Deiterokanoniskās grāmatas-15 . Trešā Ezras grāmata

3. EZRAS GRĀMATA

A 3 . Ezras grāmatā tiek lietoti dažādi kārtas numuri: 1.-2. nodaļa, kā arī 15 . 16 . nodaļa ir atrodama tikai latiņu manuskriptos; tās netiek uzskatītas par oriģinālteksta sastāvdaļu, un tās mēdz dēvēt par 5 . un 6 . Ezras grāmatu. Bet 3 .-14 . nodaļa pazīstama arī kā 4 . Ezras grāmata.

Ezram liek norāt Jūdas ļaudis

1.nodaļa

Otrā grāmata, ko rakstījis pravietis Ezra Serāja dēls, Ezerija dēls, Helkija dēls, Salama dēls, Sadoka dēls, Ahitoba dēls,

2 Ahijas dēls, Finēsa dēls, Ēlī dēls, Amerijas dēls, Asiēla dēls, Marimota dēls, Arna dēls, Ozijas dēls, Borita dēls, Abiseja dēls, Finēsa dēls, Elāzāra dēlsBB Vai sk. 2 Ezr 8 :1-2: Seraja dēls, Azareja dēls, Hilkijas dēls, Šalluma dēls, Cādoka dēls, Ahituba dēls, Amarjas dēls, Azarjas dēls, Merajota dēls, Zerahjas dēls, Uzi dēls, Buki dēls, Abišuas dēls, Pinhāsa dēls, Elāzāra dēls.,

3 Ārona dēls no Levī cilts, kas bija gūsteknis Mēdijas zemē, Artakserksacc Vai: Artahšasta, sk. 1. Ezras grāmatu., persiešu ķēniņa, valdīšanas laikā.

4 Un bija tā: Kunga vārds man sacīja:

5 ej un pasludini maniem ļaudīm to ļaunos darbus un viņu dēliem netaisnības, ko tie pret mani darījuši! Lai viņi vēsta savu dēlu dēliem,

6 ka vecāku grēki viņos ir auguši augumā, jo viņi, mani aizmirsuši, ir upurējuši svešiem dieviem.

7 Vai ne es izvedu tos no Ēģiptes zemes, no verdzības nama? Viņi ir mani sadusmojuši un manus padomus nonicinājuši.

8 bet tu apcērp matus uz savas galvas un met uz viņiem visu ļaunumu, jo viņi, izlaidīgā tauta, nav klausījuši manai bauslībai!

9 Cik ilgi pacietīšu viņus tos, kuriem devu tik daudz labuma?

10 Vinu dēl es daudzus ķēniņus gāzu, faraonu ar tā kalpiem un visu tā karapulku satriecu,

11 visus cittautiešus viņu vārdā sagrāvu, austrumos divu valstu Tīras un Sidonas -tautas izkaisīju, un visus viņu ienaidniekus sakāvu.

12 Un teic viņiem: “Tā saka Kungs: I3es jūs izvedu cauri jūrai un dzelmē metu jums drošu ceļu; devu jums Mozu par vadoni un Āronu par priesteri,

14 gaismai devu jums uguns stabu un daudz brīnumu jūsu vidū darīju; bet jūs esat mani aizmirsuši, saka Kungs.

15 visvarenais kungs saka: par zīmi es sūtīju jums paipalas, aizsardzībai es devu jums nometnes, bet arī tur jūs kurnējāt

16 un nepriecājāties manā vārdā par savu ienaidnieku bojāeju un vēl līdz šai dienai kurnat.

17 Kur ir tie labie darbi, ko jums darīju? Vai tuksnesī, kad bijāt izsalkuši, jūs nesaucāt uz mani:

18 kādēļ tu atvedi mūs uz šo tuksnesi nogalēt mūs? Labāk bija vergot ēģiptiešiem nekā mirt tuksnesī!

19 Es iežēlojos par jūsu gaušanos un devu jums mannu par barību, eņģeļu maizi jūs ēdāt.

20 Kad bijāt izslāpuši, vai es nepārcirtu klinti un izplūda ūdens pārpārēm?

21 Sadalīju jums treknas zemes; kanaāniešus un periziešus, un filistiešus no jūsu vaiga padzinu. Ko vēl lai jums izdaru?” saka Kungs.

22 Tā saka visvarenais Kungs: “Kad jūs tuksnesī pie amoriešu upes slāpāt un pulgojāt manu vārdu,

23 es nevis sūtīju jums par šiem zaimiem uguni, bet iemetu ūdenī koku, un upe kļuva salda.

24 Ko lai daru ar tevi, Jēkab? Tu negribēji klausīt, Jūda! Apmetīšos pie citām tautām un došu tām savu vārdu, lai glabā manus likumus!

25 Kā jūs mani atstājāt, tā arī es jūs atstāšu; kad jūs lūgsiet man žēlastību, tad es jūs nežēlošu.

26 Kad piesauksiet mani, es jūs nedzirdēšu, jo asinīm apgānītas ir jūsu rokas un jūsu kājas ir naskas slepkavot.

27 It kā ne mani jūs esat atstājuši, bet paši sevi,” saka Kungs.

28 Tā saka visvarenais Kungs: “Vai es nelūdzos jūs kā tēvs dēlus un kā māte meitas, un kā zīdītāja savus mazuļus,

29 lai jūs esat mana tauta, un es būšu jūsu Dievs, un jūs mani dēli, un es jums Tēvs?

30 es vācu jūs kā vista savus cālēnus zem saviem spārniem. Bet ko lai šodien jums daru? Padzīšu jūs no sava vaiga!

31 Kad pienesīsiet man upurus, es novērsīšu savu vaigu no jums, jo jūsu svētku dienas un jaunie mēneši, un apgraizīšanas man riebj.

32 Es sūtīju pie jums savus kalpus praviešus, bet jūs tos sagrābāt un nokāvāt, un to miesas saplosījāt. Viņu asinis es atprasīšu,” saka Kungs.

33 Tā saka visvarenais Kungs: “Jūsu nams ir tukšs; kā pelavas vējš es jūs izdzenāšu.

34 Un jūsu dēliem nebūs pēcnācēju, jo tie neatzina manus baušļus un darīja to, kas ļauns manā priekšā.

35 Atdošu jūsu namus tiem ļaudīm, kas nāks; kas, mani nedzirdējuši, ticēs; kaut zīmes tiem nedošu, tie darīs, ko esmu licis,

36 praviešus neredzējuši, tie atģidīs savus pārkāpumus.

37 Novēlu žēlastību tiem ļaudīm, kas nāks, kuru bērni līksmot līksmojas, miesas acīm mani neredzējuši, bet garā tic tam, ko es esmu sacījis.

38 Un tagad, tēvs, skaties ar lepnumu un redzi no austrumiem nākam ļaudis.

39 Es došu tiem vadoņos Ābrahāmu, Izaku un Jēkabu, un Hozeju, un Amosu, un Mihu, un Joēlu, un Obadju, un Jonu,

40 un Nahumu, un Habakuku, SofonijuA, Hagaju, Zahariju un Malahiju, kas saukts arī par Kunga vēstnesi.”

2. nodaļa

Tā saka Kungs: “Es izvedu šos ļaudis no verdzības, devu viņiem likumus ar savu kalpu praviešu muti; bet tos klausīt viņi negribēja un manus padomus noraidīja.

2 Māte, kas viņus dzemdēja, saka viņiem: ejiet, dēli, es esmu atraitne un vientule.

3 Es audzināju jūs ar prieku un zaudēju jūs ar žēlabām un sirdēstiem, jo jūs esat grēkojuši sava Kunga Dieva priekšā un darījuši to, kas ļauns viņa acīs.

4 Bet ko lai tagad daru jums? Es esmu atraitne un vientule: ejiet, dēli, un lūdziet žēlastību Kungam.

5 Un tevi, tēvs, es piesaucu par liecinieku to dēlu mātei, kuri negribēja glabāt manu derību.

6 Lai tie krīt kaunā un viņu māti lai aplaupa, lai zūd viņu cilts!

7 Lai tautu vidū izšķīst to vārdi, lai izdeld no zemes, jo viņi nonievāja manu derību!

8 Bēdas tev, Asīrija, jo tu pie sevis netaisnos slēp! Ļaunā cilts, atceries, ko izdarīju Sodomai un Gomorai:

9 to zeme guļ piķa kalnos un pelnu vaļņos. Tā es darīšu tiem, kas mani neklausa,” saka visvarenais Kungs.

10 Tā saka Kungs Ezram: “Pasludini maniem ļaudīm, ka došu tiem Jeruzālemes valsti, ko grasījos dot Israēlam,

11 un paņemšu sev to slavu un došu tiem mūžīgos mājokļus, ko esmu tiem

sagatavojis.

12 No dzīvības koka nāks tiem smaržīgas ziedes, un tie nedz strādās, nedz aizkusīs.

13 Nāciet un saņemiet, lūdziet sev īsas dienas, lai tās paiet ātri. Jau gatava jums valsts, esiet nomodā!

14 Piesauc, piesauc debesis un zemi par lieciniekiem: es sagrāvu ļaunu un darīju labu, jo es esmu dzīvs, saka Kungs.

15 Māt, apskauj savus dēlus, audzini viņus ar prieku, kā dūja stiprini viņu kājas, jo es esmu tevi izraudzījis, saka Kungs.

16 Un augšāmcelšu miroņus no to vietām un no kapiem tos izvedīšu, jo es pazinu savu vārdu tajos.

17 Nebīsties, dēlu māt, jo es esmu tevi izredzējis, saka Kungs.

18 Es sūtīšu tev palīgos savus kalpus, Jesaju un Jeremiju, pēc kuru padoma es iesvētīju un sagatavoju tev divpadsmit kokus, kas nolīkuši zem dažādu augļu smaguma,

19 un tikpat avotu, kuros plūst piens un medus, un septiņus augstus kalnus ar rozēm un lilijām -tur pildīšu tavus dēlus ar prieku.

20 Atraitni attaisno, sērdieni iztiesā, nabagam dod, bāreni aizstāvi, kailo apģērb,

21 par izmocīto un kroplo rūpējies, klibo neapsmej, bezroci aizstāvi un aklo laid manu gaismu redzēt.

22 Vecu un jaunu savās sienās paslēp,

23 mirušos, kur vien atrodi, aizzīmogo un guldi kapā, un es došu tev pirmo vietu manas augšāmcelšanās dienā.

24 Atpūtinies un rimsti, mana tauta, jo tava atelpa pienāks.

25 Barotāj labā, baro savus dēlus, stiprini viņu kājas.

26 No kalpiem, ko es tev devu, neviens neies bojā, jo es atprasīšu tos no tava pulka.

27 Nebīsties! Kad pienāks posta un spaidu diena, citi raudās un bēdāsies, bet tu būsi līksma un ražena.

28 Tautas skaudīs, bet neviens tev neko nespēs nodarīt, saka Kungs.

29 Manas rokas tevi segs, lai tavi dēli neredz gehennuAA Gehenna (gr. val.) uguns elle..

30 Līksmo, māt, ar saviem dēliem, jo es tevi izglābšu, saka Kungs.

31 Piemini savus aizmigušos dēlus, jo es izvedīšu tos no zemes slēpņiem un došu tiem žēlastību, jo es esmu žēlsirdīgs, saka visuvarenais Kungs.

32 Skauj savus bērnus, līdz es nākšu un došu tiem žēlastību, jo mani avoti plūst atpaliem un mana žēlastība neizsīks.”

33 Es, Ezra, Horeba kalnā saņēmu Kunga pavēli iet pie Israēla. Kad es pie tiem aizgāju, tie mani atgrūda un Kunga rīkojumu noliedza.

34 Un tādēļ es saku jums, cittautieši, jums, kas dzirdat un saprotat: “Gaidiet savu Ganu, viņš dos jums mūžīgu mieru; jau tuvu ir tas, kas nāks mūžu galā.

35 Esiet gatavi valstības balvām, jo nebeidzama gaisma jums spīdēs mūžīgi.

36 Bēdziet no šā laikmeta ēnas, pieņemiet savas godības tīksmi! Es visiem liecinu par savu Glābēju.

37 Kunga uzticētās dāvanas pieņemiet un līksmojiet, pateikdamies viņam, kas jūs aicina Debesu valstībā.

38 Celieties un stāviet, un, redzi, cik ir to, kas nes Kunga mielasta zīmogu,

39 kas pārcēlušies no šā laika ēnas, saņēmuši no Kunga spodras drānas.

40 Pieņem savu pulku, Ciāna, un apkļauj savus baltā tērpušos, kas Kunga bauslību ir pildījuši.

41 To dēlu skaits, kurus tu vēlējies, ir pilns; lūdz Kunga varenību, lai svēti top tavi ļaudis, kas aicināti kopš iesākuma.”

42 Es, Ezra, Ciānas kalnā redzēju lielu pulku tos saskaitīt nespēju, un visi dziesmās slavēja Kungu.

43 To vidū bija stalts jauneklis, augumā lielāks par visiem, pēc kārtas viņš lika tiem galvā vainagus un slējās vēl augstāk; bet es ļoti brīnījos.

44 Tad es jautāju eņģelim: “Kas tie ir, kungs?”

45 Viņš man atbildēja: “Tie, kas nometuši mirstīgās drānas un tērpušies nemirstībā, un apliecinājuši Dieva vārdu; tagad viņi tiek kronēti un saņem palmas.”

46 Un es vaicāju eņģelim: “Kas ir šis jauneklis, kas viņus kronē un rokā dod palmas?”

47 Viņš man atbildēja: “Tas ir Dieva Dēls, ko viņi šajā mūžā apliecinājuši.” Un es sāku cildināt viņus, kas bija stingri iestājušies par Kunga vārdu.

48 Tad eņģelis man sacīja: “Ej un pavēsti manai tautai, cik daudz un cik lielus Kunga Dieva brīnumus tu esi redzējis.”

3.nodaļa. Pirmā vīzija

Trīsdesmitajā gadā pēc pilsētas nopostīšanas es, Šaltiēls, saukts arī par Ezru, biju Bābelē un, savās cisās gulēdams, zūdījos, un domas sakāpa manā sirdī,

2 jo es biju redzējis Ciānas sabrukumu un pārpilnību, kāda valdīja Bābelē,

3 un mans gars satraucās, un es sāku runāt uz Visuaugsto ar bijīgiem vārdiem

4 un sacīju: “Valdniek un Kungs, tu taču runāji no iesākuma, kad dēstīji zemi un to paveici viens, un pavēlēji pīšļiem,

5 un devi Ādamam nedzīvu miesu? Bet arī viņš bija tavu roku darbs, un tu iepūti viņā dzīvības garu, un viņš kļuva dzīvs tavā priekšā.

6 un tu ievedi viņu paradīzē, ko bija stādījusi tava labā roka, vēl pirms radās zeme;

7 tu liki viņam ievērot savu bausli, un viņš to pārkāpa, un tu uzreiz lēmi nāvi viņam un viņa ģintij. No viņa cēlās dzimtas un ciltis, ļaudis un tautas, kuru skaitam nav gala.

8 Un katra tauta klimta, kur iegribēja, un darīja nekrietnības tavā priekšā un niecināja tavus baušļus, bet tu tās nepadzini.

9 Tu atkal savā laikā izlēji plūdus pār pasaules iemītniekiem un tos izdeldēji,

10 un viens gals bija tiem kā Ādamam nāve, tā viņiem plūdi.

11 bet vienu no viņiem tu atstāji Nou ar viņa saimi, un no viņa cēlušies visi taisnie.

12 Un bija tā: tie, kas mita uz zemes, sāka vairoties, un vairojās viņu dēli un ļaudis, un daudzas tautas un atkal sāka darīt nekriet-nības, vēl vairāk nekā viņu priekšteči.

13 Un bija tā: kad viņi darīja netaisnas lietas tavā priekšā, tu no viņiem izraudzījies sev vienu, kura vārds bija Ābrahāms,

14 un iemīļoji viņu; un viņam vienam slepeni naktī parādīji laiku galu

15 un noslēdzi ar viņu mūžīgu derību, un teici viņam, ka nekad neatstāsi viņa ģinti. Un tu devi viņam Izaku un Izakam devi Jēkabu un Ēsavu.

16 Un tu izraudzīji sev Jēkabu, bet Izaku atstūmi. Un Jēkabs tapa par daudziem jo daudziem. J7Un bija tā: tu izvedi no Ēģiptes viņa ģinti un atvedi pie Sīnaja kalna.

18 Tu nolieci debesis, sapurināji zemi un sagrīļoji pasauli, liki drebēt bezdibeņiem un sabangoji mūžus,

19 un tava godība izgāja pa četriem vārtiem caur uguni un zemestrīci, vēju un salu un deva bauslību Jēkaba ģintij un dedzību Israēla pēcnācējiem.

20 Bet tu neatņēmi viņiem ļauno sirdi, lai tava bauslība nestu viņos augļus.

21 Jo, ļaunas sirds nospiests, pirmais Ādams to pārkāpa un tika pievārēts, tāpat arī visi, kas no viņa dzimuši.

22 Tā nepastāvība nostiprinājās; bauslība bija cilvēka sirdī līdz ar ļaunuma sakni, labais atkāpās un ļaunais turējās.

23 Un gāja laiki, un beidzās gadi, un tu cēli sev kalpu, vārdā Dāvids,

24 un teici viņam, lai uzbūvē pilsētu tavam vārdam un tajā nes tev upurus no tā, kas ir tavs.

25 Un tā bija daudzus gadus; bet izlaidās pilsētas iemītnieki,

26 visās lietās darīja tāpat kā Ādams un visi viņa pēcnācēji; jo arī viņus nomāca ļauna sirds.

