Deiterokanoniskās grāmatas-6. Trešā Makabeju grāmata

3. MAKABEJU GRĀMATA

1.NODAĻA. Kauja pie Rafijas

Un tā Filopators, no pārnākušajiem uzzinājis, ka Antiohs sagrābis viņa pārvaldītās zemes, sasauca visus kājnieku un jātnieku spēkus un, paņēmis līdzi māsu Arsinoju, devās ceļā uz Rafijas novadu, kur bija izvietojušies Antioha pulki.

2 Bet kāds vīrs, vārdā Teodots, nodomāja rīkoties sazvērnieciski un, no viņam uzticētajiem Ptolemaja kareivjiem paņēmis spēcīgākos, naktī iekļuva Ptolemaja teltī, lai pats to nogalinātu un izvairītos no kara.

3 Tomēr Dositejs, Drimila dēls, pēc izcelsmes jūds, kurš vēlāk atmeta paražas un novērsās no tēvu ticības, viņu aizkavēja - viņš ieveda teltī kādu parastu vīru, kuram vajadzēja mirt Ptolemaja vietā.

4 Kad sākās nikna kauja, kurā veiksmīgāks rādījās Antiohs, Arsinoja izlaistiem matiem apstaigāja kareivjus, žēlabās un asarās aizrautīgi aicinot viņus drošsirdīgi aizsargāt pašiem sevi, bērnus un sievas, un paziņoja, ka uzvaras gadījumā katram dos divas zelta minas.

5 Un notika, ka pretinieki tika iznīcināti tuvcīņā un daudzi arī saņemti gūstā.

6 Panācis iecerēto, Ptolemajs nolēma apmeklēt tuvākās pilsētas, lai tos uzmundrinātu.

7 To paveicis un piešķīris svētnīcām dāvinājumus, viņš pakļautos vērta apņēmīgākus.

Ptolemajs grib ieiet Jeruzalemes svētnīcā

8 Kad jūdi sūtīja pie viņa pārstāvjus no vecajo padomes un cienījamiem ļaudīm, lai viņu sveiktu un pasniegtu tam godaveltes un izteiktu prieku par to, kas noticis, izrādījās, ka viņš pats vēlas ar tiem pēc iespējas ātrāk tikties.

9 Ieradies Jeruzālemē un ziedojis visvarenajam Dievam, pateicies un veicis citas šeit pienācīgas darbības, viņš, svētvietā iegājis, bija pārsteigts par tās cildenumu un daiļumu

10 un apbrīnā par skaisto svētnīcu izteica vēlmi ieiet templī.

11 Kad viņam pavēstīja, ka to neklājas - pat pašu ļaudīm nav ļauts tur ieiet, nedz visiem priesteriem, vienīgi augstajam priesterim un arī tikai reizi gadā, viņš tomēr nepaklausīja.

12 Un, kad nolasīja likumu, Ptolemajs turpināja uzstāt, ka viņam jāiet iekšā, sacīdams: ja arī tiem šis gods liegts, man tā nebūs.

13 Un viņš jautāja, kādēļ neviens no klātesošajiem nav viņu aizkavējis ieiet svētvietā.

14 Tad kāds neapdomīgi pateica, ka tas vēršas uz sliktu.

15 Bet, kad nu tomēr tā noticis, Ptolemajs bilda, vai viņam neieiet pavisam iekšā, vai nu viņi to grib, vai ne.

Jūdi vaimanā par Ptolemaja izdarībām

16 Tad priesteri pilnā ģērbā krita ceļos un lūdza visvareno Dievu palīdzēt, lai viņš novērš Ptolemaja kāri tikt iekšā ar varu, un svētvietu pārņēma kliegšana un raudas.

17 Pilsētā palikušie satrūkās bailēs par neizprotamajiem notikumiem;

18 jaunavas, kas bija palikušas sievu istabās kopā ar mātēm, rāvās laukā un kaisīja matus pelniem, pieskandēdamas laukumus klaigām un vaimanām.

19 Vēl citas, jau saposušās, atstāja sagaidīšanai iekārtotās precību guļamistabas un kaunu un metās juceklīgi skraidīt pa pilsētu.

20 Bet jaundzimušo mātes un barotājas, kur nu katra bērnus pametušas -citas mājās, citas ielās, dedzīgi pulcējās pie Visusvētā tempļa.

21 Dažādi ļaudis tur bija vienojušies lūgsnā pret Ptolemaja zaimojošām izdarībām.

22 Daži pilsoņi neļāva vaļu viņa uzstājībai un vēlmei paveikt iedomāto un

23 aicināja ķerties pie ieročiem un drosmīgi mirt par tēvu likumiem; viņi sarīkoja tajā vietā pamatīgu jucekli, un, tikai vecāku vīru un ticības kalpu savaldīti, tie atgriezās lūgšanās.

24 Tad pūlis kā iepriekš nodevās lūgšanām.

25 Arī ķēniņa augstmaņi vairākkārt centās novērst viņa uzstājīgo prātu no iedomātās vēlmes.

26 Tomēr, pārdrošībā visu noraidījis, viņš jau spēra soli, lai izdarītu iepriekš teikto.

27 To redzēdami, viņa ļaudis līdz ar mūsējiem lūdzās Visuvareno atbalstīt viņus šajā brīdī un nepieļaut tik pretlikumīgu un augstprātīgu rīcību.

28 Pūļa pamatīgā un aizrautīgā kliegšana radīja pārdabisku troksni.

29 Likās, ka ne vien cilvēki, bet pat sienas un pamati dun itin kā patiesi visi tobrīd vēlētos nāvi, lai vietu neskartu zaimojums.

