Grahams Ians

Vērsis Baltais

Dievs nekad nenokavē… un nekad nenāk pirms noteiktā laika!

IANS GRAHAMS

UN BALTAIS VĒRSIS

Dievs nekad nenokavē…

un nekad nenāk pirms noteiktā laika!

i.

PRIEKŠVĀRDS IRĒNA, NĪDERLANDES PRINCESE

Es satiku Balto Vērsi pirms dažiem gadiem. Kāds no maniem draugiem man ieteica satikties ar viņu. Vispār es esmu visai izvairīga, ja runa ir par medijiem, — es dodu priekšroku sarunām ar cilvēkiem, taču, dziļi ieskatoties savā sirdī, sapratu, ka šī tikšanās ir nepieciešama. Braucot uz savu pirmo "randiņu" ar Balto Vērsi, lūdzu kādu zīmi, kas mani līdz galam pārliecinātu, ka patiešām rīkojos pareizi. Un šādu zīmi es saņēmu — pa kreisi no sevis virs mājas, kurā Baltais Vērsis gatavojās ar mani runāt ar lana Grahama starpniecību, parādījās milzīga varavīksne. Kopš tās reizes varavīksne man parādījās ik reizi, kad ar mani notika kaut kas patiešām nozīmīgs un kad es par to vai nu nervozēju, vai jutos nedroši. Man radās sajūta, ka šādi Baltais Vērsis cenšas mani uzmundrināt, pateikt man, ka viss ir kārtībā.

Baltais Vērsis ir kļuvis man par tuvu un mīļu draugu. Viņš pieder pie retas un ļoti vērtīgas draugu kategorijas, kuri nekad nesaka, kas tevi sagaida, bet vienmēr ir blakus un liek justies ļoti novērtētam un mīlētam. Šajā lielo pārmaiņu laikā šī senā dvēsele ir izvēlējusies būt blakus cilvēkiem un sniegt viņiem līdzjūtību, patiesību un uzmundrinājumu. Cilvēkiem, kas ir gatavi viņā ieklausīties, Baltais Vērsis palīdz citām acīm ieraudzīt ne tikai savu personīgo dzīvi, bet ari visu pasauli kopumā, un likumus, kas darbojas Visumā.

Viņš piepilda mūsu sirdis ar mīlestību un sapratni. "Pasaule ir nevainojama, un jūs tieši tāpat," — viņš atkal un atkal atkārto. Mums nevis visiem spēkiem jācenšas kļūt ideāliem, bet jāatslābinās un jābūt pašiem. Jo tikai tas, kas ir kļuvis par to, kas viņš patiesībā ir, spēs noiet savu ceļu, iegūt visas nepieciešamās mācības un sasniegt savas dzīves mērķus.

Par dzīves ceļu Baltais Vērsis saka šādi: "Es nevaru jums apsolīt, ka nejutīsiet sāpes, taču arī pumpuram, lai tas pārvērstos skaistā ziedā, ir jāpārplēš čaula, kas to aizsargā. Notrauciet ilūziju plīvuru, nometiet masku un aizmirstiet bailes, citādi jūs nevarēsiet parādīt pasaulei visu savu skaistumu un izpildīt jums paredzētos uzdevumus, nespēsiet apdāvināt pasauli ar savas dvēseles aromātu. Un ziniet, Mani Dārgie, ja vien jūs spētu dzirdēt ziedu balsis, jūs izdzirdētu, kā plaukstošs rozes pumpurs kliedz sāpēs, cenšoties pasaulei parādīt savu skaistumu."

Baltais Vērsis neteic, ka mums jāatrod kluss stūrītis, jāieritinās tajā pēc iespējas ērtāk un jāpriecājas par sevi. Viņš mūs brīdina neieslīgt pašapmierinātībā un nelolot viltus taisnīguma izjūtu, taču atstāj to katra paša ziņā — darīt to, kas mums šķiet nepieciešams. Ik reizi pēc sarunas ar Balto Vērsi es jūtos tā, it kā pār mani būtu nolijuši svētība, un esmu tik loti piepildīta ar viņa beznosacījumu mīlestību, ka varu dalīties tajā ar citiem.

Ians Grahams palīdz cilvēkiem sajust Baltā Vērša dzīves gudrību un mīlestību, taču viņš ik dienas ienes pasaulē ari savu personīgo prieku un mīlestību. Rakstīdams šo grāmatu, viņš ir izvēlējies kļūt redzamāks, lai pēc iespējas vairāk cilvēku iepazītu Baltā Vērša mācību. Patlaban kā nekad iepriekš mums visiem ir nepieciešamas šādas uzmundrinošas grāmatas, lai mēs spētu izdziedināt savu planētu. Taču vispirms mums jāizdziedina pašiem sevi.

"Daudzi no jums pat nedomādami sauc tropu mežus par Zemes plaušām un upes par tās vēnām, taču tikai nedaudzi saprot, ka šo salīdzinājumu var turpināt un ka Viņa jūtīgi reaģē uz kolektīvās cilvēciskās apziņas veselības stāvokli."

Lai šī grāmata atrod atbalsi to cilvēku sirdīs, kuri meklē iespēju dzīvot harmonijā ar Zemi, ar sevi un apkārtējiem cilvēkiem.

IEVADS

Mūsdienās jebkuras attiecības, kas ilgst 26 gadus, var tikt uzskatītas par ilglaicīgām, tādēļ diezgan lielā mērā lepojos ar to, ka mēs — Baltais Vērsis un es — esam piedzīvojuši savas "sudrabkāzas", un pagaidām šķiet, ka ši savienība turpināsies vēl kādu laiku.

Šo attiecību sākums bija neveiksmīgs un grūts — sākotnēji tās vairāk atgādināja vienpusēju darījumu, fiktīvu laulību, kurā es pārstāvēju pasīvo pusi, kas nelabprāt iesaistās šajās attiecībās. Varu droši teikt, ka daudzdimensionālajā attiecību pasaulē es nepavisam nebiju tāds, ko varētu uzskatīt par "labu partiju". Ne manā ģimenē, ne arī agrīnajā dzīvē nebija nekā tāda, kas norādītu uz to, ka man piemīt kāds potenciāls šāda darba veikšanai. Iespējams, ka kaut kādus pamatus manai šībrīža dzīvei, kurā es kalpoju par instrumentu Baltā Vērša rokās, ielika mana ģimene, kurā no Grahamu puses mācījos darba ētiku, bet no mātes puses — pienākuma apziņu. Un es vienmēr esmu izjutis pilnīgu empātiju pret Helēnu Šukmani, kas, izmantojot čenelingu, pierakstīja tekstus darbam "Ceļš uz Brīnumiem"2 . Kad viņa jautāja, kādēļ šim uzdevumam izvēlēta tieši viņa — skeptisks un racionāls cilvēks bez intereses vai ticības metafiziskajam —, atbilde skanēja: "Tāpēc, ka mēs zinājām, ka tu to darīsi." Baltais Vērsis varētu atbildēt tieši tāpat, ja šādi jautātu es. Mana audzināšana man iemācīja disciplinētību un padevību, kas, iespējams, bija labākā sagatavošana, ko var saņemt, lai izpildītu uzdevumu, kas kā no zila gaisa man meditācijas laikā tika atklāts pirms daudziem gadiem.

Tomēr garīgais ceļš man nebija kaut kas pilnīgi jauns. Es jau zināju, ka man ir dziedināšanas dāvana, un es ticēju tādām lietām, kas maniem senčiem liktu apgriezties kapā otrādi. Turklāt es biju "nedaudz par jūtīgu" un mani pilnīgi nemaz neinteresēja regbijs vai krikets, kas mani padarīja citu acīs par "atšķirīgu" un ievietoja mani ārpus tiem rāmjiem, kurus mana ģimene un pietuvinātais sociālais loks uzskatīja par pieņemamiem un saprotamiem. Mani neinteresēja ne jurista, ne mediķa karjera, kas varētu attaisnot manu dārgo privāto izglītību. Mans pirmais amats pēc skolas pabeigšanas bija liftu operators Harrod's universālveikalā Londonā.

Tam sekoja vairākas citas neperspektīvas darbvietas, līdz 29 gadu vecumā manā dzīvē ienāca Baltais Vērsis. Un, tā kā es vēl nebiju atradis to, ar ko vēlētos nodarboties, var teikt, ka Baltais Vērsis paglāba mani no nenoteiktības dzīvē. No astroloģijas skatpunkta šis laiks bija perfekti izvēlēts, jo viņš ienāca manā dzīvē tieši Saturna atgriešanās laikā, visticamāk, lai apliecinātu, ka mūsu attiecības jau bija ierakstītas zvaigznēs.

Turpmākajos gados mans ego laiku pa laikam sadumpojās pret to, kādas prasības man tika izvirzītas, lai es varētu kalpot par instrumentu Baltā Vērša rokās, kaut gan šīs prasības galvenokārt biju izvirzījis sev pats. Tas nav darbs, ko var darīt bez pilnīgas atdeves. Šo darbu nav iespējams veikt daļēji, un bieži kaut kas ir arī jāziedo kā jebkurā arodā. Es palēnām mācos, ka nevis pretošanās darbam, bet gan vēl lielāka atdeve tam nes sev līdzi papildu enerģiju, lai es spētu to paveikt.

Taču es lieku tam izklausīties kā apgrūtinājumam. Protams, tā nav! Šos 26 gadus mans ceļš ir bijis bagātīgi kaisīts ar maģiskiem notikumiem un Labvēlību. Patiesībā tas ir bruģēts tā, ka man pat pirkstu nevajadzēja pakustināt, lai viss notiktu, — man tikai vajadzēja ieklausīties savā iekšējā balsī un paklausīt tai. Esmu tik ļoti pateicīgs, ka atšķirībā no daudziem cilvēkiem, kas mēģina atrast savas dzīves mērķi ar Baltā Vērša padomu starpniecību, manējais atrada mani pats un ka visus Šos gadus tas ir pilnībā pārņēmis manu dzīvi. Esmu pateicīgs arī par to, ka ar tiem neskaitāmajiem brīnišķīgajiem cilvēkiem, kas ir atraduši ceļu pie Baltā Vērša, man ir bijusi iespēja veidot daudzas ievērojamas draudzības saites, atrast dvēseles brāļus un māsas, kā arī biedrus svētceļniekus, ar kuriem kopā mērot dzīves ceļu, savstarpēji atbalstīt un uzmundrināt, kā arī dalīties priekā un kopā svinēt.

Runājot par Balto Vērsi — kas viņš ir? Vai viņš reiz dzīvoja Ziemeļamerikas prērijās? Vai es biju Baltais Vērsis iepriekšējā inkarnācijā? Vai viņš ir daļa no mana Augstākā Es? Šobrīd mani šī atbilde uztrauc daudz mazāk nekā toreiz, pirms 26 gadiem, kad mans ego un apņemšanās būt autentiskam diktēja manu vēlmi uzzināt, vai viņš ir kāda no manis atdalīta būtne vai ne. Es vēl joprojām nevaru droši pateikt, kā ir patiesībā. Viņa atbilde uz šo jautājumu skan: "Es esmu tā vēsts, ko nesu." Tas, ko es zinu: kā jebkurās attiecībās, kas ilgst 26 gadus — turklāt mūsu gadījumā viņš caur mani ir runājis tūkstošiem reižu —, mūsu enerģijas ir spējušas tuvināties aizvien vairāk, un, līdzīgi kā ar dārgu un kvalitatīvu parūku, dažkārt ir gandrīz neiespējami ieraudzīt saplūšanas vietu. Pirms ilga laika viņš teica, ka pienāks brīdis ļaut man būt par vadošo, lai dotu iespēju izpausties mana paša dzīves gudrībai, jo, kā viņš to bieži formulē, garīgā enerģija ir vissvētākā patēriņa prece, kuru nedrīkst izniekot. Tas būtu lidzīgi kā Skolotājam un viņa māceklim, kad skolēnam tiek uzticēta aizvien lielāka atbildība, bet Skolotājs atrodas tuvumā un vienmēr ir gatavs iesaistīties un palīdzēt ar savu pieredzi, ja tāda nepieciešamība rastos. Tāpēc es nevaru jums droši pateikt, kas īsti notiek, kad atnākušā cilvēka priekšā atrodos transā, jo, par laimi, es to neatceros. Un jūtu, ka man to arī nevajag zināt.

Un nedaudz nopietnāk atbildot uz jautājumu: "Kāpēc es?" — es šobrīd varu piekrist, ka dažas no manām iedzimtajām īpašībām un dāvanām nodrošina viņam nevainojamu izejmateriālu savu vēstījumu nodošanai. Es, protams, izjūtu Baltā Vērša mācībā rezonansi ar manis paša dziļāko motivāciju, patiesību un ilgām, citādi es nebūtu spējis uzņemt viņa vibrācijas savā ķermenī. Un iespējams, ka vissvarīgākais, ko Baltais Vērsis atklājis, ir tas, ka viņš ir daļa no svētā Jāņa, Mīlestības apustuļa, enerģijas, kura evaņģēlijs un nestās mācības bija stūrakmens manam garīgumam jau sen, pirms Baltais Vērsis ienāca manā dzīvē, un kuras es vienmēr esmu mēģinājis izpaust savā dzīvē, cik labi vien varēju.

SVEICIENI NO BALTĀ VĒRŠA

Esiet sveicināti, mani draugi, un laipni lūgti! Es esmu Baltais Vērsis, un mēs jums sūtām siltus un ļoti mīļus sveicienus. Esmu priecīgs par šo iespēju piepildīt savu vislielāko vēlmi — vēlmi kalpot jums, aiznest jūs caur saviem vārdiem uz vietu, kas piepildīta ar dziļāku mieru, lielāku skaidrību un labāku izpratni. Vēl vairāk — es ceru, ka mana mācība padarīs jūsu dzīvi vieglāku, ērtāku un skaistāku, atbrīvos jūs no sasprindzinājuma un trauksmes.

Es vēlos, lai mani vārdi mainītu jūsu dzīvi un lai tieši šajā brīdī— radīšanas brīdī— jūsu cilvēciskā eksistence pārvērstos svinībās par godu visam labajam, tas ir, Dievam. Izmantojiet manu mācību, nevis lai sagatavotos nākotnei, ko jums sola pareģojumi, bet gan lai radītu nākotni, par kādu jūs sapņojat.

Es vēlos, lai jūs zinātu, ka es jums kalpoju Augstākā vārdā, kas mīt jūsos, un ceru, ka to sapratīsiet pēc tās atbalss, ko mani vārdi atradīs dziļi jūsu sirdī. Tādēļ, ja teiksiet: "Bet es ne mirkli par to nešaubījos!", tas man būs lielākais kompliments.

Man jums jāpaskaidro, kas esam "mēs", jo šo mācību nevaru jums nodot tikai savā vārdā. Ļaujiet man jums pavēstīt kādu nelielu stāstu.

Sensenos laikos dzīvoja neliela indiāņu cilts, kuras vīrieši vienmēr medīja kopā. Reiz jaunākais no viņiem nolēma pamedīt vienatnē, lai sevi pārbaudītu un viens pats stātos pretī dzīves mestajiem izaicinājumiem. Draugi nolēma viņu neatstāt un, viņam nezinot, sekoja katram viņa solim, līdz viņš nolēma izlūkot kādas dziļas aizas pamatni. Stāvot augšā, viņi mierīgi vēroja, kā viņš viegli atrada ceļu, lai nolaistos aizā, un kā sāka kāpt augšup pa nogāzi. Taču viņš izvēlējās nepareizu ceļu, līdz atdūrās pret sasvērušos klints radzi. Kamēr viņš prātoja, ko darīt tālāk, viņa draugi uzmanīgi un ar mīlestību vēroja viņu. Viņi bija tik tuvu, ka varēja domās nosūtīt viņam padomu nelaisties atpakaļ aizā, kaut gan tā būtu daudz ērtāk, bet nedaudz nogaidīt. Draugi bija drosmīgi un saprātīgi. Viens no viņiem nolaidās pa virvi lejā un satvēra jaunieti, bet pārējie augšā, protams, palika paši spēcīgākie — uzvilka abus augšā.

Mani dārgie, es esmu tas, kas šūpojas virves galā un sniedz jums roku, lai palīdzētu. Bet virvi tur mani un jūsu tuvi draugi gaismas pasaulē, kas tāpat kā es ļoti vēlas jūs uzcelt augšup, lai jūs atrastu Patiesības ceļu.

JUSU LAIKS IR PIENĀCIS

Mani dārgie, jūs brīnāties par to, ka zinātnieki var aizsūtīt raķeti uz Mēnesi un atgriezt to atpakaļ uz Zemes precīzi izrēķinātajā laikā. Taču vēl brīnumaināk ir tas, ka jūs simtiem gadu ceļojāt dažādos fiziskajos ķermeņos un tagad atgriezāties šeit, uz Zemes, tieši paredzētajā laikā!

Daudziem no jums atrašanās fiziskajā ķermeni ir rezultāts tam, ka pirms mūžības jūs pieņēmāt lēmumu dzīvot uz Zemes šajā jūsu planētas vēsturei tik ļoti nozīmīgā laikā. Un, pieņemot šo lēmumu tik sen, jūs piekritāt iegūt tikmēr visu nepieciešamo pieredzi, lai atrisinātu jums priekšā stāvošo uzdevumu.

Inkarnāciju cikla sākumā jūs piekritāt katrā nākamajā dzīvē saņemt noteiktu uzdevumu, lai sagatavotos šim pašam svarīgākajam iemiesojumam. Vienā dzīvē jūs, iespējams, mācījāties upurēt un guvāt pieredzi no savām kļūdām, citā mācījāties būt uzticīgi, vēl citā — saskarsmi ar cilvēkiem. Katrā no tām jūs mācījāties, kā pareizi izmantot enerģiju. Ta jūs ieguvāt visas nepieciešamās iemaņas un izpētījāt visas cilvēciskās pieredzes jomas.

Pēc tam jūs pieņēmāt lēmumu atkal atgriezties uz Zemes, un šajā dzīvē jau esat pieskārušies ikvienam savas esības aspektam — garīgajam, radošajam, emocionālajam un daudziem citiem. Iespējams, daudziem no jums šķiet, ka šajā

iemiesojumā jau esat izdzīvojuši nevis vienu, bet vairākas smagas dzīves. Šobrīd jums ir pienācis laiks sakoncentrēties, savākt vienkopus visus iepriekšējo dzīvju pavedienus un ar vienu spēcīgu rīcību tos atšķetināt. Tad jūs varēsiet atkal saskatīt to, kādēļ nolēmāt doties uz Zemi.

Mēs redzam, kā daudzi no jums nenogurstoši strādā ar sevi, lai izzustu pagātnē iegūtās rētas. Mēs redzam, kā |ūs ciešat un krītat izmisumā, kad šis rētas atveras atkal un atkal, ļums šķiet, ka šī cīņa nekad nebeigsies. Tas ir tāpat kā braukt ar vilcienu kaut kur kalnos — tiklīdz vilciens izbrauc no tumša tuneļa, pa logu ielaužas žilbinoša dienas gaisma, taču, pirms jūsu acis spējušas aprast ar to, vilciens jau iebrauc nākamajā tunelī un viss atkal iegrimst tumsā. Nezaudējiet drosmi. Atcerieties, ka jūs gaida kas ļoti svarīgs — uzdevums, kuru nav iespējams atrisināt dažās dienās. Pēc katra tuneļa jūs paceļaties nedaudz augstāk, nedaudz tuvāk cilvēciskā gara virsotnei. Padomājiet arī par to, ka šie tuneļi ir paši drošākie ceļa posmi, un, jo tie ir tumšāki, jo labāk, jo tīkai pilnīgā tumsā jūs paliekat divatā ar Dievu un paļaujaties vienīgi uz Viņu. Jo, ja vien tumsā saskatāms kaut mazākais gaismas stariņš, jūs nekavējoties tiecaties uz to cerībā atrast izeju. Padomājiet tikai, cik daudz enerģijas jūs varētu ietaupīt, ja vien neraustītos sāpēs un nemētātos, veltīgi pūloties saprast notiekošo, bet vienkārši iegremdētos Dieva mīlošajos apskāvienos, līdzīgi kā pēc grūtas darba dienas iegremdējaties siltā vannā vai ieslīgstat iemīļotajā krēslā.

Mēs zinām, kādu vilšanos un šaubas jūs izjūtat, kad sev apkārt redzat cilvēkus, kuri, kā jums šķiet, nestrādā ar sevi un viegli sasniedz visu, uz ko jūs tik neatlaidīgi un veltīgi tiecaties. Viņu dzīve šķiet tik viegla salīdzinājumā ar jūsējo. Taču nelauziet savu galvu par iemesliem, kāpēc tā notiek.

Jūs nesaņemat vēlamo ne jau tāpēc, ka pasaulē valda netaisnība. īstenībā jums var piederēt viss, ko vien vēlaties, vienkārši jūsu Augstākais Es ir izvēlējies ce|u, kurā par visu jums nepieciešamo gādā Dieva Likums, nevis jūsu gribasspēks.

Tikai nejauciet garīgo ceļu ar pašizdziedināšanās ceļu, kas pēc savas dabas ir vairāk psiholoģisks un ne vienmēr dod jums to, ko vēlaties, jo iedarbojas uz prātu un sirdi tikai tik daudz, cik nepieciešams dvēseles ievainojumu dziedināšanai. Pašizdziedināšanās ceļš ir kā augsnes sagatavošana dārzā, jūs izravējat nezāles un aizvācat akmeņus. Kad augsne ir sagatavota, jūs tajā sējat sēklas un neatlaidīgi rūpējaties par asniem, lai iegūtu bagātīgu ražu. Tas tad arī ir garīgais ceļš, bet raža, kuras dēļ pūlaties, — jūsu spēju realizācija, kas atnesīs jums visu nepieciešamo, lai arī, iespējams, ne vienmēr piepildīs visas vēlmes. Garīgais ceļš jums jānoiet patstāvīgi — neviens cilvēks un neviena grāmata nespēs to izdarīt jūsu vietā.

Protams, jūsu dzīvē būs brīži un pat posmi, kad piekusīsiet cīnīties un vēlēsieties dzīvot kā visi. Taču es jums apgalvoju, ka arī šajā smagajā izmisuma un šaubu laikā jūs pamazām tuvosieties vēlamajam mērķim. Pat ja jums šķiet, ka pūliņi nenes nekādus augļus, mēs redzam, ka jūs cenšaties no visa spēka. Nekad nenosodiet un nevainojiet sevi un nekad nenolaidiet rokas. Vienkārši ielūkojieties savā sirdī un sameklējiet tajā to apņēmību, ar kuru sākās jūsu ceļš, — tas jums dos vīrišķību un optimismu. Un, protams, neaizmirstiet apsveikt sevi, ka esat tik veiksmīgi izvēlējušies laiku, turklāt ne tikai tam, lai iemiesotos šajā fiziskajā ķermeni, bet visam, ko esat jau paveikuši un vēl tikai paveiksiet šajā dzīvē. Ticiet, ka viss jūsu dzīvē notiks un izvērsīsies vispiemērotākajā brīdī. Nešaubieties par to, ka Dievs nekad nenokavē, taču samierinieties ar to, ka Viņš nekad nenāk pirms noteiktā laika.

JAUNĀ TŪKŠTOSGADE

Mani dārgie draugi, kad jūs tagad lasāt šīs rindas, jums dzīvē aiz muguras jau ir daudzi nepiepildījušies pareģojumi. Pasaules gals pagaidām vēl nav iestājies, nav piepildījusies arī liela daļa citu nelaimju, ko solīja viltus pareģi, un tāpēc es domāju, ka Šobrīd jūs elpojat viegli un ar optimismu skatāties nākotnē.

Daudzi no jums dzīvo pēc kristiešu kalendāra un uzskata tūkstošgades robežu par vienu no svarīgākajiem datumiem kristietības un visas pasaules vēsturē. Teikšu jums, ka nav svarīgs pats datums, bet gan uzmanība, ko tas pievērsa jūsu lielajam skolotājam un dziedniekam Jēzum no Nācaretes, Viņa dzīvei un piemēram. Un, kad tik daudz domu un lūgšanu tika veltīts Viņam, kā gan Kristus gaisma, ko viņš tik ideālā veidā iemiesoja, varēja neizlīt pār jums visiem? Kā gan Viņa gars varētu nepamosties jūsos? Un kā gan jūs spētu neiedvesmoties no Viņa piemēra un nenostiprināt savu ap ņēmību sekot viņa pēdās? Viņš ir ar jums, tieši tāpat kā daudzas citas varenas dvēseles, un tas jūsos raisa paļāvību, ka ne ar ko neriskēsiet, ja atlaidīsiet savu pagātni un dzīvosiet tagadnē, bez bailēm raugoties nākotnē.

Daudzi no jums ievēro tradīciju, sākoties jaunajam gadam, kaut ko sev apsolit — pārtraukt vai sākt kaut ko darīt, atbrīvoties no kaitīgiem pieradumiem un attīstīt sevi labas rakstura iezīmes. Mums tas sagādā milzīgu prieku — tik daudzi no jums apvienojas vēlmē padarīt šo pasauli labāku.

Taču, lai kādu solījumu jūs sev Jotu pilnveidot sevi vai arī apkārtējo pasauli —, tas diez vai spēs mainīt jūsu dzīvi, ja vien nebūs balstīts uz vēlmi piedot. Piedot visiem, kas jebkad jums ir nodarījuši sāpes, nav svarīgi — reālas vai šķietamas. Un, tā kā ieiešana jaunajā tūkstošgadē diez vai ir pielikusi galu visam, kas jūs sāpina, jau tagad pieņemiet lēmumu nekavējoties piedot ikvienu pāridarījumu, ko kāds ir nodarījis jums vai jebkurai citai Dieva radībai.

Nevēlēdamies piedot, jūs atsakāties no Kristus tieši tāpat, kā jūsu brālis apustulis Pēteris trīs reizes atteicās no Viņa. Nevēlēdamies piedot, jūs paildzināt duālās pasaules pastāvēšanu, kurā ir nostiprinājušies labā un sliktā, pareizā un nepareizā jēdzieni, kas tur ieslodzījumā to cilvēku trauslos ego, kurus valdzina tikai materiālā realitāte. Diez vai jums izdosies mainīt pasauli uz labo pusi, ja turpināsiet turēt uz citiem ļaunu prātu vai vainot sevi. Nekas nenotiks, ja taisnīguma svari būs kaut nedaudz sasvērušies uz vienu vai otru pusi — tiem jābūt nevainojamā līdzsvarā.

Saprotiet, ka piedošana ir nepieciešama nevis, lai attīrītu sirdsapziņu vai neitralizētu izdarītā "ļaunuma" sekas, bet gan lai atbrīvotos no ticības tam, ka eksistē "pareizais" un "nepareizais", tādējādi pārvarot šo dualitāti.

Ja piedodat, nevis nosodāt un apvainojaties, jūs ne tikai parādāt savu uzticību Dievišķajam Taisnīgumam un tam, ka tas darbojas nevainojami, bet arī paceļat savu apziņu līdz tādam līmenim, kurā no jums sāk izstarot īpaša gaisma, kas neļauj citiem cilvēkiem jūsu klātbūtnē runāt vai darīt lietas, kuras var jūs aizskart.

Piedošana atmodina jūsos neskaidras atmiņas par seniem jūsu evolūcijas posmiem, iepriekšējām dzīvēm vai pat šīs dzīves notikumiem. 7a vēsta par to, ka pārvarējāt savu gara tumsību, kuras dēļ senāk nodarījāt sāpes citiem. Jūsu dvēselē dzimst samierināšanās un pateicība Dieva Žēlastībai, kas jums palīdzēja pārvarēt sevi, — īpašības, kuras ir absolūti nepieciešamas, lai jūs varētu sasniegt Vienotību ar Dievu.

Tikai tad, kad piedosiet visu un visiem, jūsu sirds atvērsies līdz galam un spēs sajust patiesu pateicību par visu, kas bijis, jo tikai tad jūs sapratīsiet vārdu "Kas gan var būt pret jums, ja Dievs ir par jums?" patieso nozīmi. Mani dārgie, vai jūs spējat iedomāties vēl skaistāku dāvanu jaunajai tūkstošgadei? Iedomājieties, kādu pārliecību šī pateicības gaisma, kas nāk no jums, atmodinās cilvēkos, kuri patlaban dzīvo bailēs! Kādu brīvību viņiem atnesīs jūsu vārdi: "Es jums piedodu!" Ja vien jūs zinātu, cik daudz uz Zemes ir cilvēku, kas savas dvēseles dziļumos alkst izdzirdēt šos vārdus — vārdus, ko jūs izrunājat Kristus vārdā. Tos izdzirdējuši, viņi nekavējoties pārstās darīt lietas, ar kurām, cenšoties remdēt savas alkas pēc milestības, nodara pāri citai Dieva radībai.

Lai arī kāda būtu bijusi jūsu apņemšanās, jaunajā tūkstošgadē ieejot, — vai tā skāra tikai jūs personīgi vai ari visu cilvēci —, jums būs daudz vieglāk to izdarīt un panākt, ja vispirms pieņemsiet lēmumu piedot. Un, pat ja neveiksmīga apstākļu sakritība jums traucēs šo apņemšanos īstenot, jums vismaz būs daudz vieglāk piedot sev.

UZPLAUKUMS

Iedomājieties dārzu pavasarī. Saules siltums atmodina zemi un visu dzīvo, kas tajā atrodas. Taču, pirms asni parādās virs zemes, tie pamostas un sāk savu ceļojumu dziļi augsnē, kur valda tumsa. Pēc tam kad sēkla ir atmodusies, no tās izspraucas asns, kas neatlaidīgi lauž tumsā ceļu sev nezināmā, taču nez kādēļ vienmēr pareizā virzienā. Pēc tam pienāk tas brīnumainais brīdis, kad asns izlaužas augsnes virspusē. Tad tas ierauga ne tikai saules gaismu, uz ko tik nekļūdīgi tiecies, bet arī to, ka viņš nav viens — ka visapkārt ir daudzi citi tādi kā viņš, kas ceļojuši tumsā. Taču ieraudzīt gaismu vēl nenozīmē, ka ceļojums ir beidzies, jo tagad asnam jākļūst spēcīgākam un jāiemācās pretoties vējam. Un tikai tad, kad tas būs kļuvis pietiekami spēcīgs, lai stātos pretī jebkurai stihijai, parādīsies pumpurs, pēc tam arī zieds.

Jūsu ceļojums kopš brīža, kad no garīgās pasaules devāties uz dzīvi fiziskajā ķermenī, līdz šim vai, iespējams, pat vēlākam jūsu pašreizējās dzīves brīdim līdzinās ši asna ceļojumam. Laiks, ko pavadījāt, augot tumsā, ir laiks, kad nevarējāt zināt, kādēļ esat šeit, uz Zemes. Jūs nezinājāt, kurp dodaties, un, iespējams, tikai neapzināti nojautāt, kāds spēks jūs virza. Jūs jutāties vientuļi un atšķirīgi no pārējiem, taču nezinājāt, kādēļ, un, protams, nevarējāt iedomāties, ka ir ari citi tādi paši kā jūs. Un tad pienāca atklāsmes brīdis — jūs pirmo reizi saskaraties ar kaut ko vai kādu no garīgās pasaules. Jūs ieraudzījāt gaismu un pie sevis nodomājāt: "Ceļš ir beidzies! Es esmu mājās! Jūs sastapāt citus, kas līdzīgi kā jūs bija nogājuši to pašu ceļu. Taču pēkšņi jūs sapratāt, ka vēl neesat mājās, ka jūsu sāpes nav izzudušas un ka ceļojums augšup nes sev līdzi jaunus pārbaudījumus un nelaimes. Un daudziem no jums šis ceļojums turpinās.

Nekad nešaubieties, ka jūsu uzplaukuma laiks — laiks pašrealizācijai unjūsu potenciāla pilnīgai atvēršanai — tuvojas un agrāk vai vēlāk noteikti pienāks, jo kā gan zieds var neatvērties, gaišo saules staru sasildīts? Jums nav jāzina, kad pienāks tas brīdis, jo ziedi vienmēr uzplaukst laikā, ko noteicis Dievs. Es nevaru apsolīt, ka nejutīsiet sāpes, taču arī pumpuram, lai tas pārvērstos skaistā ziedā, jāpārplēš čaula, kas to aizsargā. Notrauciet ilūziju plīvuru, nometiet masku un aizmirstiet bailes, citādi jūs nevarēsiet parādīt pasaulei visu savu skaistumu un izpildīt jums paredzētos uzdevumus, nespēsiet apdāvināt pasauli ar savas dvēseles aromātu.

Un ziniet, mani dārgie, ja vien jūs spētu dzirdēt ziedu balsis, jūs izdzirdētu, kā plaukstošs rozes pumpurs kliedz sāpēs, cenšoties pasaulei parādīt savu skaistumu.

KRISTUS ATMODINĀŠANA SEVĪ

Kā es varu sevī atmodināt Kristu?

Meklējiet Viņu citos, jo tikai Viņš pats var sevi ieraudzīt. Un tāpēc jums vispirms nepieciešams atzīt, ka Viņš ir citos, — tas ir pirmais svarīgais solis.

Pēc tam jūs sajutīsiet, ka vairs nespējat spriest par cilvēkiem pēc to ārējā tēla vai uzvedības — tas ir otrais svarīgais solis.

Kad sapratīsiet, ka Kristus ir katrā cilvēkā un ka ikviens cilvēks savā dziļākajā būtībā ir pati pilnība, jūs sāksiet mācīties izturēties pret visiem ar bezgalīgu līdzjūtību, kā to būtu darījis Kristus, — pat pret tiem, kuru maska jums ne visai patīk.

Ja jums ir sarežģītas attiecības ar kādu cilvēku, nekoncentrējieties uz viņa trūkumiem — šīs domformas tikai pasliktinās situāciju. Pacentieties ieraudzīt šajā cilvēkā Kristu un vērsieties pie Viņa — tā jūs piekļūsiet šī cilvēka dziļākajiem personības slāņiem un palīdzēsiet viņam kļūt labākam, atbrīvoties no vecajiem uzvedības modeļiem. Turklāt jums ir nepieciešams atbrīvot savu sirdi no bailēm, jo tieši tās jūsos rada vēlmi nosodīt citus.

Tieši tā dziedināja Jēzus. Dziedinot aklo, Viņš, protams, redzēja, ka cilvēks ir fiziski akls, taču, sakot viņam: "Atver savas acis un redzi!", Viņš vērsās pie šī cilvēka nevainojamās būtības, pie Kristus viņā, kuru Viņš saskatīja ar savu garīgo redzējumu. Ši aklā cilvēka augstākā būtība atsaucās aicinājumam un izpaudās pilnā tās skaistumā, un viņš vairs nebija akls.

Protams, Jēzum bija kas tāds, kas daudziem no mums nepiemīt, — absolūta ticība. Viņa vārdi nesa sevi šo ticību, un tādēļ Kristus aklajā vīrā nevarēja neatsaukties. Taču nekrītiet izmisumā, ja jūsu ticība vēl ir vāja. Pamēģiniet, un uzreiz sajutīsiet, kā atmostas jūsu augstākā būtība, jo tas būs apzināts mēģinājums kļūt par Kristu.

Mani dārgie, kļūstiet redzīgi! Atveriet savas garīgās acis, lai saskatītu tikai skaisto it visā, kas jums ir apkārt.

Atveriet muti un runājiet tikai par skaisto.

Atveriet savas ausis un dzirdiet tikai skaisto.

JAUNĀS DIMENSIJAS

Pirmos apzinātos soļus garīgās izaugsmes ceļā jūs sperat brīdī, kad sākat pamazām mainīt kustību vienā noteiktā virzienā jaunas dimensijas meklējumos. Tieši uz to pamazām tiecas jūsu dvēsele. Jums aizvien mazāk gribas turēties pie jau ierastā virziena, tas ir — tiekties pēc laicīgiem un materiāliem sasniegumiem. Centieni realizēt savus personīgos godkārīgos nodomus un sasniegt noteiktu stāvokli citu cilvēku acīs pamazām pārstāj būt par virzītājspēku jūsu dzīvē. Tā vietā nāk vēlme dzīvot pēc iespējas vienkāršāk un alkas pēc brīvības. Ja vien jūs zinātu, cik bieži mēs dzirdam jūsu saucienu "Es gribu būt brīvs!", kas nāk no cietuma, kuru paši sev esat uzcēluši.

Tomēr dažiem no jums idejas par noteiktu virzienu dzīvē, godkāri un stāvokli sabiedrībā nekad nav bijušas svarīgas. Šādiem cilvēkiem nav skaidra ceļa dzīvē, tādēļ citi viņus ļoti bieži nosoda, dēvē par niecībām un neveiksminiekiem. Tas, ka viņiem nav, ko zaudēt, nepadara viņus laimīgākus par citiem. Viņu izvēlētais ceļš dzīvē nesaskan ar sabiedrībā pieņemto un ierasto dzīves notikumu virzību, tādēļ viņiem bija jāizcieš ne mazums sāpju, kamēr pierada pie vecāku un sabiedrības nosodījuma. Taču — vai mēs drīkstam vainot rozi tajā, ka tā uzzied vēlāk par narcisi?

Sādi cilvēki jau kopš dzimšanas ir daudz jūtīgāki par pārējiem un tādēļ daudz vairāk pakļauti apkārtējo ietekmei. Ta kā viņu personība formējas ilgāk, viņi kļūst par vieglu medījumu "veselā saprāta" ideoloģijas piekritējiem, kuri vienmēr ir gatavi ar saviem pārliecinošajiem argumentiem iznīcināt viņu trauslo personību. Lai sevi izdziedinātu, šādiem cilvēkiem jāiemācās nereaģēt uz iebiedēšanu no to cilvēku puses, kas viņus vai nu nesaprot, vai kuriem neapzināti skauž viņu spēja sajust vairāk. Pretējā gadījumā viņi nespēs pieņemt sevi un atrast sevi spēkus, kas nepieciešami iespēju realizēšanai. Šiem cilvēkiem jāiemācās būt pašiem, jāatzīst sev, kas viņi patiesībā ir, citādi tie nespēs izpildīt savas dzīves svarīgākos uzdevumus. Turklāt viņiem jāiemācās izmantot savu lielāko dāvanu — savu paaugstināto jūtību— sev par labu, nevis otrādi. No plānas un viegli ievainojamas ādas tai jāpārvēršas par mirdzošām bruņām, kas atstaro ne tikai sitienus, bet arī gaismu. Šāda jutība liecina par to, ka no šiem cilvēkiem reiz iznāks lieliski kareivji un ka viņu vieta ir pirmajās rindās karapulkā, kura uzdevums ir mainīt un izdziedināt jūsu planētu.