27 Un tu nodevi savu pilsētu savu ienaidnieku rokās.

28 Un tad es sacīju savā sirdi: vai Bābeles iemītnieki labāk dzīvo un tādēļ tie valda pār Ciānu?

29 Bija tā: es še ierados un redzēju nekrietnības, kurām nebija skaita, un daudzus vaininiekus šajos trīsdesmit gados ir redzējusi mana dvēsele. Un izmisa mana sirds,

30 jo es redzēju, ka tu paciet šos grēciniekus un esi pieņēmis negantību darītājus; savu tautu tu esi izdeldējis, bet savus naidniekus paglabājis, un nevienam neesi atklājis,

31 kā izprast tavu ceļu.

Vai tad Bābeles darbi ir labāki nekā Ciānas?

32 Vai kāda cita tauta tevi zina labāk nekā Israēls?

Vai kāda cilts tavām liecībām ir tā ticējusi kā šis Jēkabs?

33 Nedz atlīdzība viņiem ir pienācīga, nedz viņu pūles ir nesušas augļus!

Jo es iedams izgāju cauri tautām un redzēju, kā tās zeļ un nepiemin tavus baušļus.

34 Tad noliec reiz uz svariem mūsu misēkļus un pasaules iemītnieku darbus, un būs redzams, uz kuru pusi tie nosvērsies!

35 Kad gan nav grēkojuši tavā priekšā zemes iemītnieki, un kura tauta tā ir ievērojusi tavus baušļus?

36 Pēc vārdiem tu atradīsi cilvēkus, kuri klausījuši taviem likumiem, bet tautas gan neatradīsi.”

4.nodaļa

Un tad eņģelis, kas bija sūtīts pie manis, viņa vārds bija Uriēls,

2 man atbildēja:

“Pārlieku apjukusi ir tava sirds par šo pasauli; vai tu domā izprast Visuaugstā ceļu?”

3 Un es sacīju: “Tā ir, mans kungs.”

Un viņš man atbildēja, sacīdams:

“Trīs ceļus esmu sūtīts tev parādīt un trīs mīklas nolikt tavā priekšā.

4 Ja tu man atminēsi vienu

no tām, tad es tev parādīšu ceļu, kuru tu alksti redzēt, un iemācīšu tev, kādēļ ļauna ir sirds.”

5 Un es sacīju: “Runā, mans kungs!”

Un viņš man sacīja:

“Ej, nosver man uguns smagumu vai izmēri vēja pūsmu,

vai atsauc man atpakaļ dienu, kas pagājusi!”

6 Bet es atbildēju: “Kurš cilvēks var paveikt to, ko tu no manis prasi?”

7 Un viņš man sacīja:

“Ja es prasītu, lai tu pasaki, cik kambaru ir jūras sirdī vai cik straumju ir dzelmes avotā, vai cik ceļu virs debesu juma, vai kur ir paradīzes vārti,

8 tu droši vien man teiktu: es neesmu nokāpis dzelmē

un nekad neesmu nogrimis ellē, un arī debesīs nekad neesmu uzkāpis.

9 Bet es tev prasīju tikai par uguni un vēju, un dienu, kuru tu esi nodzīvojis, par to, bez kā tu nejaudā iztikt,

un tu man to neatbildēji.”

10 Un viņš man sacīja: “Tu nespēj izprast to, kas tev pieder, kas ir ar tevi kopš jaunības;

11 kā lai tavs miesas trauks spētu aptvert Visuaugstā ceļu?

Kā nīcīgais šajā nīcības pārņemtajā pasaulē var aptvert nenīcību?”

To dzirdējis, es nokritu uz sava vaiga

12 un viņam sacīju: “Labāk mums būtu vispār nebūt, nevis būt šeit un dzīvot nekrietnībās, un ciest, nezinot, kālab.”

13 Un viņš man atbildēja:

“Reiz es gāju un nonācu birzī,

kur lauka koki bija sanākuši kopā

14 un sprieda: nāciet, iesim un pieteiksim jūrai

karu, lai tā atkāpjas mūsu priekšā,

un darīsim sev jaunas birzis.

15 Tāpat arī jūras viļņi sanāca padomē un sacīja: nāciet, iesim un iekarosim lauka birzis, lai tur gūtu sev jaunu vietu.

16 Bet birzs nodoms izrādījās velts, jo nāca uguns un to aprija;

17 tāpat arī jūras viļņu nodoms, jo smiltis nostājās un tos apturēja.

18 Ja tu būtu viņu soģis, kuru no tiem tu attaisnotu un kuru notiesātu?”

19 Un es atbildēju: “Abu nodomi bija tukši, jo zeme ir dota mežiem un jūrai ir dota vieta, kur nest savus viļņus.”

20 Bet viņš man atbildēja:

“Tu pareizi izspriedi; kādēļ tā nespriedi savā lietā?

21 Jo, kā zeme ir dota birzīm un jūra saviem viļņiem, tā arī tie, kas dzīvo uz zemes, spēj izprast vien to, kas ir uz zemes, bet tas, kas virs padebešiem, -to, kas virs debesu augstuma.”

22 Tad es atbildēju: “Es lūdzu tevi, kungs, -kādēļ man dāvāts saprašanas prāts?

23 Jo es negribēju prašņāt par augstumu ceļiem, bet par to, kas ik dienu notiek ar mums:

kadel Israels ir nodots citu tautu nievām?

Kādēļ tava mīļā tauta ir atdota bezdievju pūļiem un mūsu tēvu bauslība ir pazudināta, un rakstītu baušļu nav vairs nekur?

24 Un kādēļ mēs aizejam no pasaules kā siseņi un mūsu dzīve ir kā garaiņi, un mēs neesam cienīgi iemantot tavu žēlastību?

25 Un ko viņš darīs sava vārda labā, kurā mēs saukti? To es taujāju!”

26 Bet viņš man atbildēja:

“Ja esi dzīvs, tad redzēsi,

un, ja dzīvosi, tad bieži brīnīsies. Šie mūži

steigtin steidz uz galu

27 un nejaudā nest to, kas nākamajos laikos apsolīts taisnajiem, jo šie mūži ir pilni skumju un nevarības.

28 Bet ļaunums, par ko tu man taujāji, ir izsēts, taču vēl nav pienācis laiks to izraut.

29 Tādēļ, iekams netiks nopļauts tas, kas sēts, un nepašķirsies vieta, kur ļaunums sēts, nenāks tīrums, kur sēts labais.

30 Jo ļaunuma sēklas grauds ir iesēts Ādama sirdī no sākuma, un cik daudz ļaunuma tas nesis jau līdz šim un vēl nesīs, līdz pienāks kulšana!

31 Spried nu pats, cik nekrietnības augļu ir nesis šis ļaunuma grauds!

32 Kad būs nopļautas tā vārpas,

kurām nav skaita,

cik milzīgu riju tad vajadzēs!”

33 Tad es atbildēju: “Kā un kad tas būs?

Kādēļ mūsu gadi tik īsi un ļauni?”

34 Un viņš man atbildēja: “Nesteidzies būt ātrāks par Visuaugsto; tu steidzies sevis dēļ, bet Visuaugstais steidzas daudzu labad.

35 Vai ne par to taujāja taisno dvēseles savās klētīs, vaicādamas: cik ilgi vēl te paliksim?

Un kad pienāks mūsu atlīdzības pļaujas laiks?

36 Uz to Jeremiēls, erceņģelis, tām atbildēja, sacīdams: kad jums līdzīgo skaits būs pilns, jo viņš uz svariem licis šos mūžus

37 un ar mēru mērojis laikus, un skaitīt saskaitījis stundas, un nedz kustinās tās, nedz steidzinās, iekams noteiktais mērs būs pilns.”

38 Tad es atbildēju: “Ak, valdniek un kungs, bet mēs visi esam pilni nekrietnības!

39 Un varbūt mūsu dēļ

taisnajiem kavējas kulšanas laiks -

to dēļ, kas grēkos dzīvo virs zemes?”

40 Un viņš man atbildēja: “Ej un pajautā grūtai sievai, vai tad,

kad tās deviņi mēneši pagājuši, viņas klēpis vēl var sevī noturēt augli.”

41 Es sacīju: “Nevar, kungs.” Tad viņš man sacīja: “Klēpim līdzīgas ir dvēseļu klētis nezemē.

42 Jo, kā dzemdētāja steidz ātrāk dzemdēt un izbēgt dzemdību spaidus, tā arī šīs klētis steidz atdot to, kas tām uzticēts

43 no iesākuma. Tad rādīšu tev par viņiem to, ko tu alksti redzēt.”

44 Un es atbildēju:

“Ja esmu atradis žēlastību tavās acīs un ja tas ir iespējams, un ja esmu cienīgs,

45 tad rādi man vai laika, kam jānāk, ir vairāk par pagājušo vai varbūt ir pagājis vairāk, nekā vēl būs?

46 To, kas pagājis, zinu, bet to, kam vēl jānāk, neapjaušu.”

47 Un viņš man teica: “Stājies pa labi no manis, un es tev parādīšu līdzības tulkojumu.”

48 Un es nostājos un skatījos: redzi, degošs ceplis

nāca manā priekšā; un, kad nodzisa liesma, es redzēju paliek dūmi.

49 Un pēc tam manā priekšā nāca mākonis,

ūdens pilns, un no tā aumaļām šļācās stiprs lietus; un,

kad lietusgāze beidzās, palika atlicin lāšu.

50 Un viņš man sacīja: “Domā pats. Jo, kā lietus

izaug lielāks nekā lāses un

uguns lielāka nekā dūmi,

tāpat arī lielum liels bija pagājušā mērs;

bet palika lāses un dūmi.”

51 Un tad es lūdzos: “Kā tu domā -vai nodzīvošu es līdz tām dienām?

Un kas būs tajās dienās?”

52 Viņš man atbildēja: “Par zīmēm, par kurām tu taujā, es varu tev daļēji sacīt, bet par tavu dzīvi es ne tikvien neesmu sūtīts tev stāstīt, bet arī nezinu.

5. nodaļa

Tagad par zīmēm: redzi, nāks dienas, kad tos, kas dzīvo virs zemes, sagrābs lielas bailes un patiesības ceļš tiks paslēpts, un zeme būs ticībā neauglīga.

2 Un netaisnība būs lielāka par to, ko tu redzi,

un lielāka nekā tā, par kādu sengadiem esi dzirdējis.

3 Un zeme, kuru tu tagad redzi valdām, kļūs necaurejami brikšņi,

un būs redzams, ka tā iet postā.

4 Bet, ja Visuaugstais dāvās tev dzīvību, tu redzēsi jukas pēc trešās zīmes, piepeši naktī atspīdēs saule

un mēness dienas laikā;

5 asinis tecēs no koka,

un akmens pacels savu balsi; tautas sagrīļosies, un gaisi pārmainīsies.

6 Un valdīs tas, ko negaida zemes iemītnieki, un visi putni aizlidos citur.

7 Sodomas jūra izmetīs zivis, un naktī atskanēs balss, kuru daudzi nepazina,

un visi dzirdēs šo balsi.

8 Un daudzās vietās būs sajukums, un bieži iesvilsies uguns,

lauka zvēri atstās savas migas, un sievietes mēnešasinīs dzemdēs briesmoņus.

9 Saldie ūdeņi izrādīsies sāļi, un visi draugi karos cits ar citu.

Tad sajēga paslēpsies

un prāts nošķirsies savā miteklī.

10 Daudzi to meklēs un neuzies,

un vairosies netaisnība un alkatība virs zemes.

11 Un taujās novads savam kaimiņam: vai tev cauri negāja taisnība vai kāds, kas dara taisnu?

Un tas noliegs.

12 Un būs tajos laikos, ka ļaudis cerēs, bet neiegūs,

tie pūlēsies,

bet tiem nešķirsies.

13 Par šīm zīmēm man ir ļauts tev stāstīt, un, ja tu atkal lūgsi un raudāsi

tāpat kā tagad un septiņas dienas gavēsi, tad dzirdēsi vēl dižākas lietas par šīm.”

14 Tad es atmodos un drebēju pie visām miesām, un mana dvēsele bija izmocīta, itin kā pazudusi.

15 Bet pie manis atnāca eņģelis un mani turēja, un ar mani runāja, un mani stiprināja, un nolika mani uz kājām.

16 Un bija tā: otrajā naktī pie manis atnāca Paltiēls, tautas vadonis, un sacīja man:

“Kur tu biji?

Un kādēļ skumjš ir tavs vaigs?

17 Vai nezini, ka tev uzticēts Israēls tā klaida vietā?

18 Tad nu celies un baudi maizi, un neatstāj mūs kā gans savu ganāmo pulku negantu

vilku rokās.”

19 Bet es viņam sacīju: “Ej prom no manis un nenāc klāt, līdz paies septiņas dienas, tad nāc pie manis!” Un viņš uzklausīja, ko teicu, un aizgāja prom no manis.

20 Bet es gavēju septiņas dienas vaimanādams un raudādams, kā man bija licis Uriēls, eņģelis.

Otrā vīzija

21 Un bija tā: pēc septiņām dienām manas sirds domas atkal bija ļoti grūtas.

22 Tad mana dvēsele saņēma saprašanas garu, un es atkal sāku runāt Visuaugstā priekšā:

23 “Valdniek un Kungs!

No visiem zemes mežiem un no visiem tās kokiem

tu sev izvēlējies vienu vīnastādu,

24 un no visiem zemes novadiem tu sev izvēlējies vienu vietu,

un no visiem pasaules ziediem tu sev izvēlējies vienu liliju,

25 un no visām jūras dzelmēm tu sev piepildīji vienu upi,

un no visām uzceltajām pilsētām sev svētu darīji vienīgi Ciānu.

26 No visām spārnotajām radībām tu sev nosauci vienīgi dūju,

un no visiem radītajiem lopiem tu sev izraudzījies vienu avi.

27 Un no visām daudzajām tautām tu sev ieguvi tikai vienu tautu,

un šai tautai, kuru tu mīlēji,

tu dāvāji bauslību, ko ir pieņēmuši visi.

28 Bet tagad, Kungs,

kādēļ tu esi atdevis šo vienīgo daudziem

un vienu atvasi pazemojis citām,

un izkaisījis savu vienīgo starp daudziem?

29 Un tie, kas runā pretī taviem zvērestiem, ir minuši kājām tos, kuri tic taviem baušļiem.

30 Ja reiz tu nīstin ienīsti savu tautu, tai jātiek sodītai tavām rokām!”

31 Un bija tā: kamēr es runāju šos vārdus, pie manis tika atsūtīts eņģelis -

tas pats, kas bija atnācis pie manis iepriekšējā naktī,

32 un viņš man sacīja:

“Uzklausi mani, un es tevi mācīšu, ieklausies manī, un tev teikšu vēl vairāk.”

33 Un es sacīju: “Runā, mans kungs!”

Un viņš man sacīja:

“Ļoti apjucis ir tavs prāts Israēla dēļ!

Vai tu mīli to vairāk nekā tā Radītājs?”

34 Es viņam teicu: “Nē, kungs, bet es runāju tādēļ, ka man sāp.

Manas īkstis moka mani ik stundu, kad meklēju aptvert Visuaugstā taku un izzināt dalu vina tiesas.”

35 Un viņš man atbildēja: “Tu nejaudā.”

Tad es sacīju:

“Kādēļ, kungs?

Kam tad esmu dzimis?

Kālab manas mātes klēpis nekļuva man par kapu, lai man nebūtu jāredz Jēkaba mokas un Israēla cilts izvārgums?”

36 Bet viņš man sacīja:

“Saskaiti man tos, kas vēl nav nākuši, un savāc man izkaisītās lāses, un liec, lai man atzeļ kaltuši ziedi;

37 atver man slēgtos kambarus un izlaid man tur ieslēgtos vējus, parādi man balss skatu, un tad es tev atklāšu mokas, kuras lūdzies redzēt!”

38 Un es sacīju: “Valdniek un kungs!

Kas spēj to zināt vien viņš, kas nemājo cilvēku vidū!

39 Bet es esmu nelga, kā gan es varu runāt par to, ko man prasi?”

40 Tad viņš man sacīja:

“Kā nevari izdarīt neko no tā, par ko bija runa, tāpat nevari atģist manu tiesu vai tās mīlestības mēru, kuru es solīju savai tautai.”

41 Bet es teicu: “Redzi, kungs, tu soli tiem, kas galā ir dzīvi, bet ko darīs tie, kas bija pirms mums, vai mēs, vai tie, kas nāks pēc mums?”

42 Un viņš man sacīja:

“Vainagam pielīdzināšu savu tiesu: kā nav lēnuma pēdējiem, tā ātruma pirmajiem.”

43 Bet es atbildēju:

“Vai tu nevarēji radīt vienlaikus tos, kuri bija radīti, un tos, kuri ir, un tos, kuri turpmāk būs, lai ātrāk parādītu savu tiesu?”

44 Un viņš man atbildēja: “Nedz radība spēj pasteidzināt savu Radītāju, nedz pasaule vienlaikus izturēt visus, kas tajā radīti.”

45 Un es sacīju: “Kā tad tu savam kalpam teici, ka dzīvināt dzīvināsi visus tevis radītos vienlaik?

Ja reiz dzīvie dzīvos vienlaik un

izturēs radība, tad arī

tagad esošos vienlaik spēj panest.”

46 Bet viņš man sacīja:

“Taujā sievas klēpim un vaicā tam: ja reiz laidīsi pasaulē desmit, kālab pēc kārtas?

Prasi, lai dzemdē desmit uzreiz.”

