Deiterokanoniskās grāmatas-12 . Daniēla grāmatas pielikumi

DANIĒLA GRĀMATAS PIELIKUMI

..

A ZUZANNA

Ievads

Reiz dzīvoja Bābelē vīrs, vārdā Joakims.

2 Viņš apņēma sievu, Helkija meitu Zuzannu. Viņa bija ļoti skaista un bijās Kunga.

3 viņas vecāki bija taisni cilvēki un mācīja savu meitu pēc Mozus bauslības.

4 Joakims bija ļoti bagāts, pie mājas viņam bija dārzs. Pie Joakima pulcējās jūdi, jo viņš bija visslavenākais no visiem.

Divi iekāres pilni vecajie

5 Tajā gadā no vecajiem tika izvēlēti divi tiesneši, par kuriem Kungs valdnieks bija teicis: “Nekrietnība nāk no vecajiem Bābelē, kuri kā tiesneši valda pār tautu pēc sava prāta.”

6 Šie tiesneši pastāvīgi nāca pie Joakima, un viņu priekšā tika vesti visi tiesājamie.

7 Kādu dienu, kad ļaudis bija izklīduši, Zuzanna iegāja sava vīra dārzā pastaigāties.

8 Kad šie divi tiesneši ieraudzīja Zuzannu dienas vidū ienākam dārzā un pastaigājamies, viņus pārņēma iekāre.

9 Visas viņu domas saistījās tikai ar viņu, tie novērsa acis no debesīm un aizmirsa iztiesājamās lietas.

10 Vini abi cieta mokas viņas dēl, bet viens otram neteica par savām ciešanām,

11 tādēļ ka viņi kaunējās atklāti runāt par savu iekāri un to, ka grib viņu iegūt.

12 Pa dienu viņi, viens ar otru sacenšoties, slepus uzglūnēja Zuzannai, lai tikai uz viņu paskatītos.

13 viņi teica viens otram: “Iesim mājās, ir jau klāt maltītes laiks.” Izgājuši no dārza, viņi aizgāja katrs uz savu pusi.

14 Taču tūdaļ viņi pagriezās un atnāca atpakaļ tajā pašā vietā. Pratinot viens otru, viņi abi atzina savu iekāri. Tad viņi vienojās sagaidīt izdevīgu brīdi, kad Zuzannu varētu sastapt vienu pašu.

Pavešanas mēģinājums

15 Un kad, viņiem glūnot, gadījās piemērota diena,

Zuzanna tāpat kā pirms dažām dienām, ieradās dārzā ar divām meitenēm un gribēja nomazgāties, jo bija karsts laiks.

16 Dārzā neviena cita nebija kā tikai šie divi vecajie, kas paslēpušies viņai uzglūnēja.

17 Tad viņa teica meitenēm: “Atnesiet man eļļu un ziedi un aizslēdziet dārza vārtus. Es gribu nomazgāties.”

18 Meitenes izdarīja, kā bija likts, aizslēdza dārza vārtus un izgāja pa sānu vārtiņiem, lai atnestu, kas bija pavēlēts. Viņām nebija ne jausmas par vecajiem, jo tie bija noslēpušies.

19 Tiklīdz meitenes bija aizgājušas, vecajie, iznākuši no slēptuves, metās pie Zuzannas.

20 Viņi teica: “Redzi, dārza vārti ir aizslēgti, un neviens mūs neredz. Mēs degam iekārē pēc tevis, tādēļ paliec pie mums un padodies mums.

21 Ja tu tā nedarīsi, mēs liecināsim pret tevi un teiksim, ka ar tevi kopā bija kāds jauneklis un tādēļ tu aizsūtīji meitenes prom.”

22 Tad Zuzanna smagi nopūtās un teica: “Ak vai, kādās briesmās esmu nokļuvusi! Ja es to darīšu, man draud nāve, bet, ja ne, es nespēšu izbēgt no jūsu rokām.

23 Man labāk būs, ja es, to nedarīdama, kritīšu jūsu rokās, nevis grēkošu Kunga priekšā.”

24 Un viņa sāka skaļi kliegt, bet vecajie kliedza tikpat skaļi.

25 Viens no viņiem pieskrēja pie dārza vārtiem un atrāva tos vaļā.

26 Mājinieki izdzirdēja kliegšanu un metās pa sānu vārtiņiem dārzā, lai redzētu, kas Zuzannai noticis.

27 Kad vecajie savu sakāmo bija pateikuši, mājas kalpotājus pārņēma kauns, jo nekas tāds par Zuzannu nekad vēl nebija teikts.