2.NODAĻA. Augstā priestera Simona lūgšana

Bet augstais priesteris Simons, tempļa priekšā ceļos nometies un rokas pastiepis, lēnprātīgi pauda šādu lūgšanu:

2 “Kungs, Kungs, debesu Ķēniņ un visas radības Valdniek, Svētais no svētajiem, vienīgais Valdītāj un visa Pavēlniek, pievērs skatienu mums, kas ciešam no bezgoža un zaimotāja, kurš iededzies augstprātībā un visspēcībā.

3 Tu esi visa Radītājs un visa tiesīgs un varens Valdītājs, tu tiesā tos, kas rīkojas pārdroši un augstprātīgi.

4 Tu jau reiz iznīdēji netaisnības darītājus, starp kuriem bija milži, pārliecināti spēkā un pārdrošībā, uzsūtīdams tiem neizmērojamus ūdeņus.

5 Tu ugunī un sērā sadedzināji sodomiešus, kas rīkojās augstprātīgi un bija klaji ļaundarībās, un atstāji piemēru pēcnācējiem.

6 Tu izrādīji savu spēku, daudziem un dažādiem sodiem pakļaudams nekaunīgo faraonu, tavas svētās Israēla tautas paverdzinātāju, un liki iepazīt savu lielo varu.

7 Un vajātāju ar kaujas ratiem un ļaužu pūli tu ietrieci jūras dzīlēs, bet tos, kuri ticēja tev, visas radības Valdītājam, tu aizvedi neskartus,

8 un tie, tavas rokas darbu aptvēruši, slavēja tevi, Visuvareno.

9 Tu, Valdniek, plašās un neaptveramās zemes Radītāj, izvēlējies šo pilsētu un svētīji šo vietu tavā vārdā, kam nekā netrūkst, un izredzēji to, brīnišķi atklādamies un radot tai stiprinājumu tava dižā un godājamā vārda slavai.

10 Un, Israēla namu mīlēdams, tu pavēstīji - ja mūs piemeklēs likstas un pārņems grūtības, šajā vietā nākuši, mēs lūgsimies un tu sadzirdēsi mūsu lūgšanu.

11 Jo tik tiešām tu esi uzticams un patiess;

12 jau vairākkārt mūsu tēviem grūtībās un viņu vājumā tu palīdzēji un glābi tos no lielām nelaimēm.

13 Un redzi, arī tagad, svētais Valdniek, mēs ciešam mūsu daudzo un lielo grēku dēļ - mēs esam pakļauti mūsu ienaidniekiem un esam krituši vājumā.

14 Un mūsu pagrimumā tas nekrietnais cilvēks un zaimotājs grib apkaunot šo zemes virsū tavas slavas vārdā iezīmēto vietu.

15 Jo ir gan nepieejams cilvēkiem tavs miteklis debesu debesis,

16  bet, ja tu esi svētījis šo vietu, labvēlībā radīdams savu slavu Israēla tautā,

17 nesodi mūs par šīs vietas nopul-gošanu un nevaino mūs zaimošanā, lai nedižojas savā garā likumu pārkāpēji un lai nelīksmo savas valodas lepnībā, teikdami:

18 mēs minām kājām svētuma namu, kā kājām min negoda namus.

19 Liec projām mūsu grēkus un kliedē mūsu maldus, un rādi savu līdzcietību šajā stundā.

20 Lai drīz mūs sasniedz tava žēlastība, sniedz uzslavas pagrimušo mutēm un satriekto dvēselēm, radīdams mums mieru.”

Dievs soda Ptolemaju

21 Tad Dievs, visa vērotājs un visupirmais svētais no svētajiem, uzklausījis taisnīgo lūgšanu, šaustīja to, kas bija cēlies varens augstprātībā un pārdrošībā, ^purinādams to šurpu turpu kā niedri vējā, tā ka viņš nokrita zemē bezpalīdzīgs, nekustīgiem locekļiem un, taisnīgā soda pārņemts, nespēja izdvest ne skaņas.

23 Tad viņa draugi un miesassargi, redzēdami spējo sodīšanu, kas viņu skārusi, un bažīdamies, ka viņš nepamet dzīvi, lielu baiļu pārņemti, steidzīgi izvilka to laukā.

24 Tomēr vēlāk, ar laiku atguvies, viņš neko nenožēloja, bet devās prom ar pārmetumiem un asiem draudiem.

Ptolemaja nostāja pret jūdiem Aleksandrijā

25 Nonācis Ēģiptē, viņš kopā ar saviem uzdzīves līdzbiedriem un draugiem, kas nošķīrušies no jebkā taisnīga, vairodams nekrietnības un

26 guvis sātu neskaitāmās izlaidībās, kļuva pat tik nekaunīgs, ka cēla neslavu jūdu zemēm, un arī daudzi viņa draugi, vērodami ķēniņa tieksmi, pakļāvās viņa gribai.

27 Viņš publiski apvainoja jūdu tautu, uzcēlis virs pils torņa plāksni, viņš tajā ierakstīja:

28 “Lai neviens, kas nenes ziedojumu, neiet viņu svētnīcās, bet visi jūdi lai tiek ierakstīti vienkāršās tautas sarakstos un kalpu kārtā; tie, kas pretojas, lai ar varu tiek atvilkti un nogalēti;

29 pierakstītajiem uz ķermeņa lai tiek ar uguni iededzināta Dionīsa vīnoglapas zīme un lai tie tiek norobežoti norādītajā pārvaldījumā.”

30 Lai tomēr neliktos visiem nīstams, viņš vēl pierakstīja:

“Ja kādi no viņiem izvēlētos pievērsties cittautiešu ticības rituāliem, tad tie būs līdztiesīgi Aleksandrijas pilsoņiem.”

31 Tad daži piekrita pilsonībai un, piesmējuši svētuma pamatus, vieglu roku padevās, cerēdami baudīt kādu lielu slavu no piesliešanās ķēniņam.