47 Un es sacīju: “Viņa tā nevar, bet tikai katru viņa laikā.”

48 Un viņš man sacīja:

“Tāpat es esmu devis zemes klēpi tiem, kas palaikam iesēti tajā.

49 Un, kā nedzemdē bērns un vairs nedzemdē veca sieva, tāpat es esmu nolicis pasaulē, kas manis radīta.”

50 Tad es vaicāju viņam:

“Ja reiz esi devis man vaļu,

es runāšu tavā priekšā: vai mūsu māte,

par kuru tu man teici,

ir vēl jauna vai jau tuvojas vecumam?”

51 bet viņš man atbildēja: “Taujā grūtai sievai, un viņa tev pateiks.

52 Teic viņai tā: kādēļ tie, kurus dzemdēji tagad, nav līdzīgi iepriekšējiem, bet gan augumā mazāki?

53 Un viņa tev atteiks: vieni ir dzemdēti jaunības sparā, bet otri dzimuši, vecumam nākot, kad klēpis kļūst vārgs.

54 Tad padomā arī tu pats jūs esat augumā mazāki nekā tie, kas bija pirms jums.

55 Un tie, kas nāks pēc jums, būs mazāki nekā jūs, jo dzims no radībām, kuras jau noveco, un jaunības spēks tām izsīkst.”

56 Un es sacīju: “Es tevi lūdzu, kungs, -ja esmu guvis tavu žēlastību, parādi savam kalpam, kas ir tie, caur kuriem tu piemeklēsi savu radību?”

6.nodaļa

Un viņš man sacīja:

“Kopš zemesloka sākuma, un pirms tika nosprausti pasaules gali, pirms sāka pūst vēju sapulces,

2 pirms atskanēja pērkonu balsis,

pirms iezalgojās rūsas zibšņi, pirms tika nolikti paradīzes pamati,

3 pirms parādījās krāšņi ziedi, pirms tika iesvārstīts kustības spars, un pirms tika sapulcēti neskaitāmi eņģeļu karapulki,

4 pirms tika pacelti gaisa augstumi, pirms tika nosaukti juma mēri,

un pirms tika nolikts Ciānas kājsols,

5 pirms tika izdibināti šābrīža gadi, pirms tika atstumtas to izdomas, kuri tagad grēko,

un apzīmogoti tie,

kas glabā ticības dārgumus, -

6 tad es iecerēju, un viss tapa caur mani vienīgo un nevienu citu;

tā arī gals nāks no manis un nevis no kāda cita.”

7 Tad es atbildēju: “Kā tiks nošķirti laiki?

Un kad būs pirmajam beigas

un nākamajam sākums?”

8 Un viņš man sacīja:

“No Ābrahāma līdz Ābrahāmam^, jo no viņa dzima Jēkabs un Ēsavs, tādēļ ka Jēkaba roka sākumā turējās pie Ēsava papēža.

9 Jo šā laikmeta gals ir Ēsavs un nākamā sākums ir Jēkabs.

10 Tā nu cilvēka gals ir papēdis, un cilvēka sākums ir roka, starp papēdi un roku nemeklē neko citu, Ezra!”

11 Bet es atbildēju, sacīdams:

“Valdniek un Kungs,

ja esmu guvis tavu žēlastību,

12 parādi savam kalpam līdz galam savas zīmes,

no kurām daļu tu parādīji man vakarnakt!”

13 Un viņš man atbildēja: “Piecelies kājās un tu dzirdēsi skaļu, dimdīgu balsi,

14 un, ja vietu, kur stāvi, salīgos trīce,

15 kamēr tiks runāts, tu nebīsties, jo teikts būs par galu, un zemes pamati sapratīs,

16 ka runa par tiem. Tie drebēs un trīcēs, jo zina galā tie pārtaps.”

17 Un bija tā: to dzirdējis, piecēlos kājās un klausījos, un, redzi, runāja balss, un tās skaņa kā daudzu ūdeņu duna.

18 Tā sacīja: “Redzi, nāk dienas, un tā būs, kad es tuvošos, lai piemeklētu tos, kas dzīvo uz zemes,

19 un kad atprasīšu no netaisnības darītājiem

par viņu netaisnībām,

kad pilns būs Ciānas pazemojuma mērs

20 un kad tiks uzspiests zīmogs tiem mūžiem,

kas tūdaļ paies,

tad es došu šādas zīmes:

tiks atvērtas grāmatas debesjuma priekšā,

un visi vienlaik to redzēs.

21 gadu veci bērni sāks runāt savām balsīm, un grūtas sievas trešajā un ceturtajā mēnesī dzemdēs nenobriedušus bērnus, un tie paliks dzīvi un lēkās.

22 Apsēti lauki pēkšņi izrādīsies neapsēti, un pilnas klētis pēkšņi tiks atrastas tukšas;

23 un rags skaļi pūtīs,

un visi to dzirdēs un tūdaļ nobīsies.

24 Un būs tajā laikā,

ka draugi pret draugiem ies karā kā naidnieki,

un baiļosies zeme un tās iemītnieki, un avotu straumes apstāsies un trīs stundas netecēs.

25 Un būs tā: visi tie, kas būs palikuši pēc tā,

ko es tev stāstīju, tiks izglābti un ieraudzīs manu glābiņu un manas pasaules galu,

26 un redzēs: ir uzņemti cilvēki, kuri nāvi nav baudījuši pēc savas dzimšanas; un mainīsies zemes iemītnieku sirds un citā atjēgā pārtaps.

27 Jo ļaunums tiks izdeldēts un izdzēsts viltus,

28 ticība ziedēs un maucība tiks uzvarēta, un atklāsies patiesība, kurai tik ilgi nebija augļu.”

29 Un bija tā: kamēr viņš ar mani runāja, redzi, pamazām sāka līgoties vieta, kur es stāvēju.

30 Un viņš man sacīja:

“Es atnākšu tev parādīt arī nākamo nakti.

31 Tad tā: ja tu atkal lūgsi un atkal gavēsi septiņas dienas, es atkal tev vēstīšu vēl lielākas lietas nekā šodien,

32 jo Visuaugstais nudien ir uzklausījis tavu balsi,

Spēcīgais ir ieraudzījis tavu taisnprātību

un pamanījis tiklību,

kāda tev bijusi kopš jaunām dienām.

33 Tādēļ viņš sūtīja mani tev parādīt visas šīs lietas un pateikt: “Uzticies un nebīsties!

34 Un neesi nasks domāt veltīgas domas par agrākiem laikiem,

lai nesteigtos pēdējos laikos!”

Trešā vīzija

35 Un pēc tam bija tā: es atkal raudāju

un tāpat gavēju septiņas dienas,

lai pilnas būtu trīs nedēļas, kā man bija sacīts.

36 Un bija tā: astotajā naktī mana sirds

atkal satraucās manī un

es sāku runāt Visuaugstā priekšā,

37 jo mans gars gruzdēja un

mana dvēsele bija nemiera pilna.

38 Un es sacīju:

“Ak, Kungs, tu runāji radīšanas sākumā, pirmajā dienā sacīdams: lai top debesis un zeme, un tavs vārds paveica darbu.

39 Un tad lidinājās gars,

un visu apņēma tumsa un klusums, vēl nebija cilvēka balss skaņas.

40 Tad tu liki no savām dārgumu krātuvēm izlaist gaismu, kas spīdēja,

lai kļūst redzami tavi darbi.

41 Un otrajā dienā tu radīji debesjuma garu un liki tam nošķirt un atdalīt ūdeņus,

lai kāda daļa atkāptos augšup, bet daļa paliktu apakšā.

42 Un trešajā dienā tu pavēlēji ūdeņiem savākties kopā septītajā daļā zemes,

bet sešas daļas tu nosusināji un paglabāji, lai tās kalpotu tavā priekšā apsētas un koptas.

43 Jo tavs vārds nāca,

un tūdaļ veikts bija darbs.

44 Piepeši uzradās augļi, bezgalīgā pārpilnībā un dažādu garšu vilinājumā,

un ziedi neatdarināmās krāsāsA un neizsakāmi saldas smaržas: tas notika trešajā dienā.

45 Bet ceturtajā dienā tu pavēlēji tapt saules spožumam, mēness gaismai,

zvaigžņu izvietojumam

46 un liki, lai tie kalpo cilvēkam,

kam bija jātop radītam.

47 Piektajā dienā tu liki septītajai daļai, kur bija savākti ūdeņi,

dzemdināt dzīvas radības, putnus un zivis, un tā notika.

48 Ūdeņi, mēmie un stingie, kā tiem vēlēts, radīja dzīvas būtnes, lai kopš tā laika audžu audzes stāstītu par taviem brīnumu darbiem.

49 Tad tu paglabāji divas dvēseles, vienai devi vārdu Behemots un otrai devi vārdu Leviatāns,

50 un tu nošķīri vienu no otra, jo septītā daļa, kur bija savākti ūdeņi, nejaudāja turēt tos abus.

51 Un Behemotam tu devi vienu no daļām, kas bija nosusinātas trešajā dienā, lai tas dzīvo tur, kur ir tūkstoš kalnu,

52 bet Leviatānam tu devi septīto daļu, slapjo; un tu noliki vinu, lai vinu ēd tie, kuriem tu atvēli, un tad, kad tu atvēli.

53 Bet sestajā dienā tu pavēlēji zemei radīt tavā priekšā lopus un zvērus, un rāpuļus,

54 un pār tiem Ādamu, kuru iecēli par vadoni visiem, kurus biji radījis, un no viņa esam nākuši mēs visi, tavi izredzētie ļaudis.

55 Visu to es sacīju tavā priekšā, Kungs, jo tu esi teicis,

ka mūsu dēļ radīji pirmdzimto pasauli.

56 Bet pārējās no Ādama nākušās ģintis -tu teici, ka tās nav nekas, tās ir līdzīgas spļāvienam, un pilienam kausā tu pielīdzināji to pārpilnību.

57 Un tagad, Kungs, redzi šīs ģintis, kas nav vērtas nenieka, valda pār mums un mūs aprij,

58 bet mēs, tava tauta, kuru tu sauci par pirmdzimto, vienpiedzimušo, mīļo, visdārgāko, esam nodoti vinu rokās.

59 Ja reiz mūsu dēļ radīta pasaule, tad kādēļ mūsu pasaule nav mūsu mantojums?

Un cik ilgi vēl tā?”

7.nodaļa

Un bija tā: kad es beidzu runāt šos vārdus, pie manis tika sūtīts eņģelis, kas bija sūtīts iepriekšējās naktīs,

2 un viņš man sacīja:

“Celies, Ezra, un klausies, ko esmu nācis tev stāstīt!”

3Un es sacīju: “Runā, mans kungs!”

Un viņš man sacīja:

“Jūra atrodas plašā klajā, tādēļ tā ir dziļa un neizmērojama,

4 bet tās ieeja atrodas šaurā vietā, tādēļ ir līdzīga upei.

5 Ja kāds gribēs ieiet jūrā, to redzēt vai pār to valdīt -kā viņš spēs nonākt plašumā, ja neizies cauri šaurumam?

6 Vai citādi: pilsēta ir uzcelta, uzslieta klajā laukā,

un pilna visādiem labumiem,

7 bet ieeja tajā ir šaura un atrodas kraujā, un pa labi ir uguns,

bet pa kreisi dziļš ūdens.

8 Tikai viena taciņa ved starp tiem, proti, starp uguni un ūdeni,

un uz taciņas vairāk nav vietas kā tikai viena cilvēka pēdām.

9 Tad nu, ja pilsēta tiks dota cilvēkam mantojumā,

kā viņš saņems savu mantojumu, ja neizies cauri noliktajām briesmām?”

10 Un es teicu: “Viņš nevarēs, kungs.”

Un viņš man sacīja: “Tāda ir arī Israēla daļa.

11 Viņu dēļ es radīju pasauli, un, kad Ādams manus likumus pārkāpa,

tika piespriests tas, kas notika.

12 Un ieejas šajā pasaulē tika padarītas šauras un mokošas, un grūtas,

turklāt nedaudzas un ļaunas,

un briesmu pilnas,

un ar lielām pūlēm pieveicamas.

13 Bet ieejas nākamajā pasaulē ir plašas un drošas un rieš nemirstības augļus.

14 Tālab, ja dzīvie neizies cauri šai šaurībai un tukšībai, tie nespēs saņemt to, kas ir nolikts.

15 Klau, tad kālab tu zūdies, ja reiz esi nīcīgs?

Un kam tu drebi, ja reiz esi mirstīgs?

16 Un kādēļ tu neesi atjēdzis savā sirdī to, kas reiz būs, bet esi to, kas ir tagad?”

17 Tad es atbildēju: “Valdniek un Kungs!

Redzi, tu savā bauslībā esi noteicis, ka taisnie iemantos, bet bezdievji ies bojā.

18 Tad taisnie panesīs šaurību, cerēdami uz plašumu, taču tie, kas rīkojušies bezdievīgi, arī šaurību izcietuši, plašumu neredzēs.”

19 Un viņš man sacīja:

“Tu neesi labāks soģis par Kungu, nedz gudrāks par Visuaugsto!

20 Patiesi, labāk, lai daudzi dzīvie tagad iet bojā, nekā zūd Dieva bauslība, kas iepriekš nolikta!

21 Jo teiktin pieteica Kungs atnācējiem,

kad tie nāca, kas tiem jādara, lai dzīvotu, un kas tiem jāievēro, lai netiktu sodīti.

22 Bet tie viņu neuzklausīja un runāja viņam pretī, un iedvesa sev tukšības domas,

23 un sadomāja sev grēcīgus māņus; tie pat paziņoja, ka Visuaugstā nav, un nemeklēja viņa ceļus!

24 Tie izsmēja viņa bauslību un noliedza viņa apsolījumus;

tie neticēja viņa baušļiem un nedarīja viņa darbus.

25 Un tādēļ, Ezra, tukšajiem tukšība un pilnajiem pilnība.

26 Jo, redzi, pienāks laiks, kad nāks zīmes, par kurām tev jau sacīju, un parādīsies līgava,

kas tagad nav redzama, un atklāsies zeme, kas tagad ir slēpta.

27 Un visi, kas ir brīvi no iepriekš

minētā ļaunuma,

ieraudzīs manus brīnumu darbus.

28 Jo atklāsies mans dēlsA līdz ar tiem,

kas ir ar viņu, un tos,

kas būs palikuši,

līksminās četrus simtus gadu.

29 Un pēc šiem gadiem nomirs mans dēls8 un visi, kam cilvēku dvaša.

30 Un pasaule atkal iegrims pirmatnējā klusumā uz septiņām dienām, kā pirmsākumos,

un neviens nepaliks pāri.

31 Un būs tā:

pēc septiņām dienām tiks uzmodināta pasaule, kas vēl ir aizmigusi, un nīcīgais ies bojā.

32 Un zeme atdos tos, kas tajā dus, un pīšļus, kas tajā klusējot mīt, un klētis atdos dvēseles, kas tām bija uzticētas.

33 Un Visuaugstais atklāsies soģa krēslā, un beigsies žēlsirdība, un tiks atņemta iecietība,

A Teksta varianti: dažos manuskriptos lat. vai.: mans dēls Jēzus; dažos Austrumu manuskriptos: Mesija.

B Teksta varianti: dažos manuskriptos lat. vai.: mans dēls Kristus; sīr. vai.: Mesija, etiop. vai.: mans dēls (kalps) Mesija; gruz. vai.: mans izredzētais Svaidītais.

34 paliks vienīgi tiesa; patiesība pastāvēs, un ticība pieņemsies spēkā.

35 Un sekos atmaksa, un atklāsies atlīdzība; modīsies taisnības darbi, un netaisnie negulēs.

36 Tad parādīsies moku bedre un tai pretim būs atveldzes vieta, un atvērsies gehennas krāsns mute un tai pretim līksmības paradīzeA.

37 Un tad Visuaugstais uzrunās uzceltās tautas: skatieties un atjēdziet, ko esat nolieguši, kam neesat kalpojuši, kā baušļus esat nievājuši!

38 Skatieties pretim: tur ir līksme un atveldze, bet šeit uguns un mokas!

Tā viņš runās uz tiem tiesas dienāB.

39 Tiesas diena būs tāda:

tajā nebūs ne saules, ne mēness,

ne zvaigžņu,

40 ne mākoņu, ne pērkona, ne zibens plaiksnu, ne vēja, ne ūdens, ne gaisa, ne tumsas, ne vakara, ne rīta,

41 ne pļaujas laika, ne pavasara, ne vasaras tveices, ne ziemas, ne sala, ne aukstuma, ne krusas, ne lietus, ne rasas,

42 ne dienvidus, ne nakts, ne gaismas svīdas, ne gaišuma, ne spožuma, ne gaismas, vien Visuaugstā godības spožums, kurā visi redzēs to, kas tiem nolikts.

43 Tas ilgs itin kā septiņus gadus.

44 Tāds ir mans spriedums un tā rīkojums; un tikai tev vienam es to atklāju.”

A Daudzos senajos manuskriptos, arī senslāvu tekstā, nav atrodama Rakstu vieta no 36 . līdz 105 . pantam.

B Šī ievada trūkst vairākos latīņu manuskriptos.

45 Es atbildēju: “Ak, Kungs, es jau teicu un tagad saku: lai svētīti tie,

kas ir dzīvi un ievēro tevis dotos rīkojumus!

46 Bet kā paliek ar to, ko es taujāju?

Jo kurš gan no dzīvajiem nav grēkojis, kurš no cilvēkiem nav

pārkāpis tavus baušļus?

