Plijā Žans

Dot kā Ķēniņa bērnam

Žans Plijā

Dot kā Ķēniņa bērnam

LŪGŠANA SVĒTAJAM GARAM

SVĒTAIS GARS, MĪLESTĪBAS, GAISMAS UN SPĒKA DIEVS

PALDIES PAR BRĪNUMIEM,

KURUS TU DARI IK DIENAS CILVĒKU LABĀ,

PALDIES PAR VISU, KAS MANĀ DZĪVĒ NOTIEK.

NĀC MANĪ, GARS MIERINĀTĀJS,

VADI MANI, APGAISMO MANI,

STIPRINI MANI, SVĒTDARI MANI,

PADARI MANI PAKLAUSĪGU DIEVA TĒVA GRIBAI

CAUR JĒZU KRISTU, MANU PESTĪTĀJU.

ĀMEN!

GARS IET MAN PA PRIEKŠU UN PAVER MAN CEĻU. VIŅŠ PIEPILDA VISAS MANAS VAJADZĪBAS. MAN NE NO KĀ NAV JĀBĪSTAS, PILNĪGI NE NO KĀ. GARS MANI APKLĀJ AR SAVU AIZSARDZĪBU. GARA GUDRĪBA MANI VADA VISĀS MANĀS DOMĀS, VISOS MANOS VĀRDOS, VISOS MANOS DARBOS.

AMEN!

Svētais Mārtiņš no Tūras atdeva nabagam ziemā pusi no sava apmetņa

Dot saskaņā ar nepieciešamību,

dot no sev nepieciešamā un nevis no pāri

paliekošā,

dot to, kas jums ir ko vērts,

dot Dievam da|u no saviem ienākumiem -

tas nozīmē dot kā Ķēniņa bērnam,

tas nozīmē izrādīt savu pateicību,

sludināt Labo Vēsti,

izpildīt likumu pilnībā,

pasteidzināt Dieva Valstības atnākšanu

un godības pilno Jēzus Kristus atgriešanos.

Tad Ķēniņš jums teiks: "Nāciet, Mana Tēva

svētītie,

saņemiet mantojumā Valstību, kas jums sagatavota kopš

pasaules radīšanas. Jo Es biju izsalcis, un jūs Mani paēdinājāt; Es biju izslāpis, un jūs Man devāt dzert;

Es biju svešinieks, un jūs Mani pieņēmāt; Es biju kails, un jūs Mani apģērbāt…" (Mt 25, 34-36)

Priekšvārds

Doma uzrakstīt šo grāmatu ir radusies no manas vēlmes liecināt par Dieva Vārda iedarbīgumu naudas jomā, finansējot evaņģelizācijas un brālīgās mīlestības darbus. Dievs spēj bagātīgi mūs apveltīt visās mūsu vajadzībās, gan ikdienišķajās, gan ārkārtējās. Daudzi cilvēki, dzirdējuši runājam par desmitās tiesas praktizēšanas nozīmi, lai sekmētu savus darījumus un saņemtu Dieva svētības, meklē informāciju par šīs prakses īpatnībām mūsdienās.

Kādas tikšanās laikā ar Pontifikālo Misiju Darbu delegāciju, kas bija ieradusies pamudināt Āfrikas kristiešus dot naudu misijām, mums, ņemot vērā pāvesta Pāvila VI deklarāciju Kam paļā 1966. gadā, nācās teikt, ka, afrikāņiem turpmāk jākļūst par misionāriem sev pašiem un jāfinansē sava pašu evaņģelizācija, lai viņi nebūtu vairs pārāk atkarīgi no ārējās palīdzības un tā kļūtu par pieaugušiem un atbildīgiem kristiešiem. Es uzsvēru, ka desmitās tiesas principa ievērošana var palīdzēt pie tā nonākt. Tas attiecas ne tikai uz misiju zemēm, bet arī uz Eiropas un Amerikas senās kristietības valstīm, kuru kristiešiem, par spīti savam devīgumam, vairs neizdodas finansēt diecēžu un Dieva darba vajadzības, jo pat Vatikāns neslēpj savas finansiālās grūtības.

Mēs tātad esam personīgi piedzīvojuši un saņēmuši liecību no daudziem kristiešiem, ka Dievs, kuram ir mūžīgās un arī laicīgās dzīves vārdi, spēj apmierināt visas evaņģelizācijas vajadzības un izglābt tos, kas dzīvo trūkumā, ja vien mēs uzklausām Viņa balsi un Viņam paklausām.

Nauda ir ieņēmusi pārspīlēti lielu vietu cilvēku rīcības motivācijā. Lai to iegūtu, cilvēki melo, krāpj un pat nogalina. Tā vajadzīga, lai dzīvotu un arī lai palīdzētu citiem. Nauda tātad izrādās vislabākā un vissliktākā lieta. Ja mēs pārāk nopūlamies, lai to iegūtu, tad riskējam kļūt par elku pielūdzējiem un nonākt ļaunā gara varā, jo "visu ļaunumu sakne ir mantkārība" (I Tim 6, 10). Tālab Dievs mums pavēl par to neraizēties. Jēzus sacīja daudz mācību par naudu un bagātībām un mācīja mums, kāda vieta tām jāieņem mūsu dzīvē.

Dievs ir visu bagātību avots un īpašnieks. Vai nu jūs sakrājat kopā ar Viņu un pateicoties Viņam, vai ari jūs sakrājat bez Viņa un pret Viņu. Lai mēs būtu pasargāti no materiālajām rūpēm un dzīvotu garīgā svētībā. Dievs mums dod kādu paradoksālu padomu: "Ja tu gribi saņemt, tad dod! Ja tu dosi, tad dos tev. Ja tu atdosi daudz, tad saņemsi pārpilnībā." Ja tu dosi maz vai nedosi nemaz, tad tas, ko tu uzskati par savējo, tiks tev atņemts. Tu būsi izdarījis zaudētāja izvēli. Tu tiksi sagrauts, pat ja ar nelikumīgiem līdzekļiem iegūsi fantastisku bagātību.

Pieņemsim, ka tu izlem sekot Dieva padomam, un daļu no saviem ienākumiem vispirms vēlies atdot Viņa pestīšanas darbam, piemēram, vienu desmito daļu, sev paturēdams deviņas desmitdaļas. Tā rīkojoties, tu tiksi tā piepildīts, ka vēlēsies palielināt daļu, ko atdod Dievam. Tev nepietiks ar abām rokām, lai savāktu to, ko atgūsi. Tas ir Dieva apsolījums. Tad nu pamēģini! Pārbaudi Dievu, kā Viņš tevi uz to aicina. Viņš zina, ko runā. Tu to vēl nezini vai arī vēl neesi nopietni mēģinājis to pārbaudīt. Iegūsti ziņas, lai no teorētiskajām zināšanām par Vārdu pārietu pie tā izbaudīšanas.

Mūsdienās visi masu informācijas līdzekļi, kas pakļauti Valsts loterijai, totalizatoram un citām azarta spēlēm, mums piedāvā spēlēt un laimēt. Tie mūsu acis un iztēli žilbina ar visdažādākajām balvām, piedāvājot krāsainus televizorus, automašīnas, villas, miljoniem franku un ko tik vēl ne! Miljoniem spēlētāju traucas izmēģināt savu veiksmi. Veiksme! Dievība, kas saviem pielūdzējiem dāvā laimestu tikai nejaušības pēc. Nejaušība! Vēl viena akla dievība. Kā gan lai skaidri redz, kad jūs vada divi aklie? Lai atrisinātu šo problēmu, daudzi dodas pēc padoma pie gaišreģiem, kuri gan nekā neredz. Un pieviltie mierina sevi ar domu, ka nākamreiz varbūt viņiem veiksies!… Kāda krāpšana! Kopā ar Dievu, mūsu Tēvu, nav nekādu "varbūt". Viņš mums dod drošību, kas ir stipra kā klints. Ja mēs paklausām Viņa Vārdam, tad iegūstam aizvien vairāk un vairāk. Tad nu izmantosim šo izdevību saņemt Dieva svētību un kopā ar Jēzu izbaudīt, ka "svētigāk ir dot nekā ņemt" (Apd 20, 35). Dievam nav miluļu, tādēļ Viņš mūs visus aicina dot, lai ari mēs kļūtu laimigi un patiesi ieguvēji.

Par to stāstīts šajā grāmatā, kura veltīta desmitās tiesas praktizēšanai mūsdienās un došanas žēlastībai.

ja mēs uz Dieva aicinājumu atbildēsim "jā" un ticēsim Viņa apsolījumam, tad tiksim piepildīti labumiem un varēsim dot vēl vairāk, lai saņemtu pārpilnībā un tādējādi turpinātu dot. Vai vēlaties, draugi lasītāji, sākt dot savu naudu Dievam, lai iepazītu Viņa žēlsirdību un saņemtu Viņa svētību? jā? Nu tad labu veiksmi, un lai Dievs jums palīdz!

Ievads

Kad Dievs radīja vīrieti un sievieti, Viņš tos svētīja, par velti deva viņiem pārtiku (Rad 1, 29) un Savas neizteicamās klātbūtnes žēlastību. Taču grēka dēļ cilvēks paslēpās Dieva priekšā un notiesāja sevi "ēst maizi sava vaiga sviedros" (Rad 3, 19). Tomēr Dievs viņam joprojām pagādā sēklu, dara zemi auglīgu, liek sēklai uzdīgt un augt, dāvā siltumu un lietu, ja vien cilvēks sēj, ravē, kopj savu tīrumu, novāc un uzglabā ražu.

Cilvēks tātad nevar iztikt bez Dieva. "Bez Viņa mēs nekā nespējam darīt" (Jņ 15, 5). Viņš mūsos piepilda Savu svēto gribu, lai īstenotos Viņa labvēlīgie nodomi. Viņa Apredzība paēdina dzīvās būtnes. "Visu acis cer uz Tevi, un Tu dod tiem ēdienu īstajā laikā; Tu atver Savu roku, ar labvēlību paēdini visus, kas dzīvo" (Ps 145, 15-16). Lūk, kālab Jēzus mums ieteic neraizēties par to, ko ēdīsim un dzersim, nedz par to, ar ko ģērbsimies, jo mūsu debesu Tēvs zina mūsu vajadzības un vēlas par tām bagātīgi gādāt, ja "mēs meklējam vispirms Dieva Valstību un Viņa taisnību" (Mt 6, 33). Lūgšanā, kuru Jēzus mums iemācīja, Viņš liek lūgt vispirms Dieva Valstības atnākšanu un tikai tad dienišķo maizi.

Dievs zina, ka mēs nevaram dzīvot bez naudas.

Tā vajadzīga, lai paēstu, apģērbtos, pārvietotos, samaksātu par dzīvokli, maksātu nodokļus un apmierinātu ģimenes vajadzības, un arī, lai darbotos Baznīca un Evaņģēlijs tiktu pasludināts visām tautām. Tomēr Dievs "grib, lai mēs apmierināmies ar to, kas mums ir, un būtu brīvi no mantkārības" (Ebr 13, 5), jo Viņš "ir spējīgs dot mums bagātīgi visādas žēlastības, lai mums vienmēr visā būtu visāda pārticība un vēl pietiekoši paliktu pāri labiem darbiem" (2 Kor 9, 8). Viss, kas mūs parasti nodarbina un dod pamatojumu mūsu darbam un pūlēm, Kunga acīs ir tikai "piedeva", papildinājums, ko mēs saņemam, ja vispirms tiecamies pēc Dieva Valstības.