Cilvēkus, kas meklē jaunas dimensijas savā dzivē, nevajadzētu uzskatīt par upuriem. Viņu dvēseles pieņēmušas apzinātu lēmumu piedzimt šķietami svešā un viņiem naidīgā vidē, lai vispirms atrastu sevi drosmi un spēku būt patiesiem pret sevi, par spīti cietsirdīgam izsmieklam un nosodījumu krusai. Šādu cilvēku sabiedrībā kļūst aizvien vairāk, un viņi ir pelnījuši ne mazāk cieņas un apbrīnas kā tie, kas guvuši panākumus savā noteiktajā un apzināti izvēlētajā dzīves ceļā. Vēlos pateikt visiem vecākiem — ja jums šķiet, ka bērns nekādi nevar atrast savu vietu dzīvē, viņa dvēsele, visticamāk, gaida Dieva noteikto laiku. Tadu cilvēku dzīve parasti neiekļaujas vispārpieņemtajās normās un rāmjos. Pašreiz uz jūsu planētu dodas neskaitāms daudzums dvēseļu, kuras ieplānojušas būt nozīmīgas turpmākajos jūsu planētai un civilizācijai tik svarīgajos evolucionārajos notikumos, bet tikai pavisam neliela daļa no viņiem atbilst jūsu sabiedrības cerībām. Gaidot savu patieso aicinājumu izpausties, viņi peld pret straumi, izzina sevi, uzkrāj pieredzi un kā pamatu savai pašapziņai liek esību, nevis darbību. Ja šāda dvēsele ir izlēmusi ierasties jūsu ģimenē, nosviniet to! Mācieties no viņas! Vērojiet viņu, un lai tas palidz jums kļūt daudzpusīgākiem, atklāt jaunas dimensijas. Pats svarīgākais, ko varat dot saviem bērniem, ir pārliecība, ka jūs viņus patiesi atzistat un saprotat.

Daudzi no jums, mani dārgie draugi u/ Zemes, vēl līdz pat šim brīdim cieš tāpēc, ka jūsu īpašo dvēseli neatpazina jau pirmajās dzīves stundās un dienās. Ja vien jūs mācētu runāt jau piedzimšanas brīdī, jūs teiktu saviem vecākiem: "Mammīt, tēti, vai tiešām jūs mani neatpazīstat?! Tas taču esmu es! Es! " Protams, jūs to nepateicāt, un viņi redzēja savā priekšā tikai mazu bērniņu, ko mīlēja no visas sirds. Tas, ka jūs neatpazina, atstāja jūsu dvēselē neizdzēšamas pēdas. Jūs nodomājāt, ka ar jums kaut kas nav kārtībā un ka vecāki apmierinās jūsu vajadzības tikai tad, ja sāksiet viņiem izdabāt. Tā jums radās ieradums atdot citiem savu spēku. Ta radās tieksme saprast, kas ir patinilība. Taču tā jūsu dvēselē tika iesētas ari pirmās līdzcietības un kalpošanas sēklas.

Kāpura dzīvē agrāk vai vēlāk pienāk brīdis, kad tas nolemj pārvērsties par kokonu — tas trāpīgi simbolizē pāreju no vienvirziena kustības jūsu dzīvē uz jaunu dimensiju. Kāpuram vairs nepietiek vienkārši rāpot pa lapām, tādēļ tas atmet visu savu iepriekšējo dzīvi, pilnībā maina ārieni un uz laiku iegrimst nebūtībā, pirms kļūst par spārnotu skaistuli.

Taču atcerieties, ka kāpurs uzreiz nekļūst par tauriņu — vispirms tas pārvēršas bezformīgā masā, no kuras pēc tam rodas taurenis.

Jūsu pāreja uz jauno dimensiju būs ne mazāk pilnīga, taču neviens nezina, cik ilgi tā notiks un cik intensīvas būs jūsu izjūtas. Tas ir atkarīgs no tā, cik stipri jūs pretojaties pārmaiņām un turaties pie savas vecās dzīves un vecā Es. Jo spēcīgāka ir jūsu piesaiste materiālajai pasaulei un jo dziļāka ticība jūsu maskas realitātei, jo necaurredzamāka būs tumsa, kurā iegremdēsies jūsu dvēsele. Jums vajadzēs atteikties no ļoti daudz kā, ja vien te vispār ir piemērots vārds "atteikties", jo tas, ko iegūsiet no šīs pārejas, ir kas daudz nozīmīgāks. Jums būs jānoiet šis ceļš līdz galam, jo noiet to daļēji vienkārši nav iespējams. Daži no jums, īpaši tie, kam maska materiālajā pasaulē kalpoja labi, sajutīs kārdinājumu apstāties pusceļā, taču jūs nekad nevarēsiet pārvērst garīgumu par skaistu ietvaru savai maskai — tad tā būs tikpat neīsta kā ietvara zeltījums. Tieši pretēji — pārejot uz dzīvi jaunajā dimensijā, jums jānotīra no savas dvēseles virspuses it viss, kas aizsedz Vecā Meistara radīto oriģinālu. Un, ja jūsu rokās ir oriģināls, tam vairs nav nepieciešams ietvars, jo no tā nav atkarīga gleznas vērtība.

Agrāk vai vēlāk jums vajadzēs atzīt: "Es vairs nezinu, kas esmu." Agrāk vai vēlāk katrā jūsu ķermeņa šūnā notiks pārmaiņas, un simptomi, kas var parādīties to ietekmē, iedzīs strupceļā pat vislabākos ārstus. Visdrīzāk pateiks, ka jums ir psihosomatiski traucējumi. Jūs, iespējams, sajutīsiet, ka īpašības, ar kurām agrāk lepojāties tādas kā organizētība, precizitāte un spēja koncentrēties —, sāk jūs pievilt. Jums var arī likties, ka pasliktinās atmiņa. Jums gribēsies vairāk laika pavadīt vienatnē. Jūs attālināsieties no vecajiem draugiem un sajutīsiet nepieciešamību pēc kāda, kurš patiešām var jūs saprast un spēj dziļi ielūkoties jūsos, ieraugot visu jauno, kas jūsos atveras. Jūsu garastāvoklis var kļūt nepastāvīgāks, ļoti iespējams, ka atskārtīsiet, ka raudat daudz biežāk nekā agrāk un vairāk dusmojaties. Jūs atbrīvosieties no visām tām emocijām, kuras tik ilgi turējāt sevī, lai tikai nopelnītu apkārtējo mīlestību un atzinību.

Ne laiks, ne jūs paši spējat ietekmēt šīs pārmaiņas. Lēmumu mainīties jūs pieņemat neapzināti, līdzīgi kā rozes zieds pieņem lēmumu izplaukt. Es to saku, mani dārgie, tikai lai atgādinātu, ka ar gribasspēku vien nepietiek, lai notiktu šīs pārmaiņas, par kurām es runāju, jo tur, kur ir griba, nav pazemības. Gribasspēks un prāta spējas jums varētu noderēt tad, ja uzskatāt garīgo attīstību par līdzekli, ar kuru kļūt par jaukāku cilvēku, sajusties labākam par citiem vai vienkārši radīt iespaidu uz apkārtējiem. Taču šādi mērķi tikai apgrūtinās jūsu ceļojumu, jo tos ir radījusi jūsu nedrošība, nevis dvēseles patiesā vēlme. Cilvēks, kas pilnībā ir pārgājis jaunajā dimensijā, nejūt vēlmi skaļi runāt par savu garīgumu vai īpašajām neparastajām spējām, jo tas viss viņam šķiet pilnīgi dabiski. Savukārt tos, kuri ar vienu kāju vēl stāv vecajā pasaulē, atpazīt ir ļoti viegli — aprakstot savu dzīves gājumu, viņi noteikti pacentīsies pieminēt savu garīgumu vienlaikus ar pārējiem līdzšinējās dzīves sasniegumiem.

Kokam augot parādās aizvien vairāk lapu, bet jums līdz ar jūsu garīgo izaugsmi atvērsies aizvien vairāk jaunu dimensiju. Lai ari pārmaiņu simptomi būs pamanāmi un sajūtami, jums būs ļoti grūti šīs jaunatklātās dimensijas noteikt un aprakstīt, jo tās atradīsies ārpus jūsu ego. Jūs noteikti būsiet pamanījuši, ka vecajos, zemākajos augļu koku zaros nobriest daudz mazāk augļu nekā jaunajos, augstākajos zaros, kas atrodas tuvāk saulei. Tieši tāpat ir ar jūsu garīgo izaugsmi — kad jūs paceļaties augšup, cilvēciskie talanti un pat tā sauktās garīgās dāvanas, piemēram, gaišredzība, kam jūs patlaban piešķirat būtisku nozīmi un ko uzskatāt par savas garīgās attīstības mērauklu, pārstās jūs gandarīt.

Nekas no iepriekšējās dzīves vairs neapmierinās un pienācīgi nekalpos jums — ne jūsu intelektuālās spējas, ne gudrība, ne spējas saņemt informāciju no bezkermeņa būtnēm vai paredzēt nākotni, ne spēja apburt un piesaistīt cilvēkus, ne apkārtējo atzinība, ne bagātība, kas ļautu iegādāties it visu, ko vēlaties, ne ari savas materiālās labklājības izrādīšana. Visi šie stimuli pārstās darboties. Ļoti iespējams, jums pat šķitīs, ka jūsu dzīvē nekā vairs nav palicis.

Kas attiecas uz jūsu alkām pēc brīvības, tās savā būtībā ir jūsu dvēseles vēlme mitināties kādā nenoteiktā telpā, atbrīvoties no visa vecā nastas, lai sāktu dzīvot no jauna vai vienkārši atpūstos. Mēs redzam, ka daudzi no jums ir ļoti noguruši, un tas tāpēc, ka jūsu dzīve ir pārvērtusies par neskaitāmu kompromisu virkni, jūsu rokas un kājas ir sasaistītas ar pienākumiem un ievilktas izdzīvošanas problēmu risināšanā, kas ir neizbēgami trīsdimensiju pasaulē. Visām šīm negatīvajām emocijām pievienojas ari bailes — bailes par to, ko citi padomās, bailes palikt bez izdzīvošanai nepieciešamajiem līdzekļiem. Ja vien jūs spētu palūkoties pāri nepārredzamajai sienai, kas jūs norobežo, tad ieraudzītu, cik ideāli viss atrisināsies un cik skaista nākotne jūs sagaida, nekas nespētu atturēt sākt dzīvot jaunajā dimensijā.

Iedomājieties, mani dārgie, ka visas jūsu lielākās bailes ir kļuvušas par īstenību. Ko jūs redzat? Vai nav tiesa, ka viss nemaz nav tik slikti, kā domājāt? Jūs vēl joprojām esat dzīvi, jūs mīlat un tiekat mīlēti. Tiklīdz jūs saņemsiet drosmi un uzdrošināsieties stāties aci pret aci ar savām bailēm, tās tūdaļ pat zaudēs varu pār jums. Kad atbrīvosieties no bailēm un no pieķeršanās neīstajai maskai, jūsu dzīvē sāks risināties brīnumaini un noslēpumaini notikumi. Noslēpumaini tāpēc, ka Dievs atrod visneiedomājamākos ceļus un veidus, kā izpaust savu mīlestību pret jums. Tāpat jums vajadzēs atbrīvoties no tieksmes visu saprast, jo paši dziļākie noslēpumi atveras sirdij, ne prātam.

Pārvērtiet savu dzīvi par aizraujošu un brīnumainu ceļojumu! Cilvēks, kas dzīvo daudzdimensionālā pasaulē, smeļas mieru nevis zināšanās, bet gan absolūtā ticībā, ka viss vienmēr ir labi, un šāda ticība tiek atkal un atkal apbalvota ar Dieva labvēlības izpausmēm.

Ja jūs jau veicat šādu ceļojumu, sviniet to un ļaujieties tam! Mēs vērojam, kā jūsu dzīvē ienāk šīs un citas pārmaiņas, kuras ir jūsu dvēseles noteiktā plāna neatņemama sastāvdaļa. Visaugstākā mūsu mīlestības izpausme ir nevis atbrīvot jūs no sāpīgākajiem šī ceļa posmiem, kaut arī mēs lieliski dzirdam jūsu saucienus pēc palīdzības, bet vienkārši ļaut jums iziet šo svarīgo sagatavošanās posmu. Mēs cenšamies pēc iespējas biežāk atgādināt, ka jūs neesat vieni un ka it visam notiekošajam ir jēga. Ja pietiekami rūpīgi vērosiet, jūs noteikti pamanīsiet mūsu "vizītkartes", jo mēs neesam tiesīgi slēpties no jums. Ja vien jūs zinātu visus paņēmienus, kā mēs sazināmies ar jums, jūs brīnītos par mūsu izdomu, un jūsu humora izjūta, ja tā būtu zudusi, noteikti atdzīvotos. Mana īpašā vizītkarte ir balta spalva, un daži mani draugi grūtā brīdī to atraduši vietā, kurā vismazāk ir gaidījuši to ieraudzīt. Jums nevajag prasīt man palīdzību, jo es tāpat zinu, kad tā jums patiešām ir nepieciešama. Un es tiešām dotu priekšroku tam, ja jūs vispār pie manis nevērstos pēc palīdzības — lai jūs ticībā vērstos nepastarpināti pie Augstākā, pie Tā, kam mēs visi kalpojam.

PĀRMAIŅAS

Jūs kļūdāties, ja domājat, ka atliek tikai nostāties uz garīgās attīstības ceļa, lai visa jūsu dzīve tūlīt pat mainītos.

Patiesībā viss notiek apmēram tā. Jūs atrodaties vienā no debesskrāpja zemākajiem stāviem. Jums ir apnicis būt tik zemu, tādēļ jūs iekāpjat liftā un kādu laiku uzturaties telpā, kas neļauj jums sajust, vai esat tuvāk zemei vai debesim, ir tikai neskaidra nojausma par kustības virzienu. Kad durvis atveras, jūs izejat laukā un atklājat, ka viss ir tieši tāpat kā tajā stāvā, kuru tikko pamētāt. Taču tas ilgst tikai lidz brīdim, kad pieejat pie loga. Tikai viens skatiens pa to, un jūs uzreiz sapratīsiet, ka skats ir pilnībā mainījies!

Šajā posmā jums diez vai gribēsies skatīties lejā uz vētraino rosību, ko tik labi pazīstat un kuras epicentrā nesen atradāties. Tieši pretēji — šajā jaunajā līmenī jūs spēsiet no tā visa distancēties, pacelt savas acis augšup un saskatit lielākus plašumus un jaunus horizontus.

Tāpēc, mani dārgie, jūsu dzīves apstākļi uzreiz nemainīsies, mainīsies tikai jūsu attieksme pret tiem, mainot skatījumu uz notiekošo un pakāpeniski atsakoties no tās lomas notiekošajā, ko diktē jūsu ego.

Es tik bieži dzirdu savus draugus sakām skaistus vārdus, kas apliecina viņu vēlmi palīdzēt cilvēkiem, dziedināt viņus. Tajā pašā laikā viņi ir neapmierināti ar savu pašreizējo dzīvi un domā, ka kļūs laimīgāki un pietuvosies savam mērķim, ja pametis pašreizējo darbvietu un pilnībā nodosies dziedniecībai.

Taču vismaz pagaidām tas var nebūt vislabākais risinājums, jo vislielāko ieguldījumu viņi dos, strādājot tieši tajā vietā, kur šobrīd atrodas. Cilvēkus, kuriem blakus viņi strādā, ir nepieciešams dziedināt ne mazāk kā citus, pacelt radošo garu darba kolektīvā un dot iespēju palūkoties ar citām acīm uz viņu dzīvē notiekošo. Var būt, ka tas neatnesīs dziedinātājam slavu un neapmierinās viņa godkāri, taču vai tajā slēpjas dziedināšanas būtība?

Ja esat viens no tiem, kas vēlas aizbēgt no sava līdzšinējā darba un sākt nodarboties ar ko tādu, kas šķiet daudz cēlāks un augstsirdīgāks, šie vārdi, protams, nedaudz atvēsinās jūsu degsmi. Taču es nepavisam nevēlos apgalvot, ka jums jāatsakās no šādas iespējas. Es tikai gribu atgādināt, ka šādas pārmaiņas nevar būt tūlītējs un sasteigts risinājums. Ja ikviens savu pārejas Lūku izmantotu kā iespēju nekavējoties pamest savu šķietami piezemēto nodarbošanos, šī pāreja nekad nevarētu notikt.

Padomājiet ari par to, ka jūs varētu būt viens no mūsu "aģentiem", slepenajiem Gaismas sūtņiem, kas gaida rīkojumu, signālu tālākajiem uzdevumiem. Katrā cilvēku darbības jomā ir vismaz viens aģents. Ikvienā lielā organizācijā, politiskajā partijā, korporācijā un kompānijā, ikkatrā, pat vismazākajā kolektīvā ir vismaz viens Dieva pailgs, kas pacietīgi gaida savu laiku. Tikai nedaudzi spēj apzināties savu patieso nozīmi un savu augstāko misiju. Daudzi no jums tikai neskaidri jūt, ka uz Zemes jūs sagaida nozimīgs uzdevums.

Jūs, protams, no savām vēstures grāmatām zināt ne mazums cilvēku, kuru liktenis bija mainīt vēstures gaitu. Cilvēku iemīļotais Maliatma, politiķis Čerčils, līderis Man

je ja ____ lūk, tikai trīs no viņiem. Iespējams, jūs arī zināt, ka

vini visi nodarbojās ar parastu darbu, pirms atsaucās uz likteņa saucienu un nospēlēja savu vēsturisko lomu.

ļūsu liktenis ir pakļauts tādiem pašiem likumiem kā šo dižo cilvēku likteņi. Jūs spējat ietekmēt tā virzību tieši tikpat lielā mērā, kā sēkla, kas iekritusi tuksneša smiltāja, spēj ietekmēt savas ziedēšanas laiku. Tā, tāpat kā tūkstošiem citu neredzamu sēklu, nepamanīta gulēs līdz brīdim, kad no debesīm nolīs maigs lietus. Mitrums atmodinās sēklas, un tās pārvērtīs vienmuļo un neauglīgo tuksneša ainavu auglīgā un košā jaunaudzē.

Ir viegli krist izmisumā, ja domājam par biznesa un politikas pasauli, uzskatot to par neauglīgu tuksnesi. Taču tagad jūs zināt, ka šī pasaule nebūt nav tāda, jo tajā esat jūs un ļoti daudz citu cilvēku, kas līdzinās jums. Viņus var atrast visos šis pasaules līmeņos, un viņi ir gatavi izpildīt savu uzdevumu — atbrīvot cilvēkus, par ieroci izmantojot Patiesību. Viss, ko mēs no jums lūdzam, ir gaidīt un ticēt tam, ka īstajā brīdī debesis atvērsies un Dieva mīlestības maigais lietus pārvērtīs jūsu tuksnesi ziedošā dārzā.

PAISUMS UN BĒGUMS

Nav nekā pretdabiska, ka tiecaties pēc labklājības visās savas dzīves jomās. Tā ir normāla cilvēciska vēlme. Virzoties pa garīgās izaugsmes ceļu, jūs cerat vai pat sagaidāt, ka galu galā sasniegsiet tādu labklājības līmeni, kurā nepārtraukti murrātu, ja būtu kaķis.

Taču labklājība, ko daudzi no jums uzskata par kaut kādu īpašu garīgu sasniegumu pazīmi, parasti izrādās ļoti virspusēja un pārejoša izjūta. Kad tā pāriet, jūtat dziļu vilšanos un nedrošību par saviem spēkiem, jo atkal jāsaskaras ar ikdienas dzīves skarbo realitāti. Iekšējo mieru un spēka pieplūdumu atkal nomaina tik labi pazīstamās izjūtas — atšķirtība un ilgas. Pateicības vārdus, ko izteicāt lūgšanās, atkal nomaina saucieni pēc palīdzības un padoma.

Mani dārgie, nepiešķiriet tik lielu nozīmi jūtām, kas, līdzīgi kā paisums un bēgums okeānā, nepakļaujas jūsu kontrolei. Okeāna virsma ir nepastāvīga, uz tās arī valda dažādas noskaņas — no pilnīga bezvēja līdz spēcīgām vētrām —, taču jums jāienirst tikai nedaudz dziļāk, lai saprastu, ka tur valda pilnīgs un nepārejošs miers un klusums. Tāpēc jums nepieciešams atstāt aiz muguras visas šīs nepastāvīgās izjūtas un iegūt iekšēju mieru, kas iespējams, savienojoties ar visa Pirmavotu. Jūsu ticībai jābūt balstītai uz šo dziļo miera un nemainības sajūtu, nevis tiem īsajiem svētlaimes mirkļiem, kas var jūs piemeklēt garīgo meklējumu un vingrinājumu ceļā. Ja par pamatu savai ticībai Dievam un neredzamajai pasaulei liksiet šādu svārstīgu pieredzi, jūsos vienmēr paliks šaubas.

Protams, katra cilvēka dzīvē mēdz būt garīgā pacēluma brīži, kas atnāk negaidīti un bez redzama iemesla. Tos nevar panākt ar noteiktiem garīgiem vingrinājumiem. Tādos brīžos jums šķiet, ka laiks ir apstājies, jūs pilnībā pārņem neizsakāmi spēcīga un gaiša sajūta — Dievs savā žēlastībā piepilda jūs ar Mīlestību. Jums rodas priekšnojauta, ka tūlīt jānotiek kaut kam ļoti svarīgam. Es nesākšu skaidrot, kam tieši, jo nevēlos, lai jūs noskaņotos uz konkrētu rezultātu; es gribu, lai jūs izbaudāt šīs sajūtas un vēlmi sajust tās mūžīgi. Vienkārši esiet pateicīgi, ka tās ir apciemojušas jūs, un ļaujiet tām iet.

Parunāsim tagad par paisumiem un bēgumiem jūsu apziņā. Kad ūdens atkāpsies, izmantojiet šo laiku, lai nedaudz pastaigātos pa liedagu, tas ir, lai pastrādātu ar sevi, savu psiholoģisko un dvēselisko stāvokli. Ja nu krastā palikušas izskalotas un iepriekš nepamanītas atlūzas no kādas sāpigas kuģa bojāejas? Vai varbūt te slēpjas vēl neatklāti dārgumi, kas ilgi gulējuši okeāna dzīlēs? Izmantojiet šo laiku saprātīgi, jo noteikti atkal nāks paisums un šos dārgos ieguvumus var atkal pazaudēt no jauna atnākušās eiforijas viļņos.

Bet jūrniekam, kas atrodas tālu no krasta, ir nepieciešams ne tikai miers. Viņam nepieciešams vējš, citādi viņš nevarēs nokļūt tur, kur vēlas. Un, kad sacelsies vētra, viņš atcerēsies nelielo laiviņu, kuru viļņi mētāja un svaidīja Galilejas jūrā un kurā mierīgi gulēja Jēzus.

SVĒTKI

Svētki! Lūk, mans mīļākais vārds.

Katru dienu rīkojiet sev svētkus. Tie var būt arī nelieli, tas nav tik būtiski. Ja savā dzīvē nevarat atrast iemeslu svinībām, pameklējiet to mīļotā cilvēka dzīvē. Pēc kāda laika jūs ieraudzīsiet: jo vairāk svinat, jo vairāk iemeslu rodas kaut ko nosvinēt, un galu galā visa jūsu dzīve pārvērtīsies par lieliem svētkiem.

Svinēt var dažādi.

Jūs varat aizdegt sveci un izteikt pateicības un slavas vārdus.

Jūs varat palutināt sevi.

Jūs varat iepriecināt otru cilvēku.

Sagādājiet sev svētkus un atrodiet bezgalīgā prieka avotu, kas dzīvo dziļi jūsu sirdī.

Ja vēlaties, lai es būtu jūsu tuvumā, sviniet! Jo es nelaižu garām nevienu izdevību nosvinēt!

TIEK MEKLĒTI DRAUGI

iVlan ir viens noteikums tiem, kas vēlas kļūt par manas komandas biedriem: nekad nedariet pāri sev!

Jūs taču nesodāt rozes pumpuru un necenšaties to atvērt ar spēku, jo zināt, ka siltajos saules staros tas atvērsies pats.

Jūs nesodāt pirkstu par to, ka tas asiņo bridi, kad esat tajā iegriezis. Tieši pretēji — jūs brūci iztīrāt un uzliekat pārsēju, lai to pasargātu, bet vēlāk pārsēju noņemat, lai brūcei piekļūtu gaisma un gaiss, un ļaujat pirkstam ātrāk sadzīt. Jūs to mīlat!

Tad kādēļ jūs darāt sev pāri. un sodāt sevi par to, ka vēl neesat paspējuši atvērt visu savu potenciālu, vai ari par to, ka dažkārt jūs vada pagātnes ievainojumu radītās sāpes?

Mēs lieliski zinām, ka tie no jums, kuri tiecas pēc Vienotības ar Dievu, apzināti meklē gaismu, kas ļautu izaugt, un cenšas patstāvīgi sadziedēt savus ievainojumus.

Brīžos, kad rīkojaties ne tā, kā liek jūsu sirds, mēs nenosodām jūs un nesakām: "Ai, ai, ai, kāds nepaklausīgs bērns." Tadēl arī nenosodiet sevi; esiet bezgalīgi labvēlīgi un iecietīgi pret sevi — tādi, kādi ļūs cenšaties būt pret citiem.

Un atcerieties — kad sasniegsiet šo Vienotību, mēs nemīlēsim jūs vairāk kā šobrīd, jo vairāk mīlēt vienkārši nav iespējams!

Mani dārgie, pieņemiet sevi jau tagad, ar visiem saviem trūkumiem, ar visu, ko jūs vēlētos sevi mainīt. Pasakiet sev, ka esat pati pilnība. Pasakiet sev, ka jūsu dzīve ir ideāla jau šobrīd. To izdarījuši, jūs pārstāsiet pretoties Mīlestībai. Ja sevi un savu dzīvi uzskatāt par nepilnīgu, jūsu sirds sažņaudzas un pārstāj caur sevi laist Mīlestības plūsmu, dzīvības straumi.

Tikai turpinot atkārtot vienkāršu afirmāciju "Es esmu nevainojams jau šobrīd", jūs daudzkārtīgi pastiprināsiet savas vibrācijas, jo tā ir patiesība! Vainojot sevi, pierādot sev savu nepilnību un grēclbu, jūs tikai atņemat savai dzīvei pastāvīgumu un pārvēršat to bezgalīgu pacēlumu un kritienu virknē, jo neielaižat tajā Dievišķo Beznosacījuma Mīlestību. "Un, kad es būšu augšāmcēlies, visus cilvēkus pacelšu līdz ar sevi!" teica Kristus. Šis "es" — tā ir jūsu nevainojamā daļa, Kristus jūsos, un tā jūs pacels līdz Vienotībai ar Dievu.

PACIETĪBA

Jūs droši vien vairākkārt dzīvē esat dzirdējuši vārdus: "Apbruņojies ar pacietību." Kad es lūdzu jūs būt pacietīgiem, tas nebūt nenozīmē, ka jums jāieraujas stūrī un jālauza rokas, gaidot kādu notikumu.

Būt pacietīgiem nozīmē dzīvot pašreizējā brīdī, zināt, ka viss ir nevainojams jau tagad.

Būt pacietīgam — tas nozīmē apzināti un ar mīlestību darīt jebko, pat ja tā ir tikai kartupeļu mizošana vai bērnistabas uzkopšana.

Nepacietība liecina par līdzjūtības trūkumu. Ja pret kādu izturaties neiecietīgi, tas nozīmē, ka nejūtat līdzi Šim cilvēkam.

Atcerieties brīžus, kad jums bija labi. Vai ir tiesa, ka tad laiks aizskrēja ļoti ātri? Kad ir labi, jūs esat tik ļoti pārņemti ar to, ko darāt, ka pagātne un nākotne pārstāj eksistēt. Jūs esat vienīgi tagadnē.

Kad dzīvojat tagadnē, jums ir labi un jūs nepaspējat sajust nepacietību, jo laiks skrien vēja spārniem.

Kamēr neiemācīsieties dzīvot tagadnē, esiet pacietīgi paši pret sevi!

MEDITĀCIJA

Mani dārgie, es redzu, kādas milzīgas pūles daudzi no jums velta, tai iemācītos meditēt. Laikam gaidāt no sevis pārāk daudz vai arī uztraucaties, ka esat izvēlējušies nepareizo metodi. Iespējams, ka salīdzināt savas izjūtas ar citu cilvēku izjūtām, un tādēļ jums šķiet, ka darāt kaut ko nepareizi vai ka vispār neesat ne uz ko spējīgi. Iespējams, jūsu dvēselei ar meditēšanu saistās ne visai labas atmiņas. Iespējams, ka iepriekšējos iemiesojumos tik daudz meditējāt, ka šajā tas vairs nav nepieciešams. Lai kā arī būtu, jums nevajag sevi vainot vai noniecināt tikai tāpēc, ka nepadodas meditēšana.

Jūs kļūdāties, ja domājat, ka meditēšanai nepieciešams pāris stundu dienā, kā to iegalvo populāru grāmatu autori. Visai jūsu dzīvei jākļūst par meditāciju, un, lai arī kādi pārbaudījumi nāktu pār jūsu galvu, vienmēr jāsaglabā miers un līdzsvars. Starp citu, ja ticat, ka lūgšanas ir kaut kas tāds, ko darīt dažas minūtes pirms miega, kā gan jūs par lūgšanu varat padarīt savu dzīvi?

Tas nav nekas briesmīgs, ja nemākat meditēt. Daudzas diženas dvēseles arī bez meditācijas ir ļoti daudz sasniegušas garīgajā jomā. Viņām bija citi ceļi — apcere, mantru skaitīšana, Džapa vai vienkārši mīlestība pret tuvāko.

Ja jums ir grūtības attīrīt savu prātu no domām — un tieši tajā slēpjas meditācijas mērķis—, pacentieties to piepildīt ar domām, taču ne ar jebkurām vecām domām! Arī apcere ir saistīta ar ieiešanu sevī, ar koncentrēšanos, tikai ši koncentrēšanās ir vērsta uz konkrētu domu. Tas ir lidzigi kā sapņot — es nešaubos, ka daudziem no jums ļoti patīk sapņot —, tikai tas prasa nedaudz lielāku koncentrēšanos. Apcerei nav nepieciešams aizvērt acis vai ieņemt neērtu pozu. Jūs pat varat vienlaikus darīt kādu darbu, kas neprasa lielu koncentrēšanos.

Jūs varat apcerēt vai apdomāt (kas ir viens un tas pats) kaut ko, ko nesen esat izlasījuši kādā garīga satura grāmatā. Līdzko kāda neparasta doma atradis atbalsi jūsu sirdī, prāts sāks klejot, taču nevis haotiski, bet gan kādas noteiktas savstarpēji saistītu ideju kopas ietvaros. Šīs idejas būs ļoti dziļas, jo tās nāks no jūsu Augstākā Es vai no Skolotājiem, kas, izmantojot jūsu atvērtību, palīdzēs jums dziļāk saprast vai novērtēt izlasīto.

Jūs varat dot priekšroku daudzām citām lietām, varat apcerēt saulrieta burvību, kļavas lapas skaistumu, māriti, kas rāpo pa roku, — visu, ko vien vēlaties, jo it viss visapkārt ir nevainojams. Es labprāt ieteiktu jums apcerei izvēlēties savu vienotību ar Dievu, tas ir, — jūsu pilnību.

Ja tas jums šķiet pārāk sarežģīti, pamēģiniet Džapa meditāciju, kuru praktizē mūsu indiešu draugi. Viss, kas jums ir nepieciešams, — izvēlēties kādu no iemīļotajiem Dievišķā iemiesojumiem un nepārtraukti atkārtot viņa vārdu. Jūs varat izvēlēties Jēzu, Muhamedu vai Svēto Dievmāti, vai savu iemīļoto svēto. Atkārtojot dievības vai kāda svētā vārdu, jūs piesaistāt sev viņa enerģiju. Atkārtojot to vairākus desmitus reižu, sajutīsiet to pašu, ko apceres laikā, — jūsu sirds piepildīsies ar gaismu un siltumu. Ja kaut reizi esat bijis iernīlējies, atcerieties, ko jutāt, domājot par mīļoto cilvēku. Džapa tieši tāpat atver jūsu sirdi, palīdz jums iemīlēt vienu no lielajiem Skolotājiem un sajust Viņa mīlestību.

Nekrītiet izmisumā, ja nekas neizdosies. Neviens jūs nenosodīs. Mēs jūs zinām. Dievs redz visu, kas notiek jūsu dvēselē, un atrod tajā dārgumus, kas ir apslēpti pat jūsu acīm. Vienkārši centieties no visas sirds un neaizmirstiet, ka jūs esat nevainojami.

MĪLESTĪBAS SVĒTKI

Dārgie draugi, jūs ejat pa pašizdziedināšanās un kalpošanas ceļu, un jūs esat nepieciešami cits citam!

Es pat nespēju izteikt vārdos, cik ļoti jums ir nepieciešams tikties ar tiem, ar kuriem dalāt savus dziļākos un augstākos nodomus. Pārāk daudzi no jums negrib atvērties, jo baidās, ka citi var atņemt enerģiju, vai ari meklē saskarsmei cilvēkus, kas, viņuprāt, ir tuvu ideālam.

Biežāk sanāciet kopā, lai pārlauztu maizi un izdzertu glāzi vīna, kā to darīja pirmie apustuļi. Satiecieties ar draugiem mājās, kur varat būt vienoti ar Augstāko, kas ir jūsu prātā un sirdī, lai sagatavotos Mīlestības Svētkiem.

Lai par jūsu saskarsmes punktu noder kalpošana, un tad jūs varēsiet runāt vienā valodā — jūsu sirds valodā. Nenolaidieties līdz citu, klātneesošu cilvēku aprunāšanai un tukšvārdībai. Lai par jūsu saskarsmes augļiem kļūst ne tikai jūsu kopējais atbildīgais darbs, sūtot Gaismu citiem, bet arī prieks un smiekli, jo to, kas iepazinis Patiesību, var viegli atpazīt pēc viņa jautrās un dzīvespriecīgās dabas.

Lai visās jūsu tikšanās reizēs vienmēr valda svētku noskaņojums. Sviniet cits cita sabiedrību, sviniet to, ko ēdat, sviniet savus jaunākos panākumus, sviniet putnu dziesmas un pirmo uzplaukušo rozi dārzā, sviniet salabšanu ar draugu. Jūsu dzīvē ir nebeidzami daudz iemeslu svinībām !

Pārvēršot savu dzīvi nepārtrauktās svinībās, spēsiet pacelties līdz pašiem augstākajiem savas apziņas stāviem. Jūsu sirdi piepildīs pateicība un slavēšana. Jūs varat apzināti apvienoties ar visām tām cilvēku grupām plašajā pasaulē, kas sanākuši kopā ar tādu pašu noskaņu! Un neaizmirstiet, ka vienā komandā ar jums darbojas arī jūsu Skolotāji un eņģeļi, kas jums palīdz no Gaismas pasaules. Laipni uzņemiet viņus savā pulka un ziniet, ka viņu ir daudz vairāk nekā jūs.

Sūtot Gaismu tiem, kam nepieciešama izdziedināšana, daudz nedomājiet par to, cik tālu tā izplatīsies, jo laikam un telpai šeit nav nekādas nozīmes. Tomēr neaizmirstiet par saviem vistuvākajiem, cilvēkiem, kas dzīvo jums apkārt, jo jūsu spēkos ir viņus izdziedināt un padarīt viņu dzīvi daudz harmoniskāku. Iemīliet savus tuvākos! Ticiet Gaismas bezgalīgajam spēkam, noskaņojiet sevi brīnumam. Un, kad tas notiks, jums būs vēl viens iemesls svinībām!

Domājot par tiem, kurus vēlaties izdziedināt, iedomājieties šos cilvēkus jau veselus, laimē mirdzošus, piepildītus ar Dievišķās Mīlestības Gaismu. Jūs varat sūtīt Gaismu ari tautām, konfliktu un ciešanu skartām teritorijām un, protams, visai mīļajai planētai Zemei. Pasakiet sev, ka viss ir izdziedināts un nevainojams jau tagad! Neapšaubiet Gaismas spēka iespējas pārvērst pasauli un nedomājiet par to, ka jūsu pūliņi ir vien piliens okeānā. Jo okeāns sastāv no pilieniem.

Es jums iesaku izveidot cilvēku vārdu sarakstu, kuriem sūtīt dziedinošo Gaismu, ierakstīt to grāmatā un katru dienu tai blakus iedegt sveci, ar mīlestību domājot par šiem cilvēkiem. Ja darbojaties grupās, varat šo grāmatu pēc kārtas ņemt uz mājām.

Un, mani dārgie, kad jūsu iemīļotais Skolotājs Jēzus teica: "Kur divi vai trīs satiekas manā vārdā, tur Es esmu starp viņiem," — viņš to arī domāja! Tagad ejiet un izbaudiet cits cita sabiedrību!

AFiRMĀCIJAS

Redzu, ka daudzi no jums ir vīlušies, jo viņu afirmācijas nedarbojas. īpaši tās afirmācijas, kuras izmantojat, lai kaut ko sev piesaistītu. Tas tāpēc, ka šīs afirmācijas nesatur Patiesību, tādēļ visus jūsu pūliņus kavē jūsu pašu spēcīgie neapzinātie ticējumi.