32 Bet vairākums nostiprinājās cēlā dvēselē un neatkāpās no dievbijības, iemainīdami naudu pret dzīvību un bezbailīgi mēģinādami izvairīties no pierakstīšanas;

33 viņi ļāvās cerībai gūt Dieva atbalstu un novērsās no atkritējiem, uzskatīja tos par tautas ienaidniekiem un vairījās ar tiem tikties un labvēlīgi pret tiem izturēties.

3.NODAĻA. Jūdi un apkārtējās tautas

To uzzinājis, bezgodi pārņēma tik liels naids, ka viņš saniknojās un kļuva bargs ne vien pret Aleksandrijā dzīvojošiem, bet pret visiem jūdiem valstī un pavēlēja steidzami sadzīt visus vienkop un zemiski atņemt tiem dzīvību.

2 Kad to darīja, ļaundarību atbalstītāji izplatīja nekrietnas runas par jūdu cilti - tāds rīkojums dots it kā tādēļ, ka viņi izvairījušies no likumīgām paražām.

3 Bet jūdi, arvien saglabājuši labvēlību un nesatricināmu uzticību ķēniņiem,

4 tomēr godāja Dievu un, pakļaudamies viņa bauslībai, bija noteikuši atšķirību ēšanā, tādēļ dažiem arī šķita nīstami.

5 Bet, tā kā attiecības viņi veidoja labos darbos un taisnīgumā, visi citi ļaudis tos turēja par krietniem.

6 Taču sveštautieši nepieminēja jūdu visur daudzināto krietnumu,

7 bet izcēla atšķirīgo pielūgšanas un ēšanas veidu, stāstīdami, ka tie nevienojas maltītēs ne ar valdnieku, ne augstmaņiem, ka ir nelabvēlīgi un diezgan lieli pretinieki valsts lietām: tā tika izplatīta apzināta neslava.

8 Pilsētas grieķi, kas nejuta nekādu kaitējumu no jūdiem, vērodami neticamo kņadu un pamatīgās ļaužu pulcēšanās, bet nespēdami tiem palīdzēt, jo tas bija ķēniņa uzstājīgs rīkojums, tomēr mierināja viņus, pārdzīvoja un paredzēja pārmaiņas;

9 un tādējādi netiks noniecināta tik liela ļaužu kopa, kas ir bez vainas.

10 Daži kaimiņi un draugi un darījumos saistītie slepus tos pieņēma, sniedza tiem atbalstu un pašaizliedzīgu palīdzību.

Ptolemajs nosaka jūdu apcietināšanas kārtību savā ķēniņvalstī

11 Bet Ptolemajs, pacilāts brīža apmierinātībā un neapjauzdams diženā Dieva varu, paredzēja palikt arvien pie tā paša lēmuma un uzrakstīja tiem šādu paziņojumu:

12 “Ķēniņš Ptolemajs Filopators Ēģiptes iedzīvotājiem un valsts karavadoņiem, un kareivjiem vēl būt sveicinātiem un veseliem;

13arī pats esmu vesels, un sveikas ir mūsu lietas.

14 Tā kā karagājiens uz Āziju, par kuru jūs zināt, ar negaidītu atbalstu no dievu puses un kā plānots ir pabeigts,

15 mēs nospriedām ne jau ar šķēpa varu, bet miermīlībā un dziļā cilvēkmīlestībā balstīt tautas, kas dzīvo Lejassīrijā un Foinīkijā, un tām no laba prāta darīt labu.

16 Un, dalot pilsētu svētnīcām bagātīgus pienesumus, mēs nonācām arī līdz Jeruzālemei nolūkā pagodināt to nekrietno un neprātībā pastāvīgo ļaužu svētvietu.

17 Bet viņi mūsu ierašanos pieņēma vārdos, ne darbos, un, kad mēs vēlējāmies ieiet viņu templī un izrādīt godu, kā pienākas, ar ļoti vērtīgām veltēm,

18 tie, senas augstprātības mudīti, liedza mums ieiešanu, lai gan cilvēcīgās attieksmes dēļ, kāda mums raksturīga pret visiem ļaudīm, spēks no mūsu puses netika lietots.

19 Savu klajo naidīgumu izrādīdami, jūdi ir vienīgā tauta, kas turas pret ķēniņiem un saviem labdariem un nevēlas pildīt neko likumīgu.

20 Bet mēs to neņēmām vērā un, pēc uzvaras atgriezušies Ēģiptē, atzinām visas tautas un izturējāmies pret tām ar cilvēkmīlestību, kā pienākas,

21 un mēs paziņojām jūdiem, ka neturam ļaunu: tā kā viņi ar mums kopā karoja un uzņēmās daudzus darbus, kas izsenis bija tiem uzticēti, mēs nolēmām viņus atzīmēt un pagodināt ar Aleksandrijas pilsonību un padarīt par līdzdalīgiem pastāvīgu priesteru kārtā.

22 Tomēr viņi to uztvēra citādi un pēc savas iedzimtās ļaundabas atraidīja labumu un kā vienmēr pievērsās nekrietnajam;

23 viņi noniecināja pilsonību un pat klaji un slēpti nomelno tos nedaudzos no viņiem, kas godam izturas pret mums, un arvien vēl plāno, ka mēs drīz atcelsim savus lēmumus viņu bēdīgi slavenā dzīves veida dēļ.

24 Tādēļ mēs, dažādu piemēru gana pārliecināti, ka jūdi jebkurā situācijā ir mums nelabvēlīgi, un rūpēs par to, lai savā aizmugurē nerastu šos bezgožus nodevējus un naidīgos barbarus, ja pēkšņi nemieri vērstos pret mums,

25 pavēlam: līdzko parādās šis vēstījums, nekavējoties, pat izmantojot spēku un varu, sūtīt pie mums no visurienes sasauktus minētos cilvēkus ar sievām un bērniem, dzelzs važās ieslēgtus, uz cietsirdīgu un negoda pilnu nāvi, kāda pienākas ļaunprāšiem.