Tātad mums jāpaļaujas uz Apredzību, pat ja mēs smagi strādājam, lai iegūtu sev bagātības, jo mūsu šīs zemes manta nemēdz būt pasargāta. Nelaimes gadījumi un katastrofas izposta mūsu uzņēmumus, un bankas bankrotē. Jā, "ir velti, ka jūs agri ceļaties un vēlu paliekat nomodā, un ēdat savu maizi ar rūpēm; saviem mīļajiem Viņš to bagāti dod miegā" (Ps 127, 2). Ar strādāšanu nepietiek, lai saņemtu Dieva svētības. Protams, Kungs neatbalsta ne dīkdienību, ne slinkumu, taču Viņš vēlas mūs pasargāt no rūpēm. Viņa neierobežotais spēks ar negaidītiem līdzekļiem spēj gādāt par Viņa bērnu un Viņa Baznīcas vajadzībām. Bet, lai no Viņa saņemtu, Viņš prasa, lai mēs atdodam kādu daļu no tā, ko Viņš mums devis. Pielietosim šo brīnišķīgo savstarpējās saistības likumu: "Kas skopi sēj, tas skopi pļaus, bet kas sēj bagātīgi, tas ari pļaus ba- gātigi" (2 Kor 9, 6). Tātad, lai daudz saņemtu, ir daudz jādod. Nav vērts krāt mantu, jo mūsu rūpes vairojas līdz ar bagātību. Dievs neņem vērā mūsu ietaupījumus un krājumus, lai dāvātu mums pārpilnību.

Pravieša Malahija grāmatā (Mal 3, 6-12)- četrsimt gadu pirms Jēzus Kristus - Dievs ir pasludinājis lietas, kas ir mūsu uzmanības vērtas. Viņš vēlas, lai Viņam kalpo pirmajam un prasa, lai mēs, pirms izlietojam savus ienākumus, veltām tos Viņam, atdodot vispirms Viņam Viņa tiesu. Viņš dedzīgi pieprasa šo tiesu, un, lai pamudinātu mūs paklausīt, dod vilinošu apsolījumu: ja mēs Viņam pilnībā maksājam desmito tiesu un pienesam savas upur- dāvanas, Viņš svinīgi apņemas mūs svētīt, pārba- gātīgi mums atlīdzināt, pasargāt mūsu uzņēmumus no izputēšanas un sabrukuma, no nelabvēlīgiem apstākļiem, mūsu garīgo un materiālo bagātību iznīcinātājiem, no sātana, "rūcošā lauvas", - tā ka visi mūs sauktu par svētīgiem. Kāds tad ir šī desmitās tiesas principa noslēpums?

Jaunajā Derībā Jēzus gan nav nepārprotami ieteicis desmitās tiesas maksāšanu, bet cik gan reižu Viņš nav mūs aicinājis dot Dievam, lai mēs saņemtu, un atdot Dievam to, kas Dievam pieder!

Jēzus ir taisnības saule (Mal 3, 20), "kas nāk piepildīt Tēva apsolījumus, atklāt mums Viņa žēlsirdību un aicināt mūs paklausīt mūžīgajam Vārdam, kurš atnācis piepildīt un ne atcelt". Paklausība mīlestības bauslim mūs paceļ pāri Mozus likuma ievērošanai. Gudrības Gara gaismā, kurš kā visupā- rākā svētība tika izliets Vasarsvētkos, mēs šeit esam uzsākuši pētit desmitās tiesas principu, parādot tā bibliskos pamatus un pielietošanas nosacījumus mūsdienās ar Atjaunotnes Garā žēlastību un liecinot par nozīmīgajiem augļiem, ko nes tā regulāra praktizēšana.

Lai Svētais Gars, kas darījis mūs par Dieva bērniem, pamudina mūs dot saskaņā ar šo principu, ne vien tādēļ, lai saņemtu Dieva apsolīto "piedevu", bet lai paustu Viņam savu mīlestību, savu bērnišķo pateicību un piedalītos Viņa darbā visu pestīšanai. Tomēr, ja Kungs mums bagātīgi dāvā materiālos labumus un mantu, kad mēs piepildām Valstības taisnību, pieņemsim tos labprāt un dalīsimies tajos, iegūstot sev draugus ar netaisno naudu. Tad nauda mums būs labs kalps, kas zina savu vietu, un ne tirānisks valdnieks, kas paverdzina mūsu domas, izkaltē sirdi un traucē mums pagodināt Dievu ar pateicību, slavēšanu un pielūgsmi. Kopš gandrīz piecpadsmit gadiem mēs pamudinām savus brāļus kristiešus praktizēt desmitās tiesas principu. Tie, kas paklausa, aizvien sniedz liecību par tā iedarbī- gumu. Tās atstāšana novārtā turīgus ļaudis acīmredzami novedusi pie bezcerīgas nabadzības.

Lai Kungs jēzus Kristus, kurš visu atdevis par mums, vada mūs šajā žēlastības ceļā, kas mums mācīs dot ne vien desmito tiesu, bet arī savu sirdi un dzīvi par to, lai atnāktu mūsu debesu Tēva Valstība.

Žans PLIJA

Desmitās tiesas maksāšanas princips blbelē

I. Desmitās tiesas praktizēšanas bibliskie PAMATI: KAS IR DESMITĀ TIESA?

A. Pirmsākumi

Sākumā desmitā tiesa bija viena desmitā daļa no zemes ikgadējās ražas vai viena cilvēka darba ienākuma. Dot desmito tiesu no saviem ienākumiem ir bibliska rīcība, kas aizsākusies jau no Ābrahama un ko Dievs pats beigu beigās noteica kā likumu. Kad Ābrams uzzināja, ka viņa brāļadēls Lots aizvests gūstā, viņš dzinās pakaļ laupītājiem, uzbruka tiem un atguva visu Sodomas mantību, kā arī brāļadēla Lota īpašumus. Tad viņš atgriezās un nonāca Salemā pie Ķēniņa Melhizedeka. Tas, būdams Visaugstā Dieva priesteris, atnesa maizi un vīnu, upurēja upuri un svētīja Ābramu Visaugstajā Dievā, kurš bija nodevis ienaidniekus viņa rokā. Lai paustu savu pateicību Dievam, Ābrams atdeva priesterim desmito daļu no visa sava laupījuma (Rad 14, 18-20). Šis brīvprātīgais, ticibas pamudinātais solis ir aizsākums principam - atdot Dievam daļu no saviem ienākumiem.

Vēlāk Jēkabs, bēgdams no sava brāļa Ēzava dusmām, apsolija Dievam - ja Tas paliks ar viņu un pasargās ceļojuma laikā - atdot desmito tiesu no visa tā, ko Kungs viņam dos. Te ir runa par personisku, brīvprātīgi izlemtu apņemšanos. Tā "ticībā Ābels nesa Dievam labāku upuri nekā Kains un tika pasludināts par taisnīgu, jo Dievs liecinājis par viņa dāvanām" (Ebr 11, 4). Upurējot desmito tiesu Dievam, mēs vienkārši atzīstam, ka esam Viņam parādā visu, kas vien mums ir. Tādā veidā mēs Viņam sakām paldies. Vai mēs nemācām saviem bērniem sacīt paldies ik reizi, kad viņiem kaut ko dodam? Ābrama dāvana "patika Dievam, jo viņš tika atzinis, ka viss pieder Dievam". Un Dievs pats apsolīja kļūt par viņa lielo atalgojumu.

Kad Dievs iedibināja priesterību un uzticēja to Āronam un tā dēliem, Viņš tos iesvētīja par priesteriem, lai tie Viņam kalpotu, pēc tam Viņš uzticēja Ievītiem pienākumu nest Dieva priekšā grēka izpirkšanas rita upurdāvanu Kunga Teltī. Kungs sacīja Aronam: "Viņu zemē tev nebūs īpašuma, un viņu vidū lai tev nav īpašas tiesas; bet Es būšu tavs īpašums un tava daļa… Lūk, Levija dēliem Es esmu nodevis Izraēlā visas desmitās daļas tiesas par īpašumu to darbu dēļ, ar ko tie kalpo, apkopdami Saiešanas Telti" (Sk 18, 20-21).

"Kad jūs saņemsiet no Izraēla bērniem desmito tiesu, kuru Es jums dodu īpašumā no viņiem, tad atskaitiet no tās Kunga paceļamo upuri, desmito tiesu no desmitās tiesas, un dodiet to priesterim Aronam… kā svētītu tiesu, ieturiet to labāko no vislabākā" (Sk 18, 28-29). Tātad kā likumu no Dieva Mozus saņēma desmitās tiesas maksāšanu, kas no tiem laikiem tika uzskatīta par nodevu Dievam, Izraēla zemes valdniekam (Lev 27, 30-32), par pavēli, kas nosaka obligāto Dievam dodamo dāvanu, ne skopi un ar nožēlu, bet dāsni (2 Hr 31, 5), lai pretī mēs atkal saņemtu Dieva svētības.

Kungs noteica trīs desmitās tiesas veidus, kas Izraēla bērniem bija jāmaksā:

svētā tiesa, "desmitā tiesa no desmitās tiesas", ir paredzēta Kungam priesteru vajadzībām un svētnīcas uzturēšanai. To atvilka no Ievītu ievāktās desmitās tiesas; otru desmito tiesu ziedotājs apēda svētku laikā Jeruzalemē kopā ar Ievītu un visiem saviem mājas ļaudīm;

trešā desmitā tiesa, ko ievāca reizi trijos gados, bija domāta Ievīta, kā arī pilsētas svešinieka, bāreņa un atraitnes, tātad trūkumcietēju, iztikai.

Izrādās, ka jau no pirmsākumiem savu ienākumu desmitās daļas atdošana ir tikai minimums, kas obligāts visiem un ko jācenšas pārsniegt. "Tad Kungs, tavs Dievs, tevi svētīs visos tavos pasākumos, ko vien tu uzsāksi" (At 14, 29). Turklāt Dievam patik, ka bez desmitās tiesas Viņam ziedo brīvprātīgas upurdāvanas par svētībām - kā materiālajām, tā garīgajām, - kas saņemtas no Viņa. "Mēs sākām brēkt uz Kungu… Viņš izdzirdēja mūsu balsi un ieraudzīja mūsu bēdas, mūsu grūtumu un mūsu nomāktību, un Viņš mūs atbrīvoja.. Un nu tagad, redzi, es esmu atnesis pirmos augļus no tās zemes augļiem, kuru Tu man esi devis. Tad tev tos būs atstāt Kunga, sava Dieva, priekšā, un tev jānometas uz vaiga Viņa priekšā" (At 26, 7-10). "Tā saki Izraēla bērniem: pienesiet Man upuri no ikviena vīra, kura sirds to skubina" (Izc 25, 2).

ja apņemamies pienest Dievam upurdāvanu, tad solījums jātur, citādi tas ir smags pārkāpums. "Labāk tev nemaz nedot svētsolījumu nekā dot un neizpildīt" (Māc 5, 4). Kas attiecas uz desmito tiesu, tad nesamaksāt to bija grēks, kam sekoja sods. "Bet ja kas arī no desmitās daļas grib kaut ko izpirkt, tam būs klāt pielikt piekto daļu" (Lev 27, 31).