Ja jūs, piemēram, atkārtojat afirmāciju "Es saņemu tieši tik daudz naudas, cik man ir nepieciešams", — jūs noteikti izdzirdēsiet savu iekšējo dumpinieku klusā balsi sakām: "Vai tiešām? Pierādi man to!" Taču, ja vienkārši pateiksiet: "Es esmu vienots ar pārticību, tādēļ visas manas vajadzības jau ir apmierinātas," — jūsu iekšējais skeptiķis neatradīs, ko iebilst, jo pateiktais būs Patiesība. Tā jums būs daudz vieglāk iegūt to, ko vēlaties.

Patiesība, par kuru runāju,— tie ir Dieva Likumi: pievilkšanās likums, pārticības likums, atlīdzības likums (daudzi cilvēki, starp citu, par šo likumu aizmirst) vai cēloņu un seku likums. Parasti šie likumi darbojas ciešā mijiedarbībā.

Pievilkšanās likuma jēga ir acīm redzama. Lidzigs pievelk sev līdzīgo. Taču šim likumam ir arī otra puse — tie, kas nav līdzīgi, atgrūžas viens no otra. Neaizmirstiet par to. Ja vēlaties ar afirmāciju atrast partneri dzīvei, es jums iesaku vispirms izveidot visu to īpašību sarakstu, kuras jūs vēlētos otrā cilvēkā redzēt. Un, ja jums pašam trūkst kāda no šim īpašībām, centieties to sevī attīstīt. Šajā gadījumā jūsu afirmācijai vajadzētu sākties ar vārdiem: "Es esmu vienots ar pievilkšanās likumu…"

Šo likumu var skaidrot arī citādi. Cilvēkiem ir paruna "Nauda pievelk naudu", — jo viņi ir pamanījuši, ka bagāti ļaudis bez īpašām pūlēm kļūst vēl bagātāki. Taču tas notiek nevis tāpēc, ka bagātniekiem vairāk veicas, bet gan tāpēc, ka pārticības apziņa sev pievelk vēl lielāku pārticību, kaut gan tikai tajā jomā, kurā tā jau valda. Ja jums ir daudz naudas, bet maz draugu, tad naudas jums būs vēl vairāk, bet draugu — diez vai. Ja jūsu dzīvē ir daudz mīlestības, tās būs vēl vairāk.

Pārticības likums vēsta, ka nekur visā plašajā Visumā nav tādas vietas, kur kaut kā trūktu. Jūs nevarat pārsniegt kredītlimitu savā bankā, taču Kosmiskajā bankā jūsu kredīts ir neierobežots, turklāt nav nekādu procentu. No turienes varat ņemt tik, cik vēlaties, vajag tikai noticēt: lai cik ļoti sarežģīta jums šķiet kāda dzīves situācija, vienmēr atradīsies veids un līdzekļi, lai apmierinātu jūsu vajadzības.

Taču atcerieties, mani dārgie, ka pārticība — tas ir dvēseles stāvoklis, nevis cipari jūsu bankas kontā. Ir bagātie, kas jūtas nabagi, un trūcīgie, kas jūtas bagāti. Pirms izteikt afirmāciju, kas saistīta ar šo likumu, pajautājiet sev, vai jums patiesi ir nepieciešams tas, ko lūdzat, vai arī jūs vienkārši mēģināt atbrīvoties no iekšējās nabadzības sajūtas.

Atlīdzības likums skan tā — ja kaut kādu iemeslu dēļ esat spiesti no kaut kā vai kāda atteikties, vienmēr tas tiks kompensēts ar kaut ko lielāku vai labāku, ja jūs tam patiešām ticat. Ja jums šādas ticības nav, varat sākt sevi žēlot vai justies kā upuris.

Starp jums ir ne mazums ļaužu, kas šodien ir spiesti no ļoti daudz kā atteikties, tieši tādēļ vēlamies jums atgādināt par šo likumu. Iespējams, saņemsiet pretī ne uzreiz, jo jums vēl nedaudz jāaug, lai saņemtu ko lielāku. Iespējams, ka tas, ko iegūsiet, nedaudz atšķirsies no tā, ko pazaudējāt, taču, lai ko jūs arī saņemtu pretī, tas noteikti padarīs bagātāku jūsu iekšējo dzīvi.

Ja pazaudējāt naudu, pretī varat saņemt dziļāku izpratni par to, kāda ir pārticības patiesā jēga, kā ari lai jūs varētu veidot veselīgu attieksmi pret naudu. Sastrīdējies ar mīļoto cilvēku, sapratīsiet, kādēļ nepārtraukti strīdaties ar cilvēkiem, kurus mīlat; tad iedarbosies pievilkšanās likums un jūs atradīsiet visas savas dzīves mīlestību. Esiet gatavi tam, ka jums nepārtraukti vajadzēs no kaut kā atteikties — tas ir neizbēgami ceļā, kuru iet jūsu dvēsele.

Evolūcijas ceļa pamatā nav papildināšana, bet gan atbrīvošanās, izslēgšana — visam jātiek reducētam līdz tā tīrākajai sākotnējai formai, būtībai. Tikai, mēs jūs lūdzam, nevajag neko un nevienu upurēt, ja nu vienīgi pašu upurēšanuNekādi upuri nepalīdzēs jums pacelties garīgi, turpretūn ticība atlīdzības likumam ļaus neizmērojami augt, un brīnumi cits pēc cita ienāks jūsu dzīvē. Aiirmācijas, kas saistītas ar šo likumu, vajag izteikt tikai tad, kad redzat, ka kaut kas vai kāds no jūsu dzīves aiziet. Saprotiet ar prātu un sirdi, ka esat vienoti ar šo cilvēku, jūtām vai stāvokli, un necentieties to noturēt ar varu.

Taču man jāteic, mani dārgie: ja vēlaties ar atirmācijām savā dzīvē piesaistīt to, kā jums pašreiz trūkst — ne tikai rizisku vai materiālu lietu, bet ari kaut kādas noteiktas idejas izpratni —, tas liecina par to, ka vēl aizvien ticat savai nošķirtībai no Dieva, Visa Avota. Sāciet ar to, un viss pārējais atnāks pie jums pats bez jebkādām afirmācijām. Trūkums pārstās būt trūkums, vientulība pārstās būt vientulība. Jūs pamanīsiet, ka Dievišķā labvēlība aizpilda katru jūsu dzīves stūrīti. Jūs noticēsiet Dievam pietiekami stipri, lai pilnībā uzticētos Viņam un visam, kas ienāk jūsu dzīvē. Viss, ko sajutīsiet, būs neizmērojama pateicība, un tajā brīdī jums būs tik viegli pateikt: "Lai notiek Tavs prāts!"

PAGĀJUŠĀS DZĪVES

Jūs bieži man jautājat, kādēļ jums nav atmiņu par iepriekšējiem iemiesojumiem. Iemesli ir divi.

Pirmkārt, ja jūs atcerētos par savām iepriekšējām dzīvēm, tas būtu līdzīgi kā iet uz eksāmenu ar špikeri — tā būtu krāpšanās. Jūs jau iepriekš zinātu, kādas mācību stundas jums dzīvē paredzētas, un tādēļ nespētu no tām iegūt

visu nepieciešamo pieredzi, turklāt — kur gan paliktu vieta ticībai?

Otrkārt, lielākajai daļai no jums jau pilnībā pietiek ar mēģinājumiem sadzīvot ar pašreizējās dzīves sāpīgo pieredzi. Ko gan jūs justu, ja jums būtu saglabājusies atmiņa par visām ciešanām, kuras piedzīvotas pēdējo piecdesmit vai simt inkarnāciju laikā? Domāju, ka tiem, kuri ir pārlieku jūtigi, būtu īpaši grūti, jo jūsu evolūcijas gaitā jums vajadzējis risināt visneiedomājamākās problēmas un pieredzēt gandrīz visus iespējamos zaudējumus. Būtu vēl labi, ja jums izdotos atcerēties dzīvi, kurā bija bagātība un vara, taču, ja jūs atcerētos, kā jūs dedzināja sārtā vai dzīvu vārīja verdošā eļļā, murgi naktīs tiktu nodrošināti ilgam laikam. Vai tagad saprotat? Ticiet, mani dārgie, dvēsele ir pietiekami gudra,

lai jums nodrošinātu visu, kas šobrīd ir nepieciešams attīstībai.

Es nevēlos izklausīties pēc īgņas, bet iesaku jums neaizrauties ar regresiju aizgājušajās dzīvēs, lai tādējādi mēģinātu rast risinājumu šīsdzīves problēmām. Es zinu, ka jums patīk ceļot vairākus gadsimtus senā pagātnē, apmeklēt tur izsmalcinātas pusdienas un uzstājīgi meklēt tajā laikā šībrīža ciešanu iemeslus. Es zinu ari to, ka daudzi no jums tic šo ceļojumu dziedinošajam spēkam.

Taču atcerieties, ka daudziem no jums ticība reinkarnācijai ir kaut kas jauns — tā nav tā ticība, ar kuru piedzimāt, un tikai tagad, kad esat pārlauzuši jums bērnībā uzspiestās uzskatu sistēmas, esat noticējuši tās realitātei. Jums būtu jāzina ari tas, ka ticība reinkarnācijai vieno neskaitāmus miljonus Zemes iedzīvotāju un ka tādu ir daudz vairāk nekā to cilvēku, kuri tai netic. Taču lielākajai daļai šādu ticīgo nerodas ziņkāre izzināt, kādas varētu būt bijušas viņu iepriekšējās dzīves. Ja jūs negaidīti ierastos kādā no budistu klosteriem Himalajos, diez vai tur sastaptu mūkus, kas praktizē regresijas hipnozi. Ticība dievišķajam taisnīgumam palīdz šiem cilvēkiem pieņemt viņu pašreizējās dzīves apstākļus un baudīt to, nedomājot par tās sarežģītajiem mehānismiem.

Arī jūs spētu pieņemt šo filozofiju, ja vien jūsu tradicionālajā ticējumu sistēmā upurēšanai nebūtu piešķirta tik liela nozīme. īsts budists, piemēram, neuzskata sevi par nevainīgu upuri un ipaši neinteresējas, kāda karma viņu novedusi sarežģītā situācijā. Viņš vienkārši pieņem to, kas ar viņu notiek, un patiesi cenšas padarīt savu dzīvi labāku. Veicot regresijas iepriekšējās dzīvēs un mēģinot saprast savu šībrīža nepatikšanu cēloņus, jūs meklējat savā dzīvē pareizo un nepareizo, labo un slikto — citiem vārdiem sakot, ievedat sevi strupceļā ar spriedelējumiem par lietu divējādo dabu.

Jūs varētu paraudzīties uz notiekošo ari no cita skatpunkta, proti — jūsu dvēsele jau ir saplānojusi šo dzīvi tā, lai no tās saņemtu visu nepieciešamo izaugsmei. No dvēseles puses būtu nežēligi uzspiest jūsu dzīvei apstākļus, no kuriem jūs varētu atbrīvoties tikai ar regresiju. Ja tomēr šķiet, ka jūsu dzivē ir šādi apstākļi, pamēģiniet saprast, ka tās ir nekas vairāk kā domformas, kas eksistē ārpus laika un patiesībā ir ne vairāk reālas kā caurspīdīgs mākonis vasaras debesīs. Atbrīvoties no šādām domformām var ļoti vienkārši — pietiek tikai būt šeit un tagad, dzīvot tagadnē.

Turklāt es vēlos piebilst, ka nav tādas regresijas metodes, kas pilnībā izslēgtu iespēju neapzināti iejaukties jūsu iztēlei, īpaši augliga augsne iztēlei ir tad, kad regresijas noteicošais motīvs ir ziņkāre — ļoti bieži atmiņas par iepriekšējiem iemiesojumiem izrādās nekas vairāk kā skaistas bildītes, kuras neapzināti esat izdomājuši paši.

Daudz labāk būtu, ja jūs uzticētos savai intuīcijai — tā nekļūdīgi pateiks jums priekšā, kur un kad jūs varētu būt dzīvojis iepriekš; noteikti esat sajutuši, ka atsevišķas vietas jums izraisa neapzinātu nepatiku, savukārt uz citām jūs velk kā ar magnētu. Tieši tāpat ir ar cilvēkiem jūsu pašreizējā dzivē — visi, kam tajā ir vairāk vai mazāk svarīga nozīme, pat ja jūsu savstarpējās simpātijas lēnām izplēn vai attiecības kļūst sāpīgas, ir seni jūsu draugi. Izbaudiet šo dzīvi un domājiet par sevi kā par ceļiniekiem laikā, radniecīgām dvēselēm, kas cita ar citu satiekas atšķirīgos laikmetos un vietās. Un esiet pateicīgi tiem, kas tik daudz ir paveikuši jūsu garīgās attīstības labā.

Man tas šķiet pietiekami labs iemesls svinībām!

KARMA

No visiem iespējamajiem vārdiem, kas ienākuši jūsu vārdu krājumā saistībā ar Jaunā Laikmeta' kustību, visbiežāk lietotais un vismazāk saprotamais, protams, ir vārds "karma".

Jūs rīkojāties diezgan pamatoti, atsakoties no ortodoksālās kristietības, kas cenšas iegūt kontroli pār cilvēkiem, uzspiežot viņiem grēcinieka zimogu; tā vietā daudzi no jums pievērsās karinas idejai. Taču daudzi no jums izdarīja šo izvēli tādēļ, lai nevajadzētu atzīt paša līdzcietības trūkumu; izvēlējās šo vieglāko ceļu, jo nespēja sevī atmodināt patiesu kristieti. Kāds ar atvieglojumu atskārta, ka ticība kannas eksistencei atbrīvo no nepieciešamības just līdzi citu ciešanām. "Tā ir viņa karma," jūs sev sakāt, kad dzirdat par kāda nelaimēm. Taču vai tiešām jūs nesaprotat, ka šī vienaldzība rada jums negatīvu karmu, bet līdzjūtība varētu dzēst to karmu, kas jums jau, iespējams, ir?

Mani dārgie, es gribu jūs brīdināt, ka ne katrs notikums cilvēka dzīvē ir saistīts ar viņa karmu. Tā ir virspusēja pieeja. Kad vēroju savu draugu ciešanas uz Zemes, tikai dažos gadījumos to cēlonis ir meklējams viņu karmā. Daudz biežāk ciešanas ir pazīme dvēseles centieniem ienest šajā pasaulē

1 New Age.

kaut nedaudz vairāk līdzcietības, dziedināšanas un mīlestības.

Tiem no jums, kas izauguši kristietības vidē, droši vien ir labi zināmi vārdi: "Netiesājiet, un jūs netiksiet tiesāti." Citi varbūt ir dzirdējuši Amerikas vietējo iedzīvotāju gudrību: "Nenosodi cilvēku, pirms nebūsi nostaigājis divus mēnešus viņa mokasīnos." Vēlos, lai jūs par to padomājat karmas kontekstā.

Ja jums tiktu uzdāvināta iespēja staigāt otra cilvēka mokasīnos, tas ir, ieiet viņa būtībā, jūs par viņu uzzinātu ļoti daudz ko. Jūs uzzinātu, kā izveidojās viņa dzīves nosacījumi un apstākļi. Jūs sajustu viņa bailes, zinātu viņa visdziļākās alkas un augstākos sapņus, izjustu viņa kauna un vainas sajūtu, justu, cik daudz vai, tieši otrādi, — maz viņa dzīvē ir bijis mīlestības. Uzzinātu par viņa ciešanām, kuras viņš klusējot ir nēsājis sevī, neprasot apbalvojumu par pacietību, un par drosmi, ar kuru viņš stājies pretī bīstamām situācijām. Uzzinātu par mīlestības un labsirdības izpausmēm, ko viņš pieticības dēļ slēpa no pārējiem, un, iespējams, pat ieraudzītu šī cilvēka iepriekšējās dzīves. Ja šis cilvēks pazīst jūs, jums būtu arī iespēja paraudzīties uz sevi no malas un izdarīt ne mazums pārsteidzošu atklājumu, gan patīkamu, gan arī ne visai. Padomājiet par to, mani dārgie. Pamēģiniet iedomāties sevi tā cilvēka vietā, kas jums nesimpatizē vai ari kura ciešanas jūs iepriekš ignorējāt, noveļot visu uz viņa karmu. Dariet to, lidz jūsu sirds piepildīsies ar mīlestību un sapratni.

Esmu absolūti pārliecināts, ka pēc šiem diviem mēnešiem jūs būsiet neizsakāmi laimigi atgriezties savos personīgajos mokasīnos un ka daudz biežāk paudīsiet līdzjūtību, kaut vai pats sev. Es būtu ļoti priecīgs, ja šī ceļojuma laikā jūs iegūtu vēl vienu svarīgu rakstura iezīmi — cilvēcību. Cilvēčība, līdzjūtība un labestība — lūk, pamatprincipi, uz kuriem jums būtu jāveido savs garīgums.

Taču, ja pēkšņi atskārtīsiet, ka jums negribas atgriezties savos mokasīnos, lūdzieties, lai jums pietiktu spēka izturēt pārbaudījumus, ko dzīve jums nesīs. Atcerieties, ka pilnīgi viss šajā dzīvē strādā jūsu labā. Nav nekā tāda, kas varētu būt pret jums.

Protams, karmas likums "Ko sēsi, to pļausi" ir nepielūdzams, taču tiem no jums, kas ir atnākuši uz Zemi šajā brīdī tieši tādēļ, lai piedalītos svarīgajās pārmaiņās, karmas vai nu nav vispār, vai arī tā ir nebūtiska un tai nav svarīgas nozīmes jūsu dzīvē. Jūs atrodaties šajā fiziskajā ķermenī tikai tāpēc, ka bijāt izlēmuši atnākt šeit, lai kalpotu. Jūs pat nespējat iedomāties, cik ļoti lielu prieku manī izraisa jūsu vārdi: "Es gribu palīdzēt cilvēkiem."

Ja līdz šim jums nav bijusi iespēja palīdzēt cilvēcei, iespējams, esat viens no tiem cilvēkiem, kuru dzīve sastāv no divām daļām. Pirmajā daļā jūs nokārtojat visas problēmas, kas saistītas ar pagātni, arī karmiskās lietas, bet otrajā jums būs iespēja izpildīt savus nozīmīgākos uzdevumus, kuru dēļ galvenokārt esat atnākuši uz Zemes. Taču ari tiem cilvēkiem, kuru karma ir kā balta lapa, dzīve var sastāvēt no divām daļām — pirmais posms būs piesātināts ar problēmām, bet otrajā būs jūtams krass pagrieziens uz labo pusi. Ciešanas un nelaimes atver cilvēka sirdi un dod vaļu līdzjūtības dziedinošajam spēkam.

Atrodoties fiziskajā ķermeni, nekad neuzzināsiet, kurš no šiem diviem tipiem jūs esat. Bet šim jautājumam ari nevajag jūs satraukt. Pazemīgi sējiet mīlestības, labestības un līdzjūtības sēklas, un jūs noteikti nopļausiet to, ko būsiet iesējuši.

UZ PRIEKŠU!

Senāk tikai veci ļaudis sūdzējās, ka laiks skrien aizvien ātrāk, tagad ar šo faktu saskaras pilnīgi visi. Laiks tiešām ir paātrinājis savu gaitu, taču tas nebūt nenozīmē, mani dārgie, ka jūsu dzīve būs īsāka.

Tie no jums, kurus piesaista scenārijs par pasaules galu, visapkārt notiekošajā var saskatīt ne mazums pazīmju, kas liecina, ka atmosfēra kļūst nokaitēta. Un zināmā mērā tā ir taisnība, jo — kas notiek, kad kaut kas sakarst? Atomi kustas ātrāk.

Un, protams, nevajag aizmirst par tām neskaitāmajām dievbijīgajām dvēselēm, kas aizgājušajos gadsimtos par garīgās prakses līdzekli izmantoja ilgstošu atturēšanos no ēdiena. Viņi gavēja, un tāpēc viņu vibrācijas paātrinājās.

Pēdējās divās tūkstošgadēs, līdz tam brīdim vēsturē, kad jūsu Jaunā Laikmeta kustība aktīvi sāka savu darbību, Gaismas enerģija, kas nāca uz jūsu planētu, bija vairāk vai mazāk pastāvīga, ja vien, protams, neņemam vērā vienu dīvainu svārstību, ko jūsu vēsturē var attiecināt uz diviem posmiem — tumšajiem viduslaikiem un renesanses laikmetu. Šajos divdesmit gadsimtos visām dvēselēm bija iespēja attīstīties atbilstoši tālaika kultūru tradīcijām un reliģijām, kurās tās izvēlējās iemiesoties. Taču šobrīd, kā noteikti jau esat pamanījuši, Dievs ir ieslēdzis gaismu ar pilnu jaudu, un nekas vairs nespēs tikt apslēpts tās stariem.

Tas nozīmē, ka daudzi no jums, mani dārgie draugi, pašreiz atrodaties uz tāda apziņas pakāpiena, kādu lidz šim nevienā dzīvē neesat sasnieguši. Šobrīd jūsu apziņa bruģē sev ceļu bez kartes, paļaujoties vien uz garīgo Skolotāju, eņģeļu un jūsu Augstākā Es palīdzību. Jūs mācāties dzīvot un rīkoties pa jaunam, jo vecās metodes, cilvēku likumi vairs nekalpo jums vai neapmierina jūsu vajadzības.

Vibrācijas paātrinās, un laiks skrien ātrāk. Un tas nozīmē, ka jums pirmo reizi visā cilvēces vēsturē tiek piedāvāta izdevība viena iemiesojuma laikā iegūt pieredzi, kam agrāk būtu bijušas nepieciešamas divas vai pat trīs inkarnācijas. Šajā sakarā patiešām iederas teiciens "divi vienā".

Taču no cita skatpunkta, kas ir pats būtiskākais šajā vēstījumā, var palūkoties arī šādi — ja šajā dzīvē ir iespēja izdzīvot divas dzīves uzreiz, es nešaubos, ka jums gribas, lai otrā ir labāka par pirmo. Sliktākajā gadījumā otrā iespēja nodzīvot dzīvi šajā pašā ķermeni atšķirsies no pirmās ne vairāk, kā šī dzīve atšķiras no iepriekšējās inkarnācijas, bet labākajā — tā var jums atnest pilnīgu pašrealizāciju, paradīzi uz Zemes.

Pats svarīgākais ir atbrīvoties no pagātnes, citādi tās nasta pāries uz jauno iemiesojumu un neļaus jums attīstīties. Bet pagātne, kā ari visas ar to saistītās emocijas atrodas jūsu ķermenī.

Nav nekā pārsteidzoša tajā, ka daudzi no jums nav spējīgi pastāvīgi atrasties savā ķermenī un tādēļ jutas tik svārstīgi un nedroši. Tikai profesionālam dejotājam ir pa spēkam saglabāt līdzsvaru tik sarežģītos lēcienos, kādus daudzi no jums nepārtraukti veic, skaidri nezinot, kādu virzienu savā dzīvē izvēlēties. Un pēc tam vēl brīnāties, kādēļ jūsu dzīve neplūst tik gludi, kā jums gribētos.

Gavējot jūs, protams, varat sasniegt rezultātus, it īpaši apvienojot to ar citiem garīgiem vingrinājumiem, taču modernās dzīves ritms izslēdz iespējas gavēt ilgstoši, savukārt īslaicīga atturēšanās no ēšanas jums nedos lielu labumu. Tomēr viena vai divas gavēšanas dienas mēnesi ir labāk nekā neviena: jūs nostiprināsiet savu gribasspēku, kā arī dosiet iespēju savam ķermenim kaut īslaicīgu atelpu un iespēju nedaudz attīrīties.

Taču es vēlos ieteikt jums, mani dārgie, daudz vienkāršākus paņēmienus. Domāju, ka daudzi no jums savās Zemes dzīvēs jau ir pietiekami cietuši badu un nejūt īpašu aicinājumu to darīt atkal.

Jūs varat atbrīvoties no pagātnes, vienkārši to pieņemot, pasakot sev, ka viss jūsu dzīvē noticis tieši tā, kā tam vajadzēja notikt, un tāpēc ari ikviens cilvēks, kas ir bijis jūsu dzīvē, tajā bijis tāpēc, ka viņam vajadzēja tur būt. Tikko to apzināsieties, jūsu dvēselē vairs nepaliks vietas nedz dusmām, nedz aizvainojumiem. Jums kļūs daudz vieglāk piepildīt savu dzīvi ar piedošanas un pateicības garu un… svētkiem!

Ja meklējat jaunu garīgu vingrinājumu, kas būtu nozīmīgs jūsu šībrīža attīstībai, man ir priekšlikums jums ik dienas noskaņot katru sava ķermeņa šūniņu tā, lai būtu harmonijā ar jaunajām enerģijām, kas plūst uz jūsu fizisko plānu. Šo enerģiju frekvence kļūst aizvien augstāka, tādēļ jums ik dienas vajadzēs tām noskaņoties no jauna. Iedomājieties, ka jūsu fiziskais ķermenis un daudz smalkākie ķermeņi nav nekas cits kā vibrācijas. Iztēlojieties, ka tie lieliski rezonē pašā augstākajā frekvencē, kādu vien ir spējīgi izturēt. Ja nolemsiet šo vingrinājumu pildīt pirms miega, noskaņojiet savu ķermeni tā, lai tas turpinātu rezonēt arī miegā. Kad ķermenis sapratīs, ko no viņa gribat, viņš pats pateiks jums priekšā, ko darīt.

|ā, un vēl — pamēģiniet padzīvot bez pulksteņa! Pacentieties vismaz vienu dienu atteikties no lineārā laika varas, un jūs pārsteigs ne tikai tas, cik daudz paspējāt izdarīt, bet arī atradīsiet sava ķermeņa patieso ritmu. Šī pieredze jums lieti noderēs jau tuvākajā nākotnē; visi procesi uz Zemes paātrina savu gaitu, tādēļ iekārtas, kas atspoguļo lineāro laiku vai darbojas, izmantojot to, dzīvo savas pēdējās dienas. Es jūs lūdzu: netērējiet savu laiku velti, mēģinot šobrīd izprast šīs parādības ietekmi uz jūsu pasauli — jūs to sapratīsiet tikai tad, kad pienāks īstais brīdis, ne minūti ātrāk. Kā uzrakstīja brālis Pāvils odā par godu Mīlestībai: "Mēs tagad visu redzam mīklaini, kā spogulī, bet tad vaigu vaigā; tagad es atzīstu tik pa daļai, bet tad atzīšu pilnīgi, kā es pats esmu atzīts."

Vienkārši ziniet, ka reiz jūsu vibrācijas sasniegs tādu līmeni, kurā lineārais laiks pārstās eksistēt, taču tas nenozīmē, ka sāksiet kavēt svarīgas tikšanās vai vispār tās izlaist, jo jūsu dzīvē būs daudz cilvēku, kuru vibrācijas būs saskaņā ar jūsējām, un jūs varēsiet sazināties daudzos citos veidos. Jūs iemācīsieties apmainīties ar domām, un jūsu attieksme pret to būs tikpat mieriga kā šobrīd attieksme pret vēlmi vai impulsu būt noteiktā vietā noteiktā laikā. Kad pārvarēsiet trīsdimensionālās realitātes robežas, sinhronitātes likums jūsu dzīvē sāks strādāt aizvien biežāk un dabiskāk. Visu, ko darīsiet, sāksiet darit īstajā laikā un īstajā vietā, jo jūs visi būsiet noskaņoti vienā ritmā.

Šajā pārejas posmā neiztikt bez zaudējumiem. Piemēram, izzudīs astroloģija, kas ir balstīta uz lineāro laiku. Būs neiespējami paredzēt kāda cilvēka dzīves notikumus, pat ne planētu ietekmi, jo būsiet nokļuvuši pasaulē, kurā nedarbojas šādas ārējās ietekmes.

Pienāks grūts laiks tiem, kas pieraduši savai dzīvei piešķirt noteiktu ritmu. Iedomājieties, ka ceļaties augšup ar slīdošajām kāpnēm un tās sāk kustēties aizvien ātrāk un ātrāk. Jūs cenšaties saglabāt savu nemainīgo ātrumu, taču, lai to izdarītu, jums kaut kādā brīdī vajadzēs apstāties un pakāpties atpakaļ. Taču kāpt atmuguriski pa eskalatoru nav nemaz tik viegli, jūs zaudēsiet līdzsvaru un nokritīsiet. Tādu upuru būs daudz, taču viņiem netiks laupīta ne mīlestība, ne rūpes.

Kā jau es teicu, mani dārgie, tas, ka lineārais laiks paātrina savu gaitu, nepavisam nenozīmē, ka nodzīvosiet mazāk, — protams, ja vien nebūsiet pārlieku piesaistīti šim laikam. Jā, ja ticēt fizikas likumiem, tad dzīves ilgums blīvajai matērijai, kas patlaban veido jūsu ķermeņus, ir ierobežots. Taču atkarībā no tā, cik lielā mērā jums izdosies noskaņoties uz aizvien ātrākām vibrācijām un neatlaidīgi izpildīt garīgos vingrinājumus, nostiprinot savu kontaktu ar Visa Avotu, šī blīvā matērija sāks piepildīties ar gaismu un galu galā pārstās pakļauties sabrukšanas likumiem. Un tie nav vienkārši vārdi — jums visiem ir zināmi gadījumi, kad apgaismību sasniegušo cilvēku fiziskais ķermenis saglabāja savu parasto izskatu vēl ilgi pēc tam, kad to bija pametusi dvēsele.

Protams, diezgan nepatīkamas sekas šīm pārmaiņām būs tās, ka pārstāsiet svinēt savu dzimšanas dienu. Taču jums būs milzum daudz citu iemeslu svinībām, vai ne tā? Jūs pārstāsiet savu dzīvi mērīt mēnešos un gados un baidīties no nāves, jo tajā līmenī, kur pazūd laiks, pazūd arī priekškars, kas nodala šīs divas pasaules.

Un tad jūs sapratīsiet, ka reāla ir tikai dzīve, bet nāve — nekas vairāk kā ilūzija.

SILTUMNĪCAS EFEKTS

Cilvēki, kas izdomāja apzīmējumu "siltumnīcas efekts", lai aprakstītu dažādu gāzu izplūdes izraisīto efektu jūsu planētas atmosfērā, pat nenojauta, cik trāpīgi ir aprakstījuši šābrīža garīgo spēku ietekmi uz cilvēka dvēseli.

ļa parastā siltumnīcā saules stari, laužoties cauri stiklam, paātrina augu augšanu, tad tajā garīgajā siltumnīcā, par kādu šobrīd ir kļuvusi jūsu planēta, kosmiskās saules stari iedrošina jūs, mani draugi, augt garīgi, lai jūs varētu piepildīt apkārtējo pasauli ar savas dvēseles skaistumu, kas ir daudz apreibinošāks par tām gāzēm, kuras rada siltumnīcas efektu atmosfērā.

Mēs zinām, dārgie, ka strauja garīgā attīstība dažkārt izraisa nepatīkamas sajūtas. Jūs jūtat sāpes— tādas pašas sāpes, kādas dažkārt jutāt pusaudža vecumā, kad intensīvi auga un attīstījās ļūsu fiziskais ķermenis. Kad tas notiek, varat sajusties tā, it kā mīlestība atstātu jūsu dzīvi, un tad jūs sev jautājat: "Kādēļ man tas viss? Kam gan vajadzīga garīgā attīstība, ja tā sev līdzi nes tikai ciešanas?" Jums skauž to cilvēku dzīve, kuriem tā izskatās vienkārša un laimīga, un jūs vēlaties tādu pašu, taču vienlaikus saprotat, ka tas nav iespējams. Samierinieties, ka dzīve, kāda tā bija agrāk, ir pagājusi, turklāt es nedomāju tikai jūsu personīgo dzīvi. Dzīve, cilvēku eksistence, īpaši tiem cilvēkiem, kas dzīvo savu dzīvi ar citu apziņu — tādiem kā jūs patlaban —, nekad vairs nebūs tieši tāda pati kā kādreiz. Un agrāk vai vēlāk šīs pārvērtības skars ikvienu.

Un tas notiks nevis tāpēc, ka daži no jums redz, ka lietas uz jūsu planētas ieņem negatīvu virzību, bet gan tāpēc, ka mainās jūsu iekšējā pasaule, un tas nozīmē, ka mainās jūsu attieksme pret ārējo pasauli. Vienkāršāk sakot, jūs jau esat izaudzis un jums vairs negribas pavadīt laiku rotaļu Iau kumā. Jūs nobriestat garīgi. Jūs tiekat aicināts augt. Un atkal, ja es varu pārfrāzēt apustuļa Pāvila odu Mīlestībai: "Kad biju bērns, es runāju kā bērns, man bija bērna tieksmes un bērna prāts, bet, kad kļuvu vīrs, atmetu bērna dabu." Es uzdrīkstos ierosināt, ka vairs nav visai piemēroti jums par sevi domāt kā par Dieva bērniem. Šis pārmaiņas piespiedīs daudzus cilvēkus kļūt pieaugušiem un daudz atbildīgākiem. Sākot ar šo brīdi, uzskatiet sevi par Dieva palīgiem.

Un neskaudiet nevienam, jo atrasties siltumnīcā — tā ir privilēģija, pat ja jums dažkārt tā nešķiet. Jūsu diskomforts nobāl to nepatikšanu priekšā, kas skārušas jūsu miļoto planētu. Pieņemot lēmumu labprātīgi atrasties avangarda priekšējās rindās, jūs zinājāt, ka treniņš būs grūts, jo jums ir svarīgs uzdevums — panākt Dieva Likuma uzvaru pār cilvēku likumiem. Padomājiet par to, kāds karstums un spiediens jāiztur oglei, lai pārvērstos par mirdzošu dimantu. Vai tas nešķiet vilinošs piedāvājums? Ari jūs varat kļūt par dimantiem, jo jūsu siltumnīcā ir gan karstums, gan spiediens.

Tā kā tik daudzi cilvēki dzenas pakaļ fiziskajam komfortam un materiālās labklājības apmierināšanai, nedomājot par sekām, jums un jūsu draugiem jābūt gataviem mainīties un nobriest karstajos Kosmiskās Saules staros, lai vienmēr par dažiem soļiem apsteigtu pārējos un tādējādi vienmēr «svērtu svaru kausus par labu evolūcijai. To smagumu, ko dažkārt jūtat, ejot pa šo ceļu, bieži pavada nogurums un cīnās spara zudums, un tas nebūt nav pārsteidzoši, ja reiz jūs velkat aiz sevis lielu daļu cilvēces.

Es nešaubos, ka daži no jums iepriekšējās dzīvēs ir piedalījušies milzīgu tempļu celtniecībā, un nevis kā arhitekti, bet s*an kā parasti strādnieki, kas saulē nesa uz saviem pleciem lielus smagumus. Tajos laikos jūs spējāt pārvietot smagus akmeņus tikpat viegli kā papīra lapu, jo jūsu prāta spēks bija spēcīgāks par matēriju. Šīs dāvanas vēl joprojām ir jūsu rīcībā, protams, ar to es nedomāju smagumu pārnēsāšanu.

Es to atgādinu, lai jūs sevi neapgrūtinātu ar uztraukumiem par savas planētas likteni un tām ciešanām, kuras jūsu līdzcilvēkiem atnes tās izpostīšana. Lielākajai daļai no jums nav pa spēkam mainīt situāciju. Šīs problēmas spēcīgi ietekmē jūsu zemapziņu un izraisa jūsos satraukumu un neapmierinātību, lai gan pat neapzināties saikni starp šīm divām lietām. Mēs, protams, nevēlamies, lai jūs kļūtu mazāk līdzjūtīgi, mēs tikai vēlamies, lai jūsu līdzjūtību papildinātu spēja nedaudz norobežoties un ticība Augstākajam Plānam.

Nomierinieties, ieejiet savas sirds skaistajā templī, kuru esat uzcēluši savām rokām, un iedomājieties, ka pacelt visas planētas apziņu ir tikpat viegli, kā ar pirkstu galiem pacelt spalviņu. Tā jūs pastiprināsiet savas vibrācijas, sajutīsiet vieglumu saskarsmē ar citiem cilvēkiem un nometīsiet smagumu no saviem pleciem. Un, kas pats svarīgākais, noticēsiet Dievišķajam spēkam sevī, un jūs vairs nespēs izbiedēt neviens uzdevums, lai cik grūts tas šķistu.

Atgriežoties pie analoģijas ar siltumnīcu, gribu pateikt vēl kaut ko. Augi tajā bauda ne tikai ideālus apstākļus augšanai, bet arī rūpīgu kopšanu, jo to kopēji ir ieinteresēti iegūt bagātīgu ražu. Mēs, jūsu pavadoņi, redzam, kas jums ir patiešām nepieciešams, un cenšamies to visu sniegt. Visos posmos, sākot ar pirmajiem maigajiem asniem līdz pat pilnziedam, mēs par jums rūpējamies tā, kā labi vecāki rūpējas par saviem bērniem, tikai tūkstošiem reižu vairāk. Nešaubieties, ka ciešanu, šaubu un izmisuma brīžos mēs noteikti atnāksim jums palīgā.

Mani dārgie draugi, Dieva palīgi, saņemiet mantojumā Zemi un esiet svētīti!

PAGĀTNE

Ziniet, mani dārgie, nevajag apraudāt izzudušās civilizācijas un rases. Dzive — tā ir attīstība, un viss, kas nav spējīgs attīstīties, galu galā pats sevi iznīcina, tiesa gan, tikai fiziskajā pasaulē. Civilizācijas, kuras jūs kādreiz iepriekšējās inkarnācijās redzējāt, jau sen ir izzudušas no Zemes virsas, taču jūs — starp citu, tieši tāpat kā es — turpināt dzīvot, lai arī jūsu kādreizējais fiziskais veidols vairs neeksistē.

Mūsdienās mēs varētu paņemt par piemēru Tibetu. Jūs varat lūgties par tibetiešiem un just līdzi viņu ciešanām, taču Tibetas reliģiju u iespējams salīdzināt ar skaistu un nobriedušu augli kokā, kas tūlīt tūlīt nokaltis. Ja šo augli nenorauj, tas paņems sev visas dzīvības sulas no koka, un jums — citiem šī koka augļiem — nekas nepaliks pāri. Tādēļ būtībā nekas netika zaudēts, tieši otrādi — pasaule tikai ieguva, atklājot šo garīguma avotu, kas pirms tam tika greizsirdīgi sargāts kalnu virsotņu aizsegā.