26 Uzskatām, ka līdz ar viņu sodīšanu turpmāk mūsu valsts lietas būs nesatricināmas un vislabākajā kārtībā.

27 Un tas, kas slēps kādu jūdu, no veca vīra līdz bērnam un pat zīdainim, līdz ar visu saimi tiks apkaunojošās mocībās nosists ar rungām.

28 Bet uzrādītājs saņems valdījumā uzrādītā cilvēka īpašumu un divus tūkstošus drahmu no ķēniņa kases un tiks apbalvots ar brīvību.

29 Bet ikviena vieta, kur tiktu atrasts slēpjamies jūds, lai top izdedzināta un neapdzīvota un lai ir pilnīgi nelietojama jebkurai mirstīgai radībai uz mūžīgiem laikiem.”

30 Tāda, redzi, bija tā vēstījuma būtība.

4.NODAĻA. Jūdus aizved uz soda vietu

Visur, kur tika saņemts šis rīkojums, cittautiešos izcēlās vispārēja līksmība ar prieku un izsaucieniem, it kā izsenis prātā iemitušais naids nu pārdroši atklātos.

2 Bet jūdi neizsakāmi skuma un žēlabās raudāja un vaimanāja, jo bēdas plosīja viņu sirdis, it visur dzirdēja savas nedomātās un pēkšņās iznīcības apraudātājus.

3 Vai bija kāds novads vai pilsēta, kāda ļaužu apdzīvota vieta vai iela, ko nepārņemtu viņu gaudas un izmisums?

4 Ar skarbu dvēseles nežēlību kareivji pilsētās tos visus veda projām, tā ka pat daži ienaidnieki, redzēdami tādu ārkārtēju sodīšanu, vispārējas žēlas un apcerēdami dzīves neparedzamās likstas, apraudāja jūdu nožēlojamo izsūtīšanu.

5 Jo veda pūli vecu, sirmu cilvēku vārgām, vecuma saliektām kājām; un, aizbildinoties ar promieša-nas steidzīgumu, tos visai nekaunīgi izrīkoja iet ašāk.

6 Bet jaunas sievietes, kas vēl nesen laulības gultu dalījušas, kopdzīves prieku apmainīja pret vaimanām un mirrēm svaidītos matus kaisīja pelniem; tās tika vestas pusapģērbtas un, sveštautiešu varasdarbu plosītas, kāzu dziesmu vietā vilka raudu dziesmas.

7 Līdz vietai, kur bija jākāpj kuģī, viņas visu acu priekšā tika vilktas važās ar varu.

8 Un viņu laulātie vīri vainagu vietā virvēm ap kaklu jauneklības plaukumā laimības un jaunības prieku vietā atlikušās kāzu dienas vadīja raudu dziesmās, savā priekšā jau skatīdami pekli.

9 Viņi tika vesti kā zvēri dzelzs važās, vieni pie kakla piesieti kuģa soliem, citi cieši aiz kājām savažoti.

10 Vēl virsū viņiem tika uzvilkts biezs pārsegs, tā ka gaismas tie neredzēja un visu kuģošanas laiku tika turēti kā sazvērnieki.

11 Kad nu tie, braucienam beidzoties, pēc valdnieka pavēles bija atvesti uz vietu, sauktu Shedija, viņš lika tos sadzīt piepilsētas zirgu skriešanās laukumā, visai plašā un atbilstošā, lai visi ceļā uz pilsētu un atceļā no tās redzētu šo piemēru un lai viņi nevarētu sazināties ar ķēniņa spēkiem, nedz rastu, kur patverties.

12 Kad tas tā tika izrīkots, Ptolemajs padzirdēja, ka pilsētas jūdi diezgan bieži slepus dodas pie tautiešiem apraudāt viņu neslavas pilnās ciešanas;

13 saniknojies viņš pavēlēja ar tiem tāpat izrīkoties, lai viņi saņemtu tādu pašu sodu kā pārējie;

14 viņš lika pierakstīt visus jūdus pēc vārda nevis lai tie veiktu iepriekš norādītos spaidu darbus, bet lai viņus, par izziņoto cietsirdību satriektus, beigās iznīcinātu vienā dienā.

15 Pierakstīšana notika ārkārtīgā steigā, tomēr, pat uzcītīgi sēžot no saules lēkta līdz rietam, četrdesmit dienās vēl nebeidzās.

16 Ķēniņš lielā sajūsmā rīkoja varenas un plašas dzīres pie visiem cittautiešu ziedokļiem, tālu no patiesības aizklīdušās domās un klajiem vārdiem nebeidzami slavēdams tos, kas kurli uzrunāt vai sasniegt jūdus, bet par diženo Dievu izteikdamies nievājoši.

17 Pēc kāda laika rakstveži pieteicās ķēniņam, ka nav spējīgi veikt jūdu pierakstīšanu, jo viņu skaits bija milzīgs,

18 un to vēl daudz visā valstī gan mājās patvērušies, gan tālākās vietās, tā ka tas ir neiespējams pasākums pat visas Ēģiptes varām.

19 Kad ķēniņš tiem bargi piedraudēja kā uzpirktiem, lai izplānotu bēgšanu, viņiem, minot pierādījumus, bija skaidri viņš jāpārliecina,

20 ka trūkst nepieciešamo lietu - uz kā rakstīt un ar ko.

21 Tā bija neuzvaramā Dieva prāta darbība, kas no debesīm sūtīja jūdiem palīdzību.

5.NODAĻA. Ptolemaja noteiktā nāvessoda izpildes kārtība tiek divreiz traucēta

Tad ķēniņš, sašutuma pārņemts un aiz niknuma iecirtīgs, pieaicināja Hermonu, ziloņu aprūpētāju,

2 un lika viņam nākamajā dienā visus ziloņus, kopā piecsimt, bagātīgi sazāļot ar vīraku un piedzirdīt ar tīru vīnu un tādus, pārmērīgas barošanas satracinātus, ievest pie jūdiem uz viņu slaktiņu.

