliegšana un klaigāšana.

15.nodaļa Asīrieši krīt panikā, un jūdi tos slepkavo

Kad tie, kas bija teltīs, izdzirdēja, kas noticis, viņi pārbijās.

2 Bailes un drebuļi sagrāba viņus, un nebija neviena, kas palika uz vietas, bet, cits citu neredzēdami, tie pa galvu, pa kaklu metās bēgt pa līdzenuma visiem ceļiem prom no kalnienes.

3Arī tie, kas bija izvietoti kalnienē apkārt Betulijai, metās bēgt.

Tad visi israēlieši, ikviens viņu karotājs, metās ārā viņiem virsū,

4 un Ozija nosūtīja ziņnešus uz Beto-mestaimu un Bebaju, un Hobaju, un Kolu, un uz visām vietām Israēlā par to, kas piepildījies, un aicināja visus uzbrukt ienaidniekam, lai to padzītu.

5 Kad israēlieši to dzirdēja, visi kā viens uzbruka viņiem un kāva viņus līdz pat Hobai, tāpat arī tie, kas ieradās no Jeruzālemes un no visas kalnienes, kad viņiem paziņoja par notikumiem viņu ienaidnieka kara nometnē, un, uzbrūkot no sāniem no Galadas un no Galilejas, sakāva tos, līdz nonāca pie Damaskas un tās apkārtnē.

6 Arī pārējie Betulijas iedzīvotāji uzklupa asīriešu kara nometnei un izpostīja to, un iedzīvojās pamatīgās bagātībās.

7Israēlieši, atgriezušies no kaušanas, saņēma pāri palikušo, un arī ļaudis no ciemiem un arī ganu apmetnēm kalnienē un līdzenumā sagrāba milzīgu laupījumu, jo mantu bija neiedomājami daudz.

Vecajie un tauta daudzina Judīti par uzvaru

8 Augstais priesteris Joakims un israēliešu vecajo sapulce, kas mitinājās Jeruzālemē, nāca skatīt visus labumus, ko Kungs bija darījis Israēlam, un lai ieraudzītu Judīti un viņu sveicinātu.

9 Kad viņi pie tās iegāja, tie visi viņu vienprātībā slavēja un tai sacīja- “Tu esi Jeruzālemes augstums, tu esi Israēla diženums, tu esi mūsu tautas varenais daudzinājums.

10 Viena pati tu visu to esi izdarījusi, viena esi atgriezusi Israēlam visus labumus, un Dievs par to priecājas; lai Kungs, Visuvaldītājs, tevi svētī uz mūžīgiem laikiem.” Visa tauta piebalsoja: “Lai tā notiek!”

11 Un tauta turpināja laupīt asīriešu nometni trīsdesmit dienas un atdeva Judītei Holoferna telti un visus viņa dārgumus un zviļņus, un mazgājamos traukus, un visus viņa rīkus, un viņa, visu to paņēmusi, uzkrāva savam mūlim un jūdza ratus, un sakrāva vezumos. i>

12 Visas Israēla sievas saskrēja viņu uzlūkot un viņu slavēja, un izveidoja ap viņu dejotāju pulku, un viņa ņēma rokās ar efejām apvītus vīnakoka zarus un deva tos sievām,

13un viņas izrotājās ar olīvkoka zariem -viņa pati un pārējās; un viņa gāja tautai pa priekšu ar visām sievām, kas dejoja un līksmojās, un tām sekoja Israēla vīri kaujas bruņojumā, rotājušies vainagiem un skanīgās balsīs līksmi dziedādami.

14 Judīte visa Israēla priekšā sāka dziedāt pateicības dziesmu, un visa tauta dziedāja viņai līdzi.

16.nodaļa Judītes pateicības dziesma

>Un Judīte dziedāja:

“Sāciet dziesmu manam Dievam uz timpāniem, skandiniet Kungam uz cimbolēm, dainojiet viņam uz kokles, cildiniet un daudziniet viņa vārdu,

2 jo Dievs satriec naidniekus, Kungs dara: par savu cietoksni ļaužu vidū viņš izrāva mani no vajātāju rokas.

3 Nāca asīrietis no kalniem ziemeļos,

nāca sava spēka miriādēs, to daudzums aizsprostoja upes, un viņu zirgi apklāja pakalnus.

4 Viņš lielījās maniem kalniem pielaist uguni un manus jaunekļus nokaut ar zobenu, manus zīdaiņus nomest sabradāt, manus bērnus atdot verdzībā, manas jaunavas sagrābt par laupījumu.