B. Desmitā tiesa pravieša Malahija laikā

Pravieša Malahija grāmatā mēs atrodam nepārprotamu skaidrojumu par desmitās tiesas un upurdāvanu svarīgumu. Dievs sūdzas, ka cilvēki novēršas no Viņa pavēlēm un jau ilgi tās neievēro. Viņš mudina tautu mainīt savu rīcību: "Atgriezieties pie Manis, un Es atgriezīšos pie jums. - Jūs Man sakāt: kā tad lai mēs atgriežamies? - Vai ir pareizi, ka cilvēks krāpj Dievu, kā jūs Mani krāpjat? - ļūs sakāt: kā tad mēs Tevi krāpjam? — Ar desmito tiesu un nodevām. Tādēļ jau jūs esat nolādēti, jo jūs visi kopā cits pār citu Mani krāpjat. Bet atnesiet katrs savu desmito tiesu pilnā vērtībā Manā klētī, lai arī Manā mājā būtu barība. Un pārbaudiet tad Mani šai ziņā, - saka Kungs, debespulku Dievs, - vai Es jums neatvēršu debess logus un nelikšu svētībai pa tiem nolīt pār jums. Un jūsu labā Es padzīšu postītāju kukaini no jūsu labības laukiem, lai viņš tos neizposta un lai koks jūsu vīna dārzā jums nebūtu neauglīgs… Visas tautas jūs sauks par svētlaimīgiem, jo jums pašiem būs lielu labumu pilnai zemei būt, - saka Kungs, debespulku Dievs" (Mal 3, 6-12). Šajā būtiski svarīgajā tekstā Kungs skaidri un gaiši saista desmitās tiesas praktizēšanu ar svētības nodrošinājumu, kas ir spēkā visos laikos. Dievam, kuram pieder viss, mūsu dāvanas patiesībā nav vajadzīgas, taču caur desmitās tiesas likumu Viņš ir vēlējies mums iemācīt, ka tad, kad daļu no saviem ienākumiem dodam vispirms Viņam, mēs atbrīvojam pārpilnību, kas ir apsolīta Valstības bērniem. Mērs, kuru Dievs tad lieto, lai piepildītu mūs ar Savu mīlestību un svētībām, ir - pārmērība. Ir jāpieņem Dieva nosacījumi. Kad Izraēla bērni lielā postā žēlojas, ka viņi vergo pašu zemē, Dievs viņiem atbild, ka nav citas izejas kā vienīgi no jauna pievērsties Kungam ar atgriešanos un grēku nožēlu.

"Viņiem bija jāatzīst, ka atstājuši novārtā kalpošanu Templim un jāapsola ik gadus nest Ievītiem desmito tiesu no zemes augļiem" (Neh 10, 38).

ja jūs neievērojat dzīvības noteikumus, kurus

Dievs Savā gudrībā nolicis, tad jums draud lāsts un sabrukums. Tādē| Viņš mums saka: "Upuri no savu aug|u pārpilnības un sava vīna neaizturi" (Izc 22, 28).

II. Desmitā tiesa Jaunajā Derībā un Baznīcā

A. Valdot Jauna/ai Derībai un žēlastībai

1. Jēzus un desmitā tiesa

Samarietei Jēzus pasludina: "Sieviet, tici Man, ka nāk stunda, kad jūs Tēvu nepielūgsiet ne šinī kalnā, ne Jeruzalemē!" (Jņ 4, 21). Dievkalpojumu vairs nesvinēs Jeruzalemes Templī. Pilsētu iznīcinās 70. gadā, kā Jēzus to bija pareģojis. Atskaitot Jēzu, nav neviena cita priestera, kura upuris varētu tikt pieņemts. Kopā ar Viņu mēs atstājam Likuma valstību un ieejam žēlastības valstībā. Caur Viņu mēs visi esam saņēmuši "žēlastību pēc žēlastības. No tā laika mūs vada brīvības Gars" (2 Kor 3, 17), kurš mums liek izpildīt Dieva gribu garā un patiesībā un pavēl mums "dot bez aprēķina" (Rom 12, 8), jo Jēzū Kristū Dievs jūs visā darījis bagātus (1 Kor 1, 5). Visu, kas vien tev ir, tu esi saņēmis - tavi talanti, tavs spēks, zināšanas, nauda nāk no Viņa, un tie būs tavā rīcībā tikai tik daudz, cik Viņš tev ļaus tavas dzīves gaitā. Un pa to laiku Viņš var tev tos arī atņemt, ja vēlas.

Caur kristības žēlastību katrs kristietis ir saņēmis saprātu un gudrību aptvert, kas Dievam ir patīkams, kā ari spēku to paveikt. Kristus nāve pārplēsa Tempļa priekškaru un ieveda mūs Viņa Miesas svētnīcā, dzīvā Dieva klātbūtnē. Ir nepieciešams, lai degsme Dieva nama un Viņa darba dēļ pārņem arī mūs. Tā Savas miesīgās dzīves laikā Jēzus sniedza paklausības paraugu, likdams par Pēteri un Sevi pašu samaksāt ikgadējo un personisko nodokli Tempļa vajadzībām (Mt 17, 24-27), kaut gan kā Dēlam Viņam tas nebija jādara.

Jaunās Derības ietvaros Jēzus nav atcēlis desmitās tiesas principu, taču Viņš nav arī devis pavēli veltīt Dievam desmito daļu no ienākumiem, jo "kristietis vairs nav pakļauts Likumam" (Rom 6, 14). Pieminot desmito tiesu, piemēram, Mateja Evaņģēlijā (Mt 23, 23), Viņš ieteica to neatstāt novārtā. Tieši pretēji, Viņš paplašināja tās pielietošanas jomu. Vai tad Viņš neatnāca piepildīt Likumu, nevis to atcelt (Mt 5, 17)? Visiem pamudinājumiem, ko Dievs devis Izraēla tautai, jākalpo mums par brīdinājumu mūsu pamācīšanai (1 Kor 10, 6).

Valdot žēlastībai, man ir pilnīga brīvība maksāt desmito tiesu vai ne, vai arī kaut ko dot Dieva Baznīcai, kā Pēteris to atgādināja Ananijam (Apd 5, 4). Kungam nepatīk tie, kas dod negribīgi. Ja kāds izlemj dot, lai dara to uzticīgi, un, ciktāl iespējams, tad tik - ja ne vairāk - kā to paredz Mozus likums, jo Jēzus aiz milestibas mūs aizvien aicina iet tālāk. "Un Es jums saku: dod tam, kas no tevis lūdz, un nenovērsies no tā, kas grib aizņemties. Jo to Es jums saku: ja jūsu taisnība nebūs lielāka par rakstu mācītāju un farizeju taisnību, tad jūs debesu Valstībā neieiesiet" (Mt 5 42.20).

Tas, kurš Kungam neko nedod vai arī dod ļoti maz, it kā sniegdams ubagam grasi, lai apmierinātu savu sirdsapziņu, apliecina, ka viņš ir pieķēries savai naudai, un ka viņam nerūp nedz Dieva Valstības atnākšana, nedz cilvēku posta mazināšana. Kad kāds kristietis ir patiesi atjaunots Garā, Kristus mīlestība viņu mudina atdot visu, strādāt Labās Vēsts pasludināšanai un mīlēt cilvēkus konkrēti. Viņš paklausa savam Kungam, kurš tam saka: "Bez maksas esat saņēmuši, bez maksas dodiet" (Mt 10, 8), bez aprēķina.

Jēzus mums ir atklājis, ka patiesībā mēs esam to īpašumu un harizmu pārvaldnieki, kuras Viņš mums uzticējis. Mums jāapzinās, kā mēs ar to Viņam kalpojam, mīlestībā, ticībā, pazemībā un pateicībā. "Ja esmu uzticīgs mazumā, Kungs mani iecels pār daudzumu" (Mt 25, 21). Tātad tā ir privilēģija, liels gods - upurēt Kungam augli no tā, ko Viņš man devis, un meklēt iespējas dot ar prieku (2 Kor 9, 7), lai apliecinātu Viņam, ka es Viņu mīlu un Viņam paklausu. Pieņemt Jēzu kā savu Kungu nozīmē atdot Viņam savu dzīvi, "Viņam, kurš manis dēļ, būdams bagāts, kļuva nabags, lai Viņa nabadzībā es kļūtu bagāts" (2 Kor 8, 9). Kādēļ tad lai es Viņam liegtu savu naudu, savus materiālos labumus un ari savu laiku, savas lūgšanas? Atdot tos

Dievam kļūst par pielūgsmes, veltīšanās, paklausības un pateicības izpausmi. Tad šī atdošana vairs nepauž atkarību no Likuma, bet mīlestību. Tā "mīlestība ir kļuvusi par Likuma piepildījumu" (Rom 13, 10). Es tātad atdošu savu naudu, lai atbalstītu evaņģelizācijas darbu, jo "Kungs ir noteicis Evaņģēlija sludinātājiem pārtikt no Evaņģēlija" (I Kor 9, 14), tas ir, dzīvot no to dāvanām un upuriem, kurus viņi evaņģelizē, jo "strādnieks ir savas algas cienīgs" (Lk 10, 7). Tādējādi dot nozīmē piepildīt Dieva Valstības taisnību. Tad ari mēs saprotam, kādēļ Jēzus mums saka: "Dodiet, tad arī jums tiks dots: labu, saspaidītu, sakratītu un pārpilnīgu mēru jums iedos klēpī, jo ar to mēru, ar kādu jūs mērīsiet, jums atmērīs" (Lk 6, 38).

Mēs nevaram izvairīties no šis savstarpējās saistības garīgā likuma, kas darbojas gan cilvēku, gan tautu attiecībās. Tas, kurš paklausa un dod, ir ieguvējs. Viņš iepazīs pārpilnību, lai apmierinātu savas naudas vajadzības un samaksātu parādus. Apustuļi un pirmie Jēzus mācekļi to piedzīvoja. Arī caur viņiem Svētais Gars mums ir devis lietderīgas pamācības.

2. Desmitā tiesa un ziedojumi Apustuļu Baznīcā

Vairākās svētā Pāvila vēstulēs mēs redzam desmitās tiesas, tas ir, dāvanu un ziedojumu principa pielietošanu, kā arī apliecinājumu, ka Dievam tas patīk.

Filipiešiem, kas bija nosūtījuši Pāvilam savus ziedojumus, viņš vēstī, ka tā patiesi ir upurdāvana, "salda smarža. Dievam pieņemams un patīkams upuris. Un atlīdzinādams mans Dievs apmierinās katru jūsu vajadzību pēc Savas godības pilnās bagātības Kristū jēzū" (Fil 4, 19). Tādējādi došana Kunga darbam Viņa Baznīcā izrādās lietderīga. Tā ir finansiālās, fiziskās un garīgās svētības avots.

Svētais Pāvils ir devis norādījumus galatiešiem par to, kā vākt kolekti, lai palīdzētu bada apdraudētajiem kristiešiem Jeruzalemē, un viņš norāja korintiešus, kas nebija turējuši Dievam doto solījumu.

"Lai ikviens no jums pirmajā nedēļas dienā atliek un uzglabā, kas kuram labpatiks" (I Kor 16, 2).

Mēs tātad dosim, cik vien līdzekļi mums to atļaus (Apd 11, 29) vai pat pāri spējām, ja vēlamies (2 Kor 8, 3). Nav nepieciešams gaidīt, kad iegūsim kādu lielāku summu, lai dotu, jo "ja laba griba ir, tad tā labpatīkama tanī, kas ir, bet ne no tā, kā nav" (2 Kor 8, 12). Svarīgi ir dot samērā ar to, kas mums pieder, tas nozīmē, ka pat pārbaudījumā un nabadzībā varam dot ar devīgu roku, juzdamies laimīgi par to, ka piedalāmies palīdzībā svētajiem (2 Kor 8, 2-4). Nevajadzētu atņemt nabagiem šo žēlastību un laimi - dot Dievam un izrādīt paļāvību uz Viņa žēlsirdību, kas apveltī panākumiem viņu pašu nodarbošanos.

