Deiterokanoniskās grāmatas-3. Esteres grāmata no septuagintas

ESTERES GRĀMATA NO SEPTUAGINTASA

A E. Glika Bībeles tulkojumā šī deiterokanonisko grāmatu daļa saukta par Esteres grāmatas pielikumiem. Taču Septuagintā atrodamā Esteres grāmata tādā mērā atšķiras no saglabājušās ebreju versijas, ka šāds nosaukums ir neprecīzs. Dažos mūsdienu tulkojumos (piemēram, “The New English Bible”) tāpēc tiek tulkots viss Septuagintas Esteres grāmatas teksts. Citos, arī šajā izdevumā, ievietotas tikai tās daļas, kas atrodamas vienigi grieķu tekstā. Atsevišķās sadaļas tradicionāli apzīmē ar alfabēta lielajiem sākuma burtiem (A-F). To atbilstība ebreju tekstam: A atrodas pirms

A. MORDOHAJA SAPNIS VĒSTA PAR KONFLIKTU

Artakserksa Lielā valdīšanas otrajā gadā nīsāna mēneša pirmajā dienā Mordohajs, Jaīra dels, - Jaīrs bija Semeja, tas Kisaja dēls, no Beniāmina cilts - redzēja sapni.

2 Mordohajs bija jūds, kas dzīvoja Sūsas pilsētā un bija ietekmīgs vīrs ķēniņa galmā.

3Viņš bija viens no tiem gūstekņiem, kurus Nebūkadnecars, Bābeles ķēniņš, aizveda no Jeruzālemes gūstā kopā ar Jūdejas ķēniņu Jehoniju.

4Mordohaja sapnis bija tāds: redzi, skaļš troksnis, zibeņi un zemestrīces, apjukums uz zemes.

5 Un, redzi - parādījās divas milzīgas čūskas, kas bija gatavas cīnīties viena ar otru; viņu šņākšana bija briesmīga.

6 Līdz ar viņu šņākšanu visas tautas cēlās, lai karotu pret taisnīgo tautu.

7 Un, redzi, tumsas un mijkrēšļa diena; nospiestība un izmisums, izbailes un apjukums uz zemes.

8 Visa taisnīgā tauta, satraukta bailēs no ļaunuma, jau bija sagatavojusies bojāejai un skaļi piesauca Dievu.

9No viņu skaļās saukšanas gluži kā no maza avota radās liela, ūdeņiem bagāta upe.

10 Gaisma un saule uzausa, un pazemīgie tika paaugstināti un aprija godkārīgos.

11 Pēc pamošanās Mordohajs, kas bija redzējis šo sapni un to, ko Dievs bija nolēmis darīt, paturēja to savā sirdī un gribēja izprast tā jēgu, pirms vēl iestājas nakts.

12Kādā atpūtas brīdī Mordohajs bija pilī kopā ar Gabatu un Tarru, ķēniņa diviem einuhiem, kas sargāja pili.

13 Viņš dzirdēja viņu apspriešanos un, apsvēris viņu nodomus, saprata, ka tie gatavojas paši savām rokām nogalināt ķēniņu Artakserksu. To viņš paziņoja ķēniņam.

14Ķēniņš nopratināja abus divus, un, kad tie atzinās, tika sodīti ar nāvi.

15Sos notikumus ķēniņš pierakstīja, lai par tiem saglabātos piemiņa, ari Mordohajs tos pierakstīja.

16Tad ķēniņš Mordohaju iecēla par kalpotāju pilī un apdāvināja viņu.

17Amans, Amadata dēls, bugajietis, bija augstā godā pie ķēniņa. To divu einuhu dēļ viņš visādi mēģināja nodarīt ļaunu Mordohajam un viņa tautai.