Es jūs lūdzu — turpiniet just līdzi tiem, kuri ir cietuši, taču nenosodiet viņus, jo šie cilvēki — starp citu, tieši tāpat kā jūs — paši ir izvēlējušies savas dzīves apstākļus. Lai palīdzētu viņiem un sev, pacentieties pareizi izmantot zināšanas un gudrību, kas šobrīd ir jūsu rīcībā, nevis nožēlojiet pagātnes notikumus, kuri šīs zināšanas un gudrību ir devusi. Varbūt Tibetas iedzīvotāju ciešanas ir cena, ko tie ir piekrituši samaksāt, lai dalītos ar jums savā garīgajā bagātībā? Vai varat iedomāties, kāda būtu pasaule, ja tajā nebūtu Dalailamas grāmatas un lekcijas par līdzjūtību un dzīves gudrību?

Iespējams, ka kaut kur necaurejamos džungļos, norobežojušās no civilizācijas, mīt daudzas citas diženas dvēseles, kurām šī izolācija ir veicinājusi saikni ar Dievu. Taču ari šiem cilvēkiem ir nepieciešams dalīties savā pieredzē ar pārējiem, kā to izdarīja tibetieši. Kaut kādi zaudējumi līdz ar to ir neizbēgami, taču, ja vēlaties cits citam būt brāļi, nevienam no jums nevajadzētu pavadīt dzīvi nošķirtībā.

Dārgie draugi, vai gan ābele rudenī apraud nomesto lapotni? Nē, jo zina, ka bez tā nebūs jaunu lapu un jaunas ražas. Ābele lūkojas nākotnē, uzticas dabai un Dievam. Ta dzīvo ne vienu vien gadu un redz ne vienu vien rudeni. Līdzīgi ir ar cilvēka dvēseli. Civilizācijas nāk un iet, lapas izaug un nobirst; viss, kas paliek pagātnē, bagātina jūsu pasauli, līdzīgi kā satrūdējušās lapas bagātina augsni, palīdzot kokam izaugt augstākam un spēcīgākam.

Tāpēc esiet pateicīgi savai pagātnei, tāpat kā koks ir pateicīgs nokritušajām lapām par to, ka tās uzlabo apkārtējo augsni. Pavasari satrūdējušo lapu enerģija pārvēršas jaunos pumpuros un lapās, bet izzudušo civilizāciju enerģija, kas saglabājas kā jūsu dvēseles pieredze, pārvēršas jaunos gari gajos sasniegumos. Neskatieties atpakaļ, jo viss labākais, kas bija pagātnē, tagad dzīvo jūsos un jums apkārt. Atlaidiet pagātni un ne mirkli nešaubieties, ka tagadne ir ideāla.

LABESTĪBA

Man ir sapnis, un šis sapnis ir par to, ka kādā skaistā dienā visi jūsu pasaules līderi — te es domāju nevis politiskos vai reliģiskos līderus, kādi jums ir šobrīd, bet patiesos līderus, īstus jūsu pārstāvjus — sanāks kopā, lai pieņemtu nozīmīgu lēmumu nosaukt jūsu planētu par Labestības Planētu, kādu to atpazīs visā plašajā Visumā.

Mani draugi, vīrieši, sievietes un bērni, es mudinu jūs sākt darīt labu jau tagad, lai mans sapnis piepildītos pēc iespējas ātrāk. Esiet labsirdīgi it visur, pret ikvienu un jebko. Tiklīdz jūs sāksiet darīt labas lietas, jūsu sirdis nekavējoties piepildīsies ar gaismu, jo sirds atsaucas visam labajam tieši tāpat, kā rozes pumpurs atsaucas saules staru siltumam.

Pacentieties dzīvot saskaņā ar Dieva Likumu, un tad cilvēku likums jums vairs nebūs nepieciešams. Sākot ar šo brīdi, jums vairs nevajadzētu šaubīties par to, ka visas jūsu vēlmes un vajadzības vienmēr tiks apmierinātas un ka jūsu rīcībā vienmēr ir neizsīkstošs labestības avots— Dievs. Taču labestība ir patiesa tikai tad, kad to darāt nesavtīgi un v 'egli, jo — par kādu nesavtību vai vieglumu var būt runa, ja jūtat skopumu vai bailes, jo neticat, ka jūsu vajadzību apmierināšana ir atkarīga tikai no Dieva?

Uzticieties Dievam un ziniet, ka viss notiek īstajā brīdī. Miniet, ka katrā jūsu dzīves dienā un minūtē viss notiek tieši tā, kā tam vajag notikt, un ka viss ir ideāls. Jūs nevarat būt patiesi labestīgi, ja, piemēram, par kaut ko uztraucaties vai baidāties kaut ko nokavēt, jo patiesa labestība prasa, lai jūs dzīvotu tieši tajā mirklī, kurā dzīvo cilvēks, kam jūs šo labestību paužat.

Uzceliet savā sirdī templi Patiesībai, lai zustu jebkāda nepieciešamība pēc Baznīcas, kur ar jums mēģina manipulēt, izmantojot nepatiesas idejas par sodu un baiso tiesas dienu. Ja Jēzus patiesi būtu gribējis, lai Viņam par godu tiktu celtas baznīcas, viņš būtu palicis uz Zemes un līdz savas dzīves pēdējai dienai grieztu lentītes svinīgās atklāšanas ceremonijās. Viņš darīja labu tieši uz ielas, nevienu nenosodīja un nevienam nemeta likumu, dāvājot savu Labestību, ļo labu vajag darīt bez nosacījumiem, bez prasībām un bez piespiešanās. Un noteikti ar cieņu.

jo stiprāk jūs noticēsiet Patiesībai, jo ātrāk sairs struktūras, kas valda pār jūsu dzīvi ar iebiedēšanas un varas ļaunprātīgas izmantošanas paņēmieniem, — valdības, Baznīca, likumdošanas un finanšu iestādes, kā arī citas institūcijas, kam jūs tieši vai netieši atdodat savu enerģiju.

Jaunie līderi, kas nāks, būs apveltīti ar patiesu spēku caur iesvaidīšanu. Tie būs cilvēki, kas vispilnīgākajā veidā iemiesos sevī Patiesību un savā sirdī būs piekrituši uzņemties šo misiju. Viņiem nebūs personīgu godkārīgu motīvu. Un, tā kā viņi visi būs apveltīti ar vienlīdzīgu varu, Kristus Mīlestības varu, starp viņiem nebūs sāncensības, ne ari šķelšanās, jo viņi visi kalpos vienam mērķim. Viņi nebūs pieķērušies varai, un, kad arī jūs visi būsiet šādi iesvaidīti, atbildība par pieņemtajiem lēmumiem tiks sadalīta vienlīdzīgi starp jums visiem. Katram no jums būs savs uzdevums, līdzīgi kā bībeliskajiem apustuļiem. Jūs noteikti atceraties, ka pēc Kunga aiziešanas apustuļu vidū par galveno palika nevis cilvēks, bet «an Svētais Gars, kas viņus vienoja. Un tā tas pirmajiem kristiešiem bija pirmos trīs gadsimtus.

Vai jūs atceraties tās dienas? Iespējams, daži no jums atceras, ka kaut kad dzīvoja vietā, kur sludināja pirmie apustuļi. |ūs nekļūdāties — tieši tāpēc šodien Jēzus vārds atmodina jūsu dvēselē tik siltas jūtas, kādas jums radās, kad dzirdējāt ar tādu mīlestību šo vārdu izrunājam tos, kuri pazina viņu personīgi. Tas ir kā izdzirdēt pieminam senu draugu, kuru neesat redzējis veselu mūžību. Daudzi no jums tieši tolaik pieņēma lēmumu kalpot Kristum šajā dzīvē. Šajā laika jūs esat veikuši ceļojumu, kas bijis pilns ar briesmām un ciešanām, un uzkrājuši savā dvēselē pietiekami daudz mīlestī bas un dzīves gudrības, lai pārvērstu šo planētu par Labestības Planētu. Visās iepriekšējās dzīves jūs mācījāties Dieva Mīlestības Skolā, bet šajā dzīvē jūs liekat gala eksāmenus.

JUSU DZĪVES MĒRĶIS

Jūs bieži runājat par augstāko uzdevumu, kas it ka ir paredzēts dažiem no mums. Vai ir veids, kā mēs šobrīd varam saprast, kāds ir mūsu dzīves mērķis ?

Vispārējā nozīmē — jā. Vienkāršiem vārdiem runājot, galvenais mērķis, kādēļ jūs atrodaties fiziskajā ķermeni, ir garīgā attīstība. Jūs augat garīgi, nevis lai izpildītu kaut kādu noteiktu uzdevumu, bet gan tāpēc, ka jūs virza vēlme satuvināties ar Dievu, un šī vēlme pakļauj sev visus pārējos motīvus. Tieši pēc šīs vēlmes jūs vadāties, kad izvēlaties savas dzīves apstākļus — kur piedzimt un ar ko kopā mūžu nodzīvot. Kāds jau ir sapratis, bet kāds vēl tikai to sapratīs, ka tādēļ vien ir vērts dzīvot. Taču es vēlos atbildēt uz jūsu jautājumu šīlaika kontekstā, kas ir īpašs posms cilvēces un planētas vēsturē. Raugoties šādā griezumā, es teiktu, ka ir trīs galvenie iemesli, kādēļ jūs esat piedzimuši tagad.

Pirmkārt, jūs esat aicināti kļūt par lieciniekiem lielām pārmaiņām, kas šobrīd notiek uz jūsu planētas, it īpaši cilvēciskās apziņas jomā. Tieši ar to ir izskaidrojams intensīvais planētas populācijas pieaugums — ik dienas uz Zemes atnāk aizvien vairāk dvēseļu, jo šo laiku var uzskatīt par vienu no aizraujošākajiem cilvēces vēsturē ļoti ilgā laikposmā. Jūs visi cenšaties kļūt par tā daļu un nodzīvot šo dzīvi pēc iespējas aktīvāk, lai iegūtu pēc iespējas vairāk savai evolūcijai. Kurš gan nevēlas piedalīties vēstures veidošanā?

Otrkārt, daudzi no jums nolēma piedzimt šajā laikā, lai izmantotu iespēju un saņemtu nepieciešamo palīdzību — iespējams, no tiem, kas garīgās attīstības ceļā ir aizgājuši nedaudz tālāk.

Trešais un vissvarīgākais iemesls jūsu atnākšanai ir vēlme dod savu artavu šobrīd notiekošajās pārmaiņās, vēlme būt par karapulka daļu, kas iet uz priekšu avangardā, augstu nesot savu karogu. Sis karogs ir balts, taču tā nav padošanās zīme — tas liecina, ka cilvēki, kas soļo zem tā, ir atdevuši savu dzīvi Dieva rokās.

Taču daudzi kļūdās, uzskatīdami, ka atrasties šajā avangardā nozīmē nodarboties ar kādu ipašu lietu. Viņi uztver aicinājumu kalpot cilvēkiem pārāk tieši, pasludina sevi par dziedniekiem un ekstrasensiem un pēc tam sēž bez darba savos svaigi izkrāsotajos kabinetos, veltīgi gaidot pacientus, kas savukārt gaida viņus, sēžot tādos pašos kabinetos. Mēs atbalstām jebkādu vēlmi palīdzēt līdzcilvēkiem, taču šai vēlmei jārada jūsos prieks un dziļš apmierinājums, nevis galvassāpes un neapmaksāti rēķini.

Mani dārgie, jūs esat cilvēciskas būtnes, un tas nozīmē, ka esat radīti, lai būtu, nevis darītu vai iegūtu. Jūsu pats nozīmīgākais ieguldījums pasaulē ir jūsu būtība, nevis rīcība. Būtību nav iespējams nedz noslēpt, nedz iznīcināt, [ūsu paziņu lokā, bez šaubām, ir cilvēki, kas vienmēr liek jums justies labāk, un nevis tāpēc, ka viņi kaut ko pasaka vai izdara, — viņi to panāk vienkārši ar savu klātbūtni. Vai gan jūs nevēlaties būt tāds cilvēks un ietekmēt apkārtējos šādā veidā, lai kur jūs arī dotos — ne tikai savā darbvietā, bet ari jebkurā citā sabiedrībā vai situācijā? Tādu cilvēku darbība vienmēr izriet no viņu būtības, lai ar ko viņi nodarbotos — runātos ar blakussēdošo cilvēku autobusā vai masētu otru cilvēku uz sava masāžas galda. Es to nesaku, lai jūsu acīs noniecinātu to brīnišķīgo efektu, ko masāža var sniegt cilvēkam, bet gan lai darītu jums zināmu, ka baudījums, ko cilvēks saņem tās laikā, tiek ievērojami bagātināts ar jūsu būtību, ne tikai ar prasmi masēt. Jūs varat attīstīt savas prasmes līdz noteiktai robežai, taču savu esību varat pilnveidot bezgalīgi.

Vai gribat teikt, ka dzives mērķis var pat neietvert konkrēta darba vai uzdevuma izpildi?

Ja jau reiz man ir atļauts dalīties ar jums savos noslēpumos, tad iešu līdz galam. Ja es teiktu, ka jūsu dzīves mērķis ir izdarīt kaut ko konkrētu, jūs nekavējoties novirzītu visus savus spēkus šo uzdevumu izpildīšanai. Pavisam iespējams, ka jūs šo uzdevumu arī izpildītu, taču tad jūs, visticamāk, arī apstātos, lai gan patiesībā jūsu iespējas ir neierobežotas. Pat Jēzus teica: "Kas Man tic, tas arī tos darbus darīs, ko Es daru, un vēl lielākus par tiem darīs." Un tie nebija tukši vārdi, jo visu, ko Viņš darīja, Viņš darija ne tāpēc, lai padarītu sevi slavenu vai demonstrētu savas neparastās spējas. Ar šiem vārdiem Viņš vēlējās iedvesmot visus, kas tic Kristus Mīlestības spēkam, pārliecināt visus, ka Viņa mīlestībai nav robežu un nav nekā neiespējama. Viņš nebūt negribēja norādīt, ka jums, lai sasniegtu savu dzīves mērķi, jādziedina cilvēki vai jāveic brīnums, kā to darīja Viņš. Viss, ko jūs darāt ar Mīlestību, būs labi, tikai neļaujiet saviem aizspriedumiem vai maldīgajai pieticībai ierobežot jūsu iespējas.

Atcerieties, Jēzus neteica: "Es neko nevaru radīt." Viņš teica: "Es neko nevaru radīt pats no sevis." Atšķirība starp šim divām frāzēm ir milzīga. Ja paļaujaties tikai uz savām cilvēciskajām iespējām, jums neizdosies pilnībā atvērt savu potenciālu. Uzticieties Dievam, jo tikai caur sadarbību un radīšanu kopā ar Viņu varēsiet kļūt līdzīgi Jēzum.

Cilvēkam ir diezgan raksturīgi piešķirt sev noteiktu apzīmējumu, lai tad, ja kāds pajautā, ar ko jūs nodarbojaties, varētu ar lepnumu atbildēt, ka esat, piemēram, ārsts vai mākslinieks. Daudz labāka atbilde uz šo jautājumu būtu: "Es patiešām nezinu, es vienkārši esmu." Padariet to par savu mērķi!

Patiesībā nav svarīgi, kur un par ko jūs strādājat. Labākais, ko varat paveikt šajā dzīvē, ir nodzīvot to ar mīlestību un darbībā, un tāpēc nav obligāti jāstrādā noteikts darbs vai jāatrodas noteiktā vietā. Lai ari kāds uzdevums jūs gaidītu, tajā jāieliek visa dvēsele, tādēļ kāpēc lai jūs pagaidām nepatrenētos, kā to dara sportisti pirms izšķirošām sacensībām? Daudzi no jums sapņo par spožu un slavas pilnu kalpošanu cilvēcei, taču jūs nespēsiet to sasniegt, ja neiemācīsieties gūt gandarījumu un prieku no klusas un nemanāmas kalpošanas. Daļa no sagatavošanās tam, lai jūs varētu izpildīt savus dzives uzdevumus, ir iemācīties kalpot ikdienas dzīvē, darīt labu mazās lietās. Sākumā savu mīlestību ielieciet svētīgā nodomā — piemēram, iededzot sveci, veltiet to kādam, bet nopūšot, nosūtiet tās gaismu kādam cilvēkam. Izturieties ar cieņu pret ikvienu gaismas daļiņu. Katru dienu jums atveras bezgalīgi daudz iespēju paust mīlestību un labestību, vajag tikai tās ieraudzīt. Esiet labi pret cilvēkiem, dzīvniekiem, ziediem un kokiem jūsu dārzā, tad mans sapnis piepildīsies un jūsu planēta kļūs par Labestības Planētu.

JUSU ĪSTAS MAJAS

Daži no jums uzskata, ka nepieder pie šis planētas un ka nāk no citas vietas Visumā, ilgojas pēc tās un vēlas tur atgriezties. Jūs domājat, ka esat aizņēmušies fizisko Zemes ķermeni tikai uz laiku, kamēr tā piedzīvo šīs iespaidīgās pārmaiņas, lai pēc tam atgrieztos uz Sīriusa vai Plejādēm, vai citā vietā, ko uzskatāt par savām īstajām mājām.

Tas, ko vēlos pateikt: vieta Visumā, no kuras nākat, nav svarīga, jo jūs visi esat viena Dieva, viena radošā spēka radīti neatkarīgi no tā, vai uzskatāt sevi par Zemes būtni, plejādieti vai marsieti. Ikviens, kas skumst pēc "īstajām mājām", netic šai vienotā sākuma idejai un tāpēc netic ari savai vienotībai ar Dievu. Jūsu dzimtene ir Dievs, tās ir jūsu patiesās garīgās mājas, nevis kādā zvaigzne vai planēta. Lai kur ari atrastos, jebkurā laikā jūs varat atgriezties mājās, pietiek vien apzināties savu vienotību ar Dievu.

Protams, ka daudzi no jums iepriekš ir dzīvojuši uz citām planētām, izgājuši mācību kursu, kā jūs to saucat, un tur jums varēja ari nebūt fiziskā apvalka, taču ne jau ar to ir izskaidrojams diskomforts, ko patlaban savā fiziskajā ķermenī izjūtat. Viena no svarīgākajām mācībām, ko iegūstat uz Zemes, ir sajust matērijas blīvumu un saprast, ka šo matēriju piepildīt ar gaismu iespējams, tikai un vienīgi paceļot garīgās apziņas līmeni savā dvēselē.

Matērija pakļaujas saprātam, un katram no jums ir potenciāls pārvērst savu ķermeni par trauku gaismai un atbrīvoties no Zemes fizisko likumu jūga. Jēzus ķermenī bija tīk daudz gaismas, ka viņš spēja staigāt pa ūdens virsmu kā pa sauszemi. Reiz jūs spēsiet ne vien staigāt pa ūdens virsmu, kā to darija Jēzus, bet arī lidot bez jebkādām ierīcēm, pat bez lidojošā paklāja. Izklausās neticami, vai ne? Turklāt tas ir arī ekoloģiski tīrs pārvietošanās veids! Taču ķermenis vēl nav iemācījies acumirklīgi izpildit visas jūsu saprāta pavēles, un par to jums jāpateicas savam laimīgajam liktenim. Neviens no jums pagaidām nespēj tādā mērā kontrolēt savas domas, lai izvairītos no nepatīkamiem starpgadījumiem. Cik reižu esat padomājis, ka labi būtu vēl viens roku pāris, kad kārtējo reizi uz automašīnu stiepjat smagos iepirkumu maisus! Un kā ar tiem brīžiem, kad esat vēlējies, kaut acis jums būtu pakausī?

Tā vilšanās, ko daudzi no jums jūt, rodas tāpēc, ka ķermenis vēl nav pielāgojies jūsu garīgajām vibrācijām. Jūs jūtat milzīgu kontrastu starp dvēseles vieglumu un fiziskā apvalka smagumu. Nezaudējiet cerības, mani dārgie, vienkārši ķermenim vēl nav pienācis laiks atbildēt dvēseles aicinājumam. Nedomājiet, ka tas jūs pieviļ; tam nebūt nav jāatvieglo jūsu zemes mācības un jāmīkstina jūsu zemes dzīves apstākļi, lielāko daļu no kuriem izvēlējāties patstāvīgi. Pašā piemērotākajā brīdī tas vislabākajā veidā palīdzēs jūsu dvēselei izpildīt tās misiju uz Zemes. Pagaidām ķermenis kalpos jums par skolotāju. Ja būsiet uzcītīgi, tas pavēstīs jums par visu, ko v ien var uzzināt par brīnumaino dimensiju, kurā šobrīd dzīvojat, — par cēloņu un seku likumu, kā tas mijiedarbojas ar jūsu emocijām; par baudījumu, ko varat gūt, izmantojot Piecas maņas; kā arī par faktu, ka pat tāds šķietams ierobežojums kā blīvs fiziskais ķermenis nespēj jūs norobežot no Dieva mīlestības.

Attīriet savu ķermeni ar visiem zināmajiem un pieejamajiem līdzekļiem, lai atbrīvotu to no visām nelabvēlīgajām paliekām — vienalga, vai tās būtu radījusi ne visai svaiga pārtika vai sen pārdzīvotas emocionālas sāpes. Neaizmirstiet rast mierinājumu lūgšanās un nostiprināt ticību un uzticēšanos Augstākajam, kas jums palīdzēs atbrīvoties no baiļu radītajām važām un ilgām pēc iluzoras drošības izjūtas, ko jums it kā varētu sniegt ārējā pasaule. Apvienojumā tas viss agrāk vai vēlāk ļaus sasniegt stāvokli, kurā jūsu iekšējā pasaule būs jums daudz vilinošāka par jebkuru debess ķermeni ārpus jums.

Vēl vairāk — kad sasniegsiet šo esības līmeni, visa jūsu būtība atsauksies uz Patiesību par Dieva visuresamību; jūs sajutīsiet savu vienotību pat ar visblāvāko zvaigznīti, kuru varēsiet saskatīt naksnīgajās debesīs. Šī Patiesība savienos jūs ar šo zvaigzni un ar Visumu un padarīs visus attālumus par ilūziju. Novirziet domu uz jebkuru planētu, un tieši tajā bridi tā šo planētu sasniegs, līdzīgi kā tās gaisma sasniedz jūs, tikai daudz ātrāk, nekā jūsu zinātnieki to jebkad varētu iedomāties.

Ja jūs vēl joprojām skumstat pēc savas dzimtās planētas, ziniet, ka domas var acumirklī aiznest jūs turp.

JUS ESAT SVĒTS TRAUKS

Daudzi no jums jau ir pieraduši stiept uz saviem pleciem mi|oto cilvēku ciešanu nastu un pat uzvelt sev visas Dieva Radības ciešanas. Taču lielākajā daļā gadījumu tas nepalīdz ne jums, ne tiem, kuru nastu nesat, jo svešās problēmas izsmeļ |ūsu enerģijas krājumus vai pat noved līdz tam, ka sākat just citu cilvēku negativitāti un uztvert to kā savas skumjas un depresiju. Jebkuru problēmu, vai tā ir kāda atsevišķa cilvēka vai visas jūsu mīļās planētas problēma, nevar atrisināt, vienkārši konstatējot tās taktu.

Atcerieties, ka takta konstatācija patlaban darbojas tieši tāpat kā afirmācija. Ja konstatējat nepatīkamu situāciju, tā, visticamāk, atkārtosies jūsu dzīvē atkal un atkal. Vienkārši konstatējot, ka ik gadus no planētas virsmas pazūd miljoniem koku, enerģētiskajā līmenī jūs apstiprināt un pat veicināt šo noziedzīgo darbību, tas ir, panākat tieši pretējo efektu. Turklāt, ja fakta konstatācijā tiek nosodīti cilvēki, kas to ir nodarījuši, jūs tikai vēl vairāk sarežģījat situāciju.

Kabineta aktīvisti, kas sacer niknus lozungus, tikai atmodina negatīvās enerģijas plūsmas un norobežo jūs no Patiesības. Šādu cilvēku sirds ir piesārņota ne mazāk kā jūsu planētas lauki un meži, bet viņu vārdi ir kā skanošs varš vai šķindošs zvārgulis, kā teica apustulis Pāvils par vārdiem, kas nenes sevi mīlestību. Uzvaru nenesīs arī atklāta pretošanās postītājiem, jo pretestība vienmēr rada agresiju. Savukārt agresija vienmēr izraisa karu, bet karš neatrisina problēmu. Tieši otrādi — jūs tikai sajutīsiet savu bezspēcību un to, ka jebkurš mēģinājums ir veitigs, bet tas savukārt laupīs jums atlikušo enerģiju.

Mani dārgie, lūdzu, saprotiet mani pareizi. Es nepavisam nemēģinu kliedēt jūsu dedzīgās rūpes par jūsu mīļoto planētu vai jebko, kas jums ir dārgs un par kā likteni uztraucaties. Mēs Gaismas pasaulē priecājamies, ka esat spējīgi uz tādu gādību, un jūs ļoti mīlam par to, taču ļaujiet man atgādināt jums Jēzus vārdus: "Es neko nevaru radīt pats no sevis." Mēs tikai gribam, lai arī jūs varētu priecāties, redzot, kā pasaule mainās uz labo pusi, pateicoties jūsu vienotībai ar Dievu un Dievišķo Likumu. Lai tas notiktu, jums jāmēģina atturēties no nosodījuma, jācenšas nostiprināt Patiesību, nevis to, kas ir pareizs jūsu pasaulē, kā ari piedot tiem, kas rikojas pret likumu, jo viņi nezina, ko dara. Izmantojiet savu enerģiju, lai paceltu sevi aizvien augstāk un tādējādi kļūtu par labāku ieroci Dieva rokās.

Šādi jūs varat izdarīt ļoti daudz, lai atbalstītu cilvēkus, kas ir atraduši savu aicinājumu kalpot, darbojoties aprūpes organizācijās. Ja viņus var salīdzināt ar kājniekiem, tad jums jākļūst par lidotāju karaspēku, kas met gaismas bumbas virsū tiem, kuri pretojas Paradīzes radīšanai uz Zemes. Ar laiku, kad visi sekos Dieva Likumam, arī kājnieki pacelsies spārnos un pievienosies jums. Bet pagaidām šo cilvēku dzīves gaita rit ideāli, jo viņu nolūks neatšķiras no jūsējā un palīdz viņiem augt. Atcerieties, ka garīgajā attīstībā nav svarīgi, vai gūsiet panākumus no materiālā redzespunkta vai ne, galvenais, lai jūsu nodomi būtu pareizi un patiesi.

Savukārt, ja vēl pagaidām neesat iemācījušies lidot, tad, tik intensīvi satraucoties par pārējiem, jums diez vai izdosies saglabāt veselus savus ķermeņus — kā fiziskos, tā ari smalkos. Jūsu aurā var pat parādīties kaut kas līdzīgs grafīti — uzaicinājums pārējiem uzkraut jums savas problēmas. |a, piemēram, lielveikalā pamanāt, ka citi tīšām jums uzgrūžas, ļoti iespējams, ka cilvēki redz šo uzrakstu jūsu aurā un pieskaras jums, lai nodotu savas bailes un uztraukumus. Tas, iespējams, notiek tāpēc, ka patiesi vēlaties palīdzēt apkārtējiem, taču, kamēr jūs nesasniegsiet nepieciešamo tīrību, kas ļautu mainīt visas svešās ciešanu enerģijas, tās jūsos aizkavēsies un diez vai kādam no tā kļūs labāk. Tādēļ nākamreiz, kad jums kļūs slikti bez redzama iemesla, pajautājiet sev, kam pieder šī sajūta — jums vai citam cilvēkam. Ja noskaidrosies, ka tās nav jūsu ciešanas, stingri pavēliet tām likt jūs mierā. Ja tas nepalīdzēs, iedomājieties sevi stāvam dušā, spēcīgā gaismas straumē, kas no jūsu auras noskalo visu, kas nepieder jums.

Pilnīgi iespējams, ka pieradums uzvelt sev svešas problēmas jums izstrādājās bērnībā, kad ģimenē vajadzēja spēlēt samierinātāja lomu vai rūpēties par kādu no tuviniekiem laikā, kad viņiem vajadzēja rūpēties par jums. Lai ari šāda pieredze kaut kādā mērā veicināja dziednieka pamošanos jūsos, dziedniecībai nevajadzētu būt balstītai uz psiholoģiskajām problēmām, kuras sakņojas bērnībā. Jūsu vidū, iespējams, ir arī tādi dziednieki, kas piekrituši dziedināt, vienkārši paņemot sev svešas sāpes. Taču patiesas dziedināšanas jēga nav palīdzēt citiem uz savas veselības un labklājības rēķina.

Jā, dziedināšanas jēga ir uztverē, taču nedaudz citādā uztverē. Pacentieties sevi ieraudzīt tādus, kādus jūs redzu e s, — kā svētus traukus, kausus, kas gaida, lai viņus piepilda ar dzīvības enerģiju, kas nav piesārņota ar vecu nesadzijušo un sastrutojušo ievainojumu netīrumiem. Tikai tā varēsiet pārvērst negatīvo enerģiju.

Tagad es vēlos, lai jūs dotos iedomātā ceļojumā, kas palīdzēs saprast, kā reiz uz visiem laikiem atbrīvoties no svešu ciešanu nastas un izpildīt savu dzīves uzdevumu.

Paņemiet papīra lapu un ar krāsainiem zīmuļiem uzzīmējiet uz tās kausu. Ļaujieties savai iztēlei un radošajām spējām. Zīmējiet, kā mākat, tikai dariet to ar mīlestību. Kad pabeigsiet, uzrakstiet uz kausa visu to cilvēku vārdus, kuru ciešanas nesat uz saviem pleciem. Tie var būt ģimenes locekļi vai pacienti, vesela tauta vai izzūdoša dzīvnieku suga. Un pret ko jūs izjūtat nepatiku? Ar ko sarunājaties un strīdaties savās domās? Šo cilvēku vārdi arī jāuzraksta uz kausa, jo jums ir nepieciešams atbrīvoties no visiem piesārņojumiem.

Kad esat uzrakstījuši visus vārdus, aizveriet acis un atslābinieties. Iedomājieties, ka stāvat pie strauta, kurā tek kristāldzidrs, dziedinošs ūdens. Vai jūs dzirdat, kā tas čalo, sitoties pret akmeņiem?

Tagad iedomājieties, ka no sava vēdera izņemat kausu ar vārdiem (tieksme uzvelt sev citu problēmas liecina par otrās un trešās čakras vājumu) un izlejat tā saturu strautā. Ūdens aiznes visu netīro prom uz dziedinošās apziņas okeānu. Iespējams, gribēsiet arī izskalot kausu šajā strautā, pirms sākt ceļu pie tā iztekas. Sākot šo mazo ceļojumu, pasakiet sev, ka esat uzticējuši to cilvēku likteņus, kuru ciešanas bijāt uzņēmis sevi, kādam augstākam spēkam un ka jums vairs nevajag par viņiem uztraukties.

Jūs pieejat pie strauta iztekas — neliela ūdenskrituma klintī. Tur jūs sagaida brīnišķīga Būtne — Avota Sargātājs —, kuru ieskauj mirdzoša balta gaisma. Iespējams, jūs atpazīsiet šo Būtni. Jūs pavisam noteikti sajutisiet, ka viņš jūs mii. Atdodiet Avota Sargātājam savu kausu un, kamēr viņš to piepilda, domājiet par bezgalīgo ūdenstilpni, kas slēpjas aiz klints un no kuras šļācas šis dzīvību nesošais ūdens.

Avota Sargātājs sniedz jums piepildīto trauku un, turot to, piedāvā padzerties. Kad jūs dzerat, jūsu rokas saskaras. Jūs jūtat, kā dzīvais ūdens no kausa jūs atjauno, atspirdzina un atdod jums spēkus. Jūs jūtat, ka visas netīrās domas tiek aizskalotas prom. Jūs arī sajūtat, kā tā vieta ķermeni, kur atradās šis kauss, tiek dziedināta no visiem pagātnes ievainojumiem. Un visbrīnumainākais ir tas, ka, lai ari cik jūs dzertu, kauss vienmēr ir pilns līdz malām.

Beidzot jūs esat remdējis slāpes. Avota Sargātājs atdod jums kausu, un jūs ievietojat to ^avā sirdī. Tur tas vienmēr būs pilns, un jūs varēsiet no tā padzerties, kad vien vēlēsieties.

ATBRĪVOJIETIES NO IERADUMA

Jums ir grūti noticēt, ka nākotnē jūs tiešām gaida svētlaime, par kādu jums ir stāstīts. Pat tagad, šajā dzīvē, jums ir grūti noturēties uz labklājības un prieka viļņa. "Pārāk labi, lai būtu patiesība," jūs sev sakāt, un uzreiz pie darba ķeras jūsu iekšējais dumpinieks un izjauc jūsu trauslo laimi. Lūk, kādēļ jūsu dzīve ir un paliek pacēlumu un kritumu virkne.

Priekam ir ļoti augsta vibrācija, tādēļ, ja pārāk ilgstoši neesat to piedzīvojuši, tas nespēs noturēties jūsu ķermenī. Ja pēkšņi jau rīt visi jūsu skaistākie sapņi piepildītos, visticamāk, drīz vien pēc tam jūsu laime izplēnētu kā dūmi. Tas ir lidzīgi kā palaist augstu elektrisko strāvu mazjaudīgā elektriskajā ķēdē — vai nu sadegs drošinātāji, vai sakusīs kāds kontakts.

Mani dārgie, jūs, paši to neapzinoties, esat tā pieraduši pie neapmierinātības un nebeidzamiem kompromisiem, ka tas jums kļuvis par normu. Pieņemsim, ka dodaties garā pārgājienā un pašā ceļojuma sākumā atskārstat, ka kurpē ir iekļuvis ass akmentiņš. Jūs kaut kāda iemesla dēļ nevarat novilkt kurpi, tādēļ cenšaties iet tā, lai nenodarītu sev sāpes, — tikai uz pirkstgala vai tikai uz papēža, vai vēl kaut kā citādi, turklāt pakļaujot sāpēm kādu citu ķermeņa daļu.

Ce|ojuma beigās jau būsiet pieradis klibot, tāpēc, kad beidzot izkratīsiet no kurpes akmeni, normālais pārvietošanās veids sākotnēji varētu šķist dīvains. Tieši tāpat, ja jūs rit pamostos un konstatētu, ka dvēsele pēkšņi ir kļuvusi absolūti vesela un nesatricināma, jums šķistu, ka kaut kā pietrūkst, jo esat tik ļoti pieraduši pie sāpēm.

Lai atbrīvotos no ši ieraduma, izmantojiet iztēli, bet pēc tam strādājiet ar savu fizisko ķermeni.

Vispirms iztēlojieties kaut kādu brīdi nākotnē, kad visi jūsu sapņi kļūs realitāte. Piemēram, ja sapņojat par dzīves pavadoni, iedomājieties, ka ilgas un vientulība jau ir pagājušas, ka jūs mīlat un tiekat mīlēti, ka jūs ar prieku stāstāt draugiem par mīļoto cilvēku. Iedomājieties, ko jūs tajā brīdī jūtat, un pārlieciniet sevi par to, ka tā ir realitāte. Pasakiet sev: "Tas, ko es vēlos, man ir jau tagad." Atcerieties, ka tagadne — tas ir radīšanas bridis; viss, par ko jūs domājat un kam ticat pašreiz, noteikti notiks. Noskaņojieties uz šo izjūtu un pacentieties noturēt to pēc iespējas ilgāk. Šajā brīdī jūsu ķermeņa vibrācijas mainīsies — tās paātrināsies tik lielā mērā, cik jūs būsiet spējīgi iedomāties šo prieku. Kad ķermenis pieradis vibrēt harmonijā ar prieka enerģiju, jūs sāksiet piesaistīt sev apstākļus, kas spēj atnest jums šādu prieku. Ta tam ir jābūt, jo tāds ir likums. Tas, kas ir ārpusē, līdzinās tam, kas ir iekšpusē.

Jēzus šo domu izteica ļoti lakoniski: "Un viss, ko jūs lūgšanā prasīsiet ar ticību, jums tiks dots." Viņš neteica, ka jūs saņemsiet kaut ko, ja labi uzvedīsieties vai ja Viņam būs labs noskaņojums. Nē, Viņš vienkārši pateica: ja jums ir ticība, visu saņemsiet tāpat, bez jebkādiem citiem nosacījumiem. Ticība, par kuru Viņš runā, ir ticība tam, ka jums jau šobrīd ir tas, par ko jūs lūdzat.

Ar šādu ticību ik mirkli būsiet laimīgs neatkarīgi no notiekošā un vēlēsieties uzticēt Dievam piepildīt jūsu sapņus. Atcerieties, ka Dievs nekad nenokavē, Viņš piepildīs jūsu sapņus precīzi īstajā laikā!

Un, starp citu, kā gan kaut kas varētu būt pārāk labs, lai būtu patiesība, ja Patiesība jebkurā gadījumā ir nevainojama?

Vai tas ir lemts?

Tas ir gudri — nesteigties ar secinājumiem, kad kaut kas jūsu dzīvē neizdodas, un nedomāt a priori, ka tas tā bija lemts. Tā ir pārāk vienkārša pieeja.

Ja jūs, piemēram, nokavējāt vilcienu un palaidāt garām svarīgu tikšanos, nemēģiniet sevi uzreiz pārliecināt par to, ka jums bija lemts to nokavēt. Daudz ticamāk, ka jums bija lemts iegūt vēl vienu mācību par punktualitāti.

Taču, ja jūs, nokavējis vilcienu, iesēdāties nākamajā un tur iepazināties ar cilvēku, kas mainīja visu jūsu dzīvi, tad jūs patiesi varat teikt, ka jums bija lemts nokavēt pirmo vilcienu.

Mācība ir tā, ka jums vispirms jāizanalizē notikušā sekas un tikai pēc tam jāizlemj, vai tas bija lemts.

Kurš rindā pēdējais?