Jo dārgāka mums ir Dievam pasniegtā dāvana, jo vairāk Viņš to novērtē. Ķēniņš Dāvids teica, ka viņš "neupurēs Dievam upuri, kas iegūts par velti" (I Hr 21, 24). Kad mēs dodam Dievam vai nabagam, Dievs skatās uz to, kas paliek mums kabatā, ko mēs paturam sev, turpretim mūsu skatiens ir vērsts uz to, ko mēs dodam. Tādēļ Jēzus uzslavēja nabadzigo atraitni, kas Tempļa upurlādē iemeta divas artavas, un pasludināja, ka "viņa iemetusi vairāk par visiem, kas meta upurlādē. Jo visi deva to, kas viņiem palika pāri, bet viņa no savas nabadzības atdeva visu, kas viņai bija, visu savu iztiku" (Mk 12, 43-44). Mums, kas dzīvojam žēlastības laikā, Jēzus šo sievieti nostāda par paraugu, uzsverot nevis daudzumu, bet samēru, kādā viņa deva attiecībā pret to, kas viņai bija, un iemeslus, kas viņu pamudināja tā rīkoties - mīlestību, pateicību, patiesu uzupurēšanos.

Aizbildinoties ar grūtajiem apstākļiem, lai nedotu vairs Dievam "desmito tiesu" jeb ziedojumus, lai atliktu maksājumu uz vēlāku laiku vai lai ņemtu no Kungam atliktās naudas, mēs savas situācijas uzlabošanai izvēlamies vissliktāko risinājumu, jo tā mēs rīkojamies kā neticīgie un skopuļi (2 Kor 9, 5). Atmetiet sātana padomus, kuri jūs mudina teikt, ka cenu pieaugums, pārlieku lielā maksa par īri un pārtiku, ekonomiskie apstākļi, inflācija vai pat bezdarbs jums liedz dot "desmito tiesu" un vienlaicīgi gādāt par savām vajadzībām. Labāk ticiet, ka tieši tad, kad finansiālās grūtības pieaug, ir jāmeklē patvērums zem dievišķajiem spārniem ar slavēšanu un paļāvību, paklausot Dieva Vārdam - pārpilnības un drošības avotam.

Pārskatisim vēlreiz tās dāvanas, ko iespējams pienest Kungam saskaņā ar Viņa Vārdu:

Desmitās tiesas jeb obligātās nodevas. Jēzus žēlastība mūs ir atbrīvojusi no Likuma pildīšanas. no jebkura uzspiesta pienākuma. Svētais Gars mūs aicina dot brīvi. Lietojot turpmāk vārdu "desmitā tiesa", mēs ar to domāsim vienīgi principu pašam uzņemties saistības atdot Dievam da|u no saviem ienākumiem.

Upurdāvanas jeb labprātīgās dāvanas tika brīvi pienestas Kungam. Tie bija Vecās Derības bezasiņainie upuri (Lev 2, 1) pretstatā upurim, kas bija saistīts ar dzīvnieku upurēšanu. īpašās upurdāvanas var pienest, lai izpildītu Dievam dotu svētsolijumu, lai palīdzētu atraitnei, bārenim, spitālīgajam, svešiniekam. Upurdāvanas pilnā mērā atbilst tās brīvās un dāsnās došanas garam, uz kuru mūs aicina Jēzus. Saprotams, pēc Kristus upura pie krusta Dievs vairs nepieņem dzīvnieku upurus.

• Kolekte tiek organizēta, lai savāktu līdzekļus "svēto", tas ir, kristiešu un nabagu labā (sal. 2 Kor 9, 5). Šajā kategorijā ietilpst iemaksas, saistību parakstīšana, ziedojumu vākšana, lai nodrošinātu kristīgās kopienas un Dieva darba vajadzības.

B. Desmitās tiesas princips mūsdienu Baznīcā

Mēs redzējām, ka pirmo laiku Baznicā dāvanu un ziedojumu došana, kā šķiet, ir aizstājusi desmito tiesu, taču nav to atcēlusi. Desmitās tiesas garīgais likums, būdams veids, kā pateikties Dievam un pagodināt Viņu par Viņa dotajām žēlastibām, vēl ilgi tika mācīts un praktizēts. Saskaņā ar Orige- na, svētā Hieronīma un svētā Jāņa Hrizostoma rakstīto, jau kopš apustuļu laikiem desmitās tiesas ievākšana bijusi plaši izplatīta. "Tridentas koncils (1545) ne vien nosacīja desmitās tiesas maksāšanu, bet pat ieteica ekskomunikāciju vietās, kur kāds atteiktos to dot" un tātad aprobežotos tikai ar gadījuma rakstura dāvanām. Šīs dāvanas neatbrīvo no regulāras kādas ienākumu daļas došanas.

Mūsdienu Baznīcā Dieva griba nav mainījusies. Viņš vēlas, lai Viņa kalpi, tas ir, kristītie, kādu daļu no saviem ienākumiem dotu Viņa darbam. Atkarībā no konfesionālās denominācijas par desmito tiesu vai nu runā, vai nerunā.

Protestantiskajās Baznīcās ticīgajiem nepārprotami tiek sludināta nepieciešamība maksāt desmito tiesu, balstoties uz biblisko principu un precizējot tās praktizēšanas paveidus. Neskaitot ziedojumus un kolektes, tas ir viens no to ienākumu galvenajiem avotiem.

Katoliskajā Baznīcā šo terminu tik pat kā nelieto. No kristiešiem prasa citas dāvanas un ziedojumus, piemēram, ziedojumus garīdzniecībai (piektais Baznīcas bauslis).

Ziedojumi garīdzniecībai jeb Baznīcai ir kolekte, kas principā paredzēta priesteru uzturēšanai. Lai noteiktu tās apjomus, Baznīca piedāvā šādus kritērijus: vai nu vienas vai divu darba dienu samaksai vai pensijai līdzvērtīga summa, vai 1 -2% no katra cilvēka ienākumiem, vai arī 10% no ienākuma nodokļa. Lai gan tas uzlikts par pienākumu katram katolim, tomēr katrs var brīvi izlemt, vai to dot, jo, pat ja to pielīdzina reliģiskam nodoklim, tad tik un tā tam nav piespiedu raksturs. Tam, kurš to nedod, nedraud nekāds soda mērs. Dažās valstīs šis maksājums ir apvienots ar civilo ienākuma nodokli, un valsts to atmaksā Baznīcai. Jebkurā gadījumā šo ziedojumu apjoms ir ievērojami zemāks par desmito daļu no ienākumiem, kas ir desmitās tiesas aprēķināšanas pamatā.

Bez tam Baznīca vāc arī ziedojumus svētdienās un svētku dienās dievkalpojumu laikā vai arī konkrētiem projektiem paredzētus ziedojumus, piemēram, žēlsirdības organizācijām vai Vatikānam. Tiek pieņemti arī honorāri par Sv. Misi. Tā ir nauda, kuru dod ticīgie, kas lūdz noturēt Sv. Mises par īpašiem nodomiem. Šie honorāri principā pienākas priesterim, kurš celebrē Sv. Misi. Viņš tos izmanto kā kabatas naudu. Lai nerastos uzkrājumi gadījumā, ja kāds priesteris būtu celebrējis vairākas Sv. Mises, tad Misu pieprasījumi un saņemtie honorāri tiek ierakstīti reģistrā un iemaksāti kopējā kasē.

Prāvests, izlīdzinādams sadala šo naudu starp draudzes priesteriem. Gadās, ka tiek noteikts pa- mattarifs darbdienu Misēm un svinīgajām Misēm. Dažas diecēzēs šie tarifi ir standartizēti, taču, lai Sv. Mises noturēšana nebūtu saistīta ar naudu, tad tās ir iespējams ceiebrēt arī tad, ja par tām neko nemaksā.

Ziedojumi ienāk arī no tādām svinībām kā laulības, bēres un kristības. Dažkārt savāktie vai sniegtie ziedojumi ir krietni mazāki nekā sedzamo izdevumu apjoms.

Dažādus ienākumus dod arī upuru lādēs liktie ziedojumi, sveču pārdošana, draudzes aktivitātes un labdarības tirdziņi. Priesteri vai draudzes var saņemt dāvinājumus un mantojumus, ja kāds diecē- zes priesteris saņem naudu no privāta dāvinātāja, tad tā viņam pieder. Ja viņš vēlas, tad var to atdot bīskapam vai arī izmantot, lai palīdzētu kādam amatbrālim. Ja tas ir mūks, tad viņa pienākums ir saņemto atdot savai priekšniecībai.

Kopumā šo līdzekļu ienākums, kas atkarīgs no vairāk vai mazāk skaidri izteiktās ticīgo labās gribas, ir nepietiekams. Varētu būt citādi, ja kristiešiem ieteiktu dot saskaņā ar desmitās tiesas principu, lai paustu Dievam savu pateicību, milestibu un pilnigo veltišanos.

Ņemot vērā svētā Pāvila padomu, "desmitā tiesa" mūsdienās būtu sānis atliktā ienākumu tiesa, kuru pa daļai atnes svētdienas kolektei vai ziedojumiem Baznīcai. Katram kristietim, kas paklausīgs

Svētajam Garam, būtu jāapņemas ievērot šo auglīgo, uz Dieva apsolījumiem balstīto principu. Jā, Dieva Vārds "neatgriežas pie Kunga tukšā, neizdarījis to, ko Viņš vēlas, un neizpildījis savu uzdevumu" (Is 55, 1 1).

Visi apsolījumi ir piepildīti Jēzū Kristū, dzīvajā Vārdā. Šodien mēs nedzīvosim no maizes vien, bet arī no šī Vārda par desmito tiesu, kas izgājis no Dieva mutes (Mt 4, 4). Lūk, kādē| tad, kad tiklīdz esam izlēmuši to pielietot garā un patiesībā un ne pēc burta, redzam Dieva svētības uzplaukstam.

Evaņģelizētājs Pats Robertsons atstāsta kāda Čīles misionāra liecību, kuram Dievs prasīja, lai viņš savas draudzes nabadzīgajiem zemniekiem sludinātu Dieva vārdu par desmito tiesu Malahija grāmatā (3, 6-12) un paskaidrotu viņiem, ka Dievs vēlas, lai viņi sāktu maksāt desmito tiesu. Misionārs šaubījās, svārstījās, jo viņa kristiešiem bija tik tikko no kā izdzīvot. "Sludini viņiem Manu vārdu," atkārtoja Kungs, "Ja viņiem nav naudas, lai viņi desmito tiesu maksā graudā." Svētdienā, kad viņš tiem pavēstīja, ko Dievs vēlas, nomāktie zemnieki nokāra galvas. Sludinātājs jutās neērti, ka atņēmis viņiem viņu īpašumu, lai pats labāk paēstu. Taču ticīgie nākamajā svētdienā, katrs pēc savām iespējām, atnesa olas, vistas, ādas izstrādājumus, austas drānas un dažādas mantas. Misionārs paņēma viņu dāvanas, dažas no tām pārdeva un naudu izlietoja draudzes darbam. Daļu no šīm dāvanām viņš izdalīja apkaimes vistrūcīgākajiem un daļu paturēja pats kā ienākumu. Tā tas atkārtojās ik svētdienu. No tā laika ļaudis maksāja desmito tiesu. Pēc neilga laika apkārtējos laukos parādījās sausuma sekas. Nabadzība uzbruka zemniekiem ļaunāk nekā jebkad agrāk. Raža bija slikta, ēkas gruva kopā, visur valdīja bēdas.