3 To visu norīkojis, viņš metās dzīrošanā, no draugiem un kareivjiem saaicinot pret jūdiem visnaidīgākos.

4 Bet ziloņu pārraugs Her-mons precīzi izpildīja rīkojumu.

5 Šai lietai paredzētie kalpotāji jau vakarā aizgāja sasiet nelaimīgajiem rokas un noteica citus drošības līdzekļus, domādami, ka naktī šos ļaudis gaida bojāeja un gals.

6 Bet jūdi, kas cittautiešiem šķita bez jelkādas palīdzības esam, jo bija caurcaurēm sasaistīti,

7 nepārstāja balsī un ar asarām piesaukt vareno Kungu un visas varas Valdītāju, savu žēlsirdīgo Dievu un Tēvu,

8 lai tas atvaira no viņiem briesmīgo lēmumu un ar savu diženo atklāšanos izrauj tos no gandrīz neizbēgamās bojāejas.

9 Un viņu neatlaidīgā lūgšana cēlās pret debesīm.

10 Bet Hermons, sadzirdījis briesmīgos ziloņus ar milzu daudzumu vīna un apreibinājis ar vīraku, rīta agrumā ieradās pilī, lai ziņotu par to ķēniņam.

11 Bet ķēniņam - arī visiem, kas vēlas, no laiku laikiem kā dienā, tā naktī vērtīgo mantu- miega devu uzsūtīja tās dāvinātājs,

12 un ar Dieva ziņu viņš bija ieslīdzis tīkamā un dziļā dusā, novirzīts no nelietīgā plāna, aizmirsis un vareni pievilts lēmuma neatliekamībā.

13 Un noliktās stundas izbēgušie jūdi slavēja savu svēto Dievu un lūdza labdari augstprātīgajiem cittautiešiem vēlreiz parādīt viņa visspēcīgās rokas varu.

14 Kad desmitā stunda bija gandrīz pusē, cilvēks, kas bija atbildīgs par uzaicinātajiem, redzēdams tos sanākušus, gāja un deva ziņu ķēniņam.

15 To ar grūtībām uzmodinājis, viņš teica, ka dzīrošanas laiks jau klāt, un vēstīja par notikumiem.

16 Ķēniņš viņu uzklausīja un devās uz dzīrēm, aicinot maltītes viesus atlaisties sev iepretim.

17 Viņi tā darīja, un ķēniņš mudināja tos līksmoties un svinēt dzīres, un ļauties labam garastāvoklim.

18 Kad jau labu laiku risinājās sarunas, ķēniņš, ataicinājis Hermo-nu, asi un draudīgi jautāja, kādēļ jūdiem ļauts pārdzīvot vēl šo dienu.

19 Kad Hermons norādīja, ka uzdotais jau naktī ticis paveikts, un draugi viņa teikto apliecināja,

20 tad, nežēlības pārņemts trakāk par Falarīdu, viņš sacīja, ka tiem jāpateicas viņa šodienas miegam, un pavēlēja: “Tu noteikti rītdienai tāpat sagatavo ziloņus netaisno jūdu iznīcināšanai.”

21 Ķēniņam runājot, klātesošie visi kopā jūsmīgi un ar prieku viņam piekrita un devās katrs uz savām mājām.

22 Bet nakti viņi pavadīja ne tik daudz miegā, cik iedomātajiem likstu vaininiekiem veltītā apsmiekla apcerēšanai.

23 Un, tiklīdz nodziedāja pirmais gailis, Hermons, pilns apņēmības, sāka dzenāt dzīvniekus lielajā aplokā.

24 Pilsētas ļaudis bija sanākuši vērot nožēlojamo skatu un nepacietīgi gaidīja rītu.

25 Bet garā māktie jūdi nepārtraukti gaudās dziesmās un, rokas pret debesīm izstiepuši, lūgšus lūdzās diženo Dievu atkal sniegt viņiem palīdzību.

26 Vēl saules stari nebija raisījušies un ķēniņš vēl nebija draugus uzņēmis, kad Hermons bija klāt un aicināja laukā, norādīdams, ka viss ir gatavs ķēniņa gribas izpildīšanai.

27 Viņam tā runājot, ķēniņš bija pārsteigts par dīvaino ārā saukšanu un pilnīgā neziņā jautāja, kā dēļ viss tik steidzami notiek.

28 Un tas, redzi, bija visu valdošā Dieva darbs - viest aizmirstību par to, ko Ptolemajs pats iepriekš bija nodomājis.

29 Hermons un visi draugi skaidroja: dzīvnieki un karaspēks, ķēniņ, sagatavots pēc tava stingrā norādījuma.

30 Bet ķēniņš, par teikto smagi saniknojies, jo Dieva gādības dēļ par šīm lietām tika izjaukts viss viņa nodoms, cieši noskatījies, piedraudēja:

31 “Ja tavi vecāki būtu te vai pēcnācēji bērni, es tos būtu gatavojis mežonīgajiem zvēriem par pamatīgu ēsmu šo nevainīgo jūdu vietā, kuri man un maniem senčiem izcili pierādījuši pilnīgi drošu uzticību.

32Ja nebūtu manas sirsnīgās attieksmes pret tevi draudzības un tavu darbu dēl, tu vinu vietā šķirtos no dzīves.”

33Tā Hermons negaidīti saņēma bīstamus draudus un sastinga skatā un sejā.

34Bet draugi devās projām sadrūmuši, un sanākušie tika atlaisti katrs savās darīšanās.