Garīgā izaugsme ienes jūsu dzīvē aizvien vairāk skaistu un brīnišķīgu notikumu, un daži no jums uztraucas, kā savaldīt savu ego un personīgā svarīguma izjūtu.

No šī uztraukuma ir viegli atbrīvoties — pietiek tikai atcerēties, ka esat pēdējais (lai arī vienīgais, kas apveltīts ar cilvēka ķermeni) posms ķēdē. Vienā šis ķēdes galā ir jūsu Augstākais Es, otrā — Dievs.

Tāpēc, kad kāds jums pateicas par labu darbu, iedomājieties, ka nododat šo pateicību tālāk pa ķēdīti. Tā jūs atgādināsiet sev, ka patiesībā nemaz neradāt labo, bet tikai izlaižat to caur sevi, caur savu Augstāko Es.

Turldāt, tā rīkojoties, jūs nostipriniet visus pārējos ķēdes posmus.

JUS LĪDZINĀTIES KRISTĀLAM

Ja laiku pa laikam jūtat nomāktību, izmisumu vai niknumu, dzirdot, ka cilvēki turpina iznīcināt Zemi un darīt to, kas jūs neapmierina, atcerieties — jums ir dota spēja mainīt ikviena cilvēka apziņu. Tikai jūsu gara spēks vien var izārstēt jebkuru dvēselisku vai fizisku slimību ikvienā cilvēkā.

Padomājiet par kristālu un to, cik ideāla ir tā struktūra. Ja sīku kristālu iegremdēsiet speciālā kristāliskā šķīdumā, tas izaugs, tajā pašā laikā saglabājot gan formu, gan ideālo struktūru.

Tāpat kā šis šķīdums satur neredzamus kristālus, katrā cilvēciskajā apziņā jau atrodas apgaismība, tikai slēptā tonnā. Iedomājieties, ka esat sīks kristāls, bet sabiedrība — šķīdums, kurā tas aug. Jūsu spēkos ir izraisīt pārmaiņas apkārtējo cilvēku apziņā. Jo vairāk jūsu būtība piepildīsies ar gaismu, jo ātrāk izzudīs slimības tiem cilvēkiem, ar kuru enerģētisko lauku nonākat saskarē, jo jūs ar savu enerģiju neapzināti ierosināsiet viņos tādu pašu stāvokli.

Taču ņemiet vērā, ka arī pretējais ir patiesība — jūsu agresīvā enerģija pamodina citos cilvēkos snaudošo agresiju. Tādēļ, ja bistaties no nelaimes vai grūtībām, citi nekavēsies jums tās nodrošināt. Būtībā apkārtējā pasaule vienmēr dancos pēc jūsu stabules. Un tieši to pašu var attiecināt uz jūsu ikdienas dzīvi un pasauli kopumā. Katra cilvēka atbildes reakciju pret jums izraisa jūsu diriģenta zižļa kustības, kas savukārt izriet no jūsu uzskatiem un ticības. Un tā ir jūsu izvēle, vai vēlaties diriģēt nesakarīgu kapa dziesmu vai melodisku simfoniju.

ļums diez vai izdosies novērtēt savas pozitīvās ietekmes uz apkārtējiem mērogu, jo tas iespējams vien tajā gadijumā, ja sagaidāt uzslavas un pateicību no tiem, kam palīdzat. Spēja pārvērst cilvēkus jums parādīsies vien tad, kad jūs atbrīvosieties no visiem egoistiskajiem motīviem. Kad sāksiet pozitīvi ietekmēt cilvēkus, pie jums atnāks kaut kas cits — dzīvesprieks, dziļa izpratne par beznosacījuma mīlestību, spēja apbrīnot visa esošā skaistumu un pilnību. Jūsu sirdi pārpildīs pateicība un slavēšana, un, kas pats galvenais — nesatricināmā Dieva mīlestība.

Kā to sasniegt? Atgriezīsimies pie analoģijas ar kristālu. Tagad es piemēram minēšu briljantu, jo mēs jūs vērtējam ne mazāk kā jūs šo dārgakmeni. Kā jūs zināt, briljants ir ļoti, ļoti ciets. Neviens cilvēks nav spējīgs ar kailām rokām mainīt tā formu. Lai mainītu pasauli, jums ir jābūt tikpat stingriem un nepakļāvīgiem citu varai kā briljantam un jums tikpat nevainojami jāatstaro gaisma. īsāk sakot, jums būs nepieciešams ne mazums vīrišķības, lai cilvēku pasaulē kļūtu par to, kas minerālu pasaulē ir briljants.

Katrā neapstrādātā dimantā snauž spožs spīdums. Daži no jums nevēlas mirdzēt — viņi baidās zaudēt pār sevi kontroli, citi — ka viņu mirdzumu noturēs par patmīlību vai lielummāniju. Taču, mani dārgie, lai ko jūs ari domātu, jūs visi esat dimanti. Izrunājot vārdus: "Lai notiek Tava griba" — jūs nododat sevi Dieva rokās, un Viņš cenšas jūs noslīpēt un nopulēt tā, lai jūs vislabākajā veidā atstarotu Viņa gaismu. Pieņemot Viņa gribu, jūs līdz ar to pieņemat ari visus savas dzīves apstākļus un notikumus, ar kuriem Viņš pārvērš jūs par dārgakmeni ar daudzām šķautnēm.

Es nebūt nevēlos, lai šis salīdzinājums ar briljantu jūs vedinātu uz domām, ka jūsu kalpošanai jābūt pēc iespējas spilgtākai un pamanāmākai. Šim mirdzumam nebūt nav jāizpaužas kā ekstravertas personības iezīmēm, taču jūsu acis gan lielākoties iegūs īpašu mirdzumu. Cilvēki sāks teikt, ka jums ir ipaša aura, taču aura — tā ir neparasta parādība, tādēļ pat nesāciet to analizēt. Šim piemēram ar briljantu būtu pietiekami uzskatāmi jāparāda, ka, lai mainītu cilvēcisko apziņu, nepieciešams spēks, tīrība, atteikšanās un pāri visam — pazemība.

Ja vīruss ir izturīgs un lipīgs, pilnigi pietiek ar vienu cilvēku, lai sāktos epidēmija. Un nav nekā lipīgāka par Mīlestību. Es aicinu katru no jums sākt Mīlestības epidēmiju savā dzīvesvietā, pilsētā, valstī. Sākotnēji jums būs nepieciešams atbrīvoties no bailēm un neuzticības, tas ir, no trīsdimensionālās pasaules ilūzijām. Tieši to domāja Jēzus, pārliecinot savus sekotājus "būt pasaulē, bet ne no pasaules". Kad atvērsieties brīnumiem un labvēlībai, jūsu sirds un prāts apvienosies, un tajos iesakņosies svinēšanas un pateicības gars, kas pats par sevi ir aizraujošs. Un, kas vēl svarīgāk — jūsu dzīvē ienāks Mīlestība! Mīlestība pilnībā iemīlēs jūs, un jūs iemīlēsiet to, un jūsu mīlestība pret Mīlestību pārpildīs visu jūsu būtību, un jūsu sirds zinās tikai vienu Patiesību.

Pēc tam ar jums notiks brīnumainas lietas, piemēram, kad ieiesiet cilvēku pilnā istabā, atmosfēra tajā uzreiz mainīsies uz labo pusi, vai, piemēram, cilvēkam, kam blakus stāvēsiet rindā pie veikala kases, pēkšņi pāries galvassāpes vai strauji uzlabosies garastāvoklis. Jūsu klātbūtne un vibrācijas labvēlīgi ietekmēs apkārtējos. Tikai tā var atmodināt cilvēkos labāko un izkliedēt sasprindzinājumu vai konflikta situācijas. Tikai tā cilvēku vidū var izplatīt mieru un labo gribu.

Tul jūs sapratīsiet brāļa Pāvila vārdu jēgu: "Ja es runātu ar cilvēku un eņģeļu mēlēm un man nebūtu mīlestības, es būtu skanošs varš vai šķindošs zvārgulis.

Un nākamreiz, kad izdzirdēsiet jautājumu: "Uz kurieni gan iet šī pasaule!?" — jūs ar absolūtu pārliecību atbildēsiet: "Uz skaistumu un laimi!

UZTICIETIES!

"Bet es domāju, ka jau esmu uzticējies!"— tā noteikti teiks kāds no jums, kad es ieteikšu to darīt. Jo sliktāk jums, ja man vajadzēs jums sacīt: "Apbruņojieties ar pacietību, mani dārgie!" — pēc tam kad jūs it kā jau esat uzticējušies Dievam. Ši piebilde vienmēr izraisa ļoti interesantu reakciju jūsu enerģētiskajā laukā. Man uzreiz kļūst skaidrs, ka vēl neesat patiesi uzticējušies, jo vai nu vēl šaubāties, vai uzticat Dievam savu problēmu atkal un atkal (it kā Dievam ir nepieciešami atgādinājumi!), vai esat pārāk ieinteresēti iznākumā.

Jūs neesat līdz galam uzticējušies Dievam, ja jūs vēl joprojām māc raizes. Mani dārgie, tieši tajā jau ari ir uzticēšanās jēga — nodot savu problēmu un atslābināties. Protams, ka laiku pa laikam jūs atcerēsieties par to, taču tajā bridi vienkārši atviegloti nopūtīsieties un sev teiksiet: "Cik lieliski! Man vairs nevajag satraukties ne par ko, jo Dievs atradis tādu risinājumu manai problēmai, par kuru es pat nesapņoju!"

Jūs vēl neesat uzticējies Dievam, ja jums tas jādara atkal un atkal. Uzticēties, tāpat kā lūgt par kaut ko, vajag tikai vienu reizi. Nešaubieties, mani dārgie,— Dievs jūs sadzirdēs jau pirmajā reizē. Lai kaut ko uzticētu, nav nepieciešama noteikta procedūra. Lai kā ari jūs to darītu, visu izdarīsiet pareizi, ja vien jūsu nolūks būs patiess.

Ja kaut ko ļoti stipri vēlaties, nedomājiet, ka pilnībā pietiek uzticēt savu slēptāko sapni Dievam un domāt, ka visa atbildība par tā realizēšanu tagad atrodas Dieva rokās, kā daudzi no jums to ir sapratuši. Atvainojiet, mani dārgie, bet tas var būt diezgan riskants pasākums, jo jūs Dievam patiesībā sakāt kaut ko līdzīgu šim: "Es gribu to un to, taču, ja Tu man iedosi kaut ko citu, labāku, vai vispār neko neiedosi, es to pieņemšu ar prieku."

Pirms uzticēt kaut ko, problēmu vai vēlmi, iedomājieties vissliktāko iznākumu un padomājiet, vai jūsu ego ar to samierināsies. Iespējams, ka viss nešķitīs nemaz tik slikti, un tad jūs atbrīvosieties no bailēm. Nekas nevar jums atņemt Dieva mīlestību — es ceru, ka jūs to apzināties. Un kas gan var būt svarīgāks? Ja jūs, uzticoties Dievam, esat nonākuši pie šīs Patiesības, kas gan var būt labāks?

Ja baidāties uzticēties, jo tiecaties pēc absolūtas kontroles pār sevi un savu dzīvi, ziniet, ka padodaties Dievam, kas dzīvo jūsos, tas ir, pašai gudrākajai, pašai zinošākajai un pašai mīlošākajai daļai jūsos.

Ja baidāties, ka Dievs vēl jums kaut ko citu, ne to, ko paši sev novēlat, es jums teikšu tā: "Jūs no tās sajūtas izaugsiet!" iespējams, jums vajadzēs pastāvēt uz ceļiem, pirms sapratīsiet, ka Dievišķā Gudrība lieliski zina, kas jums sagādās patiesu prieku.

Uzticēties — to vajag darīt bez nosacījumiem. Tas ir bezbailīgs ticības akts, nevis izsvērts un labi apdomāts lēmums, kas jums atnesis kādu konkrētu, jums vēlamu rezultātu. Jums nevajag prasīt nekādas garantijas, bet gan izmest no galvas apsvērumus, kā, kur un, it ipaši, kad tas notiks.

Un neaizmirstiet par to, kas jūs sagaida, kad uzticēsiet Augstākajam visu savu dzīvi. Jūs iegūsiet Varu, tas ir, jūs valdīsiet kopā ar Augstāko. Jūs sapratīsiet patieso spēka varu un izpratīsiet patieso nozīmi vārdiem, ko teica Jēzus: "Es neko nevaru radīt pats no sevis." Jūs pilnībā izbaudīsiet to, ka ir tikai viens patiess spēks — Mīlestība.

DVĒSELE vai gars?

Dažiem no jums ir grūti saprast, ar ko dvēsele atšķiras no gara. Es vēlos piedāvāt savu skaidrojumu abiem šiem jēdzieniem.

Iedomājieties sveci skaistā stikla traukā, uz kura iegravēti unikāli un brīnumaini raksti. Sveces liesma ir jūsu gars — jusu nemainīgā, mūžīgā daļa, Dieva dzirksts. Savukārt stikla ietvars — tā ir jūsu dvēsele, un gravējumi uz tā vēsta par jūsu dvēseles iegūto pieredzi, un uz tā izgaismojas arī jūsu nākotnes plāns.

Ja stikls ir netīrs, liesma caur to nevar izstarot gaismu, un arī raksts uz tā nav skaidri saskatāms. Jo tīrāks stikls, jo vairāk gaismas tas laiž cauri un ir labāk saskatāmi raksti uz tā. Jūsu mērķis ir notirīt stiklu tik tīru, lai gaismu no sveces liesmas neaizsegtu pat niecīgs netīrums un lai gravējums kļūtu pilnībā ieraugāms.

Šo stiklu var attīrīt tikai evolūcijas procesā. Un, lai to izdarītu, jums būs nepieciešama enerģija, kas glabājas jūsu Augstākajā Es — pašā visgudrākajā, viszinošākajā un vismīlošākajā jūsu daļā. Vibrējot rezonansē ar savu Augstāko Es, jūs radoši izmantojat savu brīvo gribu, un tas nozīmē, ka caur stiklu izkļūst vairāk gaismas. Savukārt, ja neieklausāties savā Augstākajā Es un izmantojat savu brīvo gribu nepareizi, stikls kļūst necaurredzams.

Izlaidiet savu gaismu uz āru! Jūs jau zināt, ka atvērties nebūt nenozīmē pazaudēt sevi. Daži no jums nespēj pilnībā uzticēties Gaismai, jo baidās zaudēt savu individualitāti. Taču viss ir tieši otrādi — kad padosieties, sarežģītais raksts uz jūsu dvēseles stikla, kurā šifrēta visu iepriekšējo dzīvju pieredze, parādīsies daudz skaidrāk. Kļūs redzami nopelni, ko ieguvāt, cienīgi pārvarot nopietnas problēmas. Jūs tik daudz esat cietuši, lai kļūtu par cilvēkiem, tad kādēļ jūs tagad slēpjat savu pagātni? Lepojieties un priecājieties par šo brīnumaino un sarežģīto rakstu! Jūs to neredzējāt, kad jūsu dvēseles stikls bija nespodrs, bet tagad tas ir izgaismots no iekšienes un tā skaistums iedveš jums godbijību.

Ikviens šī raksta izliekums ir daļiņa no jūsu uzkrātās dzīves gudrības, izietajām mācībām, labajiem darbiem. Šajā rakstā ir ietverts viss — jūsu piedzimšanas, kaislības, mocības, nodevības, kalpošanas, krustā sišanas un augšāmcelšanās.

O jā, mani mīļotie draugi, tas viss ir attēlots jūsu dvēselē, un mēs mūsu pasaulē esam priecīgi redzēt jūsos tikai to. Iedomājieties, ka katru dienu pastaigājaties pa pašām slavenākajām katedrālēm, baudot gaismu, kas iespīd caur krāsainajām vitrāžām, un jūs sapratīsiet, ko mēs jūtam, kad nolaižamies pie jums.

KAS IR JŪSU PAVADOŅI?

Vai varat pateikt, kā man veiksmīgāk nodibināt saikni ar saviem pavadoņiem:

Es labāk to nemaz nedarītu! Man jāatzīstas, ka neredzu īpašu jēgu pavadoņiem, lai gan pats esmu viens no tiem. Tādēļ es nebūt nedomāju, ka izdarīšu jums pakalpojumu, palīdzot izveidot ar viņiem kontaktu. Viss, kas jums nepieciešams, ir vienkārši zināt, ka viņi eksistē, palīdz jums, vada jūs un vienmēr ir jums blakus. Pavadoņu meklējumi var uzvest jūs uz nepareizā ceļa, jo jūsu attiecības ar viņiem nekādā ziņā nevar aizstāt tās attiecības, kuras jums vēl tikai būs jāizveido ar savu iekšējo vaditāju.Jūs rīkotos daudz prātīgāk, ja novirzītu savu enerģiju uz to, lai mēģinātu rast vienotību ar šo mīlestības un gudrības avotu, nevis velti to izniekotu, lai noskaidrotu, kas un kādēļ jūs atbalsta neredzamajā pasaulē. Tajā pašā laikā mēs nenogurstoši rūpēsimies par jums mēs jūs atbalstīsim, līdz būsiet spējīgi patstāvīgi iet uz priekšu.

Es vēlos, lai reiz jūs saviem pavadoņiem varētu pateikt: "Nu tā, zēni un meitenes, man bija liels prieks ar jums iepazīties, lai ari kas jūs būtu, taču jūs man vairāk neesat vajadzīgi!" Tad mēs, jūsu pavadoņi, varēsim nodoties daudz augstākai kalpošanai cilvēcei kopumā, bet mūsu funkcijas uz Zemes sāktu pildīt jūs. Vai jums negribas kļūt par pavadoni, nepametot savu fizisko ķermeni? Kad izveidosiet kontaktu ar savu "iekšējo balsi", jums parādīsies tieši tikpat daudz vīrišķības, gudrības un mīlestības kā jebkuram citam pavadonim, ja ne pat vairāk.

Un nākamajos gados, kad cilvēces apziņa izjutīs spiedienu transformēt sevi, radīsies ļoti daudz samulsušu un pārbiedētu cilvēku, kas meklēs šādu palīdzību pie līdzcilvēkiem. Ne jau visi būs gatavi noticēt tādam vecam spokam, kāds esmu es, un domāju, ka viņi būs laimīgi grūtā stundā ieraudzīt blakus jūs, savām acīm ieraudzīt, kā Mīlestība izdziedē un iedvesmo cilvēku. Daudziem no jums tieši šādas palīdzības sniegšana ari ir patiesais dzīves uzdevums. Ari es reiz veicu šo ceļu un tagad ļoti vēlos, lai jūs ietu manās pēdās.

Ko jūs ieteiktu tiem, kas jau ir nodibinājuši saikni ar saviem pavadoņiem: Vai vajadzētu to pārtraukt ?

Noteikti ne. Ir dvēseles, kuru mērķis ir tieši būt par instrumentu, ieroci garīgo būtņu rokās, taču šajā gadījumā vienmēr ir risks iegrimt slinkumā un pašapmierinātībā, ja attiecības ar pavadoni nes labus rezultātus vai apmierina kādu noteiktu psiholoģisku cilvēka nepieciešamību. Jo tālāk cilvēks iet pa garīgās attīstības ceļu, jo lielāka iespējamība, ka viņa attiecības ar pavadoni izzūd pašas par sevi vai ieņem citu formu — tas, starp citu, attiecas arī uz cilvēku savstarpējām attiecībām. Jūsu spēja biedroties ar pavadoņiem nekādā ziņā nav uzskatāma par jūsu garīgās attīstības mērauklu, tieši tāpat kā pavadoņa spēja komunicēt ar cilvēkiem nevar tikt uzskatīta par mērauklu viņa garīgajai izaugsmei.

Diemžēl attiecības ar pavadoņiem dažkārt kļūst par iemeslu skaudībai un strīdiem. Es izvairos atbildēt uz jautājumiem par to, kā sauc to vai citu pavadoni, jo mūsu pasaulē vārdam ir pavisam cita nozīme. Beidzot sarunu ar cilvēku, es pārstāju būt par Balto Vērsi. Iedomājieties šādu situāciju — jūs man jautājat, kas ir jūsu pavadonis, un es jums atbildu, ka viņš reiz bija Ēģiptes augstākais priesteris, ļūs esat ļoti apmierināts ar atbildi. Taču tad šo pašu jautājumu uzdod jūsu draugs un uzzina, ka viņa pavadonis ir ķīniešu zemnieka gars. Jūsu draugs var izjust sašutumu un pajautāt: "Tā nav godīgi! Kāpēc tev ir augstākais priesteris, bet man — nabaga zemnieks?" Taču es viņam nepateicu, ka šis ķīniešu zemnieks iepriekšējā dzīvē bija ēģiptiešu faraons. Vai tagad jūs redzat, ka nav nekādas nozīmes tam, kas viņš bija kādā no saviem iemiesojumiem uz Zemes. Es sevi saucu par Balto Vērsi tāpēc, ka tā mani sauca manā pēdējā inkarnācijā, un tāpēc, ka tā jums ir vieglāk ar mani sarunāties. Bet jūs varat mani saukt, kā vien vēlaties, jo no tā manas mācības jēga nemainīsies.

Starp pavadoņiem ir loti daudz Amerikas indiāņu. Kāpēc:

Es zinu, ka reiz mēs, indiāņi, bijām modē, taču tagad tā ir mainījusies. Es saprotu: ja jūs šobrid vēlaties būt modē, jums par pavadoni vajadzētu īstu citplanētieti.

Kā jau teicu, es izvēlējos būt jūsu vidū pazīstams ar vārdu Baltais Vērsis tikai tāpēc, ka tā mani sauca manā pēdējā inkarnācijā, nevis tāpēc, ka šis vārds visspilgtāk atainotu manus cilvēciskos sasniegumus. Taču, kā jūs pamanīsiet, mana mācība neaprobežojas tikai ar Amerikas indiāņu filozofiju, lai arī es cenšos izmantot visu to dzīves gudrību, ko uzkrāju tajā dzīvē.

Lai atjaunotu līdzsvaru uz planētas, jūsu civilizācijai vajadzētu daudz ko pamācīties no indiāņiem, un es ceru, ka mans šībrīža tēls kaut nedaudz jums atgādinās par to. Es saku "daudz ko", bet ne "visu", jo svešu pieredzi vienmēr vajag aizņemties ar prātu.

Tieši tāpat daudz ko varētu iemācīties no Austrālijas aborigēniem un no Āfrikas bušmeņiem, un no citām tautām, kas dzīvo ciešā saskarē ar dabu. Viņi zina, kā dzīvot harmonijā ar Māti Zemi, un ciena visu, ko radījis Dievs. Un tieši tas jums šobrīd ir nepieciešams. Es tikai jūs lūdzu — kad pētīsiet šo tautu dzīves filozofiju, nevajag apraudāt viņu izzušanu un sašust par netaisnībām, kas it kā ir nākušas pār šo cilvēku galvu. Tā rīkojoties, jūs viņus nošķirat no Dievišķās Kārtības, kas ir nevainojama savā būtībā, un ar nosodījumu un pagātnes ēnām radāt savā dvēselē nevajadzīgu diskomfortu.

Nekas nav pazaudēts. Nevajag cildināt izzudušās civilizācijas. Atceroties savus iemiesojumus uz Zemes, arī pēdējo, es bieži sarkstu no kauna, jo biju tik tālu no Patiesības. Protams, Senajā Ēģiptē vai maiju civilizācijā bija daudz kas iespaidīgs, taču varu apstiprināt, ka šobrīd jūs esat kļuvuši daudz attīstītāki — ja vien, protams, bijāt tur ari tad. Iespējams, ka tām civilizācijām bija atslēgas, lai piekļūtu kādām slepenām zināšanām, taču dzīve tolaik bija daudz nežēlīgāka. Jums, mani dārgie, ir Mīlestība, un tā ir nepieciešama jums daudz vairāk nekā sfinksu vai piramīdu noslēpumu atrisinājums.

SAZINĀŠANĀS AR GARIEM

Jums būtu jāzina, mani dārgie, ka tas vien, ka kāds gars mitinās viņpus fiziskās pasaules, nepadara viņu automātiski par avotu gudrībai, kurai jums būtu jāpievērš īpaša vērība. Un arī to vārdiem nav nekādas nozīmes.

Es uzdrošinos teikt, ka daži no jums pārāk lielu nozīmi piešķir vārdiem un pieņem par tīru patiesību jebkuru ziņojumu tikai tāpēc vien, ka pavadonim ir iespaidīgs vārds. Ir cilvēki, kam tīk dēvēt sevi par pazīstamām personībām, un tieši tāpat arī gara pasaulē ir būtnes, kam ir problēmas ar savu identitāti un kas, kolīdz rodas izdevība, ar baudu dēvē sevi par Napoleonu vai Maķedonijas Aleksandru, nemaz nerunājot par Bībeles personāžiem. Diemžēl arī astrālajā pasaulē mēdz būt problēmas ar ego.

Es jums to saku, lai atgādinātu, ka svarīgs ir ziņojums, nevis tas, kas šo ziņojumu atnes. Jo nozīmīgāks šķiet gars, kas ziņu atnesis, jo vairāk jāpārliecinās, vai tā nāk no Dieva.

Ziņojumi, kas nāk no Patiesības un Mīlestības pasaules, nespēj izraisīt bailes un satinēt drūmus pareģojumus, jo patiesa mīlestība izdzen bailes. īsts Dieva sūtnis nes jums labas ziņas, iedrošina jūs im neļauj zaudēt ticību saviem spēkiem un spējai uzturēt kontaktu ar Dievišķo daļu, kas mīt jūsos. Tāds sūtnis nekad nepieprasīs aklu uzticību un nedos jums iemeslu celt sevi augstāk par pārējiem, jo Dievs jūs mīl vienādi un vēlas, lai visi paceltos augšup pēc iespējas ātrāk. Viņš nemēģinās izdabāt jūsu ego, drīzāk sāks jūs uzmundrināt, un savas būtības dziļumos — tur, kur atrodas jūsu personības brīnišķīgā, mīlošā daļa, — sajutīsiet, ka Viņš par jums rūpējas.

īsts sūtnis nemēģinās jums atņemt jūsu Dievišķās Tiesības radīt pašiem savu realitāti un nepareģos jums citu nākotni kā vien to, kurā jūs spētu saskatīt sava augstāko potenciālu realizāciju. Patiesais Dieva Sūtnis jums palīdzēs saprast, ka esat nevainojami jau tagad, pat ja vēl neesat līdz galam apzinājušies savas iespējas.

Saskarsme ar īstu sūtni notiek ne tikai ar vārdiem, bet ari mīlestības valodā. Ļaujiet, lai mīlestība runā pati par sevi.

Un tā ir patiesība, ka ir lieli skolotāji, kas sazinās ar cilvēci caur atsevišķiem cilvēkiem — to vidū ir arī jūsu iemīļotie svētie un, protams, pats Skolotājs Jēzus. Taču, ja jūs, piemēram, apmeklēsiet lekciju, ko caur mediju lasa kāds Skolotājs, jūs saņemsiet šī Skolotāja enerģiju tikai daļēji. Medijs var sevī pilnībā uzņemt Skolotāja enerģiju tikai vienā gadījumā — ja viņā ir tāda pati enerģija. Tad kādēļ viņam nodot citas būtnes enerģiju, ja viņš var izmantot savu personīgo?

Un vēl — garīgajā pasaulē ir Gaismas kalpi, kas palīdz cilvēcei un kuriem nav ne konkrēta vārda, ne formas. Jūs neatradīsiet vēstures grāmatas, kurās viņi ir pieminēti, taču tādēļ viņu nestie ziņojumi nekļūst mazāk svarīgi.

Neaizmirstiet arī, ka jums palīdz klusi un nemanāmi — tā, ka par to nerodas ne vismazākā nojausma. Sasniegt Apsolīto Zemi jums, mani dārgie draugi, palīdz neskaitāms daudzums būtņu; viņi ved jūs no baiļu pasaules, zaudējumiem un vientulības uz Paradīzi Zemes virsū. Viņi nemeklē atzinību un kalpo pašas kalpošanas dēļ, kā arī tāpēc, ka mīl jūs, mii daudz spēcīgāk, nekā spējat iedomāties. Viņu balva par kalpošanu ir prieks, ko viņi no tās iegūst.

Tieši tāpat notiek uz Zemes. Daži no jums meklē atzinību un slavu, citi klusi un nemanāmi strādā sviedriem vaitjā; taču es vēlos pateikt, ka no garīgā skatpunkta neviens no šiem ceļiem nav pārāks par citu. Kalpošana notiek garīgajā pasaulē, un tieši tāpat, kā pamanāmākie no jums riskē nostiprināt sava svarīguma sajūtu, tā nemanāmākie riskē iekrist nepatiesā pieticībā.

Taču jūsu vidū daudz vairāk ir tādu dvēseļu, kas kalpo, par to neaizdomājoties. Kad tās ieradīsies garīgajā pasaulē un atskatīsies uz aizvadīto dzīvi, viņus gaida ļoti patīkams pārsteigums.

Iedomājieties tādu ainu — jūs nonākat garīgajā pasaulē, un viens no Kannas Skolotājiem saka: "Kas palīdzēs šai būtnei izanalizēt viņas dzīvi?" Mēs visi tūdaļ paceļam roku un cits par citu skaļāk saucam: "Es! Es palīdzēšu! Lūdzu, izvēlieties mani!" Mēs ļoti mīlam šo darbu — mums ļoti patīk novērot, kā jūs priecājaties un brīnāties, kad kļūst skaidrs, ka dzīvē, kuru uzskatījāt par tukšu un neizdevušos, patiesībā ir bijis ļoti daudz mazu rīcību, kuras veicāt pilnīgi dabīgi, pat neaizdomājoties par to, ka tā arī ir patiesā kalpošana. Un mēs nekad neatstājam bez uzmanības jūsu labos darbus, it īpaši ja darāt tos ar tik lielu mīlestību, uz kādu vien esat spējīgi.

Šeit pateiktā jēga ir tajā, ka jums pat nevajag censties izsvērt savus vai svešus nopelnus, jo tas nav jūsu spēkos. Vienkārši pacentieties panākt iespējami vairāk ar to, kas ir jūsu rīcībā, bet jums ir viss, lai sasniegtu pašas augstākās virsotnes. Pat visvienkāršākais darbs, ja to izpildīsiet ar pareizo garīgo noskaņu, var jūs pacelt visaugstākajā punktā.

PAREĢOJUMI

Šodien jūs no visām pusēm dzirdat cilvēces un jūsu planētas nākotnes pareģojumus.

Es gribu jums atgādināt: viens no pašiem senākajiem pareģojumiem vēsta, ka būs milzum daudz viltus pareģu, un šodien šis pareģojums ir tik aktuāls kā nekad agrāk.

Jūs esat apjukuši, un ne tikai tāpēc, ka tie pareģojumi, kurus dzirdat, bieži vien ir pretrunā cits citam. Jūs baidāties, ka paši baisākie no tiem varētu piepildīties. Atsevišķi pareģojumi, kas šodien nonāk fiziskajā pasaulē, ir absolūti meli, pārējie dažādās pakāpēs izkropļo patiesību.

Saprotiet, mani dārgie, ka metodes, kuras šobrīd ir mūsu rīcībā, lai sazinātos ar jums, nav ideāls saziņas veids, bet pagaidām nevar būt citu ceļu. Attiecības starp mūsu pasaulēm sāka veidoties tikai pirms dažiem gadu desmitiem — pēc tam kad sākās "spiritisma kustība", kā jūs to saucat, — un pagaidām atrodas savas attīstības sākuma fāzē. Šīs attiecības jau daudz mazāk atgādina iespaidīgu šovu un pamazām kļūst aizvien efektīvākas. Lai pārliecinātos, ka garīgā pasaule eksistē, jums vairs nav nepieciešams teātris ar mainītām sejām un balsīm, ko sākotnēji izspēlēja mediji. Tomēr, satiekoties ar tādiem spokiem, kāds esmu es, būtu tikai normāli, ja cilvēkam nostrādātu veselīgs skepticisms. Lētticība astrālajām būtnēm ir tas pats, kas asins smarža haizivīm. Tādi cilvēki, kas varētu kalpot par instrumentiem mūsu rokās, patiešām ir reti sastopami, jo viņiem sevi jāapvieno pietiekama objektivitāte, pazemība un garīgā veseliba, lai viņi vienmēr spētu saņemt un nodot informāciju neizkropļotā veidā.

Mēs vēlamies, lai jūs no mācības, ko jums nododam, iegūtu pēc iespējas vairāk, taču vēlamies ari, lai jūs iemācītos spriest skaidri un objektīvi, izvēloties no iegūtās informācijas pārpilnības tikai to, kas jums šķiet patiess.

Taču visvairāk mēs vēlamies, lai jūs iemācītos uzticēties savai iekšējai balsij un paļautos tikai uz to — katru minūti ik dienu tā īstajā bridi sniegs jums visu informāciju, kas nepieciešama, lai pilnvērtīgi dzīvotu tagadnē, nebaidoties par nākotni. Ta ari ir ideāla komunikācija. Kā teica svētais Pāvils himnā, slavinot Mīlestību: "Kad nāks pilnība, tad beigsies, kas bija nepilnīgs. Kad šis bridis pienāks, es beidzot varēšu atstāt visus savus līdzšinējos darbus un doties pensijā! Un jūs varēsiet izmest šo un visas pārējās grāmatas, kas jums ir!

Bet līdz tam brīdim, kamēr jūs neiegūsiet saikni ar savu iekšējo balsi, jums vajadzēs sadarboties ar tādiem pavadoņiem kā es un uzkrāt dzīves gudrību. Starp citu, viens no vislabākajiem veidiem, kā kļūt gudrākam, ir iemācīties klausīties savā ķermenī.

Jūsu ķermenis nemāk melot. Jūs pavisam viegli iemācīsiet to reaģēt uz Patiesību tieši tāpat, kā tas reaģē uz priecīgiem jaunumiem pēc saspringta laika. Un, kad saskarsieties ar Patiesību, jūsu plaušas vēlēsies vairāk gaisa un visa jūsu būtība vēlēsies vairāk dzīvības spēka. Tajā brīdī dzīve būs nevainojama, jo tāda ir arī Patiesība. Jūsu mugura iztaisnosies, galva pacelsies, viss jūsu ķermenis tieksies augšup, un jūs burtiski pacelsieties virs zemes. Iespējams, ka sajutīsiet durstīšanu, jums var parādīties zosāda. Ta jūsu ķermenis atsaucas uz Patiesību, kad to lasāt vai dzirdat.

Ja lasāt kādu grāmatu un jūsu ķermenis atsaucas tikai kādam atsevišķam teikumam vai fragmentiem, nesvārstoties atmetiet to, kas negūst atbalsi jūsu sirdī.

Iemācijuši savu ķermeni reaģēt uz patiesību, jūs pārstāsiet aizrauties ar visādām modīgām teorijām un sāksiet sekot savam kursam, pārliecinoši tuvojoties patiesā spēka vietai, kur viss jūsos sāks skanēt harmonijā ar Patiesību.

VĒL PAR PAREĢOJUMIEM

Mēs, jūsu pavadoņi, eņģeļi un jūs mīlošās būtnes no gaismas pasaules, esam pamanījuši, cik ļoti jūsu sirdis uztrauc atsevišķi baisi pareģojumi.

Daudzus no jums īpaši satrauc interpretācijas par to, ka seno civilizāciju kalendārā laika uzskaitījums beidzas drīz pēc trešās tūkstošgades pirmās dekādes. Un daži apgalvo, ka līdz ar to beigsies arī dzīve uz Zemes un ka tikai izredzēto grupa — cilvēki, kas seko ļaunā Laikmeta kustības idejām, — tiks izglābti, lai varētu uz Zemes ieviest jaunu kārtību.

Mani dārgie, ja domājat, ka izglābsieties tikai jūs vieni, jūs gaida vilšanās. Tieši tāpat domā visu pārējo reliģiju un filozofiju piekritēji. Un kā jums patiks, ja starp tiem nedaudzajiem, kas izdzīvos, būs gan kristieši, gan islāma fundamentālisti? Tādā gadījumā visas problēmas, kuru atrisināšanai it kā būtu bijusi nepieciešama šī masu iznīcināšana, paliks neatrisinātas. Jūs tik kaislīgi tiecaties uz brālību un garīgo vienotību, bet tā vietā no jauna atsāksies šķelšanās un konflikti. Es uzdrīkstos teikt vēl ko — ja domājat, ka izglābsieties, tātad jūs ticat savai taisnībai, bet tas liecina par pašpārliecinātību un godkāri.

Daudzi šī pareģojuma notikumus saista ar Zemes ass nobidi, taču tas drīzāk būs saistīts ar cita veida polaritātes maiņu — cilvēku apziņas pāriešanu piektajā dimensijā. Vai tā var būt arī virzienu maiņa cilvēku domāšanā? Tas ir līdzīgi kā jūsu šībrīža izpratne par Zemes poliem — tai ir divi Ziemeļpoli, ģeogrāfiskais un magnētiskais, taču tikai viens no tiem ir īsts, tieši tāpat arī cilvēce ir sadalījusies savā lojalitātē: vieni tic neīstiem dieviem, citi — Patiesībai. Pēc pāriešanas piektajā dimensijā mainīsies cilvēka sirds polaritāte — tā atteiksies no dažādām puspatiesībām, kas šobrīd valda uz Zemes, un noskaņosies uz vienu absolūto Patiesību.

Es arī vēlos, lai jūs zinātu, ka iznīcība, kas aprakstīta šajā pareģojumā, nobāl visa tā priekšā, ko jūs savā muļķībā būtu sev jau nodarījuši, ja neiejauktos neredzamā pasaule. Mēs ik dienas novēršam neskaitāmas katastrofas, kas varētu skart visu cilvēci, turklāt daudz lielākas par tām, kādas uz Zemes varētu rasties dabiskā veidā. Acumirklī neitralizēt kodolsprādziena izraisīto efektu — tas no mums neprasa ne nieka. Es jums to saku, nevis lai slavētu mūs vai sabārtu jūs, bet gan lai darītu jums zināmu, ka nestrādājat vieni šajā lieliskajā projektā — Zemes transformācijā. Šādu palīdzību mēs nodrošinām visai cilvēcei, ne tikai atsevišķiem tās indivīdiem. Šādi ikdienas brīnumi, protams, lielākoties paliek jūsu acīm nepamanīti, ja neskaita nejauši izmestas frāzes, kad mēdzat teikt: "Vai tas nav brīnums, ka tas un tas nekad līdz šim vēl nav noticis?" Vai kad sākat teikumus ar vārdiem: "Vai tas nav brīnumaini…?" vai "Vai tas nav neticami…?"