Brīnumainā veidā ar mazās draudzes locekļiem tas tā nenotika. Viņu sējumi zēla un plauka, it kā pārdabiskā kārtā tie tiktu laistīti. Viņu lauki zaļoja, lai gan apkārtnē tie bija izkaltuši. Raža nobrieda neparasta, bagātīga un laba. Viņu lopi bija pie lieliskas veselības un trekni. Riebīgās nabadzības vietā nāca zināma pārpilnība. Viņiem pat šis tas palika pāri, ko viņi pārdeva; tā pēc kāda laika viņu desmitajā tiesā ietilpa arī nauda. Viņi varēja uzcelt ēku, kas viņiem bija vajadzīga sapulcēm.

Par spīti savām šaubām, misionārs un šīs draudzes locekļi iemācījās, ka pat tad, kad situācija šķiet bezcerīga, pat ja viņi ir ļoti nabagi, paklausība Dieva Valstības principiem trūkumu var vērst pārpilnībā[1].

Desmitās tiesas praktizēšanas augļi: Dieva apsolījumi un svētības

A. Dodot Dievam, atraisām pārpilnību sev

Tikko kā Dievs iedibināja desmito tiesu un pasludināja, ka labprātīgi pienestās upurdāvanas Viņam patīk, Viņš apsolīja Savu svētību tam, kas Viņu pagodina ar savām dāvanām. Svētības ir atkarīgas no sirds nostājas, no uzticīgas paklausības pavēlei, no godīguma un no tā, cik daudz no savas mantas atdodam Kungam. Mēs zinām, ka "tas, kurš svētīgi sēj, svētīgi arī pļaus" (2 Kor 9, 6). Tātad dot Kungam desmito tiesu un ziedojumus nozīmē sēt Kunga laukā. Jo vairāk jūs tajā iesēsiet, jo bagātīgāku ražu ievāksiet un tapsiet bagātāki.

Jēzus uzskata, ka dot nozīmē iegūt (Lk 6, 38), jo mērs, ar kuru Dievs jums atmēros, būs pārpilnīgs. Tā nu mums ir pārliecība, ka tad, ja dosim. Dievs vairos mūsu līdzekļus. "Kas dod sēklu sējējam, dos arī maizi ēšanai un vairos jūsu sēju, un liks pieaugt jūsu taisnības augļiem" (2 Kor 9, 10).

Ja jūs sējat 30, 60 vai 100 graudu labajā zemē, tas ir, ar labu sirds nostāju, tad no Dieva saņemsiet neparastu ražu un bagātības! Kad jūs noguldāt savu naudu bankā, tad pat vislabākajā gadījumā noteikti nesaņemsiet 25%. Taču Dievs jums nodrošina likmes 30 pret vienu, 60 pret vienu un pat 100 pret vienu, tātad 3000, 6000 un 10000 procentus. Jūs domājat, ka tā ir tikai reklāma, ka tas nav iespējams vai arī ka tā ir tikai līdzība? Tā nav! Jēzus to lieliski pierādīja, kad pirmo reizi pavairoja maizes. Šis brīnums notika tādē|, ka kāds bērns bija piekritis atdot visu savu pārtikas krājumu: piecas miežu maizes un divas zivis. Šādu rīcību "piesardzīgie" un slikti aprēķinātāji būtu uzskatījuši par neapdomīgu. Jēzus pieņēma šo augstsirdīgo velti un, pateicies Tēvam, lai saņemtu Viņa svētību, "lika maizi un zivis izdalīt ēdājiem, cik vien tie vēlējās" (Jņ 6, 9-11). Un pieci tūkstoši vīru paēda līdz sātam, neskaitot sievietes un bērnus. Alleluja! Cik brīnišķīga ilustrācija savstarpējās saistības likumam! Dievu neierobežo dabas likumi. Tie nevar Viņam noteikt nekādus ierobežojumus. Vienīgi mūsu kūtrā griba un nepaklausība, kad atsakāmies dot Dievam to, kas mums ir, var nosprostot šo pārpilnību. Protams, Dievs spēj radīt no nekā vai pārvērst jau esošu matēriju, taču mūsu labā Viņš ir vēlējies, lai mēs Viņam dotu to, ko esam saņēmuši. Vārdu sakot, ja tu dosi, tad tava bagātība pieaugs, bet ja saņemto paturēsi sev vien, tad iepazīsi trūkumu un to nožēlosi.

Dievs nav pret bagātniekiem, jo "Viņš pats izdala bagātības pēc Sava prāta" (Sak 22, 2). Taču Viņš nosoda pieķeršanos naudai, nepareizu naudas izmantošanu, kārošanu pēc mantas un bagātības iegūšanu uz citu rēķina. "Jo tie, kas grib kļūt bagāti, krīt kārdināšanā un sātana valgā, un daudzās nevajadzīgās un kaitīgās kārībās, kas cilvēkus grūž pazušanā un samaitāšanā, jo visu ļaunumu sakne ir mantkārībā" (1 Tim 6, 9-10). Tādēļ bagātiem ļaudīm Kungs iesaka "darīt labu, būt bagātiem labos darbos, lai uzkrātu sev vērtības, labu pamatu nākotnei" (1 Tim 6, 17-18).

Kāds bengāļu rakstnieka Rabindranata Tagores dzejolis ilustrē šo savstarpējās saistības likumu.

Kāds nabadzīgs cilvēks, ubagodams staigāja no mājas uz māju pa sava ciemata ceļu, kad iztālēm, līdzīga mirdzošam sapnim, parādījās Ķēniņu Ķēniņa zelta kariete. Viņa cerības iekvēlojās jūsmā, un līksmodams viņš nodomāja, ka nu ļaunajām dienām un nepanesamajam postam būs gals. Viņš jau bija gatavs saņemt pārpilnībā, gaidot necerētas dāvanas un visapkārt putekļos izbērtus zelta gabalus.

Kariete apstājās tur, kur stāvēja ubags. Ķēniņa skats pievērsās viņam, un valdnieks smaidīdams izkāpa. Ubags sajuta, ka pienākusi viņa dzīves zvaigžņu stunda. Taču piepeši Ķēniņš pastiepa viņam labo roku un jautāja: "Kas tev ir, ko man dot?"

Apmulsis ubags prātoja, kas gan tā varētu būt par ķēnišķīgu spēli - ubagojot pastiept roku ubagam! Viņš bija pagalam apjucis, līdz visbeidzot no savas tarbas lēni izvilka mazītiņu graudiņu un iedeva to Ķēniņam, saprotams, lai uzsvērtu savu galējo nabadzibu.

Ķēniņš iekāpa atpaka| karietē un aizbrauca. Bet cik gan liels bija ubaga pārsteigums, kad dienas beigās, izberot savu somu zemē, viņš nožēlojamu graudu kaudzītē atrada mazītiņu zelta graudiņu. Viņš bija kļuvis savas skopulības upuris. Rūgti viņš raudāja un nodomāja: "Kādēļ es viņam neatdevu visu, kas man bija?"2

Mācība bija skaidra. Kad mēs kvernam savā postā, velti cerot no tā izkļūt, Dievs, Ķēniņu Ķēniņš, bagātību saimnieks, sper pirmo soli, mūs apmeklēdams. Mūsu laime ir atkarīga no skatiena, ar kādu Viņu uzlūkojam, un no tā, ko esam gatavi Viņam dot no savas nabadzības. Tāpat kā Jēzus stāv pie mūsu durvīm un nemitīgi klauvē, tā arī lielais Ķēniņš pastiepa roku ubagam un rīkojās kā lūdzējs. Ja mēs devīgi dodam to, kas mums pieder, tad mūsu artava iegūst neizmērojamu vērtību. Mūsu ieguvuma procenti pārsniedz samēru, kas pastāv starp labības graudiņu un tāda paša svara zeltu. Tā labais slepkava ar cerības un ticības skatienu pavērās Jēzū un iemantoja paradīzi.

B. Dieva bagātības un svētības

Sekojot Dieva Vārdam, aplūkosim bagātibas, pārpilnības un svētību apsolījumus, ko mums sagādā desmitās tiesas, dāvanu un ziedojumu došana.

Pravieša Malahija laikā uzsvars vispirmām kārtām tika likts uz materiālajām un fiziskajām svētībām. Vasarsvētkos svētību Gara nonākšana pār visiem, kas pieņēmuši augšāmcēlušā jēzus Labo Vēsti, piepildīs mācekļus kā materiālā, tā garīgā ziņā.

I. Materiālās svētības

Iesākumā desmitā tiesa bija pateicības akts par Kunga dāvātajām žēlastībām. Tā bija iniciatīva, kas nāca no cilvēka. Dievs to padarīja par bausli attiecībā uz došanas veidu. Lai gan Kungs novērtē ari brīvprātīgas dāvanas, tomēr jo īpaši Viņš svētī tos, kas paklausa bauslim, jo "paklausība ir labāka nekā upuris, un padevība ir labāka nekā auna tauki" (I Sam 15, 22).

Noteicis desmito tiesu, reizi trijos gados, Kungs deva apsolījumu, kas saistīts ar paklausību: "Tad Kungs, tavs Dievs, tevi svētīs visos tavos pasākumos, ko vien tu uzsāksi" (At 14, 29). Lai Izraēla zemē "plūstu piens un medus", kā Kungs to zvērējis, cilvēkiem jāpaklausa likumam par desmitajām tiesām, citādi viņus skars lāsts. Ak vai! Tas notika pravieša Nehemija laikā (350. gadā. pirms Kristus), it kā lai apstiprinātu Malahija pravietojumu, "jā, mūsu Ķēniņi, mūsu dižciltigie, mūsu priesteri nav izpildījuši Tavu bauslību un nav ievērojuši Tavas pavēles un brīdinājumus, kurus Tu esi viņiem devis… Tāpēc mēs esam kalpi šodien šai zemē.. Mēs esam lielās bēdās" (Neh 9, 34-37).

Vienīgo atrisinājumu Dievs jau bija devis: "Atgriezieties pie Manis, un Es atgriezīšos pie jums. Ja jūs atnesīsiet katrs savu desmito tiesu pilnā vērtībā Manā klētī,… tad Es padzīšu, jums palīdzēdams, rijīgo postītāja kukaini no jūsu labības laukiem, lai viņš tos neizposta un lai koks jūsu vīna dārzā jums nebūtu neaugligs" (Mal 3, 7-1 1). Tā Kungs apsola iznīcināt šos Atkārtotā Likuma grāmatā pasludinātos lāstus (At 28, 38-39) un dāvāt labklājību, pār- pilnibu, materiālās bagātibas un garigos atalgojumus kā drošību, taisnību, dziedināšanu, "taisnības saules" augļus, lai "tie, kas bīstas Dieva Vārda, redz, kāda ir starpība starp taisno un bezdievīgo, starp to, kas Dievam kalpo, un to, kas Viņam nekalpo" (Mal 3, 18). Ķēniņš Dāvids liecina, ka no savām jaunibas dienām līdz pat vecumam nav redzējis "taisno atstātu, nedz arī viņa bērnus lūdzam maizi" (Ps 37, 25).

Materiālās Dieva svētības nosauktas Atkārtotā Likuma grāmatā 28, 1 1-12. "Kungs tev liks ar tava klēpja augļu raženumu, ar tavu lopu pieaugumu un tavu lauku augļu bagātību pieaugt visu mantu pārpilnībā tani zemē, ko Kungs, tavs Dievs, bija apsolījis ar zvērestu taviem tēviem tev dot. Kungs tev atvērs Savu krātuvi, kas ir labumu pilna, debesis, lai dotu savā laikā lietu tavai zemei un lai svētītu visu tavu roku darbu."