35 Bet jūdi, izdzir-duši ziņas no ķēniņa, slavēja augsto Kungu, Valdnieku no valdniekiem, ka guvuši viņa palīdzību.

36 Tad, atkal sasaucis dzīres, ķēniņš aicināja nodoties līksmībai,

37 un, Hermonu piesaucis, viņš draudīgi sacīja: “Cik reižu, nožēlojamais, tev vajag vienu un to pašu pavēlēt - ^sagatavo ziloņus vēl arī uz rītdienu jūdu iznīcināšanai.”

39 Bet dzīrotāji radinieki, izbrīnīti par viņa nepastāvīgajiem nodomiem, pārmeta viņam:

40 “Ķēniņ, cik ilgi tu mūs kā neprāšus tērpināsi, likdams jau trešo reizi tos iznīcināt, un atkal, nodomu mainot, atcelsi savus lēmumus?

41 Pilsēta tādēļ pilna ļaužu, kas gaida, un burzmas dēļ jau vairākkārt bijusi tuvu izlaupīšanai.”

42 Tad nu ķēniņš gluži kā Falarīds, neprāta pārpilns, neņemdams vērā radušās dvēseles pārmaiņas, lai jūdus pasargātu, ar noziedzīgu zvērestu droši noteica, ka neatliekot sūtīs jūdus, dzīvnieku kājām un pēdām kropļotus, uz pekli,

43 ka dosies karagājienā uz Jūdeju, ar šķēpu un uguni nolīdzinās to līdz ar zemi un satrieks ugunī viņu templi, mums nepieejamo, un tiem, kas tur ziedo, ātri padarīs to tukšu uz visiem laikiem.

44 Tad draugi un radinieki iepriecināti un paļāvīgi izklīda, un svarīgākajās pilsētas vietās tika izvietoti karavīri apsargāšanai.

45 Bet ziloņu pārraugs, sagatavojot dzīvniekus ar reibinošajām smaržvielām un vīnu, bija novedis tos gandrīz vai līdz trakumam;

46 rītausmā, kad nepārredzams pūlis no pilsētas jau devās zirgu skriešanās laukuma virzienā, viņš iegāja pilī un atgādināja ķēniņam par gaidāmajiem notikumiem.

47 Un tas, dziļu naidu pildījis nekrietno sirdi, devās līdz ar visiem smagajiem dzīvniekiem, gribēdams vēsu sirdi un paša acīm skatīt nožēlojamo un ciešanu pilno cilvēku bojāeju.

48 Kad jūdi ieraudzīja ziloņus, kas nāca pa vārtiem, un aiz tiem bruņotus vīrus un pūļa kustības saceltos putekļus un dzirdēja smagu izsaucienu troksni,

49 viņi, sapratuši, ka pienācis pēdējais dzīves brīdis un viņu nožēlojamo gaidu gals, krita žēlabainās vaimanās, skūpstījās apkampdamies un metās ap kaklu tuviniekiem - vecāki bērniem un mātes meitām, citas vēl turot pie krūtīm jaundzimušos, kas sūca pēdējo pienu.

50 Tomēr, zinādami jau agrāk no debesīm sagaidīto glābšanu, viņi visi metās pie zemes un, zīdaiņus no krūtīm atrāvuši,

51 skaļā balsī cieši piesauca visas varas Valdītāju, lūdza apžēloties un parādīties viņiem, kas jau bija nāves vārtu priekšā.

6.NODAĻA. ELĀZARA LŪGŠANA

Kāds godājams vīrs, pazīstams tās zemes priesteris, vārdā Elāzārs, jau krietnā vecumā un dzīvē dažādu tikumu apveltīts, aicināja sev tuvākos sirmgalvjus piesaukt svēto Dievu un lūdzās tā:

2 “Valdniek, diženākais un augstākais, visspēcīgais Dievs, žēlsirdīgais visas radības Valdītāj,

3 paskaties uz Ābrahāma pēcnācējiem, uz svētā Jēkaba dēliem, tavas svētītās daļas tautu, kas sveša svešā zemē netaisni iet bojā.

4 Tu pazudināji ūdeņos faraonu, šīs Ēģiptes iepriekšējo valdnieku, kurš dīžājās nekaunīgā valodā un pretlikumīgā augstprātībā ar daudziem kararatiem un pārāk lielu karaspēku, un parādīji žēlastības gaismu Israēla ciltij.

5 Tu, Valdniek, satrieci Sanherību, spēcīgo asīriešu ķēniņu, kas lepojās milzu spēkiem un, ar ieročiem piesavinājies visas apkārtējās zemes, cēlās pret tavu svēto pilsētu, to nomelnodams savā lepnībā un pārdrošībā; tu skaidri atklāji savu spēku daudzām tautām.

6 Tu izglābi Bābelē līdz pēdējam matam sveikus un veselus trīs draugus, kuri, lai izvairītos no tukšas pagāniskas pielūgšanas, labprātīgi atdeva savu dvēseli ugunij; tu apslacīji degošo sārtu un visu liesmu uzsūtīji ienaidniekam.

7 Tu izvedi gaismā skaudīgo aprunu dēļ pazemē lauvām par ēsmu notriekto Daniēlu.

8 Tu ieraudzīji dziļjūras vaļa vēderā dziestošo Jonu un sveiku un veselu to atdevi tuviniekiem.

9 Arī tagad, augstprāta Nīdēj un visžēlīgais visu Sargātāj, parādies drīz Israēla cilts brāļiem, pretlikumīgo bezgožu cittautiešu pāridarīšanas upuriem.

10 Bet, ja mūsu dzīvi svešumā pārņēmusi necieņa pret Svēto, tad, izrāvis mūs no ienaidnieku rokām, pazudini mūs, Valdniek, pēc sava prāta.