Es nevaru noliegt, ka jūs varētu nonākt līdz pašiznīcināšanās robežai, ja ļoti pacentīsieties, taču — kurš ir teicis, ka Dievs nepaspēs iejaukties?

Un — kā jūs domājat, kā pirksts ir uzlikts uz sarkanās pogas?

ZEMESTRĪCES

Ja ticat pareģojumiem, ar katru gadu pie jums notiks aizvien vairāk zemestrīču un citu dabas katastrofu.

Man nepatīk vārds "katastrofa", jo tas vieš bailes. Es ļoti labprāt izņemtu šo vārdu no jūsu valodas. Kas gan tik katastrofāls ir tajā, ka kāds atstāj savu ķermeni; un, ja kāds izveļas to izdarīt zemestrīces laikā vai plūdos kopā ar citām dvēselēm, vai tad tas ir sliktāks scenārijs par nāvi slimības dēļ vai autoavārijā? Kamēr nepienāks laiks, kad jūs visi būsiet sasnieguši tādu apziņas līmeni, kad nāve būs jūsu apzināts lēmums, pastāvēs daudz un dažādi veidi, kā atstāt fizisko ķermeni, arī katastrofas.

Padomājiet, cik labi būtu, ja jūs ar mieru sirdī spētu paziņot saviem mīļajiem, ka esat sapratuši, ka ir pienācis laiks aiziet no fiziskā veidola. Nebūtu sēru, jo visi apzinātos, ka nav pamata šai ilūzijai par atšķirtību. Tieši otrādi — jūs svinētu šo notikumu! Ja vien jūs spētu atcerēties, kā tas bija — piedzimt, jūs saprastu, ka nomirt jebkurā gadījumā ir tīrais nieks salīdzinājumā ar to.

Kas attiecas uz zemestrīcēm — kad jūtat, ka esat pārāk ilgi sēdējis, jūs pieceļaties un izstaipāties. Zemestrīces Mātei Zemei ir tieši tāds pats veids, kā atbrīvoties no iekšējā sasprindzinājuma. Viņa vienmēr tā ir darījusi un neatteiksies no sava ieraduma. Jums šķiet, ka zemestrīces notiek biežāk nekā pirms gadiem simts, taču ari dzīve ir kļuvusi daudz saspīlētāka. Kur šis stress paliek? Kad bijāt bērns, jūs savu stresu izlādējāt mātes ķermenī, kad viņa jūs turēja rokās, un bērni, kurus bieži nēsā uz rokām, vienmēr ir laimīgi un mierīgi. Padomājiet, cik daudz saspīlējuma šobrīd tiek izlādēts Zemes Mātes klēpī!

Un neaizmirstiet, mani dārgie, ka jūsu planēta ir dzīvs, elpojošs organisms, tāpat kā jūsu ķermenis. Daudzi no jums pat nedomādami sauc tropu mežus par Zemes plaušām un upes par tās vēnām, taču tikai nedaudzi saprot, ka šo salīdzinājumu var turpināt un ka Viņa jūtīgi reaģē uz kolektīvās cilvēciskās apziņas veselības stāvokli. Redzat, cik daudz metaforu! Taču pagaidām atgriezīsimies pie zemestrīcēm.

Man šķiet, ka zemestrīces, par kurām tiek vēstits pareģojumos, simbolizē kaut ko citu — tās nav tikai Zemes izstiepšanās, bet gan trieciens tiem cilvēkiem, kuri dzīvo uz nestabilas, bīstamas augsnes. Viņu dzīves pamats tiks sagrauts, un tas ir neizbēgami.

Jūsu mīļotais Skolotājs Jēzus savai līdzībai par vīru, kas uzcēla māju smiltīs, un vīru, kas uzcēla māju uz klints, varētu trāpīgi piebilst par tiem, kas uzcēluši savas mājas uz tektoniskā lūzuma līnijas. Kad sāksies zemestrīce, šis mājas sabruks, jo to pamati būvēti nedrošā vietā.

Es mēģinu pateikt jums, dārgie draugi, ka pareģotās zemestrīces tuvākajos gados nav domātas kā dabas katastrofas, bet gan kā dzīves pamatu satricinājumi tiem cilvēkiem, kas savas mājas nav cēluši uz stingrajiem Patiesības pamatiem.

Ja jūsu dzīve ir būvēta uz attiecībām ar jums apkārtesošo materiālo pasauli, ja jūsu pašnovērtējums ir atkarīgs no jūsu ienākumiem, ārējā veidola un jūsu mājas lieluma, jūs dzīvojat uz tektoniskā lūzuma zonas. Jau pirmajā zemestrīcē jūs zaudēsiet visu, kam esat pieķērušies.

Šī zemestrīce var notikt jūsu personīgajā dzīvē un skart tikai jūs, taču tā var skart arī vienlaikus daudzus cilvēkus. Piemēram, jūsu finanšu un biznesa pasaule ir veidota uz ļoti bīstamas seismiskās zonas. Bet, kad visa plašā sabiedrība uzzinās — un es domāju, ka no tā neizdosies izvairities, — dažas atsevišķas detaļas par to, kas pirms diviem tūkstošiem gadu norisinājās jūsu Svētajā Zemē, notiks ļoti daudz zemestrīču, kas var sagraut kristietību kā reliģiju. Katrā ziņā zeme zem kājām zudīs ļoti daudziem, un tiem no jums, kas jau dzīvo ar Patiesību, vajadzēs glābt citus, kuru pārliecība sašūposies. Tikai Patiesība, kas uzrunās caur jums, izglābs un atbrīvos šos cilvēkus. Jūs viņus vedīsiet no baiļu un soda zemes uz Apsolīto Zemi, kur jūs gaida Vienotība ar Dievu. Patiesi, jūs sagaida dižena misija!

Saprotiet, mani dārgie, ka visa iemesls būs gaisma, kas šobrīd ar spēcīgu plūsmu izlīst pār jūsu planētu. Neviens nevēl jums ļaunu, un viss, kas jūs sagaida, notiks tieši jums par labu un tādēļ, lai jūs kļūtu brīvi. Savā dvēselē jau esat piekrituši tam, citādi nebūtu nolēmuši doties uz Zemi tik sarežģītā laikā.

Vissmagāk šajā zemestrīču laikā klāsies tiem, kas pretojas neizbēgamajai apziņas pārejai uz daudz stingrāku pamatu. Taču, kad dzirdēsiet par cilvēkiem, kas smagi pārdzīvo kaut kādu zaudējumu savā dzīvē — darbu, naudu, stāvokli sabiedrībā —, nenosodiet viņus pārāk bargi un neuzskatiet par ļauno spēku upuriem. Protams, jūtiet viņiem līdzi, taču tajā pašā laikā priecājieties, ka Dievs savā Labvēlībā ir norādījis uz viņu nedrošajiem pamatiem un ka viņiem noteikti tiks dota iespēja savu dzīvi veidot no jauna uz nesatricināmajiem Patiesības pamatiem, ja vien viņi vēlēsies izmantot šo iespēju.

Tos, kas sevi ir veltījuši garīgajai attīstībai, arī sagaida satricinājumi, lai gan ne tik smagi. Ari uz garīgās izaugsmes ceļa ir sastopamas ciešanas — tās palīdz atbrīvoties no piesaistes ārišķībām, maldu dieviem. Turklāt ciešanas pārbauda jūsu ticību. Vai tikai jūs nesāksiet šaubīties par Dieva esamību, kad viss jūsu dzīvē notiks ne tā, kā būtu gribējis? Vai esat līdz galam patiesi, kad izrunājat vārdus "Lai notiek Tava griba"?

SLIMĪBAS

Kādēļ cilvēci ir skāris AIDS?

Iemeslu, kādēļ ir radies AIDS, ir tikpat daudz, cik cilvēku, kuri ar to ir saslimuši. Taču, runājot vispārīgi, es vēlos pateikt, ka svarīgi ir nevis tas, kā vai no kā tas vai cits cilvēks ir inficējies ar šo virusu, bet gan tas, ka ir parādījusies slimība, kas tradicionālajā medicīnā tiek uzskatīta par neārstējamu. Protams, ka ikviens līdzcietīgs cilvēks gribēs, lai šai slimībai tiktu atrastas ārstēšanas metodes, taču, pat ja zāļlīdzekļi tiktu atklāti, tas neatrisinātu pamatproblēmu, jo parādīsies jauna, vēl apdraudošāka slimiba, kuras priekšā medicīna būs vēl bezspēcīgāka. .AIDS, tāpat kā citas slimības, kas skar imūnsistēmu, atgādina cilvēkiem par to, cik svarīgi ir sevī stiprināt ticību caur kontaktu ar Pirmavotu — vienīgo vietu, kurā jūs jūtaties patiesi mierīgi un droši. Tā kā matērija pakļaujas domai, kontakts ar Pirmavotu nostiprina jūsu organisma aizsargmehānismus. Ja cilvēce neizveidos šo kontaktu, Māte Daba pasniegs tai vēl daudz nesaprotamākas slimības, ko ārsti un zinātnieki nekad neizpratīs.

Lai izveidotu daudz veselīgākas attiecības ar savu Pirmavotu, jums būtu daudz dziļāk jāapzinās un jāsaprot apkārtējā vide, jūsu fiziskais ķermenis un dabas likumi, kas tos regulē. Tikai tad gan jūsu personīgajā, gan visas cilvēces dzīvē sāks izpausties princips: "Tas, kas ir ārpusē, līdzinās tam, kas iekšpusē."

Protams, ka vairākums no tiem, kas rietumnieku sabiedrībā slimo ar A1DS, ir lielisks piemērs tam, kā atšķirtība no Dieva noved pie fiziskas slimībās. Neskaitāmi daudz homoseksuālistu savas dvēseles dzijumos nēsā kaitīgu uz skatu, ko rada sen novecojusi morāle: labākajā gadījumā viņi uzskata, ka ir nepilnvērtīgi sabiedrības acīs, sliktākajā — ka viņiem ir atņemta Dieva mīlestība. To pašu var teikt par narkomāniem un citām riska grupām — sabiedrība viņus visus nosoda. Tajā ir kaut kāda likteņa ironija, ka šie cilvēki, tiecoties atbrīvoties no sāpēm un kļūt laimīgāki, izvēlas ceļu, kuru ejot risks inficēties ar HIV ir maksimāls. Jo narkotikas un sekss viņiem ir tikai veids, kā apslāpēt dvēseles sāpes un atbrīvoties no atstumtības izjūtas.

Lai cik paradoksāli tas ari šķistu, A1DS eksistencē ir arī pozitīvi momenti. Padomājiet par to, cik daudz līdzjūtības, mīlestības un labestības ir izpaudies tur, kur iepriekš to nebija, cik daudz iecietības un vēlmes kalpot ir atmodināts un cik daudz ir tādu dvēseļu, kas ar šīs slimības starpniecību daudz ātrāk nonāca pie vienotības ar Dievu un Patiesību. Daudzi no viņiem, mani dārgie draugi, nokļuva garīgajā pasaulē jau lieliski sagatavoti tam, lai kalpotu cilvēcei. Vieni kalpos jums, paliekot gara pasaulē, bet citi centīsies pēc iespējas ātrāk atgriezties uz Zemes, lai dalītos ar uzkrāto mīlestību, izdziedinātu to cilvēku dvēseles, kurus viņi nesen pametuši. Es ceru, ka jūs to sapratīsiet un vairs nievājoši nesauksiet viņu salīdzinoši isās dzīves par bezjēdzīgām un veltīgām.

Vai tiesa, ka ikvienai slimībai ir noteikta jēga, ka tās mums kaut ko māca?

Es atkal teikšu: katra saslimšana izriet no dziļi individuālas pieredzes — šajos procesos ir iesaistīti daudzi faktori, un diez vai jūs atradīsiet divus vienādus gadījumus, kas radušies, mijiedarbojoties vieniem un tiem pašiem faktoriem. Taču, runājot vispārēji, visu saslimšanu pamatā ir tas, ka jūs ticat savai nepilnībai. Ja tam ticat jau ilgi, turklāt pēc tam neapzināti sākat arī uzvesties tā, lai kompensētu savu nepilnības izjūtu, jūsu ķermenis agrāk vai vēlāk sāks atspoguļot šo ticību. Analizējot konkrētas slimības, kas izpaužas noteiktās ķermeņa vietās, jūs varat atrast atslēgu, tieši kuri jūsu uzskati tās ir pievilkuši. Taču, lai kādi tie ari būtu, to izārstēšanai ir nepieciešams viens un tas pats — izdzēst nepilnvērtības sajūtu, noticot Patiesībai, ka jūs esat ideāli jau tagad.

Ja vien jūs zinātu, kādas mocības izjūt jūsu nelaimīgais ķermenis, mēģinot reaģēt uz visiem jūsu maldīgajiem uzskatiem! Pasakiet sev: "Es esmu nevainojams jau tagad,"— un visas jūsu ķermeņa šūniņas priecīgi atsauksies: "Urrā! Mēs esam perfektas! Beidzot mēs varēsim būt tādas, kādas esam patiesībā! Atkārtojiet šo frāzi tūkstoš reižu dienā, un jums kļūs daudz labāk. Protams, ka sākumā mazais kaitnieks jūsos laiku pa laikam ierunāsies: "Tas visas ir muļķības!" — taču viņš drīz vien apklusīs, jo skepticisms nav spējīgs mēroties spēkiem ar Patiesību.

Taču man patiešām ir trūkumi. Lai to saprastu, man pilnīgi pietiek paskatīties uz sevi spogulī vai atcerēties par savu neglīto rīcību pagātnē. Un vai tas tomēr nav egoistiski — domāt, ka esmu ideāls:

Būt nevainojamam nenozīmē būt līdzīgam kinozvaigznēm vai svētajiem. Jūs varat turpināt uzskaitīt savus trūkurnus, vai zili palikdami, taču man tas ir vienaldzīgi, jo es redzu jūsu patieso būtību. Atbildiet man uz dažiem jautājumiem. Vai jūs ticat tam, ka Dievs ir visur?

Jā.

Ja reiz Dievs ir it visur, Viņam jābūt katrā jūsu ķermeņa daļā — katrā šūnā, katrā matā, katrā asins lāsē. Kā jūs domājat, kāpēc Jēzus teica, ka Dievs zina, cik matu jums ir uz galvas? Tāpēc, ka Dievs ir ari ikvienā matā uz jūsu galvas! Jūs nevarat pateikt, ka Dievs ir visur, bet apstājas divdesmit centimetrus no jūsu ķermeņa. Tagad otrs jautājums — vai jūs ticat, ka Dievs ir Mīlestība?

Jā.

Tad Mīlestība ir katrā jūsu ķermeņa daļiņā! Vai jūs ticat, ka Dievs ir ideāls?

Jā.

Tad jūs tomēr ticat, ka esat ideāli! Iekritāt gan! Lai kāds būtu Dievs, ari jūs tādi esat. Domāt par sevi kā par ideālu ir egoistiski tikai tad, ja jūs no vienādojuma izslēdzat Dievu. Jūs esat ideāli tikpat lielā mērā kā Dievs. Turklāt, mani dārgie, jo tuvāk jūs pienākat spogulim, jo labāk varat saskatit savus trūkumus. Tāpat, jo vairāk pietuvojaties Dievam, jo vairāk jums ir iemeslu uzskatīt sevi par nepilnvērtīgiem. Es to saku tādēļ, lai jūs spētu ieraudzīt sava zemā pašvērtējuma pozitīvo pusi — tas var liecināt ari par progresu.

Tādēļ, visi mani draugi, kas šobrīd sirgstat ar kādu slimību, es jums izrakstu zāles: "Es esmu perfekts jau tagad!" Lietot tūkstoš reižu dienā.

Bet ja nu kādam ir pienācis laiks pamest savu fizisko ķermeni? Vai šī afirmācija var traucēt viņa dvēseles vēlmi?

Nē. Šī Patiesība atnes tikai labumu neatkarīgi no situācijas.

Atcerieties, ka Patiesība padarīs jūs brīvus. Tā atbrīvos jūs no ciešanām un slimībām, vai ari no fiziskā ķermeņa, ja meklējat šādu brīvību. Un, atbrīvojušies no ķermeņa, jūs būsiet brīvi arī no slimībām un ciešanām — garīgajā pasaulē jūs vienmēr atgriežaties ideālā formā.

Šobrīd ir tik daudz ārstēšanās metožu, ko piedāvā alternatīvā medicīna. Vai tas nozīmē, ka tradicionālā medicīna savus resursus ir izsmēlusi!'

Nepavisam ne. Tradicionālajā medicīnā savu aicinājumu ir atradušas ļoti daudzas dvēseles. Savukārt garīgajā pasaulē ir daudz dvēseļu, kas palīdz jūsu tradicionālajai medicīnai atrast medikamentus un ārstēt slimības, kuras alternatīvajai medicīnai nav pa spēkam izārstēt. Noraidīt tradicionālo medicīnu nozīmētu bloķēt izaugsmi visām šīm dvēselēm, kas šādi cenšas kalpot cilvēcei. Tajā pašā laikā tradicionālajā medicīnā strādā ne mazums dvēseļu, kurām bija lemts kļūt par dziedniekiem, taču šie cilvēki pārprata savu aicinājumu. Bet nevajag viņus par to nosodīt.

Protams, ka agrāk vai vēlāk pienāks diena, kad nepieciešamība pēc tradicionālās medicīnas izzudīs pati no sevis, taču noraidīt tās zināšanas patlaban būtu pārdroši, pat augstprātigi. Vienkārši neizmirstiet, ka iespējas, ko tā sniedz, ir ierobežotas — tā dod zāles, bet nenovērš slimību pamatcēloņus. Tie jums jāatrod citos veidos, un, kā jūs jau pieminējāt, tam ir daudzas alternatīvas. Es ar nepacietību gaidu laiku, kad katrā ģimenē būs vismaz viens dziednieks. Katrai ģimenei tāds ir nepieciešams, līdzīgi kā jums šobrīd katrā mājā ir medicīniskā aptieciņa.

Starp citu, ar laiku jūsu jutīgums pastiprināsies, un galu galā jūs vienkārši vairs nespēsiet paciest ķīmisko zāļu blakusefektus. Tā kā jūs tik daudz runājat par savu evolūciju kā par sava ķermeņa vibrāciju pastiprināšanos , pirmajā plānā būtu jāizvirzās vibracionālajai medicīnai. Dārgakmeņi, ziedu aromāti un eņģeļu-dziednieku tieša iejaukšanās lūk, nākotnes medicīnas pamatelementi.

Jā, jā, tieši tā — kaut kad jūs uz mājām izsauksiet eņģeļus-dziedniekus, nevis ģimenes ārstus kā patlaban.

Ja vien jūs zinātu, ar kādu nepacietību mēs gaidām šo ciešo mūsu un jūsu pasauļu sadarbību! Runājot par "mūsu" pasauli, es domāju ne tikai mūs, jūsu pavadoņus un eņģeļus, bet arī stihiju pasauli — dabas garus, kas rūpējas par ziediem un augiem, no kā jūs gatavojat zāles, kā ari dievus, kas atbild par minerālu valstību. Amerikas indiāņi uzskata visas šīs būtnes par cilvēku radiniekiem, un tā patiešām arī ir.

JUSU GRIBA UN NĀVE

Dārgie draugi, jūsu vidū es redzu tik daudzus, kas savos sirds dziļumos nemaz nevēlas atrasties savā fiziskajā ķermenī. Es varu to saprast. Daudz labprātāk jūs atgrieztos atpakaļ gara pasaulē. Jūs dziļi sevī zināt, kādam būtu jābūt patiesības ceļam, bet zemes dzīve ar visām tās cīņām un kritieniem jums šķiet tik ļoti pretrunā tam, ko sagaidāt no šīs dzīves.

Jūs ienācāt šajā dzīvē ar noteiktu mērķi, un šo mērķi varēsiet sasniegt tikai tad, ja iepriekšējās dzivēs jums jau būs izdevies sasniegt noteiktu attīstības līmeni. Šī iegūtā dzīves pieredze jums radīja jaunas iespējas garīgajā pasaulē — jūs spējāt daudz pilnīgāk izbaudīt to svētlaimi, ko saņēmāt kā balvu par garīgo attīstību. Turklāt iegūtā pieredze ļāva jums daudz pilnīgāk ieraudzīt un novērtēt Dievišķās Pasaules skaistumu un pilnību, kas šobrīd realizējas uz Zemes, un tas radīja jūsos dziļas ilgas atgriezties uz Zemes un nospēlēt šajā pasaulē savu lomu. Esot galīgajā pasaulē, to ieraudzijāt tik skaidri, ka jums sagribējās pēc iespējas ātrāk atgriezties fiziskajā ķermenī.

Protams, ka šim iemiesojumam ļoti svarīgi bija pareizi izvēlēties laiku un vecākus, taču jūs lieliski tikāt galā ar šo uzdevumu, lai ari jūsu kritiski noskaņotais prāts par to dažkārt šaubās. Taču, tiklīdz nokļuvāt savā fiziskajā ķermenī, jūs aizmirsāt par to, ko redzējāt garīgajā pasaulē, un tajā brīdī starp jūsu dvēseli un fizisko ķermeni izveidojās nestabilas attiecības.

Tādēļ nav nekā brīnumaina, mani draugi, ka dzīve jums šķiet nebeidzama cīņa. Jūs nespējat saskatīt savu dzīves mērķi un jēgu, tādēļ jūtaties tieši tāpat kā cilvēks, kas brauc automašīnā ar iedarbinātu rokas bremzi, turklāt vēl ļoti biezā miglā.

Jūs visi savas sirds dziļumos zināt, ka jūsu dzīvei ir kaut kāda jēga, taču tikai nedaudzi no jums ir spējīgi to saprast līdz galam. Nekrītiet izmisumā, jo ar katru dienu jūs aizvien vairāk pietuvosieties izpratnei un drīz jums no jauna atvērsies tas, ko redzējāt garīgajā pasaulē. Pamēģiniet par to domāt šādi: pērkot bērnam drēbes, jūs parasti tās izvēlaties par vienu diviem izmēriem lielākas, zinot, ka mazais drīz vien izaugs. Tapat ir ar mērķu sasniegšanu — lai tos realizētu, jums vēl nedaudz jāpaaugas. Potenciāls dižiem darbiem, ko paši sevī sajūtat vai ari ko jūsos saskata citi, arī ir tas apģērbs, kas nopirkts nedaudz par lielu, — gaismas kalpa uniforma. Pagaidām tā nav redzama, jo jums vēl nedaudz jāpaaugas, lai justos ērti tajā. Augšana un attīstība, kā jebkuram bērnam, neizbēgami atnesīs jums sāpes, taču jūs tiksiet ar to galā, un tajā brīdī, kad jutīsieties ērti šajā apģērbā, sajutīsieties pilnvērtīgi un laimīgi šajā fiziskajā ķermenī pašreizējā inkarnācijā. Jūs būsiet priecīgi, ka esat dzīvi. Tas būs brīdis, kad piedzimsiet no jauna.

Sī notikuma gaidās jums nevajadzētu tērēt laiku bezmērķīgām nodarbēm vai ļauties galējībām savā dzīvē tikai tāpēc, ka kaut kādi apstākļi jums šķiet nepanesami. Tas neko nedos, jūs tikai spēcīgāk izjutīsiet tukšumu; patiesā pašrealizācija būs iespējama vien tad, kad jūs izveidosiet saikni ar savu garu. Dzīvot nozīme mīlēt, pieņemt dzīvi tādu, kāda tā ir, ticēt savas dvēseles gudrībai un paļauties uz Dieva gribu. Tikai tā jūs varēsiet izaugt garīgi. Nelūkojieties ar skumjām atpakaļ un neraugieties ar izmisumu uz priekšu, necaurredzamajā miglā. Paceliet savas acis tieši uz debesīm un ieraugiet tur Dieva Mīlestības gaismu, kas apmirdz katru jūsu soli.

Mani dārgie, fiziskā piedzimšana jūs nošķir no jūsu mājām, garīgā — atved atpakaļ uz tām, jo ir pateikts: "Ja cilvēks nepiedzimst no augšienes, neredzēt tam Debesu Valstības," — un tas pats attiecas uz Paradīzi Zemes virsū.

Es labprāt izmantotu izdevību un novēlētu jums svētītu un dziļi laimīgu Dzimšanas dienu, kad tā atnāks.

KĀDA IR jūSU ATMIŅA?

Jūs aizvien biežāk žēlojaties par atmiņas traucējamiem un izklaidību?Ja ne, tad juras vēl viss ir priekšā.

Ja tā ir, tad steigšos jūs iepriecināt — šie simptomi ir laba zīme. Tie liecina, ka mainās viļņu daba jūsu galvas smadzenēs, un tas savukārt nozīmē, ka attistas jūsu apziņa. Tāpēc nežēlojieties par izklaidību, mani dārgie, jo tie ir jūsu darba augļi! Es vēlos jūs nomierināt— šie simptomi neturpināsies mūžīgi.

Jums šķiet, ka jūsu atmiņa kļūst vājāka, taču patiesībā jūsu smadzenes vienkārši atbrīvojas no informācijas, kas līdz šim veidoja jums ierasto pasaules kārtības karti. Jūs gatavojaties tam, lai varētu uzticēties garīgās pasaules vadībai, turklāt darīt to ik mirkli, neuztraucoties ne par pagātni, ne par nākotni. Pretēji tam, ko daudzi no jums domā, garīgā attīstība sevī ietver aizmiršanu, atbrīvošanos no zināšanām, un, ja var tā izteikties, tā ir tīras esences izvilkšana no jūsu esības, lai jūs ik dienu un ik mirkli varētu kalpot par Dieva Mīlestības instrumentu.

Turklāt prāta attīrīšana dod jums iespēju piekļūt tai gudrībai, ko esat uzkrājuši, apmeklējot debesu Mācību Zāles miega laikā, tā atmodina arī to seno dzīves gudrību, kas jūsos dzīvo jau ne vienu simtgadi vien. Šajās debesu Mācību Zālēs diženu skolotāju uzraudzībā jūs atsvaidzināt

savas zināšanas un gatavojaties Šīs dzīves mācībām un uzdevumiem.

Tajā ceļā, kas jums ir palicis aiz muguras, esat uzkrājuši ne mazums zināšanu un nevarat tās nodzēst vienkārši tāpat, tikai ar gribasspēku. Tā vietā esiet atvērti un dzīvojiet tā, lai šīs zināšanas kļūtu jums liekas, nevajadzīgas. Protams, jūs varat tās izmantot savai attīstībai, taču ar vienu nosacījumu — jums vajag viscaur uzticēties Dieva gribai. Ja savas zināšanas izmantosiet tikai kā līdzekli personīgajām ambīcijām, nāve jums būs liela traģēdija. Iespējams, ka jūsu nodomi ir cēli un balstīti uz cilvēkmīlestību, taču — kad jūs pēdējoreiz tos pārrunājāt ar Dievu? Kā jūs domājat, pateicoties kam šie nodomi realizējas — tikai jūsu pūliņiem vai tomēr Dieva Labvēlība tiem atver durvis? Kā slavas dēļ jūs pūlaties — Dieva vai savas? Atbildiet uz šiem jautājumiem, un jums uzreiz viss kļūs skaidrs.

Kas attiecas uz izklaidību un nespēju koncentrēties, tad — vai jums nešķiet, ka trisdimensionālā pasaule valdzina jūs aizvien mazāk? Un vai vispār tā jūs jebkad ir valdzinājusi? Vai jums, lai sakārtotu savas domas, aizvien vairāk gribas pārcelties uz kādu citu nenoteiktu vietu, kur jūs būtu pasargāti no trīsdimensionālās pasaules sāpīgās realitātes? Diemžēl Paradīzes apsolījums ir spējīgs jūs priekšlaikus izvilināt no trīsdimensionālās pasaules laikā, kad šī paradīze jūsos vēl tikai tiek veidota un kad tā vēl nav spējiga jūs pieņemt, tāpēc tukšā ilūziju pasaule, uz kuru jūs bieži dodaties savās domās, ir vien īslaicīgs patvērums, nevis cita realitāte, kuru meklējat. Ir ļoti viegli padoties visu iespējamo kursu un mācību organizatoriem, kas sola jums parādīt īsāko ceļu uz Patiesību, taču viņu spēkos nav paātrināt jūsu garīgo izaugsmi, līdzīgi kā māte nevar pasteidzināt sava bērna piedzimšanu.

Ir tikai viens ceļš— pilnīgi visu darīt apzināti un ar mīlestību, lai arī cik nenozīmīgs vai sarežģīts darbs tas būtu. Ļaujiet savai iztēlei ik dienas uz laiku aiznest jūs nenoteiktā nākotnē, kur jūs jau būsiet sasnieguši šo debesu svētlaimi. Izbaudiet šo sajūtu tik ilgi, cik jums to ļaus jūsu iztēle — jūsu dvēseles instruments. Šīs vīzijas nav nomoda sapņi, tās nav arī fantāzijas, jo tajās jūs nemēģināt aizbēgt no realitātes. Dodot vaļu iztēlei, jūs sevī radāt stāvokli, uz kuru tiecas jūsu dvēsele.

Mūzikas instrumenti tiek noskaņoti tādēļ, lai novērstu disharmoniju. Tieši tas pats notiek ar jums. Jūsu atmiņas pavājināšanās ir tikai viena pazīme tam, ka jūsu saprāts tiek smalki noskaņots— tiek sakārtotas jūsu juceklīgās domas, jūs atbrīvojaties no veciem ieradumiem un savas gribas nelokāmības, kas novirza no patiesā ceļa.

Turpinot salīdzinājumu ar mūzikas instrumentiem, orķestri viens instruments iedod toni, un visi pārējie tam pieskaņojas. Galvenais vadošais instruments jūsu dzīvē — tas ir Dievs, bet visi jūsu garīgie pūliņi — tie ir jūsu mēģinājumi noskaņoties harmonijā ar Viņa pamattoni, lai starp jums visiem rastos absolūta harmonija. Šobrīd šī vadošā nots pārņem aizvien lielāku skaitu dvēseļu un cilvēcisko vēlmju, un tuvojas laiks, kad harmonijā ar to ieskanēsies visa cilvēce.

Tas notiks brīdī, kad sāks skanēt Dievišķās Simfonijas noslēguma daļa, kad visa cilvēce apvienosies, lai pildītu Dieva gribu, kad tiks sasniegts kulminācijas punkts — Paradize uz Zemes, visa piepildījums.

PĀRPILNĪBA

Gribu jums atsaukt atmiņā kādu stāstu, ko jūs droši vien visi labi zināt. Nu jūs to izdzirdēsiet manā izpildījumā.

Kādu dienu Jēzus runāja ar ļaužu grupu — tur bija kādi pieci tūkstoši cilvēku —, un kāds priekšējās rindās pacēla roku un teica: "Atvaino mani, Skolotāj, bet mēs esam nedaudz izsalkuši. Vai varam uztaisīt pusdienu pārtraukumu?" Un Jēzus atbildēja: "Protams, mani dārgie, paskatīsimies, kas mums te ir."

Un viss, ko viņi varēja atrast, bija vien dažas zivis un daži maizes klaipi. Ja Jēzus būtu kā vairākums no jums, viņš būtu paskatījies uz zivīm un maizi un padomājis: "Ak, Dievs! Te visiem nepietiks! Palīgā! Tūlīt izcelsies nemieri!" — taču, protams, viņš tā nepadomāja. Tam, ka viņa priekšā atradās šis mazumiņš, nebija nekādas nozīmes, jo viņš zināja Patiesību par pārpilnības likumu, ka ikvienam vienmēr visa pietiek. Un tā arī bija. Viņš nemēģināja sadalīt šos produktus tā, lai katram tiktu kaut vai pa mazumiņam, ar ko uz laiku remdēt izsalkumu. Nē, viņš šiem cilvēkiem iedeva tik daudz ēdiena, ka ikviens no viņiem varēja pieēst pilnu vēderu.

Šis stāsts māca divas svarīgas lietas.

Pirmkārt, tas māca, ka nav svarīgi, cik maz jums ir. Ja vien jūs patiesi vēlaties dalīties šajā mazumiņā ar citiem bez bailēm, ka pašiem nepaliks pāri, jums vienmēr it visa pietiks.

Otrkārt, tas māca — ja jūsu realitāti diktēs materiālie faktori, ko radījusi jūsu neticība pārpilnībai, jūs nekad nespēsiet pārvarēt atšķirtību no Dieva, jums vienmēr kaut ka pietrūks. Patiesība par jūsu Vienotību ietver ari Patiesību par pārpilnību — tas ir, jūsu vienotību ar to. Nabadzībā nav Patiesības. Ja jums kaut kā pietrūkst, jums nevajag tajā meklēt Patiesību. Meklējiet tajā citus cēloņus, kas sakņojas, piemēram, kultūras vai reliģiozajos tikumos, bet varbūt tās ir sekas tam, ka jums bērnībā pietrūka beznosacījumu mīlestibas, vai sekas kādām problēmām, kas palika neatrisinātas pagājušajā dzīvē. Tas viss liek jums uzskatīt, ka ciņa par materiālo un emocionālo labklājību ir dabiska jūsu dzīves sastāvdaļa. Taču jūs maldāties, mani dārgie, jūs maldāties!

Lai arī kas trūktu jūsu dzīvē — vai tas būtu darbs, nauda, mīlestība —, tas parāda, ka jūs ticat trūkumam, lai gan, iespējams, neapzināti. Jūs uztverat materiālo pasauli kā vienīgo realitāti, tāpēc nepārtraukti sakāt: "Man nav…, man trūkst…, man nepietiek…" — tādējādi nostiprinot šo realitāti. Kā jūs noprotat, mani dārgie, šīs afirmācijas darbojas ļoti spēcīgi, it īpaši kad jūs tās atkārtojat tik bieži, kā esat to ieraduši darīt. Lielākoties jūs pat neapzināties, ka ar saviem vārdiem un domām radāt realitāti, kurā nav vietas labklājībai un pārpilnībai. Domājot par trūkumu, pacentieties izvēlēties vārdus daudz piesardzīgāk un apdomīgāk.

Ja vēlaties izdarīt pakalpojumu sev un citiem, gribu jums ieteikt — pamēģiniet kļūt par labu reklāmu Dievam! Centieties domāt par sevi kā par lielas reklāmas kampaņas daļu, kuras mērķis ir parādīt visiem priekšrocības, ko jums sniedz vienotība ar Dievu. Tikai nevajag kādam kaut ko uzspiest vai kādu iesaistīt, vienkārši parādiet ar savu piemēru, kā ticība Dieva Likumiem ļauj Patiesībai izpausties jūsu dzīvē.

Jo kas gan gribēs iepazīt Dievu, ja tādēļ jākļūst nabagam? Un kurš gribēs to darīt, ja tāpēc jākļūst vientuļam vai slimam? To visu var pārvarēt ar ticibu.

Jūsu dzīvē nevar būt nekā tāda, kas varētu būt vēl neiespējamāks par piecu tūkstošu cilvēku pabarošanu ar dažiem zivs un maizes gabaliem. Lai jūsu dzivē notiktu brīnumi, jums tikai jāatbrīvojas no prāta izveidotajiem nosacījumiem, ka realitāti nosaka materiālie pierādījumi. Un brīnumi nav nekas vairāk kā garīgie likumi, kas netraucēti darbojas jūsu dzīvē.

Vēl tikai neliels brīdinājums. Protams, jūs varat piestiprināt papīra lapu ar šo stāstu par zivīm un maizes klaipu pie sava ledusskapja durvīm, taču, ja nolemsiet sarīkot pie sevis ballīti, es tomēr iesaku nodrošināties ar ēdienu gadījumam, ja nu jums tomēr nepietiks ticības radīt bagātīgu mielastu no sapelējuša siera gabaliņa un viena savītuša tomāta.

Sāciet ar mazumiņu! Atcerieties, cik reižu jūs brīnumainā kārtā esat atraduši stāvvietu savai automašīnai, kad jau šķita, ka tas vairs nav iespējams. Jo vairāk jūs dzīvojat ar ticību, jo vairāk jums tiek atdarīts un jo vairāk saņemat pieeju Visuma enerģijas neizsīkstošajiem resursiem, lai varētu ļaut savā dzīvē ienākt vēl lielākām lietām. Dažkārt jūs tās saņemat nevis "likumīgā", fiziski loģiskā ceļā, bet gan skaistā dāvanu iepakojumā, uz kura viscaur redzami Dieva pirkstu nospiedumi. Tāpēc izmetiet kalkulatoru, ar kuru jūs skaitļojat, cik daudz naudas kaut kam varat atlicināt. Pastāvīgi domājot par to, ka jums kaut kā nepietiek, jūs paši sev atņemat pārticību. Jūs vienmēr saņemat to, kas jums ir patiešām nepieciešams, tad— kādēļ gan uztraukties par summām?

Dievs, jūsu vienīgais Avots, vienmēr ar prieku un bez vilcināšanās jums iedos to, kas palīdzēs atspoguļot Viņa dabu. Taču Viņš nevēlas, lai jūsu laime vai labklājība balstītos uz to, kas jums ir vai pieder.

Tas nozīmē, ka jums nevajag vairs apskaust cilvēkus, kam ir tas, ko vēlētos jūs. Dzīve — tā nav loterija, kurā viens laimē labklājību, bet citi ne. Neticiet arī tam, ka jūsu labklājības trūkums meklējams negatīvā karmā. Dievam nav iemeslu jūs iesaistīt šajā kosmiskajā pingpongā. Pat ja cēloņu un seku likumam kaut kad ir bijusi sāpīga ietekme jūsu dzīvē, atņemot kaut ko, tas notika tāpēc, ka tajā brīdī ignorējāt Patiesību. Taču tagad tā vairs nav. Sākot ar šo brīdi, lai jūsu instinktīvā atbilde ir: "Ja viņiem tas var būt, tad tas var būt arī man!"