B.Ķēniņa vēstījums par jūdu masveida iznīcināšanu

Te ir šīs vēstules noraksts. Lielais ķēniņš Artak-serkss simt divdesmit septiņiem pārvaldniekiem un pakļautajiem vietvalžiem visās zemēs no Indijas līdz Etiopijai raksta tā:

2 “Valdīdams pār daudzām tautām un būdams varens visā pasaulē, es, valdot miermīlīgi un lēnprātīgi bez dižošanās ar savas varas stiprumu, esmu gribējis gādāt, lai mani padotie savu dzīvi allaž vadītu bez satraukuma un lai mūsu valsts būtu rāma un droša ikvienam, kas pa to pārvietojas, līdz pat galējām tās robežām un lai miers, pēc kā ilgojas visi cilvēki, tajā tiktu atjaunots.

3 Kad es jautāju saviem padomniekiem, kā to varētu izdarīt, Amans, kas pie mums īpaši izcēlies ar savu gudrību un ir pierādījis savu nemainīgo labvēlību un stingro uzticību un tādēļ kā balvu ieguvis godu būt otrajam aiz ķēniņa,

4 norādīja mums, ka starp visām pasaules ciltīm ir iejaukusies kāda neciešama tauta, kas ar saviem likumiem nostājas pret ikvienu citu tautu un ķēniņu pavēles atstāj pilnīgi bez ievērības, lai nenostiprinātos mūsu kopīgā valdīšana, kas ir pareiza un nevainojama.

5 Kad nu mēs esam noskaidrojuši, ka šī tauta ir vienīgā, kas allaž nostājas pret ikvienu cilvēku, kuras dzīves veids ir balstīts svešos likumos, kura neievēro mūsu noteikumus un ir naidīgi noskaņota un dara

vislielākās ļaundarības, lai mūsu valsts nesasniegtu labklājību, -

6 mēs pavēlam tos, par kuriem jums rakstījis Amans, valsts lietu pārzinis un mūsu otrais tēvs, visus ar sievām un bērniem iznīdēt līdz saknēm ar viņu ienaidnieku zobeniem bez žēlastības un saudzēšanas šā gada divpadsmitā mēneša, adāra, četrpadsmitajā dienā,

7 lai šie, kas jau agrāk bija naidīgi un arī tagad tādi ir, vienā dienā notriekti pazemē, netraucē turpmāk mūsu valstij dzīvot labklājībā un mierā uz visiem laikiem.”

C. MORDOHAJA UN ESTERES LŪGŠANA

Un viņš lūdza Kungu, pieminēdams visus Kunga darbus:

2 “Kungs, Kungs, tu, kas valdi pār visu, tādēļ ka viss ir tavā varā un nav neviena, kas varētu tev pretoties, ja tu gribi glābt Israēlu.

3Tu esi radījis debesis un zemi un visu, kas pasaulē apbrīnojams, un tu esi Kungs pār visu; nav neviena, kas tev, Kungam, stātos pretim.

4 Tev viss ir zināms, Kungs! Tu zini arī, ka nedz augstprātības, nedz lepnības vai iedomības dēļ es neliecu ceļus lepnā Amana priekšā - es labprāt būtu skūpstījis viņa kāju pēdas, lai tikai glābtu Israēlu,

5 bet es tā rīkojos, lai cilvēka gods netiktu pacelts augstāk par Dieva godu. Neviena priekšā es neliekšu ceļus, vienīgi tavā priekšā, mans Kungs, un to es nedarīšu aiz lepnības.

6Un tagad, Kungs Dievs, Valdniek, Ābrahāma Dievs, pasaudzē savu tautu, jo pret mums vēršas ar iznīcināšanas draudiem un tīko izpostīt mantojumu, kas tev pieder no sākta gala.

7 Nepamet novārtā savu daļu, ko no Ēģiptes tu esi sev izglābis.

8 Uzklausi manu lūgšanu un apžēlojies par savu mantojumu, un pārvērt mūsu bēdas priekā, lai mēs, dzīvi būdami, dziedātu slavas dziesmas tavam vārdam, Kungs, un nepazudini tos, kas tevi slavē.”