11 Lai tukšticībnieki neslavē elkus par tavu mīļo ļaužu bojāeju, teikdami: neglāba gan viņus viņu Dievs.

12 Tu, Mūžīgais, kam pieder viss spēks un visa vara, pievērs tagad mums skatienu: žēlo mūs, kas nelikumīgi, bezprāta lepnībā no dzīves izrauti kā tādi sazvērnieki.

13 Lai izbīstas tautas šodien, Visugodātais, tava neuzvaramā spēka, tev pieder spēja glābt Jēkaba cilti.

14 Tevi asarās lūdzas visi mazie bērni un viņu vecāki.

15 Lai visām tautām atklājas, ka tu esi ar mums, Kungs, un neesi savu vaigu no mums novērsis, bet izdari, Kungs, kā sacīji: pat ienaidnieku zemē es tos nenoraidīšu.”

Jūdi tiek izglābti un iegūst ķēniņa labvēlību

16 Līdzko Elāzārs bija beidzis lūgšanu, ķēniņš ar dzīvniekiem un karaspēku visā varenībā tuvojās zirgu skriešanās laukumam.

17Un jūdi, to vērojot, sāka skaļi saukt uz debesīm, tā ka tas atbalsojās tuvākajās ielejās un raisīja kareivjos spēju pārdzīvojumu.

18Tad augsti slavētais visa Valdītājs un patiesais Dievs atklāja savu svēto vaigu un atvēra debesu vārtus, no kurienes nolaidās divi eņģeļi, slavas apmirdzēti un baisi izskatā, un redzami visiem, izņemot jūdus.

19Viņi nostājās un pildīja ienaidniekus ar satraukumu un bailēm un savažoja tos kā iemietus.

20Un šaušalas pārņēma ari ķēniņu, un viņš aizmirsa savu ļaunprātīgo apņemšanos.

21 Bet dzīvnieki pavērsās pret karaspēku, kas gāja aiz viņiem, un bradāja tos kājām un nonāvēja.

22 Tad ķēniņa dusmas pārvērtās žēlabās, un viņš lēja asaras par saviem ļaunajiem plāniem.

23 Jo, kad viņš izdzirdēja kliegšanu un ieraudzīja visus saliektus bojāejas priekšā, aiz niknuma raudot, viņš draudēja draugiem, teikdams:

24 “Jūs pārkāpjat varu un nežēlībā esat pārspējuši tirānus un mani pašu, jūsu labdarītāju, jūs grasāties atstāt bez valdīšanas un atņemt man dzīvību, slepus kaldami ļaunus plānus, kuri kaitē valstij.

25 Kurš ikvienu ir izdzinis no viņa mājas, pretlikumīgi sapulcinājis šeit tos, kas uzticībā turējuši mūsu valsts aizsardzību?

26 Kurš tik prettiesiski gremdējis netaisnībā ļaudis, kas izsenis starp visām tautām izcēlušies ar labvēlību pret mums visās lietās un bieži uzņēmušies visļaunākās briesmas?

27 Raisiet, raisiet vaļā netaisnās važas; sūtiet ar mieru uz mājvietām, izlūdzoties piedošanu par nodarīto!

28 Atsvabiniet visspēcīgā dzīvā debesu Dieva dēlus, viņš no mūsu senču laikiem līdz pat šim brīdim sniedz mūsu valstij nevainojamu slavu un labklājību.”

29 Tā, redzi, viņš teica. Un tūdaļ atsvabinātie jūdi sāka slavēt svēto glābēju Dievu par to, ka tikko izrāvušies no nāves.

30 Pēc tam ķēniņš, atgriezies pilsētā, atsauca pie sevis atbildīgo par ienākumiem un lika jūdiem piešķirt vīnu un pārējo, kas nepieciešams līksmošanai, nolemdams, ka tanī pašā vietā, kur viņi domāja nāvi sagaidīt, lai tie septiņas dienas pilnā priekā svin savu izglābšanos.

31 Tad agrāk nicinātie un peklei tuvu bijušie vai gandrīz jau tajā nokāpušie, no skarbas un nožēlojamas nāves izglābtie, katru dienu svinēja priekpilnas dzīres vietā, kas reiz bija domāta kā viņu kaps un pazudināšana.

32 Pārtraukuši asaraino dziedāšanu, viņi sāka senču dziesmu un slavēja glābēju un brīnumu radītāju Dievu.

33 Tāpat arī ķēniņš sarīkoja krietnas dzīres tam par godu un nepārtraukti raidīja uz debesīm bagātīgus atzinības vārdus par viņu brīnumaino glābiņu.

34 Tad nu tie, kas agrāk jūdus bija lēmuši bojāejai un ka putni tos apgānītu, un ar prieku tos pierakstījuši, tagad dziļās vaimanās gremdējās kaunā un, slavu zaudējuši, dzēsa sevī ugunīgo pārdrošību.

35 Tikmēr jūdi, kā jau teicām, bija sākuši dziedāt un svinēdami vadīja laiku, līksmi slavējot un skandējot psalmus.

36 Un viņi iedibināja kopīgu paražu visās jūdu dzīvesvietās paaudžu paaudzēs minētās dienas vadīt priekā un nevis izēšanās un dzeršanas dēļ, bet pateicībā par Dieva sniegto izglābšanos.

37 Viņi satikās ar ķēniņu un lūdza atļauju atgriezties savās dzīvesvietās.

38 Jūdu pierakstīšana ilga četrdesmit dienas - no divdesmit piektās pahona mēneša dienas līdz ceturtajai epifa mēneša dienai, viņu iznīcināšanu bija nolikuši no epifa mēneša piektās līdz septītajai dienai - trijās dienās,

39 kurās Visuvaldītājs dižā slavā rādīja savu žēlastību, viņus neskartus izglābdams.