Zuzannu vēlas sodīt ar nāvi

28 kad nākamajā dienā ļaudis sapulcējās pie viņas vīra Joakima, ieradās arī abi vecajie. Viņi bija ļauna un netaisna nodoma pārņemti panākt, lai Zuzannu sodītu ar nāvi.

29 Viņi uzrunāja sapulcējušos ļaudis: “Ataiciniet Zuzannu, Helkija meitu, Joakima sievu!”

30 Un tie tūlīt pasauca viņu. Viņa ieradās ar saviem vecākiem,

bērniem un visiem saviem tuviniekiem.

31 Zuzanna bija ļoti grezni tērpusies un skaista.

32 Abi nekrietnie vīri pavēlēja viņai atsegt seju, jo tā bija aizklāta, lai viņi vēl varētu apmierināt savu iekāri pēc viņas skaistuma.

33 Visi, kas bija līdz ar viņu un kas viņu pazina, sāka raudāt.

34 Vecajie tiesneši piecēlās un visu ļaužu klātbūtnē uzlika rokas viņai uz galvas.

35 Raudādama viņa pacēla acis pret debesīm, jo sirdī viņa pilnīgi paļāvās uz Kungu.

36 Bet vecajie teica: “Kad mēs vieni pastaigājāmies dārzā, viņa tur ienāca ar divām kalponēm. Viņa lika dārza vārtus aizslēgt un aizsūtīja kalpones prom.

37 Tad pie viņas pienāca jauneklis, kura seja bija apslēpta, un piegūlās viņai blakus.

38 Mēs atradāmies dārza stūrī un, redzēdami šādu nekrietnu rīcību, metāmies viņiem klāt.

39 Mēs redzējām viņus abus kopā. Tā kā jauneklis bija stiprāks par mums, mēs nevarējām viņu noturēt, un, atvēris dārza vārtiņus, viņš aizlaidās.

40 Bet šo mēs satvērām un jautājām: “Kas bija šis jauneklis?”

41 Viņa negribēja mums to teikt. Mēs apzvēram to.” Un visa sinagoga viņiem noticēja, jo viņi bija vecajie un tiesneši pār tautu. Zuzanna tika notiesāta uz nāvi.

42 Tad viņa sāka kliegt skaļā balsī: “Mūžīgais Dievs! Tu, kam ir atklāts viss, kas apslēpts, tu, kas zini visu, kas bijis, pirms vēl tas tapis,

43 tu zini, ka viņi ir melīgi liecinājuši pret mani. Redzi, es tieku sodīta ar nāvi, lai gan neesmu darījusi neko no tā, par ko viņi mani nekrietni apsūdz.”

Zuzannu izglābj un atbrIvo

44 Kungs uzklausīja viņas vārdus.

45 Kad viņu veda projām, lai nogalinātu, Dievs pamodināja Svēto Garu jauneklī, kura vārds bija Daniēls.

46 Viņš iesaucās skaļā balsī: “Es esmu tīrs no šīm asinīm!”

47 Visi pagriezās pret Daniēlu un sauca: “Ko nozīmē šie vārdi, ko tu teici?”

48 Tad Daniēls nostājās pūļa vidū un sacīja: “Jūs nelgas, Israēla dēli! Bez tiesas un lietas skaidras izzināšanas jūs notiesājāt Israēla meitu.

49 Griezieties atpakaļ un tiesājiet no jauna! Šie vīri ir nepatiesi liecinājuši pret viņu.”

50 Un ļaudis nekavējoties atgriezās. Vecajie teica Daniēlam: “Nāc, sēdies mūsu vidū un ziņo, kas tev sakāms, jo Dievs tev ir licis to vēstīt.”

51 Daniēls ļaudīm teica: “Nošķiriet viņus vienu no otra! Es spriedīšu par katru no viņiem atsevišķi.”

52 Kad tie bija nošķirti viens no otra, Daniēls lika pasaukt vienu no viņiem un teica viņam: “Tu, kas jau sen esi krājis ļaunumu, zini, ka tagad ir nākuši gaismā tavi pārkāpumi,

53 kurus tu līdz šim esi darījis, netaisni tiesādams. Nevainīgos tu esi notiesājis, vainīgos atbrīvojis no soda, lai gan Kungs saka: nenogalini nevainīgo un taisno!