9 Un Israēls sāka skaļā balsī kliegt no visa spēka, jo nāve bija visu acu priekšā.

10 Arī ķēniņiene Estere, nāves satraukuma pārņemta, meklēja patvērumu pie Kunga. Novilkusi godības tērpu un apvilkusi izmisuma un sēru drēbes, lepnā krāšņuma vietā pelnus un pīšļus sev uz galvas uzkaisījusi, savu miesu izmērdējusi un it visu, kas viņā priecēja ar savu skaistumu, nosegusi ar atrisušām matu cirtām, viņa vērsās ar lūgšanām pie Kunga, Israēla Dieva, sacīdama:

11 “Mans Kungs, kas esi mūsu vienīgais Valdnieks! Palīdzi man, es esmu viena, un man nav cita palīga kā vienīgi tu, jo briesmas man ir tuvu.

12Kopš mazām dienām es savā tēva dzimtā esmu dzirdējusi, ka tu, Kungs, no visām tautām sev esi izvēlējies Israēlu un no visiem senčiem mūsu tēvus iecēlis par mūžīgiem mantiniekiem, un visu, ko tu viņiem esi teicis, tu esi darījis.

13Taču nu mēs esam nogrēkojušies tavā priekšā, un tu mūs esi nodevis mūsu ienaidnieku rokās par to, ka esam godājuši viņu dievus. Kungs, tu esi taisns!

14 Bet viņiem nebija gana ar mūsu rūgto verdzību; savas rokas liekot uz elkdievu rokām, viņi ir apņēmušies iznīcināt to, ko tu mums ar savu muti esi zvērējis, izdeldēt to, kas ir tava mantojuma daļa, aizdarīt muti tiem, kas tevi slavē, izdzēst tava nama un tava altāra godību

15un atdarīt muti cittautiešiem, lai slavināti tiktu neīstie dievi un lai miesīgais ķēniņš sajūsmā tiktu apbrīnots uz laiku laikiem.

16Neatdod, Kungs, savu zizli tiem, kas nav nekādi dievi, un neļauj smieties par mūsu krišanu, bet pavērs viņu nodomus pret viņiem pašiem un liec kaunā to, kurš sācis to visu pret mums.

17Atceries, Kungs, mūs un parādies mums mūsu bēdu laikā un iedrošini mani, tu, kas esi Valdnieks pār visiem dieviem un pār jebkuru varu.

18Liec manā mutē skanīgu vārdu, ko teikt šī lauvas priekšā, un iegrozi viņa sirdsprātu, lai viņš ienīstu to, kurš mūs apkaro, tā ka tas kopā ar saviem domubiedriem dabū galu;

I9bet mūs izglāb ar savu roku un palīdzi man, kas esmu viena un kam nav cita palīga kā vienīgi tu, Kungs.

20Tev viss ir zināms, un tu zini arī, ka es ienīstu godu, kas man tiek dots no tavu baušļu neatzinējiem, un man ir pretīgi dalīt laulības gultu ar neapgraizītajiem un jebkuru svešai ciltij piederīgo.

2ITu zini, ka tā man ir nepieciešamība - likt galvā savu lepnības rotu tajās dienās, kad parādos atklātībā, es to daru ar riebumu; man tā ir pretīga kā aptraipīta skranda, un es to nevalkāju, kad viena mierīgi vadu savas dienas.

22Tava kalpone nav baudījusi ēdienu no Amana galda, nav pagodinājusi ķēniņa dzīres un nav dzērusi upurvīnu;

23 un tava kalpone nav baudījusi prieku kopš liktenīgā pavērsiena dienas līdz pat šim laikam kā vienīgi tevī, Kungs, Ābrahāma Dievs.

24Dievs, tu, kas ar savu spēku valdi pār visiem, uzklausi cerību zaudējušo lūgšanas, izpestī mūs no ļaunprātīgo rokām un izpestī mani no manām bailēm!”

Estere riskē ar savu dzīvību, ierodoties pie ķēniņa

Ķēniņiene Estere savās goda drēbēs atkal atguva krāšņumu. Piesaukusi visu redzošo un glābēju Dievu, viņa paaicināja divas savas uzticamākās kalpones; pret vienu viņa maigi atspiedās, otra sekoja, pieturot tērpu.

2 Viņa bija krāšņa savā skaistuma pilnībā, viņas seja bija priecīga, atvērta mīlestībai, bet sirds bija sažņaugta bailēs.