40 Jūdi pilnā ķēniņa apgādībā līksmojās līdz četrpadsmitajai dienai, kad tikās ar viņu un lūdza atlaist tos mājās.

41 Un valdnieks, piekritis viņiem, augstsirdīgi uzrakstīja par jūdiem vēstījumu ar parakstu visiem pilsētas varasvīriem, un tam bija šāds saturs:

7.nodaļa. Ptolemaja vēstījums jūdu iaba

“Ķēniņš Ptolemajs Filopators Ēģiptes varasvīriem un visām amatpersonām vēl būt sveicinātiem un veseliem.

2 Arī paši esam sveiki un mūsu bērni tāpat, jo mūsu nodomus piepilda varenais Dievs, kā to esam vēlējušies.

3 Daži mūsu draugi savas ļaunās dabas dēļ visai bieži uzstājīgi pārliecināja mūs sasaukt visas ķēniņvalsts jūdus un tos nomocīt ar nodevējiem pieņemtiem soda veidiem;

4 tie skaidroja, ka mēs nekad nebūsim drošībā, kamēr tā netiks izdarīts, jo jūdiem uz visām tautām esot nelabs prāts.

5 Un tie arī atveda jūdus, mocītus kā vergus vai sazvērniekus, bez jebkādas izvērtēšanas un pārbaudīšanas viņi centās tos pazudināt, iznīdējot mežonīgāk nekā skitu nežēlībās.

6 Bet mēs mūsu labestīgās attieksmes dēļ pret visiem ļaudīm to bargi aizliedzām un tūlīt dāvājām viņiem dzīvību; uzzinājuši, ka Dievs debesīs pārrauga jūdus kā tēvs dēlus un ir visā palīdzīgs,

7 kā arī ņemot vērā viņu pārliecinoši draudzīgo labdabību pret mums un mūsu senčiem, mēs taisnīgi atbrīvojām viņus no jebkādas vainas

8 un visiem un katram pavēlējām atgriezties savā mājvietā, un lai neviens nekur viņiem turpmāk nekaitē un neko nepamatoti nepārmet.

9 Jo ziniet, ja mēs sāksim ko ļaunu un nekrietnu pret viņiem vai kaitēsim tiem visiem, tad mums arvien un it visā neizbēgami būs klātesošs tiesātājs - ne parasts cilvēks, bet gan visas varas Valdītājs, augstais Dievs. Palieciet veseli!”

Jūdi soda atkritējus un dodas uz mājām

10 Saņēmuši šo vēstījumu, jūdi tomēr nesteidzās tūdaļ doties atceļā, bet uzrunāja ķēniņu, ka tiem no jūdu cilts, kuri labprātīgi nonicinājuši svēto Dievu un Dieva bauslību, jāsaņem no viņiem pelnīts sods.

11 Viņi skaidroja, ka vēdera dēļ Dieva prātu noniecinājušie arī ķēniņa nodomiem nekad nebūs labvēlīgi.

12 Un ķēniņš atzina viņus sakām taisnību un atbalstīja, atļaujot Dieva bauslības pārkāpējus netraucēti nīcināt visās viņa valsts malās bez jebkādas pieteikšanas ķēniņam vai viņa uzraudzības.

13 Tad, vareni uzteikuši viņu, kā tas pieklājas, jūdu priesteri un viss pūlis uzsauca alleluja un priecīgi devās prom.

14 Tā nu, ikvienu atkritušu cilts brāli ceļā sastopot, viņi to notvēra un nogalināja par piemēru citiem.

15 Tajā dienā viņi nogalināja vairāk nekā trīssimt vīru un līksmoja priekā, ka iznīdējuši nešķīstus ļaudis.

16 Bet paši, kas Dievu turējuši līdz savai nāvei un guvuši pilnīgas izglābšanās prieku, devās prom no pilsētas, rotājušies daždažādiem smaržīgiem vainagiem, ar prieku un izsaucieniem daudzvārdīgās slavinājumu dziesmās pateikdamies savam tēvutēvu Dievam, mūžīgajam Israēla Glābējam.

17 Nonākuši Ptolemaīdā, vietā, kuru tās īpašību dēļ sauc par rožnesi un kur kuģi pēc viņu vēlmes viņus gaidīja septiņas dienas,

18 jūdi rīkoja dzīres par izglābšanos, jo ķēniņš bija tiem dāsni piešķīris visu atceļam uz katra mājvietu.

19 Dziļā pateicībā par mierīgu ceļojumu viņi nolēma tur pavadīt priekpilnas dienas visu savu uzturēšanās laiku.

20 Un, svētījuši tās, dzīrošanas vietā uzceļot piemiņas stabu un ierīkojot lūgšanu vietu, viņi devās projām neskarti, brīvi, bezgala priecīgi un ķēniņa pavēles aizsargāti pa sauszemes, jūras un upesceļiem katrs uz savu mājvietu.

21 Ar slavu un iedvestajām bailēm viņi, neviena netraucēti, savos apgabalos bija iemantojuši daudz lielāku varu pret ienaidniekiem nekā iepriekš.

22 Un visi pēc saraksta dabūja atpakaļ visu savu mantu, tā ka tie, kuriem kas bija, milzu bailēs atdeva to viņiem, jo diženais Dievs radīja viņu glābiņam dižu labvēlību.

23Lai slavēts Israēla Glābējs uz mūžīgiem laikiem! Āmen.

Content

Deiterokanoniskās grāmatas-6. Trešā Makabeju grāmata

1.NODAĻA. Kauja pie Rafijas

2.NODAĻA. Augstā priestera Simona lūgšana

3.NODAĻA. Jūdi un apkārtējās tautas

4.NODAĻA. Jūdus aizved uz soda vietu

5.NODAĻA. Ptolemaja noteiktā nāvessoda izpildes kārtība tiek divreiz traucēta

6.NODAĻA. ELĀZARA LŪGŠANA

7.nodaļa. Ptolemaja vēstījums jūdu iaba