47 Un tagad es redzu nedaudziem nākamais laiks nesīs laimi, bet daudziem mokas.

48 Jo ļauna sirds ir iesakņojusies mūsos,

tā mums to ir liegusi un vedusi mūs nīcībā,

un ir parādījusi mums nāves ceļus

un pazušanas takas,

un atstūmusi mūs no dzīvības,

un ne jau tikai dažus,

bet gandrīz visus, kas radīti!”

49 Un viņš man atbildēja: “Uzklausi mani, un es tevi mācīšu, un vēlreiz es tevi brīdināšu.

50 Tādēļ nav vienu laikmetu radījis Visuaugstais, bet gan divus.

51 Turpretim par to, ko tu teici -nav taisno daudz, bet gan maz, kamēr bezdievju milzums, -klausies par to!

52 Ja tev būtu pavisam nedaudzi dārgi akmeņi, vai tu liktu tiem klāt svinu un mālu?”

53 Es sacīju: “Kungs, kā tā var darīt?”

54 Un viņš man sacīja: “Ne tikai tā, bet taujā zemei, un viņa tev pateiks, noprasi tai, un viņa tev pastāstīs.

55 Saki viņai: tu radi zeltu un sudrabu, un varu, un dzelzi, un tāpat svinu un mālus,

56 bet sudrabu vairāk par zeltu, un varu vairāk par sudrabu, un dzelzi vairāk par varu, un svinu vairāk par dzelzi, un mālus vairāk par svinu.

57 Tagad nu izlem, kas ir dārgāks un kārotāks -

tas, kā ir daudz,

vai tas, kas ir retāks?”

58 Un es sacīju: “Valdniek un Kungs, tas, kā ir daudz, ir mazvērtīgāks, un tas, kas retāks, ir dārgāks.”

59 Un viņš man atbildēja:

“Izsver sevī, ko izdomāji, -

tas, kuram pieder grūti iegūstamais,

priecājas vairāk nekā tas,

kuram pieder pārpārēm esošas lietas.

60 Tāpat arī tiesa, ko solīju, -es vairāk līksmošos par nedaudzajiem, kas izglābsies, tādēļ ka viņu dēļ tagad valda mana godība un caur viņiem nu tiek skandēts mans vārds.

61 Un es nesērošu par pulkiem, kuri iet bojā, jo tagad viņi ir kā tvaiki un līdzinās liesmai un dūmiem -tie aizsvilst, deg un tiek iznīdēti.”

62 Tad es atbildēju:

“Ak, zeme, ko tu esi radījusi -ja reiz prāts ir darināts no putekļiem itin kā citas radības!

63 Labāk, ja šie putekļi nebūtu dzimuši -tad prāts nebūtu radīts no tiem.

64 Bet tagad prāts aug līdzi mums, un tādēļ mēs mokāmies,

jo zinām, ka iesim bojā.

65 Lai gaužas cilvēku cilts un priecājas lauka zvēri: lai gaužas visi, kas dzimuši, bet priecājas četrkāji un lopi!

66 Jo tiem ir daudz labāk nekā mums:

tie nedz gaida spriedumu, nedz pazīst ciešanas, nedz pestīšanu, kas tiem apsolīta pēc nāves.

67 Kāds mums labums no tā, ka paliksim sveiki, bet cietīsim mokas?

68 Jo visi dzimušie ir iepīti netaisnības darbos, ir grēku pilni un pārkāpumu nospiesti.

69 Un, ja pēc nāves mums nebūtu jānāk pie tiesas, varbūt mums būtu labāk.”

70 Un viņš man atbildēja:

“Iekams Visuaugstais radīdams radīja pasauli un Ādamu, un visus, kas cēlās no viņa, viņš sagatavoja tiesu un tiesājamās lietas.

71 Un, redzi, saproti no tā, ko pats teici -jo tu sacīji, ka prāts aug līdz ar mums,

72 un tātad tiem, kas piemīt uz zemes, ir jācieš mokas, jo,

lai gan prāts tiem ir, tie dara netaisnību, un, saņēmuši bauslību, tie neklausa tai, un, bauslībai sekodami, tie pievīla to, ko bija saņēmuši.

73 Tad kas viņiem būs sakāms tiesā, kā viņi atbildēs pēdējos laikos?

74 Patiesi, cik ilgi Visuaugstajam bija pacietība

ar tiem, kas pasaulē mīt,

un ne jau viņu dēļ,

bet gan nolikto laiku labad!”

75 Un es atbildēju:

“Ja esmu atradis žēlastību

tavā priekšā, Kungs,

parādi savam kalpam arī to,

vai pēc nāves jeb tad,

kad ikviens no mums savu dvēseli atdos, -

vai mēs tiksim paglabāti mierā,

līdz pienāks laiki,

kuros tu sāksi atjaunot radību,

vai uzreiz cietīsim mokas?”

76 Viņš man atbildēja: “Parādīšu tev arī to.

Bet nejauc sevi klāt paļātājiem un nepieskaiti sevi mocītajiem.

77 Jo tev ir darbu krātuve pie Visuaugstā, kaut tev tā netiks rādīta agrāk par pēdējiem laikiem.

78 Bet tagad, par nāvi runājot:

kad no Visuaugstā nāk lēmums,

ka cilvēkam jāmirst,

dvēselei atstājot miesas,

lai atgrieztos atkal pie viņa, kas to devis,

vispirms tā pielūdz Visuaugstā godību.

79 Un, ja tā ir viena starp tām, kas paļājušas

un Visuaugstā ceļam nav klausījušas,

un viņa bauslību nievājušas,

un dievbijīgos ienīdušas, -

80 tādas dvēseles nevarēs ienākt mājokļos,

bet uzreiz, mūžam skumjas un sēras,

tās aizklīdīs mokās pa septiņiem ceļiem.

81 Pirmais ceļš:

ka Visuaugstā bauslību paļājušas.

82 Otrais ceļš:

ka vairs nejaudā atgriezties un darīt labu, lai varētu dzīvot.

83 Trešais ceļš:

tās redzēs atlīdzību, kas atlikta tiem, kas Visuaugstā derībām ticējuši.

84 Ceturtais ceļš:

tās atskārtīs, ka sevi pēdējos laikos mokām atdevušas.

85 Piektais ceļš:

tās redzēs citu dvēseļu mājokļus, kurus dziļā klusumā sargā eņģeļi.

86 Sestais ceļš:

tās redzēs mokas, kas tās sagrābs.

87 Septītais ceļš,

kas pārspēj visus jau minētos ceļus:

tās izvārgs apjukumā un izdils kaunā,

un izkaltīs bailēs, redzot Visuaugstā godību -

viņa, kura priekšā tās,

dzīvas būdamas, grēkojušas

un kura priekšā tām

būs pēdējos laikos tiesātām nākt.

88 Bet šīs ir to rindas,

kas Visuaugstā ceļiem klausījuši, kad tie tiks šķirti no nīcīgā trauka.

89 Savas dzīves laikā tie Visuaugstajam čakli kalpojuši un ikkatru stundu turējušies pretī briesmām,

lai caurcaurēm glabātu Licēja bauslību.

90 Tādēļ šādi tiek mācīts par tiem:

91 vispirms tie ar lielu līksmību redzēs tā godību, kurš viņus pieņem,

jo septiņos pakāpienos viņi gūs mieru.

92 Pirmais pakāpiens:

jo tie visiem spēkiem centušies uzveikt ļaunās domas, kas radušās reizē ar viņiem, lai tās nenovestu viņus no dzīvības nāvē.

93 Otrais pakāpiens: jo tie redzēs pinekļus,

kurā bezdievju dvēseles klimst, un kāds tās sagaida sods.

94 Trešais pakāpiens: tie redzēs liecību, kurā tas, kurš tās radījis, apstiprina, ka, dzīvi būdami, tie uzticīgi kalpojuši dotajai bauslībai.

95 Ceturtais pakāpiens:

tie sapratīs, kādu mieru tie bauda,

pulcēti savās klētīs un

dziļā klusumā eņģeļu sargāti,

un godību, kas tos sagaida pēdējos laikos.

96 Piektais pakāpiens:

tie līksmosies, ka ir tagad izbēguši

no nīcības, un iegūs nākamības mantojumu,

un turklāt tie redzēs šaurību

un lielos pūliņus, no kā tie atbrīvoti,

un plašumu, ko sāk saņemt

laimīgi un nemirstīgi.

97 Sestais pakāpiens:

kad tiem tiks parādīts, kā viņu seja sāks

starot kā saule un kā viņi kļūs līdzīgi zvaigžņu gaismai turpmāk nemirstīgi.

98 Septītais pakāpiens,

kas pārspēj visus jau minētos pakāpienus;

viņi droši gavilēs un bez mulsas paļausies,

un bez bailēm priecāsies,

jo steigsies ieraudzīt tā vaigu,

kam kalpojuši dzīves laikā un no kā saņems

balvu, cēlušies godībā.

"Tādas ir taisno dvēseļu kāpnes, kā no šā laika pasludināts, un iepriekš stāstītais bija par moku ceļiem, kādos turpmāk būs jācieš tiem, kas nolieguši.”

100 Tad es atbildēju:

“Tātad dvēselēm būs dots laiks, pēc kura tās tiks nošķirtas no miesām, lai tās redzētu, ko tu man pastāstīji?”

101 Un viņš man sacīja:

“Tām būs brīvība septiņas dienas, un šajās septiņās dienās tās redzēs to, kas iepriekš ir noteikts, un pēc tam tās tiks sapulcinātas savos mājokļos.”

102 Tad es atbildēju:

“Ja esmu guvis tavu žēlastību, vēl parādi man, savam kalpam, vai tiesas dienā taisnie varēs aizstāvēt bezdievjus un Visuaugstajam aizlūgt par tiem -

103 tēvi par dēliem vai dēli par vecākiem, brāļi par brāļiem, radinieki par savējiem, draugi par mīļajiem draugiem?”

104 Un viņš man atbildēja:

“Tā kā tu esi guvis manu žēlastību, arī to tev parādīšu.

Tiesas diena ir strauja,

tā visiem parāda patiesības zīmogu.

Tāpat kā tagad tēvs nesūta dēlu vai dēls tēvu

un kungs kalpu vai draugs savu mīļo slimot vai gulēt, vai ēst, vai atspirgt,

105 tā tolaik neviens nelūgs par cituA, jo tad visi nesīs katrs

savus netaisnos un taisnos darbus.”

106 Un es atbildēju: “Kā tad mēs atrodam, ka pirmais Ābrahāms aizlūdza

par sodomiešiem un Mozus par tēviem, kas grēkoja tuksnesī,

107 un Jozua, kas bija pēc viņa, par Israēlu Āhāna dienās, un Samuēls Saula dienās,

108 un Dāvids par mēri, un Sālamans par tiem iesvētīšanā,

109 un Elija par tiem, kas dabūja lietu, un par mirušo, lai tas paliek dzīvs,

110 un Hiskija par tautu Sanherība dienās, un daudzi par daudziem?

111 Redzi, ja taisnie par bezdievjiem aizlūdza, tagad, kad nīcība ir uzzēlusi

un netaisnība savairojusies, kādēļ lai tad nebūtu tāpat?”

112 Bet viņš man atbildēja:

“Šis laikmets nav beidzies, godība tajā nepiemīt bieži, tādēļ tie, kuri jaudāja, lūdzās par nevarīgajiem.

113 Bet tiesas diena būs šā laikmeta beigas un nemirstīgā nākotnes laikmeta sākums, kurā nīcība ir mitējusies,

114 pārmērība izbeigusies, neticība izravēta, bet taisnība zeļ, un patiesība ceļas.

115 Tādēļ tad neviens nevarēs apžēlot to, kuram tiesā būs piespriests sods, vai pazudināt uzvarējušo.”

116 Tad es atbildēju:

“Sis ir mans pirmais un pēdējais vārds: labāk būtu, ja zeme nebūtu devusi Ādamu vai arī, reiz devusi, būtu iemācījusi viņu negrēkot!

117 Jo kāds labums visiem no tā, ka tagad tie dzīvo skumjās un gaida sodu pēc nāves?

118 Ak, Ādam, ko tu esi nodarījis?

Lai gan grēkoji tu, posts nav noticis tikai tev vienam, bet arī mums, kas esam no tevis cēlušies.

119 Jo kāds gan mums labums, ja mums solīta nemirstīga dzīve, bet mēs esam sastrādājuši darbus, kas nes nāvi?

120 Kā mums ir pasludināta mūžīga cerība, bet mēs esam kļuvuši pagalam nederīgi?

121 Ka mums ir sagatavoti droši un spirdzinoši mājokļi,

bet mēs dzīvojām ļoti nekrietni?

122 Ka Visuaugstā godība sargās tos, kas dzīvoja šķīsti, bet mēs staigājām pašus ļaunākos ceļus?

123 Ka atklāsies paradīze, kuras augļi

saglabājas nebojāti,

kurā ir pārpilnība un dziedināšana,

124 bet mēs tur neiekļūsim nemūžam, jo tiksim turēti netīkamās vietās?

125 Un ka spožāk par zvaigznēm mirdzēs to sejas, kuri dzīvoja atturībā,

bet mūsu sejas būs melnākas par tumsu?

126 Jo, dzīvi būdami un netaisnību darīdami, mēs nedomājām, kas mums būs jāizcieš pēc nāves.”

127 Viņš man atbildēja:

“Tāda ir cīņa, ko izcīna ikviens cilvēks, kas dzimis uz zemes:

128 ja viņš tiek sakauts, viņam jācieš, kā tu sacīji, bet, ja uzvar, tad saņem, ko es teicu,

129 jo tā Mozus, kamēr bija dzīvs, piekodināja ļaudīm, sacīdams: izvēlieties dzīvību, lai paliktu dzīvi!

130 Bet tie viņam neticēja, nedz arī praviešiem pēc viņa un arī man ne, kad es uz viņiem runāju,

131 tādēļ skumjas par viņu bojāeju nebūs tik lielas kā prieks par tiem, kuriem nolemta dzīvība.”

132 Es atbildēju:

“Es zinu, kungs,

ka Visuaugsto sauc par žēlsirdīgu,

jo viņš žēlo tos, kas vēl nav nākuši pasaulē,

133 un par žēlīgu,

jo viņš apžēlojas par tiem, kas atgriežas viņa bauslībā,

134 un par lēnu dusmās, jo viņš ir pacietīgs pret tiem, kas grēkojuši:

mēs tomēr esam viņa darbi,

135 un par devīgu,

jo viņš labāk vēlas dot, nevis prasīt,

136 un par dāsnu žēlastībā, jo viņš dāsni ir vairojis savu žēlastību tiem, kuri dzīvo tagad, un tiem, kuri ir aizgājuši, un tiem, kuri vēl nāks,

137 jo, ja viņš nebūtu vairojis, tad nebūtu dzīvības pasaulei līdz ar tiem, kas tajā mīt,

138 un par devēju,

jo, ja viņš nebūtu devis no savas labvēlības, lai atslogotu netaisnības darītājus no viņu netaisnībām, tad dzīva nepaliktu ne desmittūkstošā daļa cilvēku,

139 un par soģi,

jo, ja viņš nebūtu piedevis tiem,

kas radīti ar viņa vārdu,

un nebūtu izdzēsis viņu pārkāpumu nemēru,

140 no nesaskaitama pulka varbūt butu palikuši tikai pavisam nedaudzi.”

8.nodaļa

Viņš man atbildēja:

“Šo pasauli Visuaugstais radīja daudzu labad, bet nākamo nedaudzu dēļ.

2 Taču es izskaidrošu tev šo līdzību, Ezra.

Kā tad, ja tu jautātu zemei, tā sacītu tev, ka dod ļoti daudz vielas,

no kā taisa māla traukus, bet maz putekļu,

no kā rodas zelts:

tāds ir arī šīs pasaules gājums.

3 Daudz ir radīto, bet maz būs izglābto.”

4 Un es atbildēju:

“Tad atraisi saprašanu, dvēsele, un dzer gudrībuA!

5 Tu atnāci netīši un aizej pret savu gribu, jo dzīvot tev dots vien īss laiks.

6 Ak, augstais Kungs, ļauj savam kalpam, ka varam lūgt tavā priekšā,

un dod mums sēklu sirdīm un kopšanu padomam, lai riestos auglis, no kā spēs dzīvot ikviens mirstīgais, kas cilvēka līdzību nes!

7 Jo tu viens esi, un mēs esam

viens tavu roku darbs, kā tu esi sacījis.

8 Un tādēļ, ka tu dari dzīvu radību, kas tagad vēl mātes klēpī,

un saliec kopā tās locekļus; ugunī un ūdenī tava radība ir pasargāta, un deviņus mēnešus tevis radītā

panes tavu radību, kas tajā radīta.

9 Bet gan tā, kas lolo, gan tas, kas tiek lolots, abi tiek loloti tavā lološanā.

Un, kad klēpis atkal atdod to, kas tajā radīts,

A Austrumu manuskriptos: tad baudi saprašanu, dvēsele, un dzeriet gudrību, ausis!

10 tu esi pavēlējis, lai tā locekļi, proti, krūtis, dod pienu krūšu augli,

11 lai tas, kas ir radīts, tiek barots noteiktu laiku.

Un pēc tam tu nodod to savai žēlsirdībai.

12 Tu izbaroji to ar savu taisnību un izskoloji viņu ar savu bauslību, un pārņēmi viņu ar savu gudrību,

13 un nonāvē viņu, jo viņš ir tavs radījums, un dzīvini viņu, jo viņš ir tavs darbs.