Mūsdienās to |aužu vidū, kuri nonāk trūkumā un kļūst par nabagiem, bezpajumtniekiem, salauztiem, nomāktiem, izmisušiem ļaudīm, mēs noteikti neatradīsim nevienu, kurš būtu uzticīgi devis Kungam vai nabagiem daļu no saviem ienākumiem un palīdzējis saviem kaimiņiem tad, kad viņa dzīvē viss vēl bija labi. Vispārējas krīzes gadījumā Dievs mums nedos bagātību, lai mēs kā izlutināti bērni dzīvotu greznībā, kad visi citi ciestu trūkumu. Viņš nedod mānīgus solījumus kā loterijas biļešu tirgotāji. ja mēs vispirms meklēsim Dieva Valstību, tad jā, Viņš ir apsolījis gādāt par visām mūsu ikdienišķajām vajadzībām. Mēs būsim pietiekami paēduši, mēs nestaigāsim skrandās. "Mūsu ceļi mums labi izdosies, un viss mums laimēsies" (joz 1, 8). Kā ūdens straumju malā stādīts koks mēs nesīsim augļus īstajā laikā un "nekad mūsu lapas nenovītīs un viss ko mēs darisim, mums labi izdosies" (Ps 1, 3- 4). "Jo Kunga svētība dara cilvēku bagātu bez sevišķām viņa paša pūlēm" (Sak 10, 22). Lūk, kā.

2. Garīgās svētības

Kad Dievs mūs svētī, Viņš apņemas būt mums labvēlīgs, Viņš dod mums veselību, spēku un rūpējas par visām mūsu vajadzībām. Viņš mūs uztur drošibā, pasargā mūs, apgaismo Savu Vaigu pār mums un dāvā mums Savu žēlastību (Sk 6, 24-25). Viņš liek izdoties mūsu plāniem un nodomiem, piemēram, pamudinādams cilvēkus mūs mīlēt un novērtēt labāk nekā citus ar līdzigiem talantiem. Viņš pasargā mūsu bērnus un mūsu mantu, dāvā mums eņģeļu palīdzību. Viņš padara nekaitīgu burvju un okulto skolotāju darbošanos. Tie neko neiespēs pret Dieva vairogu, kas ir mūsu patvērums, jēzus Asinis mūs pasargā, dziedina un atbrīvo no grēkiem. Mūs apņem Dieva godība un Viņa mīlestība. Mēs varēsim dziedāt kā Jaunava Marija: "Jo Viņš uzlūkojis Savas kalpones pazemību, un svētīgu mani teiks visas paaudzes, jo Visvarenais lielas lietas man darījis… kā Viņš to apsolījis Ābrahamam un viņa pēctečiem mūžīgi" (Lk 1, 48-55). Marijas pazemība, viņas paļāvība uz Dieva Vārdu un Gars, kas pār viņu izlējās, radīja viņā alkas pēc Dieva pilnības un piesaistīja Visvarenā spēku viņas vājumā. "Pazemības, — proti, Dieva bijības, — alga ir bagātība, gods un dzīvība" (Sak 22, 4). Ķēniņam Salomo- nam, kurš lūdza gudrību, Kungs piedevām deva arī bagātības, laimi un slavu. "Pazemigie, protams, saņem svētības, bagātibas un cieņu, turpretim lepnais, kurš vēlas darīt pēc sava prāta, iztikt ar sevi vien, noteikt savu likteni, lai būtu savas dvēseles un sava stāvokļa valdnieks, kļūst augstprātīgs"… "Kam jākļūst pazudinātam, tas pa priekšu kļūst lepns, un augstprātība nāk pirms bojāejas" (Sak 16, 18). Bet Dievs dāvā labklājību un piepilda visādām žēlastibām pazemīgo, kurš paklausa un dod ar prieku, lai varētu apmierināt savas vajadzības un lai viņam aizvien vēl atliktu, ar ko turpināt savus labos darbus. Tad, "visā kļuvuši bagāti, jūs varēsiet paveikt katru labu darbu, kas ar mūsu starpniecibu izpaudīsies kā pateicība Dievam" (2 Kor 9, 7-8.1 I).

C. Kā izvēlēties Dieva Valstību un Viņa taisnību?

1. Kas ir šī izvēle?

Izvēlēties pirmajā vietā Dieva Valstību nenozīmē tikai ik dienas obligāti iet uz dievkalpojumu vai Sv. Misi. Tas nenozīmē dažādos veidos vienīgi lūgties, stingri gavēt Dieva darba labā, cerot, ka tā visa dēļ Dievs jūs mīlēs vairāk un dos jums Savu svētību. Daudz dievbijīgu ļaužu, kas dedzīgi lūdzas, bet nepaklausa Dievam, brīnās, ka nepazīst panākumus un labklājibu un prāto, kādēļ Dievs viņus atstāj nabadzībā, materiālajās rūpēs, bez darba, bet dara bagātus tādus cilvēkus, kas Viņu nepazīst un Viņam nekalpo.

Meklēt Dieva Valstību nozīmē iepazīt Dieva Vārdu un paradumus un saprast, kā Dieva Valstība darbojas. Tas nozīmē dzīvot saskaņā ar mīlestību, ticību, paklausību baušļiem, ļaut sevi vadīt Svētajam Garam, dzīvot brālīgā kopībā un veltīt sevi Dievam. Tas nozīmē neziedot pārāk daudz laika, tiecoties pēc materiālajiem labumiem, tas nozīmē dot citiem vislabāko no sevis, savu laiku, savu naudu, savu lūgšanu, savu maigumu, labestību, labvēlibu, uzticēšanos. Tas nozimē neaprobežoties ar saņem- sanu, izmantošanu, prasību pēc atzinības un citu izpratnes, strādāšanu ne tikai naudas, sociālo priekšrocību un titulu dēļ.

Mēs saņemam to, ko dodam. Tālab nedodiet savu slikto raksturu, dusmas, raizes un problēmas, nedz arī savu kodīgo kritiku un mēlnesību, citādi atpakaļ saņemsiet to pašu un garīgajā dzīvē nekur tālu netiksiet. Dieva Valstības iestāšanos bloķē sīkumainība, kurnēšana, bailes no neveiksmēm un nemitīgas žēlabas.

Savā lūgšanu grupā Āfrikā kāda tirgotāja uzzināja, ka izvēlēties Dieva Valstību vispirms nozīmē pavērsties pret Kungu, Viņu mīlēt un slavēt. Viņa devās uz tirgu, izlēmusi šajā dienā slavēt Dievu par visu, kas ar viņu notiks. Apsēdusies aiz savas letes ar dažādām precēm, viņa veltīja savu tirgošanos Kungam un sāka Viņu slavēt par Viņa labestību. Viņa apredzību un par to, ka Viņš apsolījis piepildīt žēlastībām tos, kas Viņam paklausa. Bez atelpas viņa slavēja, dziedāja, būdama pārliecināta, ka todien pārdos daudz. Taču līdz pusdienlaikam neparādījās neviens vienīgs pircējs. Tirgotāja sāka zaudēt drosmi un uz brīdi pārtrauca slavēšanu, lai paēstu. Ticot, ka Dievs viņu svētīs, kad gribēs, viņa no jauna Tam pievērsās un pateicās Viņam par savām kaimiņienēm, kurām tirgojoties labi veicās.

Beidzot viņas priekšā apstājas ļaudis. Ak vai! Tie bija kreditori, kas nāca pieprasīt naudu, kuru viņa tiem bija parādā.

Spiesta samaksāt savus parādus, viņa sacīja: "Amen, Kungs! Tu zini, ko Tu dari. Es atdošu to mazumiņu naudas, kas man ir."

Cerēdama, ka par spīti visam Dievs darbosies viņas labā, viņa atsāka slavēšanu ar nedaudz mazāku pārliecību. Situācija palika nemainīga līdz pulksten pieciem pēcpusdienā. Tieši šajā bibliskajā "vienpadsmitajā stundā" jēzus viņu apmeklēja. Pēkšņi pircēji apstāja viņas leti. Pirms dienas beigām viņa bija tik daudz pārdevusi, ka pati paziņoja, ka viņai nepieticis ar abām rokām, lai saņemtu naudu, ko viņai stiepa pretī. Atce|ā viņa pateicās Kungam un dziedāja no visas sirds. Viņa bija atradusi labu atslēgu, ar kuru ieiet Dieva Valstībā. Ir ari citas, piemēram, mīlestība, kas ved pie paklausības un ticības.

Ticība mums dāvā paļāvību, ka tiksim uzklausīti. Tā mums ļauj iepazīt Valstību, dodot mums gudrību. Tā liek mums paļauties uz Dievu un ne vairs pašiem uz sevi. Un pat pārbaudījumi, kurus sastopam, mūs stiprina un šķīsti mūsu ticību cerībā un mīlestībā.

2. Paklausība "atver debesu logus"

ja jūs nonākat pie Dieva Valstības caur ticību, cerību un mīlestību, tad no tā briža jūsu laime būs atdot visu, kas jums ir Dievam un sekot Jēzum paklausībā. Kāds paradokss! Lai saņemtu, ir jādod. Ja tev ir naudas problēmas, Kungs prasa, lai tu atdod naudu, lai rīkojies tā, it kā tev tā būtu, jo "katram, kam ir, tiks dots, un tam būs pārpilnība, bet no tā, kam nav, tiks atņemts arī tas, kas viņam ir" (Mt 25, 29) un ko viņš atsakās dot.

Dievs Savas svētības, īpaši garīgās, ir saistījis ar dzīvi paklausībā, tātad - tādu dzīvi kā Dēlam. Pilnībā būdams Dēls, Jēzus paklausīja, lai kļūtu par Kungu. Tādējādi tieši Viņā Tēvs "mūs svētījis visāda veida garīgām svētībām". Malahija grāmatā 3, 10 un Joela grāmatā 3, 1 apsolīta svētība, kur Dievs saka, ka, no vienas puses. Viņš "mūsu labā atvērs debesu logus" un, no otras puses, "Viņš izlies Savu Garu pār ikvienu miesu" īstenojās, kā sacījis svētais Pēteris, Vasarsvētku dienā, kad notika vispārēja Gara izliešanās. Vasarsvētku Gars ir svētība pārbagātībā, dzīve pilnībā, mūsu sirdīs ielietā Dieva mīlestība un harizmu pārpilnība. Tas ir evaņģelizēt un liecināt par sūtītā Kristus Baznīcas dzimšanu kā arī jēra Asiņu uzvarētā Ienaidnieka sakāvi. Jā, mums atspīdēja taisnības saule, "sātans krita kā zibens", Zvēra un Antikrista sātaniskie spēki tika iznīcināti.

Lai slavēts Kungs, kurš sagrāva tā valstību, kas aprij Kunga sēto labo sēklu un izšķiež mūsu bagātības! Jauno Vasarsvētku dvesmā, ko Jēzus Kristus Baznīca piedzīvo šajās divdesmitā gadsimta beigās, mēs varēsim patiesi pieredzēt svētību pārbagātību, ja vien paklausīsim Kungam un atgriezīsimies pie Viņa no visas savas sirds. "Paklausīdami mēs ieiesim dzīvībā" (Lk 10, 28), lai saņemtu savu nākošo atalgojumu, atlīdzību, kuru Jēzus mums pavēl gaidīt, lai stiprinātu mūsu cerību un uzturētu mūs, kad pārbaudījumos "mums nolaupa īpašumus" (Ebr 10, 34), mūs izmanto un kad "Kristus labā ciešam zaudējumu" (1 Kor 6, 7).