54 un tagad ja jau tu zuzannu redzēji, tad pasaki, kas tas bija par koku, zem kura tu viņus redzēji kopā?” Tas atbildēja: “Zem pistācijas koka.”

55 Daniēls teica: “Patiesi, tavi meli nāk pār tavu galvu. Ar Dieva ziņu Dieva eņģelis tevi pāršķels uz pusēm.”

56 Atlaizdams šo, Daniēls lika atvest otru vecajo un teica viņam: “Tu esi Kanaāna sēkla, nevis Jūdas. Skaistums tevi ir pavedinājis uz maldiem, un iekāre sagrozījusi tavu sirdi.

57 Tā jūs esat darījuši ar Israēla meitām, un viņas bailēs padevās jums. Bet Jūdas meita nepakļāvās jūsu nekrietnībai.”

58 Tagad saki man:

“Zem kāda koka tu redzēji viņus abus kopā?” Tas atbildēja: “Zem ozola.”

59 Tad Daniēls teica: “Patiesi, arī tavi meli nāk pār tavu galvu. Tā Kunga eņģelis stāv šeit ar zobenu, lai pārcirstu tevi vidū pušu un jūs abus pazudinātu nāvē.”

Dievs vecajos soda ar nāvi

60 un visa sinagoga sāka skaļā balsī slavēt Dievu, kas izglābis tos, kuri uz viņu paļaujas.

61 Un viņi metās virsū abiem vecajiem, kurus Daniēls bija piespiedis pašiem ar savu muti apliecināt, ka viņi devuši viltus liecību.

62 Viņus sodīja pēc Mozus bauslības nogalinot, jo viņi paši to nekrietni bija lēmuši savam tuvākajam.

Tā tajā dienā tika izglābtas nevainīgas asinis.

63 Helkijs un viņa sieva slavēja Dievu pateicībā par savu meitu Zuzannu, tāpat arī viņas vīrs Joakims un visi tuvinieki, jo nekāda nepiedienība viņas rīcībā netika atrasta. N0 šīs dienas turpmāk Daniels kļuva varens savas tautas acīs.

B AZARJAS LŪGŠANA

25 Tad Azarja apstājās liesmu vidū un, atvēris muti, sāka skaļi lūgt:

26 “Tu esi slavēts, Kungs, mūsu tēvu Dievs, daudzināts un godāts ir tavs vārds mūžu mūžos,

27 jo tu esi taisnīgs visā, ko tu mums esi darījis, visi tavi darbi ir patiesi, tavi ceļi ir taisni, un tava tiesa ir patiesa.

28 Tevis spriestā tiesa par mums un mūsu tēvu svēto pilsētu Jeruzālemi vienmēr ir bijusi patiesa, jo tu esi lēmis patiesību mūsu grēku dēļ.

29 Mēs esam grēkojuši it visā, esam atstājušies no tevis un neesam tevi klausījuši.

30 Mēs neesam ņēmuši vērā tavas pavēles un neesam darījuši,

kā tu mums esi licis, lai mums klātos labi.

31 Un tagad visu, ko tu mums esi uzsūtījis, visu, ko esi darījis mums, tu esi darījis pēc patiesa sprieduma.

32 Tu esi nodevis mūs mūsu naidniekiem un visnīstamākajiem atkritējiem, netaisnajam ķēniņam, kas ir visļaunākais, kāds vien ir uz zemes.

33 Mēs tagad nedrīkstam atvērt muti, kauns un pazemojums ir pārņēmis tavus kalpus un tos, kas tevi bīstas.

34 Sava vārda dēļ nenodod mūs galīgi, nesarauj savu derību,

35 un nenovērs savu žēlastību no mums tavas mīlestības dēļ pret Ābramu, tava kalpa Izaka dēļ un Israēla dēļ, kas tev ir svēts.

36 Tu esi sacījis viņiem, lai viņu sēkla vairojas kā zvaigznes debesīs un kā smiltis jūras krastā.

37 Kungs, mēs šodien esam noniecināti vairāk par visām tautām

uz zemes un pazemoti mūsu grēku dēļ.

38 Un nav mums šobrīd nedz valdnieka,

nedz pravieša, nedz vadoņa,

nav nedz dedzināmo,

nedz lejamo upuru,

nedz ziedojumu,

nedz kvēpināmo zāļu.

Nav vietas, kur tevi sastapt un rast tavu žēlastību.