Ja Dieva Likumi jūsu pasaulē darbotos brivi, pārtikas, darba, mīļoto cilvēku un naudas pietiktu visiem. Nebūtu ne skopuļu, ne mantraušu, jo neviens nebaidītos, ka kaut kā varētu pietrūkt. Tāpat jūs vairs nedalītu cilvēkus nabagos un bagātajos, jo bagātie nebaidītos dalīties ar tiem, kas trūcīgāki, savukārt trūcīgajiem būtu pietiekami ticības, lai apmierinātu visas savas vajadzības. Izzustu nepieciešamība krāt naudu nebaltām dienām; nauda seifos vai zeķēs vairs nepārklātos ar putekļiem, bet gan atrastos apritē un strādātu cilvēku labā.

Iedomājieties, kā mainītos jūsu mīļotā planēta! Jūs pārstātu ticēt tam, ka jo vairāk uz planētas ir mutes, jo lielāka nepieciešamība tērēt dabas resursus vai izcirst kokus, lai būtu pietiekami daudz lauksaimniecības zemes. Jūs pārstātu baidīties no zaudējumiem un dzīties pakaļ pelņai. Ekonomisti vairs nebūtu nepieciešami Milzīgs daudzums cilvēku, kurus šobrīd ir pārņēmušas bailes, atbrīvotos no tām un atvērtu savu sirdi. Jūsu pasaulē ienāktu daudz vairāk mīlestības un miera.

Nobeigumā vēlos piebilst, ka pārpilnība ir saistīta ar esamību, nevis to, ka jums kaut kas pieder. Pārticība ir balstīta uz pārliecību, ka jūs vada un aizsargā Dieva bezgalīgā mīlestība un gudrība un ka jūsu dzīve ir ideāla vienmēr un visās nozīmēs. Prieks no tā, ka jums ir pieeja neaptveramai mīlestības krātuvei, ir daudzkārt spēcīgāks par gandarījumu, ko jums varētu sniegt kāda jauna "rotaļlieta". Ja jums tomēr ļoti sagribas kādu — lūdzu, nopērciet to un spēlējieties, cik uziet! Taču, to pazaudējot, jūs nenobirdināsiet ne asaras, jo jums būs ticība, kas jūsu dzīvē ļaus ienākt citai.

DOŠANA UN NEMŠANA

no visvērtīgākajām dāvanām, ko jūs varētu kādam pasniegt, ir iespēja dāvināt jums. Savukārt, ja vēlaties uzdāvināt vērtīgu dāvanu sev, iemācieties gūt prieku ne tikai no saņemtajām dāvanām, bet arī no dāvināšanas.

Daudzos no jums ir tik dziļi iesakņojusies vēlme kalpot, ka jūs aizmirstat par līdzsvaru. Iespējams, ka šo vēlmi var izskaidrot ar to, ka bērnībā izjutāt beznosacījuma mīlestības trūkumu. Jūs saņēmāt mīlestību tikai tad, kad labi uzvedāties, un tādēļ uzskatāt, ka visam ir sava cena.

Iedomājieties koku. Jebkurš koks pakļaujas vienkāršam dabas likumam — tas tiecas uz gaismu. Iesakņojies zemē, tas sāk augt uz augšu. No stumbra parādās jauni sānu zari, kas ar laiku nes augļus, taču galvenais augšanas virziens vienmēr paliek nemainīgs — tikai uz augšu, uz gaismu. Cilvēka gars pakļaujas tam pašam likumam — tiekties pēc gaismas, kosmiskās saules —, tādēļ tas iesakņojas cilvēciskajā ķermenī un sāk savu ceļojumu augšup. Zari, kas piešķir viņam neatkārtojamu formu, — tā ir viņa dzīves pieredze un apgūtās mācības, bet augļi ir kalpošana citiem.

Taču kokam un cilvēkam ir viena būtiska atšķirība. Pieliekot ausi koka stumbram, nekad neizdzirdēsiet to sakām: "Ak, Māte Zeme, es neesmu pietiekami labs, lai manas saknes saņemtu tavu spēku." Un tāpat neieraudzīsiet, ka tā lapas mēģinātu slēpties no saules gaismas, sakot: "Ak, Saule, mēs neesam pietiekami skaistas, lai baudītu tavu gaismu un siltumu." Koks zina: lai augtu un nestu augļus, tam ar katru savu šūniņu ir jāņem, jāņem un vēlreiz jāņem.

Tāpēc nākamo reizi, kad ieraudzīsiet skaistu koku, kura zari slīkst no augļu smaguma, atcerieties— šie augļi radās tikai tāpēc, ka koks nekautrējās paņemt.

ĢIMENES

Daudzi no jums gribētu saprast, kāpēc esat piedzimuši ģimenēs, kas vienmēr jums ir likušās svešas, un kāpēc esat izauguši apstākļos, kas pirmajā acumirklī jums šķita galēji nelabvēlīgi.

Ar pārliecību varu pateikt tikai vienu — izvēloties ģimeni, jūsu dvēsele nebūt neseko vēlmei izbaudīt klusu ģimenisku laimi. Daudzi no maniem draugiem ir izvēlējušies piedzimt ģimenēs, kurām tie jūtas nepiederīgi, nesaprasti vai arī kurās tiem nav izdevies izveidot tikpat labas attiecības ar vecākiem kā viņu brāļiem un māsām. Pilnīgi iespējams, ka sajutāt savu atsvešinātību jau uzreiz pēc piedzimšanas, kad, pirmo reizi ieelpojot, palūkojāties visapkārt un nodomājāt: "Ak Dievs! Manuprāt, es izdarīju lielu kļūdu. Kas ir šie svešinieki? Šķiet, ka viņi mani neatpazīst. Taču lēmums ienākt šajā pasaulē tik nemājīgā vidē nebija kļūda. Ta jūs sevī nostiprinājāt vēlmi pēc Dievišķās, nevis bioloģiskās radniecības un vēlmi sajust Dievišķā Tēva un Mātes beznosacījuma mīlestību — mīlestību, ko jums nespētu dot pat vislabākie vecāki uz Zemes.

Šī Dievišķā Mīlestība atbrīvos jūs ne tikai no sāpēm, ko radīja jūsu izvēle, bet arī no visām ciešanām, kas saistītas ar jūsu iepriekšējiem iemiesojumiem, tādējādi tā jums palīdzēs pārvarēt bezdibeni, kas nošķir jūs no labestības un visa skaistā un ideālā, tas ir, Dieva. Bez patiesās radniecības izjūtas jums diez vai izdosies sasniegt savus dzives mērķus. Turklāt, apzinoties savu saikni ar Dievišķajiem vecākiem, jūs sajutīsiet lielu tuvību ar saviem bioloģiskajiem vecākiem un ieraudzīsiet viņos ne tikai tēvu un māti, bet arī radniecīgas dvēseles, zemes ceļa līdzgaitniekus.

Pārdzīvojot smagu bērnību vai kādas citas ģimenes problēmas, daudzi no jums šaubās par to, ka ir pareizi izvēlējušies ģimeni. Es varu jums apliecināt— jūs izdarījāt vislabāko izvēli, un jūsu vecāki, lai par cik sliktiem jūs viņus arī uzskatītu, vislabākajā veidā jūs ievirzīja garīgās izaugsmes ceļā. Labāk pasakiet viņiem savā sirdī paldies par visu, nevis nosodiet. Neaizmirstiet — jūs paši viņus izvēlējāties! Un neaizmirstiet, ka ari viņiem bija smagi dzīvot ar bērnu, kas viņus nesaprata un izjauca visus viņu priekšstatus par normālām attiecībām starp vecākiem un bērniem. Šī pieredze bija viņiem ļoti sāpīga, un iespējams, ka tas ir upuris, ko viņi piekrita nest, lai palīdzētu jums izpildīt savus dzīves uzdevumus. Tāpat neaizmirstiet: lai ari kādi konflikti jūsu un jūsu vecāku vai ari jebkuru citu cilvēku starpā izceltos, kamēr fiziskajā pasaulē strīdaties un ievainojat cits citu ar asiem vārdiem, jūsu dvēseles atrodas pilnīgā harmonijā cita ar citu un bauda savstarpējo saskarsmi.

Kā es varu sajust Dievišķā Tēva un Mātes mīlestību:

Dievišķo vecāku rokas vienmēr ir plaši atvērtas apskāvienam, kad vien jūs vēlaties to sajust. Nekas nevar iestāties starp jums, jo Viņi jūs mīl ar beznosacījumu mīlestību, neko neprasot pretī.

Ja jums ir grūti iedomāties, kā viņus apskaujat, palūdziet viņiem, lai viņi to izdara jūsu vietā. Palūdziet viņiem to ar vienkāršību un uzticību, kā bērns lūdz savam tēvam vai mātei paņemt viņu uz rokām vai papūst viņa sagriezto pirkstu. Bērns pat neaizdomājas, ka viņam varētu atteikt. Dievišķie vecāki vienmēr ir gatavi dāvāt jums savu mīlestību. Tieši to domāja Jēzus, sakot: "Lūdziet, un jums tiks dots; meklējiet un jūs atradīsiet; klauvējiet, un jums tiks atvērts."

Tas viss izklausās ļoti vienkārši tiem, kuriem ir bijuši bioloģiskie vecāki un kuri zina, kas ir vecāku mīlestība. Taču, ja jums tas ir ticis liegts, jums būs nepieciešams vingrināties. Sākotnēji jums būs jāiemācās saņemt, ik reizi neaizdomājoties par to, kāda cena par to būs jāmaksā. Jo jūs elpojat gaisu, un neko par to nemaksājat! Tāpēc elpojiet Dieva gaisu, jo šajā gaisā ir Viņa mīlestība. Mīlestība ir jums visapkārt! Ikreiz, kad ieelpojat ar šo domu, jūs veicat spēcīgu afirmāciju — jūs sakāt "jā" Dzīvībai, Mīlestībai un Dievam. Nav iedarbīgākas un spēcīgākas alirmācijas par apzinātu elpošanu. Ar laiku, kad pieradīsiet saņemt Mīlestības dzīvo enerģiju, jūsu nepieciešamība pēc tās sāks augt ar katru dienu. Un es ceru, ka šī nepieciešamība pāraugs izsalkumā un atvērs jums daudz dažādus veidus, kā iegūt šo Mīlestību. Un ziniet, mani dārgie, šai nepieciešamībai pēc Dieva mīlestības jākļūst par vienu no visskaistākajām jūtām jūsu dzīvē. Lūdzieties, lai tā pie jums atnāktu un vairs nekad jūs nepamestu.

Kā vislabāk godāt tēvu un māti!'

Pirmkārt, kā jau es teicu, nevajag viņus vainot par to, ka viņi, jūsuprāt, nebija ideāli vecāki. Visā cilvēces vēsturē nav bijuši tādi vecāki, kas pēc cilvēciskajiem mērogiem būtu pelnījuši saukties par ideāliem, tad kāpēc jūs domājat, ka jūsu vecāki ir izņēmums?

Otrkārt, cieniet vienošanos, ko ar viņiem esat noslēguši. Jūs viņiem piedzimāt tādēļ, lai izpildītu savus dzives uzdevumus, tāpēc jums vajag iet savu ceļu, pat ja tas izraisa viņos dusmas un nosodījumu. Ja viņiem visu laiku izdabāsiet, tikai kaitēsiet sev, jo visa vara pār jūsu dzīvi būs viņu rokās, nevis jūsējās. Ja kalpojat Augstākajam sevī, jūs tieši tāpat kalpojat Augstākajam savos tuviniekos. Izstāstīšu vai, pareizāk sakot, atgādināšu jums vienu stāstu.

Reiz Jēzus bija iegriezies kādā ciemā. Jauns vīrietis, izdzirdējis, ka ciematā ieradies Jēzus, sāka to meklēt, jo gribēja kļūt par viņa sekotāju. Ieraudzījis Jēzu, viņš tam teica: 'Ak, Skolotāj! Es esmu tik priecīgs, ka atradu Tevi! Es vēlos kļūt par Tavu skolnieku un būt Tev blakus." Jēzus atbildēja: "Nu ko, lieliski, mans dārgais draugs! Tu mani atradi pēdējā brīdī, jo es tieši tagad taisījos doties ceļā. Iesim!" ļaunais vīrietis kļuva skumjš: "Man ļoti žēl, taču es nevaru iet ar Tevi tieši tagad, jo man vēl jāapglabā mana māte un tēvs!" Jēzus atteica: "O! Baidos, ka lā vis nevarēs. Ja vēlies man sekot, šī ir tava vienīgā iespēja — dari to tagad un ļauj mirušajiem apglabāt mirušos!"

Šī stāsta jēga ir tajā, ka jaunā vīrieša vecāki vēl nebija miruši mūsu izpratnē, tas ir, fiziski, vienkārši viņu gars vēl gulēja. Taču viņu dēls bija atmodies Patiesībai, ko sevī nesa Kristus Mīlestība. Tādēļ Jēzus, to zinot, mudināja šo cilvēku sekot viņa patiesajam aicinājumam, atstājot pārējos, kuri savu aicinājumu vēl nebija sadzirdējuši, rūpēties citam par citu.

Mēs zinām, cik daudz drosmes vajag, lai izrautos no labi iebraukta ceļa, kuru jums ir sagatavojusi sabiedrība. Daudzi no jums ir pavadījuši iepriekšējās dzīves klosteri, atsakoties no ģimenes un veltot savai dzīvi aicinājumam, un tagad jūs sagaida gandrīz tas pats, tikai jūs attālināsieties no saviem

tuviniekiem nevis telpā, bet apziņā, lai gan viņi varēs jums pievienoties, ja vien gribēs.

Pieņemsim, ka vienīgais dēls rūpējas par saviem pusmūža vecākiem. Kā viņam rīkoties: Vai tiešām viņam tēvs un māte jāsūta uz veco ļaužu namu, lai varētu pilnība nodoties saviem garīgajiem meklējumiem:

Šajā gadījumā godāt vecākus nozīmē nedusmoties par to, ka viņi traucē jūsu plāniem. Jums jāsamierinās ar situāciju, cenšoties izvairīties no aizkaitinājuma un nemēģinot jautāt un izprast, kāda garīga mācību stunda jums šajā situācijā jāiziet vai kāds karmiskais parāds jāatdod. Jo citādi rūpes par vecākiem pārvērtīsies par neizbēgamu pienākuma nastu, un tas apspiedīs jūsu sirds spontāno vēlmi atvērties mīlestībai. Svarīgi ir arī atbrīvot vecākus no šīs konkrētās lomas jūsu dzīvē un tā vietā saskatīt viņos dvēseles, kurām pašām ir ejams savs ceļš, kas tikai daļēji bija veltīts jūsu audzināšanai. Turklāt attiecības ar vecākiem dod jums iespēju garīgajai izaugsmei — mīlot un kalpojot viņiem, Kristum viņos.

Tomēr, ja kaut kādu iemeslu dēļ nevarat rūpēties par vecākiem, nevajag sevi par to vainot. Vainas izjūta — tā ir mākslīga emocija, ideja, ko viens cilvēks ir radījis tādēļ, lai tam būtu vara pār otru. Kad, gara pasaulē nonākuši, apspriedīsiet savu dzīvi ar pavadoni, teiksiet kaut ko līdzīgu: "Es jūtos vainīgs par to, ka slikti rūpējos par saviem vecākiem," — jūsu pavadonis, visticamāk, pateiks kaut ko līdzīgu šim: "Pagaidi dažas minūtes, es aiziešu pameklēšu vārdu "vainīgs" vārdnīcā, jo es nesaprotu, ko tas nozīmē."

Ja vēlaties palīdzēt cilvēkiem, kuriem jūs esat nepieciešami, taču kuriem nevarat būt blakus, domājiet par viņiem ar mīlestību, iedomājieties, ka viņi ir laimīgi, veseli, dzīvespriecīgi — tādi, kādi viņi ir patiesībā un kādi viņi būs pēc pāriešanas garīgajā pasaulē. Nefiksējiet savas domas uz viņu trūkumiem un pazīmēm, kas liecina par viņu prāta vai fiziskā ķermeņa sabrukumu, jo tas viss ir īslaicīgi. Neaizmirstiet, ka ikvienā no viņiem mīt mūžīga dvēsele, kas šajā dzīvē palīdzēja jums piepildīt dzīvi. Tieši viņai šobrīd ir nepieciešama jūsu atzinība, pateicība un jūsu mīlestība.

PARTNERI

Tiem no jums, kas ir piedzimuši tā saucamajā Rietumu pasaulē, iespējams, pirmo reizi ļoti ilgā laika posmā — iespējams, ka pat vairākus simtus gadu — ir pilnīga partnera izvēles brīvība. Iespējams, ka dzīvojāt tur, kur laulības organizē vecāki vai kur ir aizliegta šķiršanās, tādēļ jums vajadzēja paciest sev blakus nemīlamu cilvēku. Iespējams, ka laulājāties tikai un vienīgi tādēļ, lai glābtu savu dzīvību, tāpēc jūsu dzīve pārvērtās par nebeidzamu kompromisu virkni. Iespējams, ka devāt celibāta zvērestu un dzīvojāt klosterī. Taču tagad jums ir iespēja veidot tādas attiecības, kas dos iespēju izdziedināt sevi un palīdzēs sajust, kas ir patiesi svētīga laulība.

Kad satiekat kādu, kas jums patīk, jūs, protams, vēlaties radīt labu iespaidu. Taču, kad sākas intensīvas aplidošanas laiks, jūsu aurā parādās spilgti tādu uzraksti] uzplaiksnījumi kā "Es vēlos, lai mani atstumj. Tas mani līdz galam pārliecinās, ka esmu neglīts…" vai arī "Es esmu neprātīgs tirāns, kas meklē pazemīgu upuri". Tadā veidā, vēl pirms paspējat viens otram izstāstīt par savu muzikālo gaumi, jūs apmaināties ar savdabīgiem sarakstiem, kuros ir uzskaitītas visas jūsu pogas — atteikuma poga, kontroles poga, upura poga un citas. Un skatuve jūsu attiecībām ir izdekorēta.

Kad partneris uzspiež uz kādu no jūsu pogām, jūs nokļūstat izvēles priekšā — vai nu nostiprināt uzvedības modeli, kas saistīts ar šo pogu, vai arī pateikt sev: "Ak, cik jauki no tavas puses, ka norādīji uz to, ka manī vēl ir pogas, uz kurām var uzspiest. Tagad man ir jauna iespēja pilnveidot un dziedināt sevi, lai neviens cits cilvēks nevar izlemt manā vietā, vai es būšu laimīgs(-a) vai ne."

Īpaši mulsinoši jums ir tie brīži, kad uz šim pogām uzspiež cilvēks, ko uzskatāt par radniecīgu dvēseli vai jūsu garīgo dvīni. Protams, jums gribas ticēt, ka dvēseles radinieks nespēj nodarīt sāpes, taču dažkārt tā vienkārši notiek. Ja ticat, ka tā ir dvēsele, kas jūs mīl īpaši stipri, sapratīsiet, ka tā jums patiesi vēl visu to labāko un tāpēc laiku pa laikam uzņemas šo uzdevumu — sāpināt jūs. Tā zina, ka šis sāpes jūs pievērsīs Dievam. Kas gan cits tas var būt, ja ne pati acīmredzamākā mīlestības izpausme, ja otrs cilvēks vēlas jūs pietuvināt Dievam? Tāpēc ielūkojieties pagātnē uz visiem tiem cilvēkiem, kas jūs iisāpinājuši, pat tiem, kurus jūs uzskatījāt par saviem ienaidniekiem, — pilnīgi iespējams, ka viņu vidū var būt arī jūsu dvēseļu radinieki —, un pamēģiniet saskatīt, ko labu jums ir devusi pazīšanās ar šiem cilvēkiem. Tas pavisam noteikti jūs satuvinās ar Dievu — pat ja nespēsiet saprast, kāda nozime šiem cilvēkiem ir bijusi jūsu dzīvē, vismaz sapratīsiet piedošanas nozīmi un spēku. Turklāt uzzināsiet ko jaunu par līdzcietību, jo cilvēks, kas jums nodara sāpes, patiesībā vēlas jums pateikt: "Man sāp! Lūdzu, mīli mani!"

Ja mīlat cilvēku un jūtat, ka starp jums pastāv spēcīga garīga saikne, taču nespējat sakārtot ar viņu attiecības no cilvēciskā viedokļa, nekrītiet izmisumā un nenolaidiet rokas.

Vienkārši jūsu personības nedaudz atpaliek no jūsu dvēselēm, tāpēc apbruņojieties ar pacietību un esiet laipni viens pret otru. Uzticiet Augstākajam jūsos sakārtot jūsu attiecības tādā plānā, kurā jūsu aizskartais ego nespēs traucēt saskarsmei.

Es tikai gribu jūs pabrīdināt par vienu — neaizraujieties un neapreibinieties ar to prieka un laimes sajūtu, ko jums nes tikšanās ar radniecīgu dvēseli, ļa iekšējā balss jums apgalvo, ka šīs attiecības ir īpašas un ka jūs daudzas reizes esat bijuši kopā iepriekšējās dzīvēs, nevajadzētu zaudēt savu individualitāti un pazaudēt sevi otrā cilvēkā, jo tas jūs novedīs tikai līdz sāpēm un apjukumam.

Jūs varat vilties, ja mēģināsiet mīļotajam cilvēkam piešķirt "radniecīgās dvēseles" nosaukumu. Ar šo nosaukumu parasti ir saistītas daudzas nereālas ilgas un prasības, kuras nav spējīgs apmierināt neviens cilvēks. Jums abiem būs tikai sāpīgāk. Es iesaku meklēt vienkārši labu partneri, nevis radniecīgu dvēseli. Ja jūsu dvēsele patiešām ir nolēmusi satikt šajā dzīvē radniecīgu dvēseli, jums būs nepieciešams iegūt ne mazums pieredzes attiecībās ar citiem partneriem, lai sagatavotos šai tikšanās reizei. Savukārt tas, ko jums dos attiecības ar radniecīgu dvēseli, sagatavos jūs vēl lielākam notikumam — jūsu savienībai ar Dievu.

Ja ļoti vēlaties atrast radniecīgu dvēseli, vērsieties pie sava iekšējā partnera — Dieva daļiņas, nevainojamās mīlestības, kas mīt jūsos jau tagad. Izjūta, kas rodas šīs savienības rezultātā — izjūta, ka savā būtībā esat vienoti, harmoniski —, pievilks jums otru harmonisku personību, un tad, diviem cilvēkiem savienojoties, radisies kaut kas ļoti īpašs un nozīmīgs, līdzīgi kā divi apļi savienojoties rada bezgalības simbolu. Kad atrodaties pilnīgā saskaņā ar otru cilvēku, dvēseles radinieku, mīlestība starp jūsu sirdīm plūst tieši tā — noslēgtā un bezgalīgā plūsmā.

Padomājiet, lūk, par ko — ja vienā puķu podā iestādītu divas puķes, augsnei galu galā pietrūktu enerģijas, un tad vai nu aizies bojā uzreiz abi augi, vai tas, kas ir vājāks; jebkurā gadījumā neviens no tiem nespēs ziedēt un dot augļus. Kā rikojas tas, kas mīl augus? Pareizi —• viņš tos atdala un iestāda atsevišķos podos, katram izvēloties pēc iespējas piemērotāku augsni. Šis process augiem var izrādīties sāpīgs, jo, tiecoties izdzīvot, viņi būs cieši sapinušies ar saknēm, taču galu galā katram kļūs daudz labāk. Tagad viņi spēs normāli attīstīties, ziedēt un dot augļus. Ja viņi vēlēsies apvienoties atkal, viņi vieglītēm pieskarsies viens otram ar zariem. Taču zari aug visos virzienos, tādēļ saskarsies tikai daži no tiem.

Tāpēc, ja mīlat otru cilvēku un uzskatāt viņu par radniecīgu dvēseli, nevajag pārāk cieši savīties ar viņa saknēm — dzīvojiet savu dzīvi, sakņojieties sevī un visā Dievišķajā, ņemiet enerģiju no it visurienes. Tad jūsu attiecības ar šo cilvēku būs balstītas uz brīvību un kļūs par Jaunās Kārtības daļu, kurā galvenā nozīme jūsu abu dzīvē būs saiknei ar Dievu, nevis vienam ar otru. Jūs abus vienos kopējs augstāks redzējums, kuru jums izskaidros dvēseles. Un nemēģiniet analizēt ne savu, ne citu cilvēku mīlas un partnerattiecību pieredzi, jo jums tapat tajā neizdosies atrast paraugu šim modelim, par kuru es stāstu. Jums jākļūst par celmlauzi šajā ceļā.

Es zinu, ka jums ļoti gribas atrast savu otro pusīti un sākt laimīgu kopdzīvi, taču, ja jūsu sapnis ir tik vien kā klusa ģimeniska laime, brīvdienu idille pie kamīna, jūs var gaidīt vilšanās.

Atvainojiet mani, ja izklausos pēc barga skolotāja, bet jūs gaida labi daudz darba, kas jāpadara. Ja šobrīd garlaikojaties bezdarbībā, baudiet atpūtu, kamēr varat, un sagatavojieties vēl lielākam baudījumam, kad sasniegsiet savas dzīves mērķi.

SEKSUALITĀTE

Ziniet, mani dārgie, daudz par daudz ciešanu jūsu pasaule ir saistīts ar seksualitāti un seksuālo orientāciju — tās savā dzīvē ienesat jūs paši, kā arī apkārtējie cilvēki.

Es vēlos jums pateikt, ka mēs, jūsu pavadoņi un eņģeļi, kas jums palīdzam Augstākā vārdā, ne vismazākajā mērā neesam ieinteresēti kritizēt cilvēku, ko esat izvēlējušies mīlēt. Tieši pretēji — mēs, protams, vēlamies, lai jūs cienītu un godātu to personu, ko esat izvēlējušies par savu mīļoto.

Kā jūs zināt, viens no gar īgā ceļojuma mērķiem ir panākt līdzsvaru starp jūsu vīrišķo un sievišķo sākumu. Agrāk tradicionāli tika uzskatīts, ka saņemt pretējā dzimuma enerģiju var tikai seksuālās saplūšanas laikā. Taču tagad, kad aizvien vairāk cilvēku, it īpaši sieviešu, panāk iekšējo līdzsvaru patstāvīgi, daži no jums ir saskārušies ar nekontrolējamu vēlmi tuvoties sava dzimuma cilvēkiem. Šī tieksme ne vienmēr ir seksuāla — daudz biežāk tai var būt enerģētisks raksturs. Tā ir tiekšanās pēc harmonijas. Bieži nav iespējams, piemēram, sievietei atrast vīrieti, kurā spēj nemainīgi noturēties un saglabāties viņa vīrišķā polaritāte.

Tieksmi pēc tā paša dzimuma cilvēkiem vajag uzlūkot nevis kā seksuālās orientācijas neatgriezenisku maiņu vai tās pazīmi, bet gan kā jaunu robežu pavēršanos iespējām piedzīvot mīlestību un tuvību. Šī tieksme var liecināt arī par to, ka savā evolūcijā jau esat pārvarējuši posmu, kurā jums bija nepieciešams iegūt pieredzi no noteiktas seksuālās orientācijas vai uzlikt sev nemainīgu homoseksuāla vai heteroseksuāla cilvēka zīmogu. Mani dārgie, )ūs neesat seksuālisti, jūs esat cilvēciskas būtnes, kurām piemīt viss potenciāls, lai varētu dzīvot laimīgu un pilnvērtīgu dzīvi — tādu, kādu to vēlas dzīvot dvēsele. Jums nevajag sev kaut ko liegt tikai tāpēc, ka to diktē sabiedrība, vai tāpēc, ka tieksme pēc tā paša dzimuma cilvēkiem neiekļaujas jūsu ierastajos priekšstatos par sevi.

Nevajag arī uzskatīt, ka vīrieša un sievietes seksuālā savienība ir domāta tikai un vienīgi dzimtas turpināšanai. Kā jums šķiet, ko nozīmē vārdi "nodarboties ar mīlestību"? Ja divi cilvēki — vienalga, viena un tā paša vai atšķirīgu dzimumu —, kas dziļi mīl viens otru un kuru jūtas rezonē viņu sirdī un dvēselē, nolemj šo mīlestību izpaust ari fiziski, viņi tieši to arī dara — nodarbojas ar mīlestību. Viņi izstaro mīlestību, un, kad viņu enerģijas savienojas augstākajā baudas rrurklī, viņu mīlestība piepilda Visumu tieši tāpat, kā plaukstoša roze ar savu aromātu piepilda gaisu, ko elpojat.

Patlaban jūsu pasaulē mīlestība ir izmisīgi nepieciešama, un divu jebkura dzimuma cilvēku seksuālā mīlestība, kuri apzināti to piedāvā Dievam kā savas savienības augli, atnes jūsu pasaulei ne mazāku labumu kā pēcnācēju radīšana. Šādu mīlestību vajag svinēt, nevis nosodīt vai baidīties no tās. Mīlestība vienmēr ir svētīga.

Es nepavisam nevēlos, lai jūs domātu, ka brīdī, kad līdzsvarosiet sevī vīrišķo un sievišķo sākumu, jūsu seksuālās attiecības ar tā paša dzimuma cilvēku kļūs obligātas un nenovēršamas. Nē, šajā garīgās attīstības posmā, kurā viscaur paļausieties uz Dievu un pildīsiet Viņa gribu, jūsu dzīvē nebūs neviena nejauša cilvēka — tikai tie, kas ir iekļauti tajā ideālajā plānā, ko izveidojusi jūsu dvēsele.

ESIET PATIESI

Jūsu ceļojumā ir neizbēgami tādi mirkļi, kad kaut kādu iemeslu dēļ rīkosieties pretrunā saviem priekšstatiem par garigo attīstību, Jūsu ēna izies pirmajā plānā. Iespējams, ka jūsu dzīvē kā dāvana parādīsies cilvēks, kas neatlaidīgi spiedīs uz jūsu pogām un, pašam to nezinot, palīdzēs jums panākt to, ko patiesībā vēlaties, tas ir— garīgo izaugsmi.

Šādos brīžos nevajag kaunēties, dusmoties uz sevi vai vainot par to, ka ar savām neveiksmēm pieviļat Dievu. Atcerieties — nenosodiet citus, un arī jūs netiksiet nosodīti! Mieriniet sevi ar domu, ka šāda uzvedība ir raksturīga augšanas posmam. Iedomājieties nošu skalu — ja vēlaties nonākt no vienas tīras nots līdz citai, augstākai notij, jums būs jāiztur dažas ne tik saskanīgas notis.

Nonākot līdz šai augstajai notij, jūs varētu sajust, ka būtu nepatīkami iet atpakaļ uz šīm zemajām vibrācijām. Iemācieties uzmanīgi ieklausīties savā iekšējā balsī, kas jūsos skan vienmēr un kas pateiks priekšā, kurā brīdī esat nepatiesi pret sevi, Augstāko sevi. Iespējams, ka būs nepieciešamas vien dažas reizes, lai jūs iemācītos atturēties no citu cilvēku nosodīšanas un kritikas.

Iespējams, ka tad gribēsiet ari uzzināt iemeslus, kas jums liek kritizēt un nosodit citus. Sāciet ar afirmācijām: "Tagad es apzinos cēloņus savai vajadzībai nosodīt" vai "Tagad es apzinos cēloņus savai pārliecībai, ka man nav taisnība." Ja šīs afirmācijas atkārtosiet visas dienas garumā, turpinot nodarboties ar saviem ikdienas darbiem, dziļi noglabātās atmiņas vai iespaidi var ataust jūsu apziņā un sniegt atbildi uz šiem jautājumiem.

Ar laiku atbrīvosieties no visa, kas nav spējīgs pacelties augšup kopā ar jūsu garu. Šis process ne vienmēr notiek nesāpīgi, jo daudzos no jums dzīvo iekšējais dumpinieks, kas ļoti aktīvi pretosies tam. Labi pameklējot, sevī atradīsiet to, kas jums traucē mainīties, pilnveidot sevi. Tās varētu būt bailes pazaudēt kaut ko vai kādu; tās varētu būt bažas, ka jūsu pašreizējie uzskati varētu izraisīt apkārtējo izsmieklu; tā var būt ari jūsu piesaiste pašreizējai maskai, kas jums ir labi kalpojusi un devusi daudz laba jūsu ego izpratnē; tas var būt kāds aizspriedums, kas ir iesakņojies tik dziļi, ka neviena garīgā mācība nav spējīga to pārvarēt; tas var būt sens aizvainojums, ko turpināt nēsāt sevī ar lielu labpatiku tikai tāpēc, ka atbrīvoties no tā nozīmētu atvērt savu dvēseli, bet jūs dodat priekšroku to nedarīt; visbeidzot — tā var būt ari jums tik ierastā ticība, ka gaismas atraidīšana sev līdzi nenes nekādas sekas.

Nē, mani dārgie, ja vēlme izaugt patiešām ir nopietna, jums nepieciešams atmest visas šis nevajadzīgās lietas, jo tās neizturēs augstās vibrācijas, līdzīgi kā koks, kas audzis ielejā nespēs nest jums augļus, ja tiks pārstādīts kalna virsotnē.

Vēl gribu jums noteikti pateikt ko ļoti svarīgu, mani draugi, — steigai šeit nav vietas. Daži no jums tiecas kļūt par svētajiem vēl dzives laikā. Garīgais ceļš šiem cilvēkiem pārvēršas par sacīkšu trasi, kurā viņi riskē aplipināties ar lielu garīgās lepnības devu, un tas neļauj viņiem patiesi palīdzēt citiem. Viņi viscaur ir pārņemti ar garīgo attīstību, bet viņu garīgums eksistē tikai viņu galvās. Jūs augat garīgi ne tikai uz sava gribasspēka rēķina; jūsu nodoms izaugt ir samērojams ar Visuma enerģijas resursiem, pie kuriem pieeja jums tiek dota tikai pamazām, ja ozolzīles potenciāls nebūtu ikkatrā laika momentā samērojams ar zemes, ūdens un saules enerģijām, tā nekad nepārvērstos par varenu ozolu. Dažkārt nosacījumi augšanai ir vairāk, citkārt — mazāk labvēlīgi.

Turklāt ir noteikti attīstības posmi, kuri jums jāiziet noteiktā kārtībā. Augļa gatavība, tas ir, iespēja izpildīt savu augstāko dzīves uzdevumu, ko meklējat ar tik lielu nepacietību, parasti pienāk tieši pēdējos posmos. Taču visu šo laiku, kamēr esat ceļā, mēs jūs mīlam ar absolūtu un beznosacījumu mīlestību tieši tādus, kādi esat. Ļaujiet man pabeigt ar kādu metaforu.

Ir dziedātājs, un ir dziesma, bet dziesma ir tādā toņkārtā, kas ir par zemu dziedātāja balsij. Kad dziedātājs mēģina šo dziesmu nodziedāt, ir grūti spriest gan par dziesmas skaistumu, gan arī par dziedātāja balss īpašībām. Bet, ja dziesmu pārrakstītu dziedātājam piemērotā toņkārtā, mēs visi varētu baudīt gan dziesmas, gan dziedātāja balss skaistumu.

Mani dārgie, šī dziesma ir jūsu personība, bet balss — jūsu Patiesais Es. Šo dziesmu pārrakstīt tā, lai tā kļūtu piemērota jūsu balsij, var tikai jūsu dvēseles nolūks — apņēmība sasniegt tādu saskaņu ar Augstāko, kas ir jūsos, lai jūsu sirdī skanētu tikai vistīrākā mīlestības nots.

Un, kad tas notiks, jūs dušā dziedāsiet pavisam citādi!

KRISTUS ĶERMENIS

Ja kāds jums teiktu, ka reiz varēsiet lidot bez jebkādiem palīglīdzekļiem, pat bez lidojošā paklāja, jūs būtu ļoti pārsteigti, esmu par to pārliecināts, jūs varētu vēl vairāk izbrīnīties, ja es jums teiktu, ka spēsiet arī vienlaikus atrasties vairākās vietās. Daudziem no jums tas ir iespējams, un dažiem tā jau ir realitāte, lai ari viņi paši par to nenojauš.

Mani dārgie, jūs esat kas vairāk par apzinīgām cilvēciskām būtnēm, ko redzat spogulī. Jūs jau zināt, ka jums ir jūsu Augstākais Es, taču bez tā jums ir vēl kas — daļa no jūsu apziņas, sasniedzot noteiktu attīstības pakāpi, sāk dzīvot un darboties patstāvīgi.

Palūkojieties uz sevi tagad un atskārsiet, ka ļūs esat ļoti mainījušies kopš tā brīža, kad sākāt garīgo ceļu. Atcerieties jebkuru situāciju, kurā tolaik rīkojāties saskaņā ar savu Augstāko Es — jūsu rīcība noteikti atšķiras no tās, kā jūs uz šo situāciju reaģētu šodien, zinot to, ko zināt tagad. Jūsu Augstākais Es ir kā paceļamie griesti — jus augat, un tas aug līdz ar jums, kamēr rezonansē arAugstāko jūs nepārvērtīsieties par citu cilvēku. Šajā līmenī jūsu Augstākais Es pazūd, dodot vietu tam, ko es saucu par Kristus Ķermeni.

Jūsu vai kāda cita cilvēka Kristus Ķermenis var kļūt redzams otram cilvēkam tikpat taustāms un reāls kā jebkurš cits fiziskais ķermenis, taču tas darbojas arī neredzami. Jūsu

Kristus Ķermenis atbild uz pailgā saucieniem; un, tiklīdz tas atsaucas uz šādu lūgumu, jūs varat sajust galvas reiboni vai ari jums var rasties pēkšņa vēlme apgulties un pasnaust, pat ja tajā diennakts laikā parasti neguļat. Tas var būt kā Labais Samarietis, kas pēkšņi parādās pareizajā mirkli un tieši tikpat pēkšņi pazūd, vai cilvēks, kas tieši vajadzīgajā brīdi paziņo jums ļoti svarīgu informāciju.