14 Ja tu tik viegli iznīcini to,

kas ar tādām pūlēm pēc tavas pavēles veidots,

tad kādēļ tas tika radīts?

15 Un tagad gan es pateikšu:

tu zini labāk par visiem cilvēkiem,

bet es runāšu par tavu tautu, tās dēļ man sāp,

16 un par tavu mantojumu dēļ tā es gaužos, un par Israēlu dēļ tā man ir drūmi, un par Jēkaba dzimumu dēļ tā es zūdos. I7Tādēļ es lūgšos tavā priekšā par sevi un tiem, jo redzu, kā krītam mēs, kas mītam virs zemes,

18 bet esmu dzirdējis par tiesu, kam drīz jānāk.

19 Tādēļ uzklausi manu balsi un aptver manus vārdus, un es runāšu tavā priekšā!”

20 Ezras vārdu sākums, iekams viņš tika paņemts augšup. Viņš sacīja:

“Ak, Kungs, kas dzīvo mūžos,

kura acis ir augstu^ un istabas padebešos,

21 un kura tronis ir neizmērojams

un godība neaptverama,

kura priekšā eņģeļu spēki stāv drebēdami

22 un, tam paklausot, pārtop par vēju un uguni

un kura vārdi ir patiesi un sacītais stingrs,

23 kura pavēles stipras un valdīšana baisma, no kura skatiena izsusē dzīle un no kura

draudiem izkūst kalni,

kura taisnība ir nolikta uz mūžiem,

24 uzklausi, Kungs, sava kalpa balsi, un ielaid savās ausīs sava tēla lūgšanos, un ieklausies manos vārdos,

25 jo, kamēr dzīvošu, tikmēr runāšu, un, kamēr jēgšu, tikmēr atbildēšu.

26 Neskaties uz savu ļaužu pārkāpumiem, bet uz tiem, kuri tev taisnībā kalpojuši!

27 Neuzlūko tos, kas darījuši nekrietnības, bet gan tos, kas postā tavas liecības glabājuši!

28 Nedomā par tiem, kas nelāgi tavā priekšā dzīvojuši, bet atceries tos, kas no brīva prāta tavu bijību pazinuši!

29 Nevēlies iznīcināt tos, kas kā lopi dzīvojuši, bet ievēro tos, kas tavu bauslību

spoži mācījuši!

30 Nedusmojies uz tiem, kas uzskatāmi par ļaunākiem nekā zvēri, bet iemīļo tos, kas aizvien uz tavu godību cerību likuši!

31 Jo mēs un mūsu tēvi esam dzīvojuši dzīvi, kas pelna nāvi,

bet tevi mūsu, grēcinieku, dēļ sauc par žēlsirdīgu.

32 Ja tu esi vēlējies apžēlot mūs, tad tevi sauc par žēlsirdīgu, jo taisnības darbu mums nav.

33 Jo taisnie, kas tavā priekšā ir nolikuši daudzus darbus,

pēc saviem darbiem saņems atlīdzību.

34 Bet kas ir cilvēks, ka tu dusmo uz viņu, un nīcīgā cilts, ka tu tā rūgsti pret to?

35 Jo patiesi, nav neviena starp dzimušajiem, kas nebūtu rīkojies nekrietni,

un nav neviena starp atzinušajiem, kas nebūtu grēkojis.

36 Jo tādēļ jau tiks sludināta tava taisnība un tava labvēlība, Kungs, ka tu apžēlo tos,

kuriem nav labo darbu krājuma.”

37 Un viņš man atbildēja:

“So to tu pateici pareizi, un pēc tava sacītā arī notiks,

38 jo patiesi, es nedomāju par to darbiem, kas grēkojuši, vai par viņu nāvi, vai tiesu, vai izdeldēšanu,

39 bet es līksmošu par taisno veikumu un par viņu gājumu un dzīvi, un to, kā tie saņem atlīdzību.

40 Tātad, kā es sacīju, tā arī .A

41 Jo, kā zemnieks izsēj zemē daudz sēklu un iestāda atlikām stādu, bet ar laiku ne visi, kas izsēti, būs veseli, ne visi, kas iestādīti, būs iesakņojušies tāpat arī ne visi, kas iesēti šai pasaulē, izglābsies.”

42 Bet es atbildēju: “Ja esmu guvis žēlastību, ļauj man runāt!

43 Ja zemnieka sēkla neuzdīgst jo laikus nav saņēmusi tavu lietu vai atpaliem lietus to sabojā,

44 tā iznīkst. Bet cilvēks, tavu roku darbs un par tavu tēlu dēvēts jo ir līdzīgs, kura dēļ ir radīts viss un tu pielīdzini viņu zemnieka sēklai?

45 Nē, ak, augstais Kungs!

Bet saudzē savus ļaudis un apžēlojies par savu mantojumu, jo tev ir savas radības žēl!”

46 Un viņš man atbildēja:

“Tas, kas ir tagad, ir tagadējiem, un tas, kas būs turpmāk, būs tiem, kas vēl nāks,

47 jo daudz tev pietrūkst, lai tu spētu mīlēt manu radību vairāk nekā es.

Tu bieži pielīdzināji sevi netaisnajiem.

Nekādā ziņā!

48 Bet arī tādēļ tu esi brīnišķs Visuaugstā priekšā,

49 ka esi pazemojies, kā tev piedien, un nespriedi, ka esi taisno vidū.

Tu saņemsi lielāku godību,

50 jo daudz bēdu piemeklēs tos, kas dzīvo pasaulē pēdējos laikos, tādēļ ka tie staigājuši lielā lepnībā.

51 Bet padomā par sevi un prasi godību sev līdzīgajiem,

52 jo jums ir atvērta paradīze, iestādīts dzīvības koks, paredzēts nākamības laiks, sagatavota pārpilnība, uzcelta pilsēta, nolikts miers, iedibināta labvēlība un pilnīga gudrība.

53 SakneA no jums ir aizzīmogota, gaudenums jums ir liegts un nāve slēpta, elle bēg, un nīcība ir nodota aizmirstībai;

54 skumjas ir mitējušās

un nemirstības dārgums beidzot ir parādīts.

55 Tādēļ neprašņā vairs par tiem pulkiem, kas ies bojā!

56 Arī vini saņēma brīvību, bet noliedza Visuaugsto un noniecināja viņa bauslību, un atstāja viņa ceļus,

57 un vēl arī viņa taisnos kājām mīdīja

5Sun sacīja savā sirdī: Dieva nav, -

kaut zināja: būs jāmirst.

59 Jo, kā jūs gaida tas, kas iepriekš sacīts, tā viņus slāpes un mokas, kas viņiem noliktas.

Visuaugstais negribēja, ka cilvēki iet bojā,

60 bet viņi paši, radītie,

aptraipīja tā vārdu, kas viņus darināja,

un kļuva nepateicīgi viņam,

kas tagad tiem sagatavojis dzīvību.

61 Tādēļ tagad pienāk mana tiesa,

62 ko neesmu atklājis visiem, bet gan tev un tiem nedaudzajiem, kas līdzīgi tev.”

Un es atbildēju:

63 “Redzi, tagad, Kungs, tu atklāji man daudzas zīmes, kuras darīsi pēdējos laikos, bet neatklāji kad.”

9.nodaļa

Viņš man atbildēja:

“Mērodams mēro savā prātā, un, kad ieraudzīsi, ka daļa no iepriekš sacītajām zīmēm ir notikušas,

2 tad sapratīsi, ka ir pienācis laiks, kad Visuaugstais apmeklēs pasauli, ko radījis.

3 Un, kad pasaulē būs redzama zemes trīcēšana, ļaužu apjukums, tautu sazvērestības, vadoņu nepastāvība, valdnieku apjukums,

4 tad arī tu sapratīsi,

ka par to Visuaugstais runāja dienās, kas bija iepriekš, kopš iesākuma.

5 Jo, kā visam, kas radīts pasaulē, iesākums ir vainagojuma dēļ

un vainagojums acīm redzams,

6 tāpat arī Visuaugstā laiki: iesākumi atklājas brīnumos

un varenos darbos un vainagojums -tiesā un zīmēs.

7 Un būs tā, ka visi, kas tiks izglābti un iespēs izbēgt sava veikuma vai ticības dēļ, kurā ticējuši,

8 paliks dzīvi iepriekš sacītajās briesmās un ieraudzīs manu pestīšanu manā zemē

un manās robežās,

kuras kopš mūžiem esmu sev svētas nolicis.

9 Un tad tie, kas tagad aizlaiž postā manus ceļus, būs pārsteigti,

un tie, kas tos nicībā pamet, dzīvos mokās.

10 Jo visi tie, kas neatzina mani savas dzīves laikā, saņemdami labumus,

11 un visi tie, kam riebās mana bauslība, kad tiem vēl bija brīvība,

12 un tie, kas neaptvēra, bet noliedza, kad vēl atgriešanās vieta bija tiem atvērta, -tie pēc nāves iepazīs mani mokās.

13 Tādēļ vairs neesi ziņkārīgs par to,

kā mocīsies bezdievji, bet taujā par to,

kā un kad tiks izglābti taisnie,

kuriem pieder mūži un kuru dēļ pastāv mūži!”

14 Es atbildēju:

15 “Es jau teicu un tagad saku, un vēl sacīšu: vairāk ir to, kas ies bojā, nekā to, kas izglābsies,

16 kā vilnis ir lielāks par lāsi.”

Bet viņš man atbildēja:

17 “Kāds lauks, tāda sēkla, un, kādi ziedi, tādas krāsas, kādi darbi, tāds spriedums, un, kāds zemnieks, tāds tīrums. Jo bija mūžos laiks,

18 kad es gatavojos^A Gatavojos veidot pasauli. tiem, kuri ir tagad, -iekams tapa šī pasaule, kurā tie mājo, -un tad neviens man pretī nerunāja,

19 jo nebija itin neviena; bet tagad tie, kas radīti šai pasaulē, kurā ir pārbagāts galds un nevīstošas ganības, ir maitāti savās gaitās.

20 Un es vēroju savu pasauli, un redzi, tā bija zudusi, un savu zemi, un, redzi, tā bija briesmās dēļ to nolūkiem, kas tajā radušies.

21 Un es ieraudzīju un nosargāju dažus ar lielām pūlēm,

un paglābu sev vienu vīnogu no ķekara un vienu stādu no lielas audzes.

22 Tad lai iznīkst daudzi, kas dzimuši velti, un lai paglābjas mana vīnoga un mans stāds,

kurus es izkopu smagos pūliņos.

23 Bet tu ļauj, lai paiet vēl citas septiņas dienas taču negavē tajās,

24 bet izej ziedu pļavā,

kur nav celta neviena māja, un ēd tikai no pļavas ziediem, un nebaudi gaļu,

un vīnu nedzer, bet vienīgi ziedus,

25 un Visuaugsto lūdzies bez mitas -tad es nākšu un runāšu ar tevi.”

Ceturtā vīzija

26 Tad es aizgāju, kā viņš bija man licis, laukā, ko sauca par Ardatu, un tur es apsēdos ziedu vidū un ēdu no pļavas zālēm, un to barība man bija sāta.

27 Un bija tā pēc septiņām dienām, kad es biju apgūlies sienā, mana sirds atkal satraucās tāpat kā iepriekš.

28 Un atvērās mana mute, un es sāku runāt Visuaugstā priekšā un sacīju:

29 “Ak, Kungs, tu, mums parādīdamies, parādījies mūsu tēviem tuksnesī,

kad viņi bija izgājuši no Ēģiptes un klejoja pa tuksnesi, nestaigāto un neauglīgo, un sacīdams sacīji:

30 klausies, Israēl, un ieklausies manos vārdos, Jēkaba ģints!

31 Jo, redzi, es iesēju jūsos savu bauslību,

un tas nes jūsos augli,

un tā jūs celsities godā uz mūžiem!

32 Taču mūsu tēvi, pieņēmuši bauslību, tai neklausīja, un tavus baušļus neglabāja; tomēr bauslības auglis neiznīka jo nevarēja iznīkt: tas bija tavs;

33 taču tie, kas saņēma, iznīka, jo neglabāja to, kas bija viņos iesēts.

34 Un, redzi, ir nolikts: kad zeme ir pieņēmusi sēklu vai jūra kuģi, vai kāds trauks -ēdienu vai dzērienu un, ja gadās, ka tiek iznīcināts

35 tas, kas iesēts vai palaists, vai ielikts, tas tiek iznīcināts, bet tas, kas tos glabāja, paliek. Tomēr ar mums tā nebija.

36 Jo mēs, kas saņēmām bauslību, grēkodami iesim bojā, un arī mūsu sirds, kas to glabāja;

37 taču bauslība neies bojā, bet paliks savā godībā.”

38 Un, tā sacīdams savā sirdī, es pacēlu acis

un ieraudzīju sievieti labajā pusē,

un, redzi, tā sēroja un gauži raudāja skaļā balsī,

un dziļi bēdājās dvēselē, un viņas drānas

bija saplēstas un uz galvas pelni.

39 Tad es mitējos domāt savas domas un vērsos pie viņas, un sacīju viņai:

40 “Par ko tu raudi, un kādēļ bēdājies dvēselē?”

Un viņa man sacīja:

41 “Atstāj mani, mans kungs, lai raudu vien un bēdājos aizvien dziļāk, jo esmu ļoti sarūgtināta dvēselē un gaužām pazemota.”

42 Un es viņai sacīju: “Kas tev noticis, saki man!” Un viņa man sacīja:

43 “Es, tava kalpone, biju neauglīga, un man nebija bērnu, trīsdesmit gadus es biju pie vīra,

44 un ik stundu, ik dienu šos trīsdesmit gadus es lūdzos Visuaugsto, nakti un dienu.

45 Un bija tā: pēc trīsdesmit gadiem Dievs uzklausīja mani, savu kalponi, un ieraudzīja manu postu, viņš apjauta manas mokas un deva man dēlu.

Es ļoti priecājos par viņu un mans vīrs, un visi kaimiņi, un augstu godājām Spēcīgo.

46 Un es izauklēju viņu ar lielu čaklumu,

47 un bija tā: kad viņš bija izaudzis un es gāju ņemt viņam sievu, es sarīkoju dzīru dienu.

10 . nodaļa

Bet notika tā: kad mans dēls iegāja savā kāzu istabā, viņš nokrita un nomira.

2 Un mēs apgāzām visus gaismekļus, un mani kaimiņi cēlās mani mierināt, bet es cietu klusu līdz citai dienai, līdz naktij.

3 Un bija tā: kad visi rimās mani mierināt, lai es aizmigtu, es naktī piecēlos un aizbēgu, un atnācu uz šo pļavu, kā redzi.

4 Un grasos vairs neatgriezties pilsētā, bet palikt šeit un nedz ēst, nedz dzert, vien gauži raudāt un gavēt, līdz nomiršu.”

5 Tad es atmetu prātojumus, kuros biju gremdējies, un dusmās viņai atbildēju:

6 “Neprātīgākā no visām sievām, vai neredzi mūsu sēru vaimanas un to, kas noticis ar mums?

7 Ciāna, mūsu visu māte, skumtin skumst un ir bezgala pazemota. Tagad ir jāraud jo rūgti,

8 jo mēs visi raudam, un ir jāskumst, jo mēs visi grimstam skumjās. Bet tu skumsti par vienu dēlu!

9 Taujā zemei, un viņa tev pateiks; jo viņai vajadzētu sērot par tik daudziem, kas dzimuši uz tās!

10 Un visi, kas no tās dzimuši sākumā, un citi, kas nāks, redzi, gandrīz visi ies bojā un vairākums ir lemti iznīcībai.

11 Tad kam ir jāsēro vairāk: viņai, kas zaudējusi tik daudzus, vai tev, kas bēdājies par vienu? Bet, ja tu man teiksi:

12 manas vaimanas ir citādas nekā zemei, jo es esmu zaudējusi sava klēpja augli, ko dzemdēju smelgās un sāpēs,

13 bet zemei ir zemes gaita: kā nākuši aiziet tie daudzie, kas tagad uz tās,

14 tad es tev sacīšu: kā tu dzemdēji sāpēs, tā arī zeme iesākumā atdeva savu

augli cilvēku tam, kas to radījis.

15 Tādēļ apvaldi tagad savas sāpes un postu, kas tev atgadījies, panes stalti!

16 Jo, ja tu atzīsti, ka Dieva lēmums ir taisnīgs, savā laikā tu atgūsi arī savu dēlu un tiksi slavēta starp sievām.

17 Tad nu ej uz pilsētu pie sava vīra!” Un viņa man sacīja:

18 “Es tā nedarīšu un neiešu uz pilsētu, bet nomiršu šeit.”

19 Un es runāju tālāk ar viņu:

20 “Nedari tā, bet piekrīti pierunāšanai -jo cik bēdu ir Ciānai! -un apremdinies Jeruzālemes sāpju dēļ!”

21 Tu taču redzi -mūsu svētnīca ir izpostīta, mūsu altāris nogāzts, mūsu dievnams sagrauts,

22 mūsu arfa pazemota,

mūsu dziesma apklususi,

un mūsu gaviles izjauktas,

mūsu luktura gaisma nodzisusi,

mūsu derības arka izlaupīta,

mūsu svētās lietas apgānītas,

un vārds, kas nosaukts pār mums,

gandrīz apkaunots,

mūsu bērni ir pacietuši izsmieklu,

mūsu priesteri sadedzināti,

mūsu Levīti aizdzīti gūstā,

mūsu jaunavas apkaunotas,

un mūsu sievas pārcietušas varmācību,

mūsu taisnie aizvesti,

mūsu maziņie atņemti,

mūsu jaunekļi verdzībā

un mūsu stiprinieki padarīti par gaudeniem.