39 Mūsu sirds ir satriekta un gars pazemīgs,

kaut tu mūs pieņemtu,

it kā mēs nestu upurim aunus,

vēršus un tūkstošiem treknu jēru.

40 Lai tāds būtu mūsu upuris šodien tev un lai tas nestu piepildījumu, jo tie, kas ticībā paļaujas uz tevi, nepaliek kaunā.

41 Tagad mēs tiecamies pēc tevis no visas sirds, bīstamies tevi

un alkstam nokļūt tava vaiga priekšā.

Nepazemo mūs!

42 Dari, Kungs, mums tā, kā liek tava labestība un tavas žēlastības pilnība,

43 atpestī mūs, kā tu to spēj brīnumainā kārtā, sagādā slavu savam vārdam, Kungs,

44 lai kaunā novēršas visi, kas izrādījušies ļauni

pret taviem kalpiem,

lai viņi tiek apkaunoti tavas varas un

varenības priekšā un viņu spēks

lai tiek satriekts.

45 Lai viņi zina, ka tu esi Kungs, vienīgais Dievs, kura slava ir visā pasaulē.”

Kunga eņģelis nodzēš liesmu

46 Ķēniņa kalpi, kas viņus bija iemetuši krāsnī, nemitējās to kurināt, piemetot klāt zemes sveķus, piķi, pakulas un žagarus.

47 Liesmas izšāvās no krāsns četrdesmit deviņu olekšu augstumā,

48 apņemot un aizdedzinot tos kaldiešus, kuri atradās krāsns tuvumā.

49 Tad Kunga eņģelis kopā ar Azarju un viņa

pavadoņiem nokāpa krāsnī

un nodzēsa uguns liesmu.

50 Pa visu krāsni izplatījās it kā rasas garaiņi,

un uguns vairs neskāra nevienu, nenodarīja

nekādu ļaunumu un nesagādāja ciešanas.

Trīs vīru lūgšana

51 Tad visi trīs vienā balsī, it kā no vienas mutes, sāka krāsnī dziedāt, slavēt un cildināt Dievu, teikdami šādus vārdus:

52 “Tu esi slavēts, Kungs, mūsu tēvu Dievs, cildināts un augstībā celts mūžu mūžos, un tavas godības vārds ir slavēts, svēts, cildināts un augstībā celts mūžu mūžos,

53 tu esi slavēts savas svētās godības templī, slavā apdziedāts un godā celts mūžu mūžos!

54 Tu esi slavēts, tu, kas, sēdēdams uz ķerubiem, ieskaties dziļi bezdibenī, tu esi cildināts un augstībā celts mūžu mūžos.

55 Tu esi slavēts savas valstības tronī, slavā apdziedāts un augstībā celts mūžu mūžos.

56 Tu esi slavēts debesu cietoksnī, slavā apdziedāts un godībā cildināts mūžu mūžos.

57 Slavējiet, visi Kunga darbi, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

58 Slavējiet, Kunga eņģeļi, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

59 Slavējiet, debesis, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

60 Slavējiet, visi ūdeņi, kas augšā debesīs, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

61 Slavējiet, visas varas, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

62 Slavējiet, saule un mēness, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

63 Slavējiet, debesu zvaigznes, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

64 Slavējiet, lieti un rasa, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

65 Slavējiet, visi vēji, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

66 Slavējiet, uguns un svelme, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

67 Slavējiet, aukstums un karstums, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

68 slavējiet, puteņi un krusa, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

69 Slavējiet, naktis un dienas, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

70 Slavējiet, gaisma un tumsa, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

71 Slavējiet, ledus un sals, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

72 Slavējiet, sniegi un sarma, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

73 Slavējiet, zibeņi un negaisa mākoņi, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

74 Lai zeme slavē Kungu, lai dzied viņam slavu un augstībā ceļ viņu mūžu mūžos!

75 Slavējiet, kalni un pakalni, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

76 Lai viss, kas aug uz zemes, slavē Kungu, lai dzied viņam slavu un augstībā viņu ceļ

mūžu mūžos!

77 Slavējiet, jūras un upes, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

78 Slavējiet, avotu ūdeņi, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

79 Lai valzivis un visa radība, kas ūdenī kustas, slavē Kungu, lai dzied viņam slavu un augstībā viņu ceļ mūžu mūžos!

80 Slavējiet, visa lidojošā radība debesīs, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

81 Slavējiet, visi zvēri un mājlopi, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

82 Slavējiet, cilvēku dēli, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

83 Lai Israēls slavē Kungu, dzied viņam slavu un augstībā ceļ viņu mūžu mūžos!

84 Slavējiet, Kunga priesteri, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

85 Slavējiet, Kunga kalpi, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

86 slavējiet, taisno gars un dvēsele, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

87 slavējiet, svētie un savā sirdī pazemīgie, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos!