5 Bet Kungs, Visuvaldītājs, atmeta viņus ar sievietes roku.

6 Nedz jaunekļi pārspēja viņu spēku, nedz milži to satrieca,

nedz augumā lieli giganti pakļāva,

bet Judīte, Merārī meita,

ar sava vaiga skaistumu pazudināja;

7 kad viņa novilka atraitnes tērpu,

Israēla cietēju paaugstināšanai iezieda savu vaigu ar mirrēm

8 un savija matos lentes,

un tērpās linā, lai viņu valdzinātu;

9tās sandale viņa acis satvēra, tās skaistums viņa sirdi sagūstīja, un zobens izgāja caur viņa kaklu.

10 No viņas pārgalvības persieši notrīsēja, un mēdieši pārbijās no viņas drosmes,

11 tad mani pazemotie iegavilējās,

lai arī nobaidīti un šausmu pārņemti, mani vājie, viņi pacēla savu balsi, tā ka naidnieks bēga,

12jaunu sievu dēli caurdūra viņus un kā bēgošus vergus savainoja, pazudināja ar mana Kunga cirtieniem.

13Es dziedāšu savam Dievam jaunu dziesmu:

Kungs, tu esi liels un dižens, spēkā apbrīnojams un neuzvarams.

14Tev visa tava radība kalpos,

jo tu teici, un tā notika,

tu sūtīji savu Garu, un tas uzcēla,

un nav neviena, kas stātos pretī tavai balsij.

15 Kalni ar ūdeņiem no pamatiem izkustēsies, un klintis tavā priekšā kusīs kā vasks, bet tiem, kas tevis bīstas, tiem esi tu žēlīgs.

16 Ik kaujamais upuris par mazu tavas nāss kairināšanai, un ik taukums par niecīgu dedzināmam upurim, bet kas tevi, Kungs, bīstas, ir liels tev vienmēr.

17 Vai! tautām, kas saceļas pret manu tautu!

Kungs, Visuvaldītājs, atriebs tiem tiesas dienā,

ugunij un tārpiem nodos viņu miesas, no sāpēm viņi vaimanās uz mūžu.”

Jeruzālemē svin uzvaru

18 Kad viņi nonāca Jeruzālemē, tie pielūdza Dievu, un, kad tauta bija šķīstījusies, viņi upurēja savu dedzināmo upuri un pienesa savus labprātīgos upurus un dāvanas.

19Tad Judīte nolika visus Holoferna rīkus, ko tauta viņai atdeva, un aizkaru, ko pati paņēma no viņa telts, Dievam par pieminekli.

20Trīs mēnešus tauta līksmojās Jeruzālemē svētnīcas priekšā, un Judīte bija ar viņiem visu šo laiku.

Judīte atgriežas savā īpašumā

21 Bet pēc šīm dienām katrs atgriezās savā tiesā un Judīte devās uz Betuliju un palika savā īpašumā, un savās dienās viņa bija visas zemes gods.

22 Daudzi alka pēc viņas, bet viņa neatzina neviena vīra visas savas mūža dienas, kopš viņas vīrs Manase bija miris un pievienojies savai tautai.

23 Viņa kļuva jo diženāka novecojot, līdz bija simt piecus gadus veca sava vīra namā, un viņa atlaida savu kalponi brīvībā. Viņa nomira Betulijā, un viņu apglabāja viņas vīra Manases kapa alā.

24Israēla nams apraudāja viņu septiņas dienas. Savu mantu pirms miršanas viņa bija sadalījusi visiem sava vīra Manases un savas cilts tuviniekiem. 25Un neviens neapdraudēja israēliešus Judītes dienās un vēl daudzas dienas pēc tam, kad viņa nomira.

Content

Deiterokanoniskās grāmatas-2. Judītes grāmata

JUDĪTES GRAMATA

1.nodaļa. Nebūkadnecars pasludina karu Medījas ķēniņam Arfaksadam

2.nodaļa. Nebūkadnecars ieceļ Holofernu par soda ekspedīcijas VADĪTĀJU PRET RIETUMU TAUTĀM

3. nodaļa

4.nodaļa

5.nodaļa. Ahiora padoms Holofernam par jūdiem

6.nodaļa. Ahiors nonāk israēliešu rokās

7.nodaļa. Holoferns ar sabiedrotajiem virzās uz Betuliju

8.nodaļa. Judītes raksturojums

9.nodaļa. Judītes lūgšana

10.nodaļa. JUDĪTE IZDAIĻO SEVI

11.nodaļa. HOLOFERNS LAIPNI UZŅEM JUDĪTI

12.nodaļa Judīte gaida nometnē trīs dienas

13.nodaļa. Judīte nocērt Holofernam galvu

14.nodaļa Ahiors pāriet jūdaismā

15.nodaļa Asīrieši krīt panikā, un jūdi tos slepkavo

16.nodaļa Judītes pateicības dziesma