23 Un kas visļaunākais Ciānas zīmogs, jo gods tai ir atņemts un tā nodota mūsu nīdēju rokās.

24 Tādēļ nokrati savus lielos sirdēstus un atliec savas daudzās sāpes,

lai Spēcīgais atkal varētu

būt tev žēlīgs un Visuaugstais dotu tev mieru, atdusu no pūlēm.”

25 Un bija tā: kad es ar viņu runāju, redzi, viņas seja pēkšņi spoži iemirdzējās, un viņas skatiens iezvērojās kā zibens, mani pat pārņēma bailes, lai viņai pieietu, un es prātoju, kas tas ir.

26 Un, redzi, pēkšņi viņa izgrūda tik ilgu

un baiļpilnu kliedzienu,

ka no viņas balss salīgojās zeme.

Un es skatījos,

27 un redzi es vairs neredzēju sievieti, bet uzceltu pilsētu, un bija redzama milzīgu pamatu vieta.

Tad es izbijos un skaļā balsī kliedzu:

28 “Kur ir eņģelis Uriēls, kas nāca pie manis sākumā?

Viņš ir novedis mani šajā

pārmērīgajā apjukumā,

mans nolūks ir iznīcināts un

mana lūgšana vērtusies pārmetumā!”

29 Un, kad es tā runāju, redzi, pie manis nāca eņģelis, kas bija nācis pie manis sākumā, un uzlūkoja mani,

30 un, redzi, tur es gulēju kā miris, un mans prāts bija man atņemts; viņš satvēra manu labo roku un mani stiprināja, un nolika mani uz kājām, un sacīja man:

31 “Kas tev ir? Un kādēļ tu zūdies? Un kādēļ ir satraukts tavs prāts un tavas sirds domas?” Un es sacīju: ““Tādēļ, ka tu esi mani pavisam pametis. Jo es izdarīju, kā tu biji sacījis, un izgāju pļavā, un, redzi, es redzēju un redzu to, ko nevaru pastāstīt.”

33 Bet viņš man sacīja: “Stāvi kā vīrs, un es tevi pamācīšu.”

34 Un es teicu: “Runā, mans kungs, tikai nepamet mani, ka nenomirstu velti,

35 jo es redzēju to, ko nezināju, un dzirdēju to, ko nezinu.

36 Bet varbūt maņas mani maldina un mana dvēsele redz sapņus?

37 Tādēļ tagad lūgtin lūdzos: paskaidro savam kalpam šo visu!” Un viņš man atbildēja:

38 “Uzklausi mani, un es tevi mācīšu un pateikšu tev to, no kā bīsties, jo Visuaugstais ir atklājis tev daudz

noslēpumu.

39 Viņš redz tavu taisno ceļu, ka tu bez mitas skumsti par savu tautu un gauži apraudi Ciānu.

40 Sāda ir tava redzējuma nozīme: par sievu, kas tev pirms brītiņa parādījās,

41 kuru tu redzēji gauži raudam un sāki mierināt,

42 bet tagad vairs neredzi sievas veidolā, bet tev parādījās uzcelta pilsēta,

43 šāds ir tulkojums tam, ko viņa tev stāstīja par sava dēla nāvi:

44 šī sieviete, kuru tu redzēji, kuru tagad skati kā uzceltu pilsētu, ir Ciāna,

45 un tas, ko viņa tev teica ka bijusi neauglīga trīsdesmit gadu, ir tādēļ, ka pagāja trīs tūkstoši gadu pasaulē, kad tajā netika nesti upuri.

46 Un bija tā: pēc trim tūkstošiem gadu Sālamans uzcēla pilsētu un sāka nest upurus. Tas notika tad, kad neauglīgā dzemdēja dēlu.

47 Un tas, ko viņa tev stāstīja ka izauklējusi viņu ar lielām pūlēm, tā bija dzīve Jeruzālemē.

48 Un tas, ko viņa tev stāstīja iegājis kāzu kambarī, mans dēls nomira, un viņu pārņēmis izmisums, tā ir Jeruzālemes izpostīšana.

49 Un, redzi, tu redzēji, kam viņa līdzīga, kā viņa apraudāja dēlu, un sāki viņu mierināt notikušā dēļ. Tam bija tev jāatklājas.

50 Un tagad Visuaugstais, redzēdams, kā tu dvēselē skumsti un no visas sirds jūti viņai līdzi, parādīja tev viņas godības spožumu un daiļuma košumu.

51 Tādēļ es tev liku palikt pļavā, kur nav celta neviena ēka,

52 jo es zināju, ka Visuaugstais tev to parādīs.

53 Tādēļ es tev liku atnākt uz lauku, kur nav ēku pamatu,

54 jo nekāds cilvēku būvdarbs nespēj pastāvēt tur, kur jāparādās Visuaugstā pilsētai.

55 Tādēļ nebaidies un lai nebīstas tava sirds, bet ej iekšā un ieraugi būves krāšņumu un dižumu, ciktāl tavas acis iespēj to skatīt,

56 un pēc tam tu dzirdēsi tik daudz, cik tavas ausis spēj dzirdēt,

57 jo tu esi laimīgāks par daudziem un esi Visuaugstā saukts, kā vien daži.

58 Bet rītdienas nakti tev jāpaliek šeit,

59 un Visuaugstais tev atklās šajos sapņu redzējumos, ko Visuaugstais darīs tiem, kas mīt uz zemes pēdējās dienās.”

60 Un es gulēju to nakti un nākamo, kā viņš man bija licis.

11 .nodaļa Piektā vīzija

Un bijaUn bija tā: otrajā naktī es redzēju sapni, un redzi no jūras pacēlās ērglis, kam bija divpadsmit spārnu un trīs galvas.

2 Un es skatījos, un redzi -viņš izpleta spārnus pār visu zemi un visi debesu vēji pūta viņam virsū, un mākoņi sapulcējās ap viņu.

3 Un es skatījos, un no viņa spārniem radās pretēji spārni, un tie kļuva par maziem, vārgiem spārniņiem.

4 Bet viņa galvas dusēja, un vidējā galva bija lielāka par pārējām galvām, bet arī dusēja līdz ar tām.

5 Un es skatījos, un redzi ērglis lidoja ar saviem spārniem un valdīja pār zemi un pār tiem, kas mīt uz tās.

6 Un es redzēju, ka viss, kas ir zem debess, pakļaujas viņam un neviens nerunā viņam pretī, neviena vienīga radība no tām, kas uz zemes.

7 Un es skatījos, un redzi ērglis nostājās uz saviem nagiem un pacēla balsi uz saviem spārniem, sacīdams:

8 neesiet nomodā visi vienlaikus, guliet katrs savā vietā un esiet modri pēc kārtas,

9 bet galvas lai paliek pēdējiem laikiem.

10 un es skatījos, un redzi balss nenāca no viņa galvām, bet no viņa rumpja vidus.

11 Un es skaitīju viņa pretējos spārnus, un, redzi, tie bija astoņi.

12 Un es skatījos, un redzi labajā pusē izslējās viens spārns un valdīja pār visu zemi.

13 Un bija tā: kamēr tas valdīja, pienāca tā gals, un tas pazuda -tā vieta vairs nebija redzama. Tad izslējās nākamais un turpināja valdīt un valdīja ilgu laiku.

14 Un bija tā, kad tas valdīja, pienāca arī tā gals, un tas pazuda tāpat kā pirmais.

15 Un, redzi, atskanēja balss, kas tam sacīja:

16 uzklausi, tu, kas tik ilgi valdīji zemi, es tev šo pavēstīšu, iekams tu izzudīsi:

17 neviens pēc tevis nevaldīs tik ilgu laiku, nedz arī pustik ilgu.

18 Un pacēlās trešais un pārņēma valdīšanu tāpat kā pirmie, un arī tas pazuda.

19 Un tā bija ar visiem pārējiem: tie pa vienam uzņēmās valdīšanu, un tad vairs nekad nebija redzami.

20 Un es skatījos, un redzi savā laikā izslējās nākamie spārni, arī tie labajā pusē, lai pārņemtu valdīšanu; un daži no tiem valdīja, bet taču uzreiz pazuda,

21 un citi no tiem izslējās, bet nepārņēma valdīšanu.

22 Un pēc tam es skatījos, un redzi pazuda divpadsmit spārni un divpadsmit mazie spārniņi,

23 un nekas neatlika pie ērgļa rumpja, vien trīs mierīgās galvas un seši spārniņi.

24 Un es skatījos, un redzi no sešiem spārniņiem atšķīrās divi un aprima zem galvas, kas bija labajā pusē, bet četri palika savā vietā.

25 Un es skatījos, un redzi šie mazie grasījās izslieties un pārņemt valdīšanu.

26 Un es skatījos, un redzi viens tika izsliets, bet uzreiz pazuda,

27 un otrs, un tas pazuda vēl ātrāk nekā pirmais.

28 Un es skatījos, un redzi divi palikušie savā starpā sprieda kopā valdīt,

29 un, kamēr tie sprieda, redzi, viena no dusošajām galvām tā, kas bija pa vidu, pamodās, jo tā bija lielāka par abām pārējām galvām,

30 un es redzēju, kā tā savienoja abas galvas ar sevi,

31 un, redzi, šī galva pagriezās līdz ar tām, kas bija ar viņu, un aprija divus apakšējos spārniņus, kas bija grasījušies valdīt.

32 Bet šī galva pārņēma noteikšanu pār visu zemi un pārvaldīja tos, kas mīt uz tās, ar lieliem spaidiem, un pārvaldīja zemes pasauli vairāk nekā visi spārni, kas bija pirms tam.

33 Un pēc tam es skatījos, un redzi arī vidējā galva pēkšņi pazuda tāpat kā spārni,

34 bet palika divas galvas, kuras pašas valdīja pār zemi un pār tiem, kas uz tās mīt.

35 Un es skatījos, un redzi galva, kas bija labajā pusē, aprija to, kas bija pa kreisi.

36 Un es dzirdēju balsi, kas man sacīja: skaties sev priekšā un atjaut, ko redzi.

37 Un es skatījos, un redzi kaut kas līdzīgs lauvam no meža izcēlās rēkdams, un es dzirdēju, ka tas pacēla cilvēka balsi uz ērgli un runāja, sacīdams:

38 klausies, un es runāšu uz tevi. Visuaugstais saka tev:

39 vai tu neesi pēdējais no četriem dzīvniekiem, kurus radīju valdīt pār manu pasauli, lai caur tiem nāktu laiku gals?

40 Un ceturtais, kas atnāca, uzveica visus iepriekšējos dzīvniekus un turēja pasauli lielās šausmās un visu zemi negantos spaidos, un tik ilgi nodzīvoja uz zemes ar viltu.

41 Tu netiesāji zemi pēc patiesības,

42 jo tu apspiedi lēnīgos un darīji pāri mierīgajiem, tu ienīdi taisnības sacītājus un ieredzēji meļus, tu izpostīji augļu

nesēju mājokļus un sagrāvi to mūrus, kuri tev neko ļaunu nebija darījuši.

43 Un tava maucība ir nonākusi līdz Visuaugstajam un tava lepnība līdz Spēcīgajam.

44 Un Visuaugstais uzlūkoja savus laikus, un, redzi, tie ir beigušies, un viņa mūži ir pilni!

45 Tādēļ tu zudin zudīsi, ērgli, un tavi šausmīgie spārni un tavi vēl ļaunākie spārniņi, un tavas nekrietnās galvas, un tavi vēl ļaunākie nagi, un viss tavs neģēlīgais rumpis,

46 lai atspirgtu visa zeme, brīva no tavas varmācības, un cerētu uz sava Radītāja tiesu un žēlastību.

12 .nodaļa

Un bija tā: kamēr lauva sacīja ērglim šos vār dus, es skatījos,

2 un redzi arī atlikusī galva pazuda un abi spārni, kas bija pie tās aizgājuši un izslēju-šies, lai valdītu, bet to valdīšana bija īsa un juceklīga.

3 Un es skatījos, un redzi arī tie izzuda, un viss ērgļa rumpis dega, un zeme ļoti izbijās. Tad es pamodos, pārmēru satrauktu prātu un lielās izbailēs, un sacīju savam garam:

4 “Redzi, tu man to nodarīji, jo meklējies pa Visuaugstā ceļiem.

5 Redzi, vēl esmu izmocīts prātā un gauži vārgs savā garā, un nenieka spēka nav manī lielo izbaiļu dēļ, kas šonakt mani sagrāba.

6 Tad nu tagad lūgšos Visuaugsto, lai viņš spēcina mani līdz galam!”

7 Un es sacīju: “Ak, Valdniek un Kungs, ja esmu guvis tavu vēlību, ja esmu attaisnots^ tavā priekšā pār daudziem, ja mana lūgšana patiešām paceļas tava vaiga priekšā,

8 spēcini mani un parādi man, savam kalpam, šī šausmīgā redzējuma tulkojumu un nozīmi, lai papilnam remdētu manu dvēseli.

9 Jo tu esi lēmis, ka esmu cienīgs, lai man tiktu atklāts laiku gals un pēdējie laiki.” Un viņš man sacīja:

10 “Sim tavam redzējumam ir tāds tulkojums:

11 ērglis, ko tu redzēji izkāpjam no jūras, ir ceturtā valstība, kas redzējumā parādījās Daniēlam, tavam brālim,

12 bet tas netika viņam iztulkots, kā es tagad tev tulkoju.

13 Redzi, nāk dienas, kad celsies valsts uz zemes, un būs tā baismāka par visām valstīm, kas

bija pirms tās.

14 Bet valdīs tajā divpadsmit ķēniņi, cits pēc cita.

15 Bet otrajam, kas valdīs, būs vara ilgāku laiku nekā tiem divpadsmit.

16 Tāds ir tulkojums divpadsmit spārniem, kurus tu redzēji.

17 Bet tam, ka tu dzirdēji runājam balsi, kas nenāca no viņa galvas, bet no viņa rumpja vidus,

18 skaidrojums ir šāds: viņa valdīšanas laikā izcelsies ne mazums ķildu, un tā draudēs krist, tomēr tad nekritīs, bet atkal izsliesies savā sākotnes spēkā.

19 Bet tam, ka redzēji astoņus mazus spārniņus izaugam no tiem citiem,

20 ir šāds tulkojums: tajā celsies astoņi ķēniņi, kuru laiki būs niecīgi un gadi strauji, un divi no tiem ies bojā,

21 kad tuvosies viņu laika vidus, bet četri savulaik tiks pasargāti, līdz tuvosies to beigu laiks, bet divi tiks pasargāti līdz beigām.

22 Un tam, ka tu redzēji trīs dusošas galvas,

23 tulkojums ir šāds: to pēdējās dienās Visuaugstais uzmodinās trīs ķēniņus un atjaunos tajos daudzas lietas, un tie valdīs pār zemi

24 un pār tiem, kas mīt tajā, ar lielākiem spaidiem nekā visi, kas bija pirms tiem. Tādēļ tos sauc par ērgļa galvām,

25 jo tie būs galvenie viņa nekrietnībās un paveiks viņa pēdējos darbus.

26 Un tu redzēji lielāko galvu pazūdam, jo viens no tiem mirs savās cisās, toties mokās.

27 Turpretim divus atlikušos aprīs zobens:

28 viena zobens aprīs to, kas bija ar viņu, bet pēdējās dienās arī viņš kritīs no zobena.

29 Bet tam, ka tu redzēji divus mazos spārniņus aizejam pie tās galvas, kas labajā pusē,

30 ir šāds tulkojums: viņi ir tie, kurus Visuaugstais paglabājis līdz to galam; tāda bija šī valstība, īsa un juceklīga,

31 kā jau tu redzēji. Bet lauva, kuru tu redzēji rēcošu ceļamies no meža un runājam uz ērgli, un apsūdzam netaisnībā tiem vārdiem, kurus tu dzirdēji,

32 tas ir Svaidītais, ko Visuaugstais bija glabājis beigām, viņš nāks pie tiem un atmaskos to bezdievību un netaisnību un noliks viņu priekšā to nicināmos darbus.

33 Vispirms viņš tos dzīvus noliks tiesā, un, kad būs tos atmaskojis, tad viņš tos iznīcinās.

34 Bet žēlastībā viņš atsvabinās manu ļaužu atlikumu, kuri ir izglābti viscaur manās robežās, un līksminās tos, līdz pienāks beigas, tiesas diena, par kuru es tev sacīju iepriekš.

35 Tāds ir sapnis, ko tu redzēji, un šāds ir tā skaidrojums.

36 Un tu vienīgais biji cienīgs uzzināt šo Visuaugstā noslēpumu.

37 Tādēļ visu, ko redzēji, uzraksti grāmatā, un noliec to slepenā vietā,

38 un māci to gudrajiem no tavas tautas, tiem, par kuriem tu zini: to sirdis spēj šos noslēpumus aptvert un glabāt.

39 Bet tagad pagaidi še vēl septiņas dienas, tad tev tiks atklāts tas, ko Visuaugstais vēlēsies tev atklāt.” Tad viņš no manis aizgāja.

40 Un bija tā: kad visi ļaudis padzirdēja, ka ir pagājušas septiņas dienas un es neesmu atgriezies pilsētā, tie sapulcējās visi, no maza līdz lielam, un atnāca pie manis un runāja uz mani, sacīdami:

41 “Kā mēs esam tevi pievīluši un kādu netaisnību tev nodarījuši, ka tu, pametis mūs, sēdi šai vietā?

42 Tu vienīgais no visiem praviešiem mums esi atlicis, kā vīnogu ķekars no ražas un kā gaismeklis tumšā vietā, un kā osta kuģim, kas izglābies no vētras.