88 Slavējiet, Hananja, Azarja un Misaēl, Kungu, dziediet viņam slavu un augstībā celiet viņu mūžu mūžos, jo viņš iznesa mūs no pazemes un izglāba mūs no nāves rokas, izrāva no degošās krāsns un pasargāja mūs no uguns liesmām!

89 Esiet pateicīgi Kungam, jo viņš ir labestīgs un viņa žēlastība ir mūžīga!

90 Slavējiet, visi dievbijīgie, Kungu, kas ir visu dievu Dievs, dziediet viņam slavu un esiet viņam pateicīgi, jo viņa žēlastība ir mūžīga!

BĒLS

Ievads

Kad valdnieks Astiags aizgāja pie tēviem, pēc viņa nāves ķēniņvalstī sāka valdīt persietis Kīrs.

2 daniēls dzīvoja kopā ar Ķīru un bija vairāk ieredzēts nekā citi valdnieka draugi.

Bēla stāsts

3 bābeles iedzīvotājiem bija elku dievs, un viņa vārds bija Bēls. Ik dienas viņam tika ziedoti divpadsmit ma-

lumi miltu, četrdesmit avis un seši mēri vīna.

4 Pats valdnieks to godāja un katru dienu gāja pielūgt, bet Daniēls pielūdza savu Dievu.

5 Valdnieks jautāja Da-niēlam: “Kādēļ tu nepielūdz Bēlu?” Daniēls teica: “Es negodāju elku dievus, kas ir cilvēku rokām darināti, bet gan dzīvo Dievu, kas radījis debesis, zemi un kas valda pār ikkatru miesīgo radību.”

6 Bet ķēniņš teica: “Vai Bēls tev nešķiet esam dzīvs dievs? Vai tad tu neredzi, cik daudz viņš katru dienu ēd un dzer?”

7 Daniēls iesmējās un teica: “Neļauj sevi maldināt, valdniek! No iekšpuses tur ir tikai māli, no ārpuses varš, un nekad neko tas nav nedz ēdis, nedz dzēris.”

8 Valdnieks saskaitās, pasauca savus priesterus un teica viņiem: “Ja jūs man nepateiksiet, kurš notiesā šo ziedojumu, jūs tiksiet sodīti ar nāvi; bet, ja pierādīsiet, ka tas ir Bēls, ar nāvi tiks sodīts Daniēls, jo viņš ir zaimojis Bēlu.”

9 Tad Daniēls teica valdniekam: “Lai notiek, kā tu esi teicis!” Bēlam bija pavisam septiņdesmit priesteri un vēl arī viņu sievas un bērni.

10 Valdnieks kopā ar Daniēlu ieradās Bēla templī.

11 Priesteri teica: “Mēs, valdniek, iesim ārā, tu pats noliec ēdienus un sajaukto vīnu, tad aizslēdz durvis un aizzīmogo ar savu zīmoggredzenu! Ja nākamajā rītā, agri ieradies, tu redzēsi, ka Bēls neko nav apēdis, mēs esam gatavi mirt. Pretējā gadījumā lai mirst Daniēls, kas mūs apmelojis.”

12 Priesteri jutās droši un pārliecināti, jo zem galda bija izveidojuši slepenu eju, pa kuru viņi allaž iegāja un paši visu noēda.

13 Kad priesteri bija aizgājuši, valdnieks nolika ēdamo Bēlam.

14 Daniēls bija pavēlējis saviem kalpiem atnest pelnus, un tie izkaisīja tos pa visu templi ķēniņa acu priekšā. Tad, izgājuši ārā, viņi aizslēdza durvis, aizzīmogoja tās ar valdnieka zīmoggredzenu un devās prom.

15 Naktī, kā parasti, ieradās priesteri ar savām sievām un bērniem, visu noēda un visu izdzēra. ^Valdnieks un Daniēls piecēlās agri no rīta.

17 Valdnieks gribēja zināt, vai aizzīmogojums ir neskarts. Daniēls atbildēja: “Jā, valdniek, neskarts.” lsTiklīdz durvis bija atvērtas, valdnieks, paskatījies uz galdu, skaļā balsī

iesaucās: “Liels tu esi, Bēl, un pie tevis nav nekāda viltus!”