3 Iegājusi pa durvīm, viņa nostājās ķēniņa priekšā, kas sēdēja varas tronī savas augstības tērpā - viss zeltā un dārgakmeņos; viņa izskats iedvesa bijību.

4 Viņš pacēla savas ugunīgi dzirkstošās acis, un viņa sejā atspoguļojās viņa godība. Kad viņš paskatījās ar savu dusmīgo skatienu, ķēniņiene sagrīļojās, nespēkā nobālēja un atspiedās pret pavadones galvu.

5 Tad Dievs ķēniņa garu pavērsa uz laipnību. Nemiera pārņemts, viņš pielēca no sava troņa, saņēma ķēniņieni savos apkampienos un turēja, līdz tā atguvās; tad viņš mierināja viņu laipniem vārdiem, sacīdams:

6 “Kas tev ir, Estere? Es esmu tavs brālis, esi droša. Tev nedraud bojāeja, jo šī pavēle ir mūsu abu kopīga pavēle. Nāc tuvāk.”

7Estere viņam teica: “Es redzēju tevi, kungs, kā Dieva eņģeli, un mana sirds satraucās aiz bijības tavas godības priekšā, tādēļ ka tu, kungs, esi apbrīnojams un tava seja ir žēlastības pilna.”

8 Bet sarunas laikā viņa bezspēkā sabruka, un ķēniņš ļoti satraucās, un visi viņa kalpi centās Esteri iedrošināt.

Ķēniņa otrais vēstījums

ENoraksts no šīs vēstules ir šāds:

2 “Lielais ķēniņš Artakserkss vēl prieku simt divdesmit septiņu apgabalu pārvaldniekiem zemēs no Indijas līdz Etiopijai un visiem tiem, kas mūsu nodomiem ir labvēlīgi.

3 Daudzi, kas savu labdaru lielās labestības dēļ celti augstā godā, ir kļuvuši augstprātīgi un meklē iespēju darīt ļaunu ne tikai pavalstniekiem, savā nesātībā viņi mēģina kalt viltus plānus arī pret saviem labdariem;

4 zaudējuši pateicības jūtas pret cilvēkiem, viņi, lepnībā dižodamies kā tādi, kam krietnums ir svešs, domā, ka izbēgs no visu redzošā Dieva soda par savu nelietību.

5 Bet bieži gadās arī tādi, kas draugus, kas tiem uzticējušies un devuši viņu rokās varu kārtot lietas, ar pierunāšanu ir padarījuši par līdzvainīgiem nevainīgu asiņu izliešanā un tā iesaistījuši tos nelabojamā nelaimē,

6 nelietīgi pieviļot ķēniņu cēlsirdību ar viltīgiem meliem.

7 To var redzēt ne tik daudz senākajos notikumos, par kuriem esam stāstījuši, cik tajos, kurus jūs redzat acu priekšā notiekam, kad tie, kas nav varas cienīgi, neģēlīgi veic ļaundarības.

8 Tādēļ mums jāparūpējas, lai uz priekšu mūsu valstī valdītu kārtība un mēs varētu nodrošināt mieru visiem cilvēkiem,

9 un lietu stāvoklis jāmaina, un visādiem jautājumiem, kas nāk priekšā, jāpieiet apdomīgi.

10 Tā Amans, Amadata dēls, maķedonietis, persiešu asinīm - svešs, būdams pilnīgi atšķirīgs no mūsu labestības, tika uzņemts pie mums kā viesis

11 un baudīja lielu draudzīgumu, kāds mums ir pret visām tautām, ka tika nosaukts par mūsu tēvu un visu laiku tika godāts kā otrais cilvēks pie ķēniņa varas troņa.

12Nespēdams godam nest tik lielu ievērību, viņš gudroja atņemt mums varu un dzīvību,

13 bet mūsu glābēju un pastāvīgo labdari Mordohaju un nevainojamo mūsu valsts līdzvaldnieci Esteri gribēja izdeldēt līdz ar visu viņu tautu, visādiem paņēmieniem pinot viltus intrigas.

14Viņš domāja, ka tā padarīs mūsu zemi no ļaudīm tukšāku un valdīšana pār persiešiem nonāks maķedoniešu rokās.