3 Kā es atklāju desmitās tiesas principu Atjaunotnes gaismā

Lidz pat 70. gadiem aprobežojos tikai ar to, ka maksāju savu Baznīcas nodevu, piedalījos svētdienas ziedojumu vākšanā un atsevišķās kolektēs. Lai palīdzētu priesteru izglītošanā, es un kāds mans draugs, iecerējām biedribas projektu, kurai mums bija jāvāc fondi. Es domāju, ka daru pietiekami daudz. Taču ar Atjaunotnes žēlastību un Gara izliešanu, ko Jēzus man sniedza, mana izpratne par Dieva gribu tika atjaunota. Kungs parādīja, ka man Jāatsakās no savas paša taisnības un visa sava manta jāveltī Viņam par pateicības, paklausības un pielūgsmes zīmi. Tad es sapratu - kamēr neesam atdevuši visu, tikmēr neesam devuši pietiekami daudz. Svētajai Terēzei no Bērna Jēzus bija taisnība, kad viņa teica, ka "mīlēt nozīmē atdot visu un atdot sevi pašu". Taču vispirms bija nepieciešams, lai es "ļautu Dievam sevi pārveidot, ļautu, lai Viņš pilnīgi atjauno manu garu, lai es saprastu, ko Viņš vēlas, kas Viņam ir patīkams un pilnīgs" (Rom 12, 1-2).

Jēzus Svēto Garu ir pasludinājis par To, kurš "mums visu iemācīs un atgādinās mums visu, ko Viņš sacījis" (Jņ 14, 26). Pirmā Atjaunotnes žēlastība man nāca kā maigs aicinājums vairāk un re- gulārāk lūgt Svēto Garu. Lai piepildītu manu vēlēšanos, Kungs pamudināja mani uzrakstīt lūgšanu Svētajam Garam3 , iespiest to un pēc tam par brīvu izdalīt. Mans bīskaps man piešķīra vajadzīgo at|auju. 5000 nodrukātie eksemplāri ātri vien izsīka. Otrais, 20 000 eksemplāru lielais metiens izmaksāja 75 000 CFA franku4 . Kāds draugs man ieteica neizdalīt šis lūgšanas par velti. "Cilvēki nepiešķir nekādu vērtību tam, ko saņem par velti,"

Lūk, šīs lūgšanas teksts:

Svētais Gars, mīlestības, gaismas un spēka Dievs,

Paldies par brīnumiem,

Kurus Tu dari ik dienas cilvēku labā,

Paldies par visu, kas manā dzīvē notiek.

Nāc mani. Gars mierinātājs,

Vadi mani, apgaismo mani,

Stiprini mani, svētdari mani,

Padari mani paklausigu Dieva Tēva gribai

Caur Jēzu Kristu, manu Pestītāju.

Gars iet pa priekšu un paver man ce|u.

Viņš piepilda visas manas vajadzības.

Man ne no kā nav jābīstas, pilnīgi ne no kā.

Gars mani apklāj ar Savu aizsardzību.

Gara gudrība mani vada

visās manās domās,

visos manos vārdos,

visos manos darbos.

AMEN!

4                  1000 CFA franku līdzinās 20 Francijas frankiem.

viņš man teica. "Ņem vismaz 10 franku gabalā."

"Par to nevar būt ne runas," es atbildēju. "Par visu to labo, ko Kungs man darījis, es esmu ar mieru "zaudēt" šo naudu, lai kristieši varētu labāk lūgties un |auties Svētā Gara darbībai."

Es vēl runāju, kad atskanēja telefona zvans. Man zvanīja no ārzemēm. Mans izdevējs paziņoja, ka nupat izsūtījis man čeku par 350 000 CFA frankiem kā atlīdzību par autortiesībām.

"Alleluja!" es iesaucos lielā priekā, atgriežoties pie sava drauga. Šīs brīnišķās Dieva atbildes priekšā, kas nāca pēkšņi un īstajā brīdī, mans draugs iesaucās: "Ja tu ieguldi 75 000 franku un saņem 350 000 franku, tad, lūdzu tevi, saki man, kāds ir tavs noslēpums."

Kopš tā laika tika izplatīti desmitiem tūkstošu lūgšanas eksemplāru. Pienāca daudzas liecības par saņemtajām svētībām un atgriešanos, kas mani mudināja pateikties. Taču desmito tiesu no saviem ienākumiem es vēl nedevu. Drīz vien Kungs lika man saprast Savu gribu attiecībā uz to, kā es izlietoju savus līdzek|us.

Kāds nabags regulāri nāca lūgt no mums žēlastības dāvanas. Kad viņš zvanīja pie vārtiem, mūsu bērni gāja viņam atvērt, un viņš pagalmā uzgaidija. Saņēmis mazliet naudas vai lietotas drēbes, viņš devās prom. Kādu dienu viņš atkal atnāca brīdī, kad mēs pusdienojām. Kungs mani pamudināja aicināt viņu iekšā un paēdināt. Tā es viņu uzaicināju pie mūsu galda. Bērni bija satraukti, redzot viņu tik tuvu sev līdzās, netīrās un smirdošās drānās. Mana sieva viņam uzlika bagātīgu porciju. Dažās minūtēs viņš izēda savu šķīvi. Manā sirdī Kungs man sacīja: "Vai tu redzi, cik Es biju izsalcis?"

Vēlāk, Jaungada dienā, šis cilvēks man iedeva aploksni, kuru es noliku uz bufetes. Biju pārliecināts, ka tur, kā parasti, būs tikai lūgums pēc naudas. Aizritēja divas nedē|as. Vairākas reizes mans skatiens bija pievērsies aploksnei. Kādu dienu es sajutu pamudinājumu to atvērt. Tajā atradās apsveikuma kartīte, uz kuras bija iespiests Bībeles pants, ko es nezināju. "Bet mans Dievs apmierinās katru jūsu vajadzību pēc Savas godības pilnās bagātības Kristū Jēzū" (Fil 4, 19). Šis cilvēks mums novēlēja labu un laimīgu gadu un neko mums neprasīja.

Apmulsis par to, ka biju piedēvējis viņam uzbāzīgu nodomu, es lūdzu piedošanu Dievam, kurš caur viņu man sniedza ķēnišķīgu vārdu. Ar šo pantu uzsāku regulāri lūgties un tas stiprināja manu paļāvību uz Dieva Apredzibu un bija neizteicamu žēlastību avots manai ģimenei un draugiem.

Kad Malahija grāmatā atklāju Dieva Vārdu par desmitās tiesas maksāšanu, nolēmu regulāri atdot Kungam desmito daļu no saviem ienākumiem. Pirmā svētība, ko saņēmu, bija garīga. Kāds draugs man uzdāvināja grāmatu par Atjaunotnes Garā žēlastību un slavēšanas spēku. Es iesaistīju savu ģimeni šajā atklājumā, un mazpamazām Gars mani vadija lūgt Jēzu-Euharistiju, lai es saņemtu Gara izliešanu ticībā.

Driz es sāku piedzīvot Harizmātisko Atjaunotni, dzīvas ticības, atjaunotas mīlestības un brālīgās dzīves kustību Baznīcā, lai evaņgelizētu Svētā Gara spēkā. Harizmu lietošana mani vēl vairāk iesaistija Baznīcas kalpošanā, lai es sludinātu Dieva Vārdu un sagatavotu Kungam slavētāju tautu, ne vien manā zemē, bet ari Āfrikā un Eiropā.

Tā kā es aizvien turpināju maksāt desmito tiesu, mani darba apstāk|i uzlabojās un mani ienākumi ievērojami pieauga. "Kunga tiesa" palielinājās ar katru mēnesi. Es to glabāju aploksnē drošībā. Es lūdzu Kungu, lai Viņš man norāda, kā man jāizlieto Viņa nauda.

Kāda ce|ojuma laikā Āfrikā Kungs man lika satikt sievieti, kurai es pasludināju Dieva Vārdu un kura nožēloja grēkus. Svētais Gars viņai pieskārās, un viņa nolēma atdot savu dzīvi jēzum un pat atstāt visu, lai ietu kalpot nabagiem kā misionāre. Sava garīgā vaditāja pamudināta, viņa atteicās no direktora sekretāres amata un sāka gatavoties. Nekas no viņas iepriekšējās dzīves šo apustulātu neveicināja. Turpmāk viņai bez līdzekļiem bija jādzivo kādā ciematā ļoti tālu no galvaspilsētas, kur bija grūti nokļūt un kuru bieži apdraudēja bads. Vairums viņas draugu viņu kritizēja. Viņu uzskatīja par traku, taču viņa turējās, apņēmusies dzivot radikāli pēc Evaņģēlija aicinājuma.

Sākumā es pats viņai vispirms ieteicu pārliecināties, vai Baznīcas autoritātes uzņemsies gādāt par šī darba uzsākšanu, kura mērķis bija ciemata iedzīvotāju sociālā, sanitārā un ekonomiskā stāvokļa uzlabošana. Tieši tad es jutu pamudinājumu rūpēties par šo sievieti. Regulāri lidz jauna rikojuma saņemšanai izmaksāju viņai iztikai nepieciešamo summu. Un tas turpinās jau vairāk nekā desmit gadu. Protams, Apredzība arī citus labas gribas cilvēkus rosināja viņai palīdzēt, taču, redzot uzsāktā darba plašumu, tā vērienu evaņģelizācijas un humanitārajā jomā, ir nepieciešams vairāk līdzekļu nekā tie, ko viņa patlaban saņem. Pagaidām šīs apbrīnojamās apustules ticība pieaug fizisko un morālo pārbaudījumu vidū, un to balsta Kungs Jēzus, kurš sūta strādniekus, lai tie strādātu Viņa pļaujā bez bailēm un raizēm, jo "Viņš ir ar tiem ik dienas" (Mt 28, 20).

Tā pamazām Svētais Gars man iemācīja, kāda ir praktiskā nozīme paklausībai desmitās tiesas likumam. Es neesmu vienmēr bijis ne paklausīgs bērns, ne uzticams pārvaldnieks. Tādēļ es piedzīvoju, kā "to, ko Kungs mīl, Viņš pārmāca un šausta katru bērnu, ko Viņš pieņem" (Ebr 12, 6).

Atzīstos, ka, turot pa rokai Kunga naudu, man dažkārt uzmācās kārdinājums no tās paņemt savām personiskajām vajadzībām. Iesākumā es liekulīgi lūdzu Dievam atļauju aizņemties no Viņa rēķina. Es vēl labi nezināju, ka Kungs ar tādām lietām nejoko. Viņš mūs nespiež Viņam paklausīt, bet, kad esam izlēmuši dot Viņam to, kas pienākas, tad šī daļa ir veltīta Viņam, un ne ar kādu ieganstu mums nav tiesību ar to rīkoties, atskaitot gadījumu, ja… Viņš pats mums to atļauj. Taču vilinājums reizēm ir tik stiprs! Pats uz savas ādas es guvu mācību, cik bīstami ir būt nesmalkjūtīgam pret Kungu.