19 Bet Daniels sāka smieties. Viņš atturēja valdnieku, lai tas neiet iekšā templī: “Paskaties uz grīdu! Vai tu pazīsti, kā pēdas tās ir?”

20 Tad valdnieks teica: “Es redzu vīru, sievu un bērnu pēdas.”

21 Pārskaities valdnieks lika saņemt ciet priesterus, viņu sievas un bērnus. Priesteri parādīja slepenās durvis, pa kurām mēdza iet iekšā un apēst visu, kas bija uz galda.

22 Valdnieks lika nogalināt priesterus, atdeva Bēlu Da-niēla varā, un viņš satrieca gan Bēlu, gan viņa templi.

Pūķa stāsts

23 Bābelē bija arī liels pūķis, un bābelieši to godāja.

24 Valdnieks teica Daniēlam: “Tu taču nevari teikt, ka šis nav dzīvs dievs. Tad pielūdz viņu!”

25 Bet Daniēls atteica: “Es pielūgšu savu Dievu Kungu, tādēļ ka viņš ir dzīvais Dievs. Bet to pūķi, ja tu atļauj, es iznīcināšu bez zobena un rungas.”

26 Valdnieks teica: “Es tev dodu šādu atļauju.”

27 Daniēls paņēma piķi, taukus un matus, to visu sajauca un pagatavoja mīklu. To viņš iegrūda pūķim rīklē, un, to norijis, tas pārsprāga uz pusēm. Daniēls izsaucās: “Redzi, te ir tas, ko jūs godājat!”

28 Kad Bābeles iedzīvotāji to padzirdēja, viņi sadusmojās. Atnākuši pie valdnieka, viņi pārmeta, ka tagad pār viņiem valdot jūds, kas satriecis Bēlu, nogalinājis pūķi un nonāvējis priesterus.

29 Viņi teica valdniekam: “Atdod mums Daniēlu! Ja ne, mēs nogalināsim tevi un visu tavu namu.”

30 Valdnieks redzēja, cik neatlaidīgi viņi uzmācas, un tādēļ bija spiests atdot viņiem Daniēlu.

31 Tie iemeta Daniēlu lauvu bedrē, un tur viņš bija sešas dienas.

32 Bedrē bija septiņi lauvas, un ik dienas tiem barībai tika iemesti divi cilvēki un divas avis. Bet tajā laikā lauvām netika dots nekas, lai tie aprītu Daniēlu.

33 Jūdejā bija pareģis Ambakūms. Viņš bija pagatavojis ēdamo, sagriezis maizi un to visu ielicis grozā, lai nestu uz lauka pļāvējiem.

34 Kunga eņģelis Ambakūmam teica: “Aiznes šo brokastu maltīti uz Bābeli Daniēlam, kas ir lauvu bedrē.”

35 Ambakūms atbildēja: “Kungs, es ne-

kad neesmu redzējis Bābeli, un es nezinu to bedri.”

36 Kunga eņģelis apņēma Ambakūma galvu un, turēdams aiz matiem, vienā rāvienā aiznesa viņu ar savas dvašas spēku uz Bābeli tieši virs lauvu bedres.

37 Tad Ambakūms skaļi sauca: “Daniēl, Daniēl, ņem šo maltīti, ko tev sūta Dievs.”

38 Daniēls teica: “Dievs, tu esi mani atcerējies, tu neesi atstājis tos, kas tevi mīl.”

39 Viņš piecēlās un sāka ēst, bet Dieva eņģelis tūlīt nogādāja Ambakūmu atpakaļ tajā pašā vietā.

40 Septītajā dienā valdnieks nāca, lai apraudātu Daniēlu. Pienācis pie bedres, viņš ielūkojās iekšā, un redzi tur sēdēja Daniēls!

41 Valdnieks iesaucās skaļā balsī: “Kungs, Daniēla Dievs, tu esi liels un bez tevis nav neviena cita!”

42 Tad viņš lika Daniēlu izvilkt laukā, bet tos, kas bija vainīgi pie viņa pazudināšanas, iemest bedrē, un tie tika aprīti tūlīt viņa acu priekšā.

Content

Deiterokanoniskās grāmatas-12 . Daniēla grāmatas pielikumi

A ZUZANNA

B AZARJAS LŪGŠANA

BĒLS