15Bet mēs esam sapratuši, ka jūdi, kurus šis trīskārt noziedzīgais bija nolēmis izdeldēšanai, nebūt nav ļaundari, bet dzīvo pēc taisnīgiem likumiem,

16viņi ir visaugstākā varenā dzīvā Dieva dēli, tā Dieva, kas mums un mūsu priekštečiem nosargājis mūsu valsti vislabākajā kārtībā.

17 Jūs darīsiet labi, ja nepildīsiet pavēles, kuras jums rakstījis Amans, Amadata dēls, jo viņš, kas to visu bija darījis, ir piesists krustā pie Sūsas vārtiem līdz ar visu savu namu, tā uz karstām pēdām saņemdams pelnītu sodu no visu valdošā Dieva.

18Izlieciet šīs vēstules norakstu ikvienā pieejamā vietā un ļaujiet jūdiem droši dzīvot pēc viņu likumiem; sniedziet savu atbalstu, lai šā gada divpadsmitā mēneša, tas ir, adāra trīspadsmitajā dienā viņi varētu atriebties tiem, kas viņiem uzbrukuši vinu bēdu  dienās.

19Tādu prieku iznīcības vietā savai izredzētajai tautai sagādāja visvarenais Dievs.

20Tāpat kā citus savus svētkus ar visu līksmību atzīmējiet arī šo dienu, lai tagad un turpmāk būtu glābiņš mums un labvēlīgi noskaņotiem persiešiem, bet tiem, kas mums gatavo ļaunu, lai tā ir pazudināšanas piemiņa.

21 Ikviena pilsēta un viss apgabals kopumā, kas tā nedarīs, piedzīvos iznīcināšanu ar zobenu un uguni bez žēlastības. Tur ne tikai cilvēki nedzīvos, tur neapmetīsies pat zvēri un putni.”

Mordohajs skaidro sapni

FUn Mordohajs teica: “Viss notikušais ir no Dieva.

2 Es atcerējos sapni, ko redzēju saistībā ar šiem notikumiem; nekas nav izlaists.

3 Bija mazs avots, kas tapa par upi, un bija gaisma, saule un daudz ūdeņu. Estere ir šī upe, viņu apprecēja ķēniņš un padarīja par kēninieni.

4 Divas čūskas esam es un Amans,

5dau-dzās tautas ir visi tie, kas bija sapulcināti, lai izdeldētu jūdu vārdu,

6 bet mana tauta ir israēlieši, kas piesauca Dievu un tika glābti. Kungs izglāba savu tautu un pasargāja mūs no visiem šiem ļaunumiem. Un Dievs darīja zīmes un lielus brīnumus, kas nav noticis pie citām tautām.

7 Tādēļ Dievs ir devis divas lozes: vienu savai tautai, otru - visām tautām.

8 Šīs divas lozes nāca Dieva un visu tautu priekšā tiesas dienā, kad bija pienācis īstais laiks un brīdis.

9 Un Dievs atcerējās savu tautu un bija taisnīgs pret savu mantojumu.

10 Šīs dienas viņiem būs svētki adāra mēnesī - četrpadsmitajā un piecpadsmitajā šā mēneša dienā, kas Dieva priekšā visiem kopā svinami ar prieku un līksmību paaudzēs uz mūžu mūžiem Dieva tautā - Israēlā.”

^Ptolemaja un Kleopatras valdīšanas ceturtajā gadā šo vēstījumu par pūrīmu atnesa Dosifajs, kurš teicās esam priesteris un Ievīts, un viņa dēls Ptolemajs; viņi teica, ka to iztulkojis Līsimahs, Ptolemaja dēls, kas bija Jeruzālemē.

Content

Deiterokanoniskās grāmatas-3. Esteres grāmata no septuagintas

ESTERES GRĀMATA NO SEPTUAGINTASA

A. MORDOHAJA SAPNIS VĒSTA PAR KONFLIKTU

B.Ķēniņa vēstījums par jūdu masveida iznīcināšanu

C. MORDOHAJA UN ESTERES LŪGŠANA