43 Vai nav diezgan ļaunuma nācis pār mums?

44 Tad nu, ja tu mūs pamet, būtu bijis daudz labāk, ja arī mēs būtu sadeguši Ciānas liesmās!

45 Jo mēs neesam labāki par tiem, kas tur aizgāja bojā!” Un viņi gauži raudāja skaļā balsī. Tad es atbildēju viņiem:

46 “Paļaujies, Israēl, un neskumsti, Jēkaba nams,

47 jo Visuaugstais jūs piemin un Spēcīgais nav aizmirsis jūs uz mūžiem.

48 Arī es neesmu jūs pametis vai aizgājis no jums; es esmu atnācis uz šo vietu, lai lūgtos par izpostīto Ciānu un prasītu žēlsirdību jūsu pazemotās svētnīcas dēļ.

49 Un tagad ejiet visi katrs uz savām mājām, bet es atnākšu pie jums pēc šīm dienām.”

50 Tad ļaudis aizgāja uz pilsētu, kā es biju tiem licis.

51 Bet es sēdēju pļavā septiņas dienas, kā viņš man bija pavēlējis, un ēdu tikai no lauka puķēm, un zāles bija man barība šajās dienās.

13 .nodaļa Sestā vīzija

Un bija Un bija tā: pēc septiņām dienām es naktī redzēju sapni,

2 un redzi no jūras sacēlās liels vējš un sabangoja visus tās viļņus,

3 un es skatījos, un redzi šis vējš izveidoja kaut ko līdzīgu cilvēkam, kas izkāpj no jūras sirds. Un es skatījos, un redzi šis vīrs laidās ar debesu mākoņiem, un, lai kurp viņš pagrieza savu vaigu un skatījās, drebēja viss, ko viņš uzlūkoja,

4 un, lai kurp no viņa mutes pacēlās balss, izkusa visi, kas to dzirdēja, tā kūst vasks, sajutis uguni.

5 Un pēc tam es skatījos, un redzi no četriem debesu vējiem saradās kopā liels pulks ļaužu tiem nebija skaita, lai uzveiktu cilvēku, kas bija izkāpis no jūras.

6 Un es skatījos, un redzi viņš darināja sev lielu kalnu un uzlidoja tā galā.

7 Es centos ieraudzīt to zemi vai vietu, no kuras bija darināts kalns, bet nejaudāju.

8 un pēc tam es skatījos, un redzi visi, kas bija sapulcējušies pret viņu, lai sakautu viņu, ļoti izbijās, tomēr sparojās karot.

9 Un, redzi, kad viņš ieraudzīja soļojošā pulka uzbrukumu, viņš nedz pacēla savu roku, nedz satvēra šķēpu vai kādu citu kara ieroci es redzēju vienīgi to,

10 ka viņš izlaiž no savas mutes itin kā uguns straumi un no lūpām liesmu dvesmu, un no mēles viņš raidīja vētras dzirkstis. Un tas viss sajaucās kopā uguns un liesmas, un vētras dzirkstis

11 un krita virsū bezdievju pulkiem, kas bija gatavi cīņai, un sadedzināja visus, un piepeši no neskaitāmajiem pulkiem nebija redzams nekas, vien pelnu putekļi un dūmu smaka. Un es skatījos un biju satriekts.

12 Un pēc tam es redzēju šo cilvēku nokāpjam no kalna un saucam pie sevis citus pulkus, mierīgus.

13 Tad pie viņa nāca daudzu cilvēku stāvi, daļa priecādamies, daļa bēdādamies; daži bija sasieti, un daži kā upurdāvanas veda citus. Tad es pārvarīgās šausmās pamodos un lūdzos Visuaugsto:

14 “Tu vispirms rādīji savam kalpam šos brīnumus un atzini mani par cienīgu, lai uzklausītu manu lūgšanu,

15 tāpat tagad parādi man vēl arī šā sapņa tulkojumu!

16 Jo es spriežu savā prātā: vai! tiem, kas būs atstāti dzīvi tajās dienās, un vēl vairāk vai! tiem, kas netiks atstāti!

17 Jo tie, kas netiks atstāti, skums,

18 saprazdami, kas nolikts pēdējām dienām, bet to nesasniegdami.

19 Bet tādēļ vai! arī tiem, kas ir atstāti! Jo viņi redzēs lielas briesmas un daudz grūtību, kā rāda šie sapņi.

20 Tomēr vieglāk ir apdraudētam doties tajās nekā aiziet no pasaules kā mākonim un neredzēt, kas notiks pēdējās dienās.” Un viņš man atbildēja:

21 “Gan redzējuma skaidrojumu tev pateikšu, gan atklāšu to, par ko tu runāji.

22 Tam, ko tu sacīji par tiem, kas ir atstāti, un tiem, kas nav atstāti, ir šāds tulkojums:

23 viņš, kas tolaik radīs briesmas, pats pasargās tos, kas tajās kritīs, tos, kam ir darbi un ticība Spēcīgajam.

24 Tālab zini: atstātie ir daudz laimīgāki par mirušajiem.

25 Jo šāds ir redzējuma skaidrojums: vīrs, ko tu redzēji izkāpjam no jūras sirds,

26 ir tas, ko Visuaugstais glabā kopš laiku laikiem, tas, kurš atsvabinās savu radību un vadīs atstātos.

27 Un tam, ka redzēji no viņa mutes nākam uguni un liesmas, un vētru

28 un ka viņš neturēja nedz šķēpu, nedz citu kara ieroci, tomēr iznīcināja bezdievju pulkus, kas nāca viņu sakaut, ir šāds skaidrojums:

29 redzi, nāk dienas, kad Visuaugstais atsvabinās tos, kas ir uz zemes,

30 un prāta mulsums nāks pār zemes iemītniekiem,

31 un viņi grasīsies karot cits ar citu, pilsēta pret pilsētu, novads pret novadu, cilts pret cilti un valsts pret valsti.

32 Un, kad tas sāksies un atgadīsies zīmes, kuras es tev parādīju iepriekš, tad atklāsies mans Dēls, kuru tu redzēji kā vīru izkāpjam no jūras.

33 Un, kad visas ciltis izdzirdēs viņa balsi, ikviens atstās savu novadu un karu, ko tie veda pret citiem,

34 un neskaitāmi pulki saradīsies vienuviet, kā tu redzēji, tie gribēs iet un viņu sakaut.

35 Bet viņš nostāsies Ciānas kalna galā.

36 Un Ciāna nāks un parādīsies visiem, gatava un uzcelta, kā tu redzēji kalnu topam bez roku palīdzības.

37 Bet viņš, mans Dēls, apsūdzēs sanākušās ciltis to bezdievīgajos darbos tas būs līdzīgi vētrai -, un metīs viņiem acīs to ļaunās domas un mokas, kuras tie cietīs,

38 tas būs līdzīgi liesmām -, un iznīcinās tās bez pūlēm ar likumu, kas ir līdzīgs ugunij.

39 Un, kad tu redzēji viņu vācam ap sevi citus mierīgus pulkus,

40 tās ir desmit ciltis, kas aizvestas gūstā no savas zemes ķēniņa Hozejas dienās tos sagūstīja Salmanasars, Asīrijas ķēniņš, un aizveda viņus pāri upei, un viņi tika pārcelti citā zemē.

41 Bet viņi sanāca kopā un nodomāja atstāt daudzās ciltis un doties uz tālāku novadu, kur vēl nebija dzīvojusi neviena cilvēku cilts,

42 lai tur ievērotu savus likumus, kurus nebija ievērojuši savā zemē.

43 Un viņi iegāja pa šaurajām Eifrātas upes pieejām,

44 jo toreiz Visuaugstais dāvāja viņiem zīmes, un apstājās upes straumes, līdz viņi bija pārgājuši.

45 Cauri tai zemei bija tāls ceļš, pusotra gada gājums, un to zemi sauca Arzareta, un

46 tad viņi mita tur līdz pēdējiem laikiem. Un tagad viņi nāks atkal,

47 Visuaugstais atkal apturēs upes straumes, lai tie varētu pāriet. Tādēļ tu redzēji lielus pulkus, nākušus mierā,

48 bet tie, no tavas tautas, kas atstāti, ir atrasti manās svētajās robežās.

49 Tā būs: deldēdams sanākušo cilšu pulkus, viņš aizsargās savu atlikušo tautu.

50 Un tad viņš parādīs tiem jo daudzus brīnumu darbus.”

51 Tad es sacīju: “Valdniek un Kungs, paskaidro man, kādēļ es redzēju no jūras sirds izkāpjam vīru?”

52 Un viņš man sacīja: “Kā nav iespējams izmeklēt vai izzināt to, kas ir jūras dzelmē, tā neviens no tiem, kas ir uz zemes, nevar redzēt manu Dēlu vai tos, kas ir ar viņu, -vienīgi viņa dienas laikā.

53 Šāds ir tulkojums sapnim, ko tu redzēji. Un tādēļ tu viens esi apgaismots šajā ziņā,

54 jo tu esi pametis savus darbus un nodevies manējiem un meklējis manu bauslību,

55 jo tu savu dzīvi esi veltījis gudrībai un saprašanu saucis par māti.

56 Un tādēļ es tev to atklāju tā ir Visuaugstā atlīdzība. Un vēl pēc trim dienām es tev sacīšu citas lietas un klāstīšu tev diženo un brīnumaino.”

57 Tad es cēlos un izgāju pļavā, papilnam teikdams un slavēdams Visuaugsto par brīnumiem, ko viņš aplaikiem darījis,

58 tādēļ ka viņš iegroza laikus un to, kas notiek savā laikā. Un es paliku tur trīs dienas.

14 .nodaļa Septītā vīzija

Un bija tā: trešajā dienā, man sēžot zem ozola, ‘2 redzi, no krūma man pretim atskanēja balss, kas sacīja: “Ezra, Ezra!” Un es teicu: “Redzi, es, Kungs,” -un piecēlos kājās. Tad viņš man sacīja:

3 “Krūmā es atklājos un runāju ar Mozu, kad mana tauta vergoja Ēģiptē,

4 un sūtīju viņu un izvedu savu tautu no Ēģiptes, un uzvedu viņu Sīnaja kalnā, un turēju viņu pie sevis daudz dienu,

5 un stāstīju viņam daudzus brīnumus, un atklāju viņam laiku noslēpumus un laiku galu. Tad es pavēlēju viņam, sacīdams:

6 šos vārdus pasludini visiem, bet šos slēp!

7 Un tagad es tev saku:

8 zīmes, kuras es tev parādīju, un sapņus, kurus tu redzēji, un tulkojumus, kurus tu dzirdēji, noliec savā sirdī,

9 jo tu tiksi paņemts no ļaužu vidus un turpmāk būsi ar manu Dēlu un ar tev līdzīgiem, līdz laiki beigsies. ,0Jo mūži ir zaudējuši savu jaunību un laiki tuvojas vecumam.

11 jo mūži ir sadalīti divpadsmit daļās, un deviņas jau ir pagājušas un puse no desmitās daļas,

12 bet palikušas divas no tām, pēc puses no desmitās daļas.

13 Tādēļ tagad sakārto savu namu un norāj savu tautu; mierini pazemotos tās vidūA un atsakies no nīcīgās dzīves,

14 padzen mirstīgās domas un atmet cilvēku nastas; nopurini savu kuslo dabu un noliec pie malas savas sūrākās šaubas, un steidzies bēgt no šiem laikiem,

15 jo vēlāk tiks darīts vēl lielāks ļaunums par to, ko tu redzēji notiekam tagad.

16 Jo gļēvāks kļūst laikmets vecuma dēļ, jo vairāk būs ļaunuma dzīvajo vidū.

17 Patiesība būs vēl tālāka, un tuvāks būs viltus, jo ērglis, ko tu redzēji, jau steidzas šurp.” lsTad es atbildēju: “Es runāšu tavā priekšā, Kungs!

19 Jo, redzi, es iešu, kā tu man pavēlēji, un norāšu tagadējo tautu, bet kas brīdinās tos, kuri vēl tikai dzims?

20 Pasaule guļ tumsā, un tās iemītniekiem nav gaismas,

21 jo tava bauslība ir sadedzināta un neviens vairs nezina, ko tu esi darījis vai ko vēl darīsi.

22 Bet, ja esmu guvis tavu vēlību, sūti manī Svēto Garu, un es uzrakstīšu visu, kas kopš iesākuma noticis pasaulē, to, kas bija rakstīts tavā bauslībā, lai ļaudis varētu atrast taku un tie, kas gribēs būt dzīvi pēdējās dienās, paliktu dzīvi.”

23 Un viņš man atbildēja: “Ej, sapulcini ļaudis un saki tiem, lai četrdesmit dienas nemeklē tevi,

24 bet pats sagatavo daudz rakstu galdiņu un paņem sev līdzi Sariju, Dabriju, Selemiju, Etānu un AsiēluAšos piecus, kuri jaudā ātri rakstīt,

25 un nāc šurp, un es iedegšu tavā sirdī prāta gaismekli, kas nenodzisīs, iekams nebūs pabeigts tas, ko tu rakstīsi.

26 Un, kad būsi pabeidzis, kaut ko no tā pavēstī visiem, kaut ko slepus nodod gudrajiem. Sāc rakstīt rīt šajā stundā!”

27 Tad es darīju, kā viņš man bija pavēlējis, un sapulcināju visus ļaudis un sacīju:

28 “Klausies šos vārdus, Israēl!

29 Sākumā mūsu tēvi kā svešinieki dzīvoja Ēģiptē un tika atbrīvoti no tās,

30 un pieņēma dzīvības likumu, kuru tie neievēroja un kuru arī jūs pēc tiem esat pārkāpuši.

31 Un jums tika dota zemes daļa Ciānas zemē, bet jūs un jūsu tēvi noziedzāties un nepalikāt uz ceļiem, kurus jums deva Visuaugstais.

32 Būdams taisnīgs soģis, viņš tagad ir atņēmis jums to, ko bija dāvājis,

33 un tagad jūs esat te un jūsu brāļi ir jūsu vidū.

34 Ja jūs sāksiet valdīt pār savu prātu un mācīsiet savu sirdi, tad paliksiet dzīvi un pēc nāves atradīsiet žēlastību.

35 Jo pēc nāves nāks tiesa, kad mēs atdzīvosimies, un tad kļūs redzami taisno vārdi un atklāsies bezdievju darbi.

36 Bet tagad lai neviens nenāk pie manis un nemeklē mani četrdesmit dienas!”

37 Es paņēmu piecus vīrus, kā viņš man bija licis, un mēs aizgājām uz pļavu un palikām tur.

38 Un bija tā: nākamajā dienā, redzi, balss mani sauca, sacīdama: “Ezra, atver savu muti un dzer to, ko es tev došu dzert!”

39 Tad es atvēru savu muti, un, redzi, man tika pasniegts pilns biķeris; tas bija pilns itin kā ar ūdeni, bet tā krāsa bija kā uguns.

40 Un es paņēmu un dzēru, un, kad es to dzēru, mana sirds izverda saprašanu un manās krūtīs pieņēmās spēkā gudrība, bet mans prāts paturēja atmiņu,

41 un mana mute tika atvērta un vairs neaizvērās.

42 Bet Visuaugstais deva saprašanu pieciem vīriem, un tie pēc kārtas rakstīja, kas tiem tika sacīts, burtiem, kurus tie nezināja. Un tie sēdēja četrdesmit dienas. Pa dienu tie rakstīja,

43 bet naktīs ēda maizi. Bet es pa dienu runāju un naktīs neklusēju.

44 Un četrdesmit dienās bija uzrakstītas deviņdesmit četrasA grāmatas.

45 Un bija tā: kad četrdesmit dienas bija beigušās, Visuaugstais sacīja: “Pirmās grāmatas, ko tu uzrakstīji, noliec, lai tās lasa ij cienīgie, ij necienīgie,

46 bet pēdējās septiņdesmit paglabā, lai nodotu gudrajiem no tavas tautas vidus.

47 Jo tajās ir saprašanas straume un gudrības avots, un zinību upe.” Un es tā izdarīju.

48 Sestās nedēļas septītajā gadā, piectūkstoš gadus, trīs mēnešus un divdesmit divas dienas pēc radīšanas.

49 Tajā laikā Ezra tika paņemts augšup un aiznests pie tiem, kas ir līdzīgi viņam, un tad viņš uzrakstīja visas šīs lietas. Un viņu sauca par Visuaugstā zinību zinātāju mūžīgi.

B Manuskriptos latiņu valodā

49 . un

50 . pants nav saglabājies.

15 .nodaļa Pielikums

“Redzi, runā manu ļaužu acīs pravietiskus vārdus tos ielikšu tavā mutē,” tā saka Kungs,

2 “un gādā, lai tie ir uzrakstīti uz papirusa, jo tie ir droši un patiesi.

3 Nebaidies nodomu, ko vērps pret tevi, un nezūdies par paļātāju neticību,

4 jo ikviens neticīgais mirs savā neticībā.”

5 “Redzi, es sūtīšu,” tā saka Kungs, “postu zemes virsū: zobenu un badu, un nāvi, un iznīcību

6 tā dēļ, ka ļaužu nekrietnība ir apsēdusi visu zemi un viņu darbi plūst pāri malām.

7 Tādēļ saka Kungs:

8 es vairs necietīšu klusu par noziegumiem, kurus tie nekrietni strādā, un necietīšu viņos to, ko viņi dara aplam. Redzi, nevainīgās un taisnīgās asinis brēc

A Lielakaja daļa Austrumu manuskriptu tālāk: divdesmit četras. uz mani, un bez mitas brēc taisno dvēseles.