Šī brīnišķā Būtne darbojas nemanāmi, pavadot dvēseli, kas tikko pametusi ķermeni — iespējams, nelaimes gadījumā —, un tiecas uz gaismu; tas var būt arī viesis, kas atnāk pie jums sapnī ar svarīgu, dziedinošu ziņu. Dažkārt cilvēki, kas ir apveltīti ar garīgā redzējuma dāvanu, redz šo mirdzošo būtni sev vai citam cilvēkam blakus un uzskata to par pavadoni. Protams, šīs būtnes vibrācijas ir tik augstas, ka tā brīvi no laika un telpas ierobežojumiem var pārvietoties uz jebkuru jūsu planētas daļu. Dažkārt jūs ierodaties citā valstī un pēkšņi redzat tur cilvēku, kas jums šķiet ļoti pazīstams, lai arī esat pilnīgi pārliecināti, ka nekad iepriekš ar viņu neesat ticies. Nav izslēgts, ka viņš vienkārši jums atgādina kādu no paziņām, taču visticamāk, ka viņš jau kādreiz ir parādījies jums Kristus Ķermenī.

Iemesls, kādēļ lielākoties neuzzināt par šādām darbībām, ir gluži parasts — ja jūs no mums uzzinātu, kādu svarīgu darbu veicat, pašiem to nezinot, jums būtu ļoti grūti noturēties, lai jusu ego neuzpūstos savā personīgajā svarīgumā, jo tad jūs vairs nespētu darīt šādas lietas.

Tieši ar tādām pašām sekmēm mēs jums varētu uzdāvināt pāris svina zābaku!

UZMANĪGĀK AR DOMĀM!

Pavēstīšu jums kādu stāstu. Reiz dzīvoja dvīņubrāļi, un bērnībā ar viņiem notika briesmīga nelaime, kas viņu dvēselēs atstāja dziļas un paliekošas rētas.

Kad dvīņi kļuva pieauguši, viens no viņiem apglabāja sāpes sevī un saslima ar vēzi. Viņa draugi nekavējoties sapulcējās viņam apkārt un sāka neatlaidīgi lūgties par viņa veselību. Labākie ārsti cīnījās par viņa dzīvību, un visi ļoti juta viņam līdzi.

Otrs brālis izlaida šīs sāpes no sevis, niknuma lēkmē piekaujot kādu cilvēku, un draugi novērsās no viņa; visi nodomāja, ka viņš ir briesmīgs cilvēks. Labākie juristi panāca, lai viņu sodītu un ieslodzītu cietumā uz ilgu laiku.

Gan ļaundabīgo slimību, gan niknuma lēkmi izraisīja vienas un tās pašas sāpes. Vienīgā atšķirība bija tajā, ka viens no dvīņubrāļiem bija vardarbīgs pret sevi, bet otrs— pret citu cilvēku.

Viņi abi vienlīdz lielā mērā ir pelnījuši līdzcietību un dziedināšanu. Un neviens no viņiem nav pelnījis nosodījumu. Ja viņi nonāktu Jēzus priekšā, vai tiešām jūs domājat, ka Viņš dziedinātu tikai to, kas ir slims ar vēzi? Protams, ka ne. Jēzus izdziedinātu ievainojumu, kas radīja ciešanas viņiem abiem, un kopā ar šo ievainojumu pazustu kā slimība, tā arī niknums.

Taču ne jau jebkuru vardarbību pret citiem var skaidrot ar to, ka agresoram sāp dvēsele. Daži cilvēki mēdz rīkoties vardarbīgi tāpēc, ka viņi sev pievelk agresīvās domas, kas mums ir visapkārt.

Jūs, protams, teiksiet, ka nekad nespētu nevienam nodarīt pāri, taču, ja jums kaut reizi ir bijušas dusmu pilnas vai agresīvas domas pret kādu cilvēku, tās ir nonākušas atmosfērā gatavībā, ka kāds cilvēks ar ievainotu dvēseli tās uzņems sevi un izdarīs visu netīro darbu jūsu vietā. Tā jūs ne reizi vien esat līdzdarbojošies, lai arī tikai netieši, vardarbībā un noziegumos.

Un tad, kad kādu apcietina par nežēlīgu noziegumu, Visumā tiek izsviesta milzīga naida un citu negatīvu emociju porcija, kas savukārt rada labvēlīgu augsni citiem vēl daudz briesmīgākiem noziegumiem. Un tā var turpināties līdz bezgalībai. Un sekas būs tādas, ka cilvēcei katru gadu vajadzēs saskarties ar aizvien nežēlīgākiem noziegumiem, līdz cilvēki nepārtrauks nosodīt un neiemācīsies ar mīlestību uztvert šīs ievainotās dvēseles, kas viņus spētu izdziedināt. Kad tādu cilvēku, kas sūta noziedzniekiem — vienalga, vai tie nodarījuši pāri otram cilvēkam vai jebkurai citai Dieva radības daļai, — dziedinošas domas, kļūs vairāk par tiem, kas viņiem sūta ienaidu un nosodījumu, noziedzības limenis samazināsies, uz planētas būs vairāk koku, izmirstošo dzīvnieku un augu saraksts tiks saīsināts un planētas karstajos punktos iestāsies miers. Jūs sapratīsiet varenu patiesību, ko sevī nes šie vārdi: "Tas, kas ir ārpusē, līdzinās tam, kas iekšpusē."

Sākot ar šo brīdi, ikreiz, kad jums iegribēsies nosodīt vai ienist kādu, sākumā pajautājiet sev: "Bet kā šajā gadījumā rīkotos Jēzus? "Jēzus, kas dzīvo jūsos, noteikti jums atbildēs.

Rīkojieties tikai tā, kā jums liek jūsu sirds, jo nav lielāka nozieguma par to, kā dzīvot pretrunā ar savu sirdi. Iespējams, ka jums būs jāuztver to cilvēku lode, kuri seko bara instinktam, taču labāk ir nomirt nekā izbīties un aptraipīt savu dvēseli. Nekad neaizmirstiet, ko teica Jēzus: "Kas gan var būt pret jums, ja Dievs ir ar jums?"

Jūs neatnācāt uz šo pasauli kā avangarda armijas loceklis, lai pie pirmās izdevības aizbēgtu no cīņas, bet Ķan lai būtu patiess gaismas bruņinieks. Atcerieties vārdus: "Daudz ir aicināto, bet maz izredzēto." Bet izredzētie rīkojas tā, kā viņiem liek Augstākais viņos, nevis bailes.

KA JŪS VARAT PALĪDZĒT

Kas ir labākais, ko šobrīd varam darīt mūsu plandat laba?

Labākais, ko varat darīt, ir atturēties jebkādi nosodīt visu apkārt notiekošo liii savā prātā nepārtraukti nēsāt vīziju, kurā redzat Zemi neskartu un izdziedinātu.

Lai varētu to izdarīt, jums vispirms jāizdziedina sevi, jo ši vīzija par jūsu planētu varēs izpausties tikai tad, ja paši savā būtībā tādi būsiet.

Piemēram minēsim jūsu satraukumu par planētas atmosfēras piesārņošanu. Pirms spēsiet attīrīt okeānus, upes un gaisu, kuru elpojat, jums vajadzēs attīrīt savu planētu no kaitīgām domām, kas to ieskauj. Ja vien jūs spētu redzēt to, ko redzam mēs, jūs ieraudzītu debesīs virs jūsu planētas ne tikai pierastos mākoņus, bet ari melnos baiļu, niknuma un naida mākoņus, kas nelaiž cauri kosmiskās saules gaismu un aplej jūsu apziņu ar savu negatīvo enerģiju.

Ūdens, kad tas iztvaiko no zemes, ceļas augšup un veido mākoņus, kas pēc tam atkal nolīst uz zemes kā lietus. Jūsu negatīvās domas arī paceļas debesīs un nokrīt uz jūsu galvām līdzīgi kā lietus, taču tas ir daudz reižu kaitīgāks par jebkuru skābo lietu. Paskatieties, kā iznāk — dusmu un ienaida mākoņi nolīst pār cilvēku galvām, un tie cilvēki, kas ir vājāki un nespēj stāties pretī šādām domām, uzņem tās sevī un pārvērš darbībā. Šīs darbības savukārt izraisa jums bailes un nosodījumu, un augšup paceļas vēl vairāk negatīvu domu.

Tā ka vispirms jums vajadzēs atbrīvoties no šī piesārņojuma. Paudiet visu savu mīlestību un izlēmību, lai attīrītu debesis no šiem melnajiem mākoņiem, daļu no kuriem esat radījuši paši. Kad tie pazudīs, vairs nekas neaizsegs patiesības gaismu un jūs visi varēsiet baudīt to, tāpat kā pēc garas, aukstas ziemas baudāt pavasara saules siltumu. Atrodiet divus vai trīs domubiedrus, sanāciet kopā un pēc iespējas ilgāk noturiet sevī šo redzējumu. Turklāt iedomājieties, ka esat garas, garas ķēdes posms blakus citām tādām pašām grupām, kas ir sanākušas kopā tajā pašā laikā ar tādu pašu nolūku.

Vai tiešām tas apturēs lietus mežu iznīcināšanu?

Cilvēki, kas iznīcina dabu, nesaprot, ko viņi dara. Uzbrūkot viņiem ar savām domām, jūs neko nepanāksiet, tieši otrādi — jūs riskējat nostiprināt viņos lēmumu turpināt to darit. Viņus vada zināšanu trūkums un bailes, tāpēc viņiem ir nepieciešama jūsu piedošana. Taču tas nenozīmē, ka jums vajag viņus vienkārši sabārt un likt mierā. Piedot viņiem — tas nozīmē apzināties, ka viņi, tieši tāpat kā jūs, savā būtībā ir nevainīgi. Pilnīgi iespējams, ka viņi pat kaut kādā mērā veicina vardarbības pārtraukšanu pret dabu. Katrs nocirstais koks satuvina Zemes tautas, jo, lai arī cik dažādi jūs liktos cits citam, jūs visi dzīvojat uz vienas planētas. Iespējams, kad reāli kļūs apdraudēta cilvēces pastāvēšana, visi kari un nesaskaņas tiks pārtraukti un jūs visi apvienosieties mīlestībā pret savu brīnišķīgo planētu. Bet pagaidām turpiniet noturēt sevi šo redzējumu, dariet savu darbu, mācieties un centieties vienmēr rīkoties tā, kā jums saka sirds.

Un kari: Ka mums, piemēram, reaģēt uz to, kas notiek Dienvidslāvijā1 ?

Un atkal es teikšu — nevajag nevienu nosodīt. Jūs redzat tikai to, kas noliek cilvēku vidū, nevis to, kas notiek starp viņu dvēselēm. Nosodījums un līdzjūtība nav savienojami, un tiem, kas cieš no kariem un bada, jūsu līdzjūtība ir ļoti nepieciešama.

Dienvidslāvija — tas ir nesadzijis ievainojums, ko reiz bija sašuvuši, taču ļoti slikti. Kā jau jebkura brūce, kurā iekļuvuši netīrumi, tā sāka strutot un stipri sāpēt, tāpēc vajadzēja izmantot daudz radikālākas ārstēšanas metodes. Šādos gadījumos, iespējams, kļūst nepieciešamas pat sautējošas kompreses, lai visus netīrumus izvilktu laukā. Arī Mīlestība izvelk uz āru un iznicina visu netīro — kā attiecībās starp diviem cilvēkiem, tā arī veselu nāciju starpā.

Es jums varu droši apgalvot, ka Dienvidslāvijā kā jebkurā citā karstajā planētas punktā darbojas gaismas un mīlestības spēki. Tam, kas šobrīd notiek ar karojošajām tautām, vajadzētu palīdzēt to attīstībai vai nolīdzināt viņu negativo karmu. Jūs taču arī iepriekšējās dzīvēs bijāt iesaistīti šādos konfliktos, un ar ko nodarbojaties tagad? Radāt harmoniju un mieru sevī un cilvēkos, kas jums ir apkārt! Jūs cīnījāties, nogalinājāt un cietāt, taču tikai tādēļ, lai paātrinātu savu attīstību. Necentieties saprast, kādēļ tās vai citas dvēseles izvēlas karu un ciešanas, jo tā nav jūsu darīšana. Jūsu uzdevums ir iemācīties paust līdzcietību viņiem. Līdzcietība — tā ir augstākā gudrība, kas palīdzēs jums pārvarēt visas dzīves grūtības.

' Jautājumā piemēram minēta grāmatas tapšanas laikā aktuāla karadarbības zona.

Lai cik paradoksāli tas an būtu, labākais, ko varat darīt, lai uz Zemes valdītu miers, — neorganizēt visas iespējamās pārrunas un salabšanu karojošajām pusēm, jo viņu dusmas un aizvainojums paliks kā netīrumi brūcē. Tikai uzturot sevi šo vīziju par mieru pasaulē, jūs ļausiet šiem netīrumiem iznākt uz āru, lai tie varētu tikt notīrīti. Ja vēlaties darīt ko vairāk, ziedojiet savu mīlestību Augstākajam, līdzīgi kā ziedojat naudu labdarībai, ticot, ka tā nonāks pareizajās rokās un tiks iztērēta pareizajiem mērķiem. Uzticieties Dievam, ka viņš izmantos jūsu mīlestību tā, lai tā nestu paliekošu labumu.

Tiem, kas karos un nemieros redz veidu, kā iegūt brīvību, būs jāiemācās viena svariga lieta. Dienvidslāvijā karojošās puses domā, ka kļūs brīvas, tiklīdz nodalīsies viena no otras un kļūs par autonomām republikām. Tieši tāpat cilvēki Austrumeiropā domāja, ka kļūs brīvi, tiklīdz nogāzīs komunistisko režīmu. Jā, viņi saņēma reliģiozo, politisko un daži arī ekonomisko brīvību, taču jau sāk saprast, ka patlaban ir ne vairāk brīvi kā tad, kad viņu zemē valdīja komunisti.

Patieso brīvību nenes ne balsošanas urna, ne nauda jūsu kabatā, ne ari piederība pie kādas Baznīcas, jo vara vienalga paliek politiķu, darba devēju un garīdznieku rokās. Patiesā brīvība atnāk ar Kristus atmodināšanu sevī, un tāpēc ir nepieciešams atbrīvoties no kļūdainās ticības tam, ka esat atdalīti no Dieva, ka esat nepilnīgi un nespējat paši valdīt pār savu dzīvi. Taču pirms tam jums būs jāviļas visā tajā, kas, kā jūs agrāk domājāt, spēj atnest brīvību. Kā jums šķiet, ja cilvēkam nekad nav bijis ne graša kabatā, vai jums izdosies viņu pārliecināt, ka naudā nav laimes? Nē! Tāpēc, ka viņam vajag to izbaudīt pašam.

Protams, pārmaiņas Zemes politiskajā kartē nav nejaušas un pietuvina cilvēci ideālās kārtības ieviešanai uz šīs planētas. Iedomājieties meteoroloģisko karti ar visām tās līnijām, lokiem un bultiņām. Pašreiz caur jūsu Visuma daļu plūst silta atmosfēras fronte, kas nes brīvību. Tai seko citas atmosfēras frontes, un katra no tām nes labvēlīgus apstākļus, lai viss vecais izzustu un tā vietā tiktu radīts jaunais.

Dažus sagaida vētra, un viņiem vajadzēs atskārst, ka viņu mājas — politiskās vai reliģiozās pārliecības, viņu piesaiste laicīgām lietām — ir uzceltas smiltīs, nevis uz akmens. Viss tiks aizslaucīts un aiznests, jo ikvienam cilvēkam vajag celt savu māju uz izturīgajiem Patiesības pamatiem. Tikai Patiesība padarīs jūs brīvus. Nebaidieties rīkoties, jo jums vienmēr būs mūsu atbalsts un padomi. Dievišķie Vecāki vienmēr ir gatavi uzķert jūs kritiena brīdī, līdzīgi kā jūsu vecāki jūs sargāja, kad spērāt pirmos soļus.

Mani dārgie, smelieties drosmi Skolotāja Jēzus vārdos: "Pasaulē jums būs daudz baiļu un nelaimju, taču nebīstieties, turiet drošu prātu — Es pasauli esmu uzvarējis."

Piestipriniet lapu ar šiem vārdiem pie sava ledusskapja durvīm!

IEMĪĻOTĀ VĒSTĪJUMS

Reiz uz jūsu planētas dzīvoja liels Skolotājs, kura vārds vienmēr būs sinonīms vārdam Mīlestība. Pirmo apustuļu vidū Skolotājam tuvāk par citiem bija tieši viņš — Iemīļotais, kura galva Svētā vakarēdiena laikā gūlās uz Skolotāja pleca. Tieši viņš raudāja ar Māti pie krusta un tieši viņa rūpēm un mīlestībai Skolotājs uzticēja Māti.

Pateicoties savai tuvībai ar Skolotāju, viņš bija liecinieks neskaitāmiem brīnumiem un izdziedināšanām, viņš bija blakus Skolotājam, kad Viņš pirmo reizi sludināja mācību, ko jūs tik ļoti mīlat. Viņš dzirdēja un redzēja visu.

Tieši viņš vecumdienās— un viņš bija vienīgais no tiem pirmajiem divpadsmit apustuļiem, kam tika aiztaupīta mokoša nāve,— saņēma un vārdiski nodeva jums Apokalipses redzējumu, ko jūs saucat par Atklāsmi.

Un, lai gan viņš visu dzirdēja, visu redzēja un visā piedalījās, viņš nesāka vadīt seminārus par Apokalipses tēmu vai rādīt visiem gribētājiem, kā pareizi radīt brīnumus. Viņš nelasīja lekcijas un neizklaidēja ļaudis ar savām atmiņām par to, kā pavadīja savu dzīvi ar Jēzu. Visu, ko viņš iepazina un saprata, viņš izteica vien trijiem vārdiem. Viņa dzives pēdējos gados tie bija vienīgie vārdi, kas nāca no viņa lūpām. Viņš staigāja pa savas pilsētas ielām, savu mīļoto skolnieku atbalstīts, un teica tikai šos trīs vārdus, jo tikai tiem bija nozīme. Un šie vārdi bija…

Mīliet viens otru!

TUVOJOTIES 2012. GADAM

Dārgie draugi, šīs grāmatas lappusēs jūs neskaitāmas reizes pamanījāt mani pieminām pārmaiņu laiku, kas nebūt nav tik tālā nākotnē, un varējāt atrast vairākus ieteikumus, kā vislabāk sagatavoties šim laikam. Jūsu dzīvi skars aizvien lielākas pārmaiņas, un tās nesis jūs pretī patiesajai brīvībai, ko es jums visiem no sirds novēlu. Un tagad, mani draugi, kad esmu jums par to pastāstījis, es vēlos ar jums dalīties ar īsu informāciju par to, kas īsti notiek šobrid un kā jūs veiksmīgāk varat iekļauties to notikumu plūsmā, ko sev līdzi nesīs šis nozīmīgais posms cilvēces vēsturē.

Protams, daudzi no jums savu uzmanību ir pievērsuši noteiktam datumam lineārajā laikā— 2012. gadam — un visiem ar to saistītajiem notikumiem, pareģotajām kataklizmām. Ak, cik ļoti es esmu pateicīgs Dievam, ka man nav laika izjūtas! Un cik ļoti es vēlos, lai arī jums tās nebūtu! Cilvēciskajai dabai piemīt kāda neizbēgama iezīme — kad redzat un vērtējat savu dzīvi lineārā laika ietvaros, jūs nonākat dualitātes varā, kas savukārt noved pie tā, ka jūsu dzīvē parādās nosliece uz dramatismu, es pat teiktu — melodramatismu. Un jā, jums noteikti būtu daudz aizraujošāks stāsts, ko pavēstīt, ja jūs, atrodoties laivā, pieļautu, ka tā šūpojoties mētā jūs no vienas malas uz otru, nekā tad, ja stingri stāvētu tajā un spētu noturēt iekšēju līdzsvaru, lai gan laiva šūpojas. Šis salīdzinājums būtībā parāda izvēli, kas

jums jāizdara, tuvojoties šim laikam, — vai izvēlēsieties dzīvot dualitātē vai palikt iekšējā līdzsvarā ar sevi?

Mans nolūks nav kaut ko piebilst tam, kas pateikts iepriekšējās lappusēs par iespējamo apokalipses scenāriju, kāds Zemes iedzīvotājus varētu sagaidīt, jo šādi pareģojumi rada tikai bailes, bet bailes liek sažņaugties jūsu sirdij. Un jūs ļoti labi zināt, mani dārgie draugi, ka, tieši atverot savu sirdi, spēsiet pārvarēt grūtības, kas var rasties, kad jūsu apziņu skars pārmaiņas. Taču šādas pārmaiņas nevarēs notikt līdz galam, ja tās izmantosiet kā pretindi bailēm, tieši tāpat kā augs aug pretī saulei nevis tāpēc, ka baidās no tumsas, kurā mitinās viņa saknes, bet gan tāpēc, ka to neatvairāmi pievelk visa dzīvā Avots.

Tāpēc, mani dārgie Avangarda Armijas karavīri, jums vajag uz šo laiku raudzīties nevis ar bažām par to, kā spēsiet pārdzīvot pareģotos notikumus, ko nesīs šis noteiktais datums, — uzlūkojiet to kā jūsu dvēseles atbildes reakciju uz Dievišķo Gaismu, kas aizvien spēcīgāk plūst pie jums un iekļūst jūsu sirds visdziļākajos stūros, saucot jūs augšup pretī "dzīvībai un pārpilnībai", kā teica Jēzus.

Un mēs jau tagad redzam, kā daudziem no jums dvēsele atsaucas šim Augstākajam Aicinājumam, taču tas drīzāk rada jūsos bažas, nevis pietuvina svētlaimei, jo rada jūsu dzīvē pārmaiņas, kas vairāk atgādina kāpšanos atpakaļ, nevis iešanu uz priekšu. Nebaidieties! Gaismas pastiprināšanās šobrīd sauc jūs ceļojumā, kura galamērķis ir salīdzināms ar adatas aci. Lai caur to izietu, jums ir nepieciešams, kā jau jūs lasījāt iepriekš šajā grāmatā, atstāt aiz muguras visu, ko uzcēlis jūsu ego, atbrīvoties no pagātnes, kā arī no visiem negatīvajiem priekšstatiem par sevi. Lai izietu caur adatas aci, ir ļoti svarīgi sevi pilnībā izdziedināt no kauna un vainas apziņas, no visām duālistiskajām domām, no ticības pareizajam un nepareizajam, labajam un sliktajam. Jums jāspēj atmaskot un iznīcināt tos melus, kurus stāsta jūsu iekšējais tiesnesis, — viņš spēj jums iedvest ticību tam, ka esat nepilnīgas un sabojātas cilvēciskas būtnes, kurām tādēļ jāzaudē savas Dievišķās Tiesības dzīvot mierā un harmonijā un jāatsakās no iespējas saņemt visu, kas jums ir nepieciešams, bez jebkādiem nosacījumiem. Lai izietu caur šo adatas aci, jums būs jāatsakās no sava prāta spēka, kas jūs nepārtraukti mētā laivā no vienas malas uz otru.

Dažiem cilvēkiem, kas ir pazaudējuši savu ceļu un kuru ego ir savaldzinājusi materiālā pasaule, kas tādējādi atsacījušies no sava patiesā aicinājuma, šo pārmaiņu atnestie notikumi var izvērsties dramatiski, un it viss, kā dēļ viņi ir strādājuši, var sākt brukt. Neļaujieties izbīlim, ja tas notiek ar jums — ja zaudējat attiecības, darbu, mājas vai to visu kopā. Tas ir zīmes, kas norāda uz Žēlastību, kas darbojas jūsu dzīvē, un to, ka līdzīgi kā stāstā par pazudušo dēlu jūs vienmēr esat laipni gaidīti atpakaļ mūsu pulkā, kur neviens jūs nenosodīs, bet gan svinēs jūsu atgriešanos.

Savukārt tiem, kas ir turējuši savu gaismu paslēptu no pārējiem savas pieticības vai nedrošības dēļ, tajā brīdī, kad Gaisma jūs raus ārā no jūsu nenoteiktības pretī šai adatas acij, var iznākt piedzīvot neizskaidrojamas bailes. Un, kad būsiet caur to izgājuši, spēsiet ieņemt savu patieso vietu šajā pasaulē — tās būs jūsu patiesās spēka pozīcijas, kurās atrodoties varēsiet piepildīt savas dzīves augstāko uzdevumu.

Bet līdz tam jūs aizvien biežāk sev visapkārt redzēsiet brīdinājuma signālus — dabas katastrofas, kā jūs tās saucat, ar kurām jūsu mīļotā Māte Zeme tik nevainojami reaģēs uz to, ka cilvēce savas nezināšanas dēļ ir izjaukusi tās ritmus un ciklus. Jums nevajag baidīties par Zemes Mātes dzīvību. Vai tad viņa nav jums pietiekami skaidri pateikusi, ka ir dzīva un spārdās?! Līdzīgi kā lauvene, kas ļauj saviem mazuļiem kost un rāpties tai virsū, viņa dažkārt atbildēs ar nevainojami samērotu spēku un ar savu ķepu iezvels tam, kas pārāk stipri kož viņai ausī. Taču viņa nekad to nedarīs, lai mazulim sāpētu, viņa tikai atgādinās tam, kas ir noteicējs. Un, protams, mazulis neuztvers to personīgi.

Tāpēc, mani dārgie, ir svarīgi, lai arī jūs neko no notiekošā neuztvertu personīgi, kad jūs un daudzi tādi kā jūs grūstīsieties un cīnīsieties, lai ieņemtu pozīcijas gatavībā soļot uz priekšu. Šajā ceļā var būt arī zaudējumi, piemēram, var izjukt draudzība, kas jums reiz. bija tik dārga, jo jūs vai jūsu draugs sapratīs, ka to enerģiju, kas ir nepieciešama draudzības uzturēšanai, labāk izmantot kur citur. Patiesībā, līdzko jūsu sirdi iemājos Mīlestība, kas pārsniedz personības robežas, jūs pat varat sajust atšķirtību no daudziem cilvēkiem, ko reiz mīlējāt, un no mājīguma, ko viņi jums sniedza un pie kā bijāt tā pieraduši, turklāt tas notiks bez liekas sentimentalitātes. No tā nav jābaidās. Jūs nezaudējat savu spēju mīlēt, jūs vienkārši nobriestat. Ar laiku savā sirdī atradīsiet vislielākās Mīlestības Avotu, un līdz ar to varēsiet būt brīvi no nepieciešamības gūt apliecinājumus, ko jums reiz deva draugu mīlestība. Tas nozīmē arī to, ka spēsiet raudzīties uz visu apkārt notiekošo bez nomāktības, kas jūs reizēm mēdza pārņemt, raugoties uz citu ciešanām.

Jūs zināt, mani dārgie, ja Skolotājs Jēzus pie jums atnāktu tieši tagad, viņš nesāktu jūs apskaut vai apbērt ar saldiem vārdiem — viņa klātbūtne vien, Nevainojamās Mīlestības iemiesojums, paceltu jūs augšup uz tādu pašu apziņas līmeni, un jūs nešaubītos, ka Viņš jūs mīl pilnībā un redz jūsu pašā dziļākajā būtībā.

Un ziniet, kad cilvēkiem tika dāvāta tā neizmērojamā priekšrocība tikt šī Skolotāja dziedinātiem, viņu pirmā reakcija nebija priecāties par faktu, ka vairāk nav akls vai kropls, vai slims ar lepru. Nē, cilvēkiem, kas dziedināti ar Kristus Mīlestības spēku, tūlītējā reakcija bija šāda — "Man ir piedots!"

Man ir piedots! Ko gan tas patiesībā nozīmē? Tas nozīmē: "Es esmu atbrīvots no savas pagātnes un tāpēc varu būt pilnīgs."

Es no saviem draugiem jau dzirdu stāstus par to, ka viņus aizvien mazāk interesē pagātne; un tas nav tāpēc, ka viņi kaut kā īpaši pūlētos atbrīvot savu pagātni, bet gan tāpēc, ka viņi seko aizvien pieaugošajam impulsam it nekam savā dzīvē nepretoties. Jūs to varat padarīt par regulāru paradumu — vērot savā dzīvē katru apstākli, attiecības vai situāciju un izvērtēt, vai pretojaties kaut kam. Ik reizi, kad jūs šo pretestību atmetisiet un izvēlēsieties pieņemt it visu, kas ienāk jūsu dzīvē, daļa no jūsu pagātnes atdalīsies no tās vietas jūsu prātā, kurai tā ir piesaistīta, un izzudīs līdzīgi kā aisbergs atšķeļas no lielākas ledus masas, lai aizpeldētu un galu galā izkustu okeānā. Tā jūs radīsiet sevī iekšēju mieru un sapratīsiet, ka ik bridis Tagadnē ir nevainojams un nes prieku.

Tādēļ, mani dārgie, tas nav tik grūti, kā jūsu prāts to saka. Šeit es varu piebilst: ja turpināsiet virzīties uz priekšu, neizmetot vārdu "grūti" no sava vārdu krājuma, jūs nekad nevarēsiet iziet cauri adatas acij. Tas jāizmet jau tagad, jo to veikli izmanto jūsu iekšējais sabotieris, lai atņemtu jums motivāciju veikt jebkādas pozitīvas pārmaiņas dzīvē.

\Un pašu labāko es, protams, pietaupīju beigām. Kad būsiet padevušies šai nenovēršamajai virzībai uz adatas aci un kad būsiet gatavi tai iziet cauri, jūs tajā brīdī būsiet sev uzdāvinājuši vislielāko bagātību. Jūs būsiet atguvuši savu nevainību. Iedomājieties tikai, mani dārgie, kad nonāksiet jaunajā realitātē, vienīgie vārdi uz jūsu lūpām būs: "Es tagad esmu nevainīgs."

Un tika pateikts: "Ja nekļūsiet kā bērni, nespēsiet ienākt Debesu Valstībā."

BALTĀ VĒRŠA SVĒTĪBA

Diemžēl ir pienācis laiks atvadīties.

Es to daru ar lielu mīlestību, un šī mīlestība nāk ne tikai np manis, bet arī no visiem Gaismas Pasaules iemītniekiem, kas kaut mazliet ir pieskārusies un ietekmējuši jūsu dzīvi.

Mūsu ir daudz, taču mēs esam vienoti savās nerimstošajās lūgšanās par jums, par to, lai tiktu novērsts un dziedināts viss, kas ir nostājies starp jums un jūsu laimi.

Lūdzoties par jums, mēs redzam vīziju par jums, vīziju par to, kas jūs patiesībā esat, un mēs to darīsim līdz brīdim, kamēr paši to spēsiet saskatīt. Mēs nešaubāmies, ka reiz, kad jūsos pamodīsies Kristus, izjutīsiet dziļu un nepārejošu mieru, varenu un bezgalīgu prieku, nevainojamo un mūžīgo Mīlestību.

Ar neizsakāmu mīlestību pret jums, mani dārgie, es jums saku:

Lai Dievs ir ar Jums!

PATEICĪBAS

Šī grāmata ieraudzīja dienas gaismu, pateicoties brīnumiem un Dieva labvēlībai. Kā teiktu Baltais Vērsis, uz tās it visur ir redzami Dieva pirkstu nospiedumi!

Es jau pirms kāda laika zināju, ka reiz vienā skaistā dienā pasaule ieraudzīs grāmatu, kurā būs īsi un skaidri izklāstīta Baltā Vērša mācība. Kad sajutu, k.i man vajag sākt darbu, man neko citu nevajadzēja darīt, kā vien pacelt acis augšup uz debesīm un atgādināt Baltajam Vērsim, ka man nav, ar ko rakstīt. Nepagāja ne nedēļa, un mana labā paziņa Anna deŠuttere ieradās vietā, kur biju apmeties, un uzdāvināja man portatīvo datoru.

Un tas bija tikai sākums. Pat ja man arī bija kādas šaubas, vai šī grāmata ir nepieciešama, tās visas pazuda. Man bija nepieciešams atbalsts no augšas, un es to saņēmu — rakstot šo grāmatu, katrā darba posmā es jutu spēcīgu enerģijas pieplūdumu, man viss izdevās viegli un dabiski. Un beidzot šī grāmata ir jums rokās— kā vienmēr tieši īstajā bridi, jo Dievs nekad nenokavē.

Es esmu patiesi un dziļi pateicīgs tiem, kas ir bijuši daļa no šis brīnumainās pieredzes un labvēlības un kas tik augstsirdīgi dalījās ar mani mīlestībā, enerģijā un laikā, lai šī grāmata taptu. |o īpaši es esmu pateicīgs Pēterim Heratijam, Donaldam Pellam, Annai dc Šutterei, Irēnai van Lippei-Bisterteldei, Vilemam un Melānijai Renē, Kcm Colsult, Džūpam un Žanetei Noorlanderiem, Edgaram Hoffmanun, Annai Vestai, Andrē Passem, Lūcijai Pathofei, Ērikam van der Gestam un Herbi Brennanaiu.

Es vēlos ari izteikt pateicību visiem tiem, kas pēdējos sešpadsmit gados ir padarījuši iespējamu manu darbu ar Balto Vērsi, atverot savas sirdis un savu māju durvis ne tikai man, bet arī visiem, kas vēlējās satikt Balto Vērsi. Tie ir— Virdžīnija Arnolda, Sjūzena Dunkleja, Terijs un Bernadete van (ienebēki, Pēteris un Bernadete de Ridderi, Pēteris un Neeltje Bolleni, Gērts Baitterbiers, Mia Goethals, Niko un Ivonna Bulderi, Hollija Hiltone, Eiženija Heratija, Džūps un Reini Beli, kā arī Villems un Melānija Renē.

Jo īpaši esmu pateicību parādā savai māsīcai Tesai Grabamai, kas man palīdzēja nodibināt sakarus ar Tagman Press. Ne mazāk pateicīgs esmu Entonijam Grejam un viņa kolēģiem par ticību šai grāmatai un viņu vēlmi padarīt Baltā Vērša mīlestību un dzīves gudrību pieejamu angļu valodā runājošajai pasaules daļai.

Mīlestības pilni pateicības vārdi ir veltīti arī manām dvēseles māsām Deborai Sabīnei un Fionai Maknivenai par neizsmeļamo iedrošinājumu un morālo atbalstu, rakstot grāmatu. Un no visas sirds es saku paldies Fransam van Hārlemam par viņa ieguldījumu un pienesumu manā dzīvē grāmatas rakstīšanas laikā un ari vēl tagad — to var sniegt tikai un vienīgi cilvēks ar tādu pašu dvēseles būtību.

lans Grabams Normandija, Francija 2000. gada rudeni

Sazināties ar grāmatas autoru varat, apciemojot tīmekļa vietni:

iittp://wun\'.i)uuikindkimiman.org

SATURS

Priekšvārds. Irēna,

Nīderlandes princese Ievads

Sveicieni no Baltā Vērša Jūsu laiks ir pienācis Jaunā tūkstošgade Uzplaukums

Kristus atmodināšana sevī Jaunās dimensijas Pārmaiņas Paisums un bēgums Svētki

Tiek meklēti draugi

Pacietība

Meditācija

Mīlestības svētki

Aiirmācijas

Pagājušās dzīves

Karma

Uz priekšu!

Siltumnīcas efekts

Pagātne

Labestība

Jūsu dzīves mērķis

Jūsu īstās mājas

Jūs esat svēts trauks 7 Atbrīvojieties no ieraduma Jūs līdzināties kristālam Uzticieties! Dvēsele vai gars? Kas ir jūsu pavadoņi? Sazināšanās ar gariem Pareģojumi Vēl par pareģojumiem Zemestrīces Slimības

Jūsu griba un nāve Kāda ir jūsu atmiņa? Pārpilnība Došana un ņemšana Ģimenes Partneri Seksualitāte Esiet patiesi Kristus ķermenis Uzmanīgāk ar domām! Kā jūs varat palīdzēt Iemīļotā vēstījums Tuvojoties 2012. gadam Baltā Vērša svētība Pateicības

[1] ievadu autors sarakstījis īpaši šim izdevumam 2010. gada.

Content

Grahams Ians, et al Dievs nekad nenokavē… un nekad nenāk pirms noteiktā laika!

PRIEKŠVĀRDS IRĒNA, NĪDERLANDES PRINCESE

IEVADS

SVEICIENI NO BALTĀ VĒRŠA

JUSU LAIKS IR PIENĀCIS

JAUNĀ TŪKŠTOSGADE

UZPLAUKUMS

KRISTUS ATMODINĀŠANA SEVĪ

JAUNĀS DIMENSIJAS

PĀRMAIŅAS

PAISUMS UN BĒGUMS

SVĒTKI

TIEK MEKLĒTI DRAUGI

PACIETĪBA

MEDITĀCIJA

MĪLESTĪBAS SVĒTKI

AFiRMĀCIJAS

PAGĀJUŠĀS DZĪVES

KARMA

UZ PRIEKŠU!

SILTUMNĪCAS EFEKTS

PAGĀTNE

JUSU DZĪVES MĒRĶIS

JUSU ĪSTAS MAJAS

JUS ESAT SVĒTS TRAUKS

ATBRĪVOJIETIES NO IERADUMA

JUS LĪDZINĀTIES KRISTĀLAM

UZTICIETIES!

DVĒSELE vai gars?

KAS IR JŪSU PAVADOŅI?

SAZINĀŠANĀS AR GARIEM

PAREĢOJUMI

VĒL PAR PAREĢOJUMIEM

ZEMESTRĪCES

SLIMĪBAS

JUSU GRIBA UN NĀVE

KĀDA IR jūSU ATMIŅA?

PĀRPILNĪBA

DOŠANA UN NEMŠANA

ĢIMENES

PARTNERI

SEKSUALITĀTE

ESIET PATIESI

UZMANĪGĀK AR DOMĀM!

KA JŪS VARAT PALĪDZĒT

IEMĪĻOTĀ VĒSTĪJUMS

TUVOJOTIES 2012. GADAM

BALTĀ VĒRŠA SVĒTĪBA

PATEICĪBAS

SATURS