Tā es sāku ņemt naudu no Kunga kases, aizbildinoties, ka tas ir aizņēmums. Skaidru valodu runājot, es piesavinājos Viņa naudu, vēl lūgdams Viņa galvojumu. Šī zādzība ne tikai man nepalīdzēja nokārtot problēmas, bet gan galīgi sarežģīja manus personiskos rēķinus, un mani izdevumi satriecoši pieauga. Kungs bija pametis mani šīs kārības varā. Lai kaut kā izkultos, atkal ņēmu naudu no kases. Tā kā es nevīžoju pierakstīt paņemto, drīz vien vairs skaidri nezināju, cik biju parādā. Tad es izdarīju vairākas neveiksmīgas finansu operācijas, šķiedos ar naudu uz visām pusēm. Man tās nekad nepietika. Aizvien dziļāk grimu nekārtībā, pats sevi vainodams bez kādiem rezultātiem. Man bija jāpieņem stingrs lēmums pēc iespējas drīzāk atmaksāt to, ko biju parādā. Es novērtēju aptuveno summu un to ievērojami paaugstināju. Kad biju lūdzis piedošanu un atzinies savā grēkā, varēju pilnībā nomaksāt savus parādus.

Tūlīt mani pārņēma Kunga miers. Man vairs nebija bail, ka varētu pietrūkt. Es pieņēmu ierobežojumus. Svētais Gars mani pamudināja mūsu ģimenes budžeta naudu sadalīt dažādām noteiktām vajadzībām paredzētās aploksnēs, lai labāk kontrolētu mūsu izdevumus. Mana sieva un es tikām atbrīvoti no bažām ik mēneša beigās un no strīdiem par naudu. Vairākās jomās mēs ietaupījām. Patiešām "Dievs nav nekārtības, bet miera Dievs" (I Kor 14, 33). Tāpat kā Zahējs, kuru atbrīvoja jēzus uzaicinājums, es atlaidu parādus visiem tiem, kas man bija parādā naudu. Tad man atvērās jauns svētību avots, kuras es piedzīvoju pilnīgā saskaņā ar savu laulāto draudzeni, kura palīdz man pazīt Dieva gribu attiecībā uz desmitās tiesas izlietošanu.

Kāda laime ir brālīgā saderībā piedzīvot Atjaunotnes žēlastību un apvienoties, lai kopīgi slavētu Dievu un Viņam paklausītu!

Liecības par desmitās tiesas praktizēšanu: svētībās un lāsti

A. "Jo jums bqs lielu labumu zemei būt" (Mal 3, IZ)

Kopš tā laika, kad atklāju desmitās tiesas principu sacītā Dieva Vārda iedarbīgumu, nemitīgi esmu ieteicis tā praktizēšanu visiem, kam trūkst li- dzekļu un kas dzivo trūkumā un grūtībās. Esmu saņēmis daudz liecibu kā no nabadzīgiem, tā no pārtikušiem |audim. Kristieši, kas raizējas par savu nabadzību, ir līdzīgi valdniekiem, kas ubago pie savas pils vārtiem. Vai tādus nebūtu jāsauc par neprātīgiem? Dieva svētībām nāk līdzi garīgā atbrivošana, kas stiprina mūsu pa|āvību un atbrīvo mūs no rūpēm par rītdienu. Bet, kad mūs pārņem milestiba uz naudu, tad kārība nodod mūs "rijēja" varā, kas nolaupa mums mūsu bagātības.

Kāda sieviete, pēc amata šuvēja, dzīvoja grūtos apstākļos, pārdodama bērnu apģērbus. Viņa nopelnīja tik tikko trīs tūkstošus CFA franku dienā. Viņai veicās slikti, jo viņai bija viena vienīga šujmašīna.

Kādu dienu savā Atjaunotnes lūgšanu grupā viņa dzirdēja mācību par desmitās tiesas principu. Tad viņa sevi nodomāja: "Lai kā nebūtu, es to nevaru pielietot. Kungs pats zina manu situāciju un manus parādus. Lai Viņš palielina manus ieņēmumus, un tad es redzēšu." Par spīti visām skaistajām liecībām, ko viņa dzirdēja attiecībā uz svētībām, kas saistītas ar desmito tiesu, savu viedokli viņa nemainīja. Kāda viņas draudzene, kas bija jau pārliecināta, nemitējās viņu pamudināt. Beidzot viņa izlēma Kungu pārbaudīt. Viņa lūdzās un apsolija, ka, sākot no rītdienas, dos desmito tiesu. Tikko kā viņa atvēra savu darbnīcu, ienāca kāda grezna izskata pircēja un nopirka uzreiz preces par piecpadsmit tūkstošiem franku. Mūsu šuvēja bija pagalam pārsteigta. Šīs pirmās dienas ieņēmums sasniedza 23 000 CFA franku, tātad desmitreiz vairāk nekā parasti. "Tas ir neticami," viņa sprieda, prātodama, vai tā ir nejauša sagadīšanās vai arī Dieva atbilde uz viņas lēmumu maksāt desmito tiesu. Dienas beigās viņa atlika sānis Kunga tiesu. No tā laika viņa palika uzticīga savam lēmumam, un viņas veikals uzplauka.

Trīs gadus vēlāk es uzzināju šīs liecibas turpinājumu. Tā pati šuvēja pavēstīja, lūk, ko: "Kopš es sāku da|u no sava ienākuma atdot Kungam, es brīnišķā kārtā tiku apbērta žēlastibām. Tagad es strādāju lielā darbnīcā; man ir sešas jaunas šujmašīnas, un es nodarbinu vairākas šuvējas. Pateicieties Kungam kopā ar mani. To, ko man nespēja sniegt lūgšanas un pat slavēšana, to man bagātīgi sniedza paklausība Dieva Vārdam par desmito tiesu, it kā paklausot es būtu atbrīvojusi Dieva spēku."

Citā Āfrikas valstī kādu vakaru lūgšanu sanāksmes laikā kāda sieviete, ierēdne kādā uzņēmumā, sniedza šo liecību: "Es strādāju piecpadsmit gadus, bet nekad vēl nebiju saņēmusi paaugstinājumu darbā. Mana alga nepalielinājās, un to man izmaksāja neregulāri. Es daudz lūdzu par to, lai mana situācija uzlabotos. Pirms diviem mēnešiem, kad es šajā baznīcā dzirdēju mācību par desmito tiesu, es Kungam sacīju: "Lūdzu, atbrīvo ce|u manam paaugstinājumam, un es apsolu maksāt desmito tiesu un pat vairāk." Tā mēneša beigās, kad biju izteikusi šo lūgšanu, mani ne tikai pārcēla citā darbā, bet arī paaugstināja amatā un samaksāja visu, kas man pienācās."

Kad 1992. gada septembrī uzsāku rakstīt šo grāmatu, es satiku kādu draudzeni, kas desmitās tiesas praktizēšanu bija pametusi novārtā. Es mudināju, lai viņa to atsāk kā zīmi pateicībai par Dieva žēlastibām. Viņa piekrita un mēneša beigās atdeva desmito daļu no savas algas. Drīz vien viņa man pavēstija, ka Kungs viņu svētījis negaiditā veidā. Jau deviņus gadus kāds viņai bija parādā 600 000 CFA franku. Veltīgi viņa šo naudu mēģināja atprasīt. Parādnieks viņai atbildēja, ka viņam nav vairs iespējams parādu atdot; galu galā mana draudzene samierinājās un uzskatīja šo naudu par zudušu. Un te, lūk, pēkšņi viņa uzzina, ka viņas prombūtnes laikā parādnieks iegriezies viņas mājās un atstājis viņai 600 000 frankus, atvainodamies, ka nav to izdarījis agrāk.

Mēs redzam, kad paklausot Dievam, Viņš nekavējoties mūs uzklausa un dara laimīgus. Vai gan Viņš nav sacijis šos iedrošinošos vārdus: "Un notiks, pirms viņi sauc. Es viņiem jau atbildēšu, un, kamēr viņi vēl runā, Es viņus jau uzklausīšu" (Is 65, 24)? Iepriekšējās liecībās Kunga svētības patiešām uzreiz sekoja lēmumam paklausīt. Tas, kurš "lūdz Dievam ticībā, nemaz nešaubīdamies" (Jēk 1, 6) vai arī kurš apņēmīgi izlemj sekot Kungam un Viņam pakļausit, var cerēt, ka saņems no Viņa gaidīto, jo tādam dvēsele nav dalita.

Kad sava ģimenē mēs bērniem mācījām Dieva Vārdu par desmito tiesu, visi iesāka to maksāt no savas stipendijas vai kabatas naudas, ko viņiem devām, taču ne visi to ilgi turpināja. Atlikuši sānis Kunga tiesu, viņi ņēma to atpakaļ savām vajadzībām, lai gan tas nebūt neuzlaboja viņu apstākļus. Tikai viens no viņiem noturējās. Tam, pēc viņa brāļu un māsu teiktā, nekad nebija problēmu ar naudu. Viņš dāsni deva Baznīcai ne tikai desmito tiesu un ziedoja, kad tika izsludināta ziedojumu vākšana evaņģelizācijai un trūcīgajiem. Viņa paša līdzek|i nekad nebija izsmelti, un tieši viņš aizdeva naudu lielajiem brāļiem. Tie viņam vaicāja: "Kā tev izdodas nekad nepalikt bešā?"

"Es regulāri maksāju desmito tiesu no savas stipendijas."

"Mēs to izmēģinājām, bet drīz atmetām. Mums nekad nepietiek naudas."

"Ari es izmēģināju, bet es dodu Dievam, un Viņš mani nepievi|."

Ko tur lai saka! Tieši šis bērns visspīdošāk beidza studijas, un šodien viņa stāvoklis ir lielisks.

Atjaunotnes lūgšanu grupu koordinācijas birojs kādā Āfrikas diecēzē pieredzēja desmitās tiesas maksāšanas aug|us. Šī biroja fondus veidoja parastās, sanāksmju laikā ievāktās kolektes. Ienākumi bija zemi, vēl jo vairāk tādē|, ka ekonomiskās krīzes situācija, bezdarbs un neizmaksātās algas vairumu jaužu bija noveduši nabadzībā. Taču galvenie formācijas pasākumi bija jānodrošina un parādi jāsamaksā. Bez tam ik gadu ievērojama summa bija jāiemaksā diecēzei, lai atbalstītu misionāru darbu un paaicinājumus. Kad visi izdevumi bija veikti, bilance bieži vien noslēdzās ar deficītu, kas ierobežoja grupu locekļu formācijas iespējas.

Atrisinājums nāca no Kunga, kurš kādas lūgšanu sanāksmes laikā pamudināja vadītāju aicināt katru Atjaunotnes locekli dot koordinācijas birojam desmito tiesu no mēneša ienākumiem.

Visās grupās tika sniegta mācība par desmitās tiesas principu. Pirmajā - 1991. gadā, kaut ari visi locek|i nebija desmito tiesu samaksājuši, kase uzrādīja pozitīvu bilanci ar vairāk nekā 1 400 000 CFA franku atlikuma - pretstatā 2275 frankiem iepriekšējā gadā. Te nu komentāri ir lieki.

B. "Tādēļ jūs esat nolādēti, kā jūs Mani krāpjat" (mal 3, 9)

Tā nu mēs redzam, ka Dievs ir uzticams un ka Viņa Vārds aizvien izpilda Viņa labvēlīgos nodomus. Viņš svētī tos, kas pa|aujas uz Viņu un godīgi Viņam paklausa, bet, kad Viņu krāpjam, tad kā Tēvs Viņš var mūs sodīt un pārmācīt, |audams mums izciest mūsu izvēles sekas. Grēks nozīmē atstāt Dievu un rīkoties pašam uz savu galvu. "Esiet pacietīgi pārmācībā! Dievs izturas pret jums kā pret bērniem" (Ebr 12, 7).

Mums ir zināms traģiskais Ananija un Safiras piemērs, kuru blēdība tika bargi sodīta. Dievs mūs