9 Riebtin atriebšu viņiem, tā saka Kungs, un visas nevainīgās asinis no viņiem ņemšu pie sevis.

10 Redzi, mana tauta tiek vesta kā ganāmpulks uz kaušanu! Es vairs necietīšu, ka tie mīt Ēģiptes zemē,

11 bet izvedīšu tos ar stipru roku un paceltu elkoni; sitīšu Ēģipti ar mocībām, kā iepriekš, un izpostīšu visu tās zemi.

12 Tad vaimanās Ēģipte un tās pamati par mocībām, kas tās sitīs un šautīs, tās uzlaidīs Kungs!

13 Vaimanās zemkopji, kas apstrādā zemi, jo viņu sēkla neuzdīgs un viņu kokus izmērdēs rūsa un krusa, un briesmīga vētra.

14 Vai! pasaulei un tās iemītniekiem!

15 Tuvojas zobens un to izdeldēšana! Celsies cilts pret cilti karā, un šķēpi būs tiem rokās.

16 Ļaužu vidū būs nemiers; kļūdami arvien varenāki, tie savā kvēlē nedomās par savu ķēniņu, par dižāko no saviem vadoņiem.

17 Cilvēks kāros doties uz pilsētu, bet nejaudās,

18 jo lepnības dēļ to pilsētas mutuļos, nami tiks sagrauti, ļaudis baiļosies.

19 Cilvēks neiežēlosies par savu kaimiņu, bet uzbruks tā namam ar zobenu un izlaupīs tā mantību maizes bada un posta dēļ.

20 Redzi, es saucu, tā saka Kungs, visus zemes ķēni-nus no austrumiem līdz rietumiem un no ziemeļiem līdz Libānai, lai tie bīstas un atgriežas, lai tiem atdarītu, ko viņi citiem ir darījuši.

21 Kā viņi vēl šodien dara maniem izredzētajiem, tā es atdarīšu viņu iekšķumam, tā saka Kungs.

22 Mana labā roka nesaudzēs grēciniekus, un mans šķēps nenostāsies no tiem, kas izlej zemē nevainīgas asinis.

23 Un šāvās uguns no viņa dusmām un aprija zemes pamatus un grēciniekus kā aizdegtus salmus.

24 Vai! tiem, kas grēko un neievēro manus baušļus, tā saka Kungs,

25 es tos nesaudzēšu! Ejiet prom, atkritēju dēli, neapgāniet manu svētnīcu!

26 Kungs zina, kas pret viņu grēko, tādēļ nodod tos nāvei un nokaušanai.

27 Posts jau ir nācis pār zemes virsu, un jūs paliksiet tajā. Dievs neatsvabinās jūs, jo jūs grēkojāt viņa priekšā.

28 Redzi, baiss redzējums, un tas nāk no austrumiem!

29 Izies Arābijas pūķu ciltis daudziem ratiem, un dienā, kad tie dosies ceļā, to šņākšana izskanēs pār zemi un baiļosies un drebēs visi, kas dzirdēs.

30 Dusmās trakodami, no meža iznāks karmonieši, nāks ar lielu spēku un saķersies karā ar tiem, un ar saviem ilkņiem izpostīs daļu Asīrijas zemes,

31 un pēc tam pūķi, pieminēdami savu cilmi, taps vēl stiprāki, sanāks kopā un tos vajās,

32 un tie apjuks un noklusīs to spēka dēļ, un metīsies bēgt.

33 Bet tas, kas sēdēs slēpnī Asīrijas pusē, tiem uzbruks un nogalēs vienu no tiem, un to karapulku pārņems bailes un trīsas, un to kēninus nedrošība.

34 Redzi, 7 *7 mākoņi no austrumiem un no septiņu zvaigžņu pusesAA Septiņas zvaigznes Lielais un Mazais lācis; septiņu zvaigžņu puse -ziemeļi. līdz dienvidiem, un to skats ir visnotaļ briesmīgs, pilns dusmu un aukas.

35 Tie trieksies cits citam virsū un lies milzu vētru uz zemes, un to vētru! Asins no zobena sniegsies līdz zirga vēderam

36 un cilvēka gurnam, un kamieļa pacelēm. Un lielas bailes un trīsas būs virs zemes,

37 un baiļosies visi, kas redzēs šo niknumu, un tos pārņems trīsas. Un pēc tam nāks vētras mutuļi

38 no dienvidiem un septiņu zvaigžņu puses, un pa daļai no rietumiem,

39 bet no austrumiem celsies stipri vēji un drupinās mākoni, ko es uzpūtu dusmās, bet auka, kam bija jāsēj posts ar austrumvēju un rieteni, tiks sadragāta.

40 Un celsies mākoņi, lieli un vareni, pilni dusmu un aukas, un izpostīs visu zemi un tās iedzīvotājus, un lies pār ikkatru augstu un izciļņu vietu briesmīgu auku,

41 uguni un krusu, un lidojošus šķēpus un ūdens plūdus, un piepildīs visus laukus un visas upes ar savu ūdeņu paliem.

42 Tie iznīcinās pilsētas un mūrus, un kalnus, un pakalnus, un mežu kokus, un pļavu zāles, un labību,

43 un nerimus aizies līdz Bābelei un to izdeldēs.

44 Tie sanāks ap to un aplenks to, un izlies pār to vētru un visu niknumu; putekļi un dūmi celsies līdz pašām debesīm, un visi apkārt apraudās to.

45 Bet palikušie kalpos postītājiem.

46 Un arī tu, Āzija, kas dalīji Bābeles krāšņumu un godību, -

47 vai! tev, nelaimīgā! Tu gribēji būt viņai līdzīga un posi savas meitas maucībai, lai tās patiktu un lielītos tavu mīlnieku vidū, kuri aizvien kāroja dzīt maucību ar tevi.

48 Tu atdarināji šo nīsto visos tās darbos un iegribās. Tādēļ saka Kungs:

49 es sūtīšu tev postu atraitnību, trūkumu un badu, un zobenu, un sērgu; tas izpostīs tavus namus, nesīs varmācību un nāvi. Un tava spara godība

50 nokaltīs kā puķe, kad uznāks svelme, kas pār tevi ir sūtīta.

51 Tu vārgsi kā nabadze, kas sista un pērta, un vairs nevar pieņemt varenos un mīlniekus.

52 Vai gan es būtu bijis tik kvēls dusmās pret tevi, tā saka Kungs,

53 ja tu bez mitas nebūtu kāvusi manus izredzētos, lielījusies un situsi plaukstas, un mēļojusi par to nāvi, kad biji piedzērusies?

54 Krāšļo savu seju!

55 Maukas alga ir tev klēpī, tādēļ tu saņemsi atmaksu.

56 Kā tu darīji maniem izredzētajiem, saka Kungs, tā Dievs darīs tev un nodos tevi postam.

57 Tavi bērni mirs badā, un tu kritīsi no šķēpa, tavas pilsētas tiks noslaucītas no zemes virsas, un visi tavējie laukā kritīs no zobena.

5 STie, kas ir kalnos, ies bojā no bada un ēdīs savu miesu, un dzers asinis, alkdami maizes un slāpdami ūdens.

59 Tu, nelaimīgākā no visiem, iesi un atradīsi jaunu postu.

60 Garām iedami, tie uzklups nīstajai pilsētai un izpostīs to, un daļu tavas godības, un tavas zemes atgriezdamies no Bābeles.

61 Viņi tevi salauzīs kā salmus, viņi būs tev uguns.

62 Viņi aprīs tevi visu un tavas pilsētas, tavu zemi un kalnus, nodedzinās visus tavus mežus un augļu kokus,

63 aizvedīs gūstā tavus bērnus, izlaupīs tavu bagātību un atņems tava vaiga godību.

16 .nodaļa

Vai tev, Bābele un Āzija, vai tev, Ēģipte un Sīrija!

2 Apjozieties ar maisiem, apraudiet savus dēlus un vaimanājiet par tiem: jūsu noārdīšana ir tuvu!

3 Uz jums raidīts zobens, un kas spēj to novērst?

4 Uz jums raidīta uguns, un kas spēj to apdzēst?

5 Uz jums raidīts posts, un kas spēj to atvairīt?

6 Kas spēj atvairīt badīgu lauvu mežā; kas apdzēsīs uguni, kad salmi ir aizsvilušies?

7 Kas atvairīs bultu, ko izšāvis varens strēlnieks?

8 kungs dievs sūta postu un kas to atvairīs?

9 Šausies uguns no viņa piktuma, un kas spēs to apdzēst?

10 Viņš metīs zibeni, un kas neizbīsies? Viņš dārdinās, un kas nebaiļosies?

11 Kungs piedraudēs, un kas nepārbīsies no viņa vaiga?

12 Dreb zeme un tās pamati, jūra bango līdz dzīlēm, tās viļņi un zivis šaudās Kunga vaiga priekšā viņa varas godības dēļ,

13 jo spēcīga ir viņa labā roka, kas uzvelk loku, un asas ir bultas, kuras viņš raida; izšautas līdz zemes malām, tās trāpa.

14 Redzi, tiek uzsūtīts posts, un tas netiks novērsts, iekams nonāks pār zemi,

15 tiek aizdegta uguns, un tā neno-dzisīs, iekams neaprīs zemes pamatus.

16 Ka neatgriežas laba strēlnieka raidīta bulta, tā neatgriezīsies ļaunums, kas uzsūtīts zemei. ,7Vai man! Vai man! Kas mani izglābs tajās dienās?

18 Sāksies bēdas un daudzi nopūtīsies; sāksies bads un daudzi ies bojā; sāksies kari -un varenie baiļosies; sāksies posts J9un visi drebēs. Ko tie darīs, kad uznāks posts?

20 Redzi, bads un sērga, mokas un sāpes ir sūtītas kā pārmācības rīkstes,

21 bet tik un tā tie neatgriezīsies no saviem noziegumiem un neturēs prātā rīkstes.

22 Redzi, ēdamas lietas būs tik lētas uz zemes, ka tie nodomās iestājies miers. Tad plūdīs posts pār zemi, zobens un bads.

23 No bada ies bojā daudzi no tiem, kas dzīvo uz zemes, un tos, kas būs palikuši, nopļaus zobens.

24 Un līķi tiks izmesti kā mēsli, un nebūs neviena, kas tos apraudātu, jo zeme būs kļuvusi tukša un tās pilsētas nopostītas.

25 Nebūs palicis neviens zemnieks, kas apartu zemi un apsētu to.

26 Koki nesīs augļus, bet kas tos novāks?

27 Nobriedīs vīnogas, bet kas tās mīdīs? Visur būs tikai tukšums.

28 Cilvēks ilgosies redzēt cilvēku vai vismaz dzirdēt balsi,

29 jo no pilsētniekiem būs palikuši tikai desmit un laukosdivi, kas slēpsies mežā un klinšu spraugās.

30 Kā olīvu dārzā mēdz palikt trīs četras olīvas

31 vai, kad vīnadārzā novākta raža, dažus ķekarus nepamana tie, kas to rūpīgi pārmeklē,

32 tā tajās dienās paliks trīs vai četri, kad to namus pārmeklēs šķēpiem rokās.

33 Un zeme paliks tukša, tās tīrumi paliks atmatā; tās ceļi un takas aizaugs ar ērkšķiem, jo neies pa tiem neviena avs.

34 Gauži raudās jaunavas tām nebūs līgavaiņu, gauži raudās sievas tām nebūs vīru, raudās viņu meitas, kurām nebūs palīga.

35 To līgavaiņi būs krituši karā un vīrus nokāvis bads.

36 Klausieties visas šīs lietas un apdomājiet, jūs, Kunga kalpi!

37 Tas ir Kunga vārds, apjēdziet to un neesiet neticīgi tam, ko Kungs saka!

38 Redzi, posts tuvojas, tas neaizkavēsies!

39 Kā grūtai sievai devītajā mēnesī, kad tuvojas viņas dzemdību stunda, divas trīs stundas pirms tam mokošas sāpes sagrābj klēpi, bet, kad bērniņš iznācis no klēpja, nav kavēšanās ne mirkli,

40 tā nevilcinoties nāks posts pār zemi, un pasaule vaidēs, un visās malās to sagrābs sāpes.

41 Klausieties vārdu, mani ļaudis, gatavojieties karam! Posta vidū jūs būsiet kā svešinieki uz zemes.

42 Tas, kas pārdod, būs kā bēglis, un tas, kas pērk kā nāvei lemts;

43 uzpircējs kā tas, kas negūs labumu, un būvētājs kā tas, kas nemājos namā;

44 sējējs kā tas, kas neievāks ražu, un vīnkopis kā tas, kas nenovāks ķekarus;

45 tie, kas precas, kā tie, kam nebūs bērnu, un tie, kas neprecas, kā atraitņi.

46 Tādēļ visi, kas strādā, strādā bez jēgas,

47 jo viņu darba augļus novāks svešzemnieki un viņu mantību izlaupīs; viņu namus sagraus un viņu dēlus aizdzīs gūstā: gūstniecībā un badā viņi radīs savus bērnus.

48 Tie, kas tirgojas, tirgojas aplaupīšanai; jo vairāk tie uzpoš savas pilsētas un savus namus, savu mantību un sevi pašus,

49 jo vairāk es tos neieredzēšu grēku dēļ, tā saka Kungs.

50 Kā mauka neieredz krietnu un visnotaļ kārtīgu sievieti,

51 tā taisnība neieredzēs uzposto netaisnību un apsūdzēs to tieši sejā, kad nāks visu zemes grēku meklētāja Aizstāvis.

52 Tādēļ nelīdzinieties viņai un viņas darbiem,

53 jo vēl brītiņš -un netaisnība tiks aizvākta no zemes un pār mums valdīs taisnība!

54 Lai nesaka grēcinieks, ka nav grēkojis, jo karstas ogles dedzinās uz tā galvas, kas saka: neesmu grēkojis Dieva un viņa godības priekšā.

55 Redzi, Kungs zina visus cilvēku darbus un viņu nolūkus, viņu domas un viņu sirdis.

56 Viņš sacīja: lai top zeme, un zeme tapa; lai top debesis un debesis tapa;

57 ar viņa vārdu ir noliktas zvaigznes, un viņš zina zvaigžņu skaitu.

58 Viņš izlūko dzelmes un to dārgumus; viņš izmērījis jūru un visu, kas tur iekšā,

59 viņš ieslēdzis jūru ūdeņu vidū un pakāris zemi uz ūdeņiem ar savu vārdu;

60 viņš izpletis debesis kā jumolu un nostiprinājis tās pār ūdeņiem;

61 viņš izlējis tuksnesī ūdeņu avotus un kalnu galotnēs ezerus, lai no klintsradzēm sūtītu upes dzirdināt zemi;

62 viņš darinājis cilvēku un ielicis tā rumpja vidū sirdi, un devis tam dvašu un dzīvību, un prātu,

63 un visvarenā Dieva Garu. Viņš radījis visu un izlūko slēptuvēs slēpto.

64 Nudien, viņš zina jūsu nolūkus un to, ko jūs domājat savās sirdīs! Vai tiem kas grēko un grib nobēdzināt savus grēkus!

65 Kungs lūkot izlūkos visus to darbus un atmaskos jūs visus,

66 un jūs būsiet apkaunoti, kad jūsu darbi nāks cilvēku priekšā un jūsu netaisnības apsūdzēs jūs tajā dienā.

67 Ko jūs darīsiet, kā paslēpsiet savus grēkus Dieva un viņa godības priekšā?

68 Patiesi, Dievs ir soģis, bīstieties viņa! Izbeidziet grēkot un uz laiku laikiem aizmirstiet darīt nekrietnības, un Dievs jūs izglābs un atsvabinās no visiem spaidiem.

69 Jo, redzi, pret jums uzkurtas milzu pūļa dusmas, un dažus no jums sagrābs un liks ēst elkiem kauto,

70 un piekritēji kļūs tiem par izsmieklu un kāju pameslu.

71 Jo daudzās vietās un kaimiņu pilsētās būs liela sacelšanās pret dievbijīgajiem.

72 Tie kļūs kā ārprātīgi un nevienu nesaudzēs, laupīs un graus tos, kas vēl bīstas Dieva,

73 iznīcinās un izlaupīs to mantību un padzīs viņus no mājām.

74 Tad atklāsies manu izredzēto raudze, kā zeltam, kad to pārbauda ar uguni.

75 Klausieties, mani izredzētie, tā saka Kungs, raugiet tuvu ir posta dienas, un no tām es jūs atbrīvošu.

76 Nebīstieties un nesvārstieties, jūsu vadonis ir Dievs!

77 Grēku nasta nenospiedīs un netaisnie darbi nepievārēs jūs, kas klausāt maniem baušļiem un pavēlēm, saka Kungs Dievs.

78 Vai tiem, ko žņaudz viņu grēki un klāj viņu netaisnie darbi! Viņi ir kā lauks, ko žņaudz brikšņi, un ērkšķi klāj tā takas; to nevar pāriet. To atstās un nodos, lai aprij uguns!”

Content

Deiterokanoniskās grāmatas-15 . Trešā Ezras grāmata

1.nodaļa

2. nodaļa

3.nodaļa. Pirmā vīzija

4.nodaļa

5. nodaļa

6.nodaļa

7.nodaļa

8.nodaļa

9.nodaļa

10 . nodaļa

11 .nodaļa Piektā vīzija

12 .nodaļa

13 .nodaļa Sestā vīzija

14 .nodaļa Septītā vīzija

15 .nodaļa Pielikums

16 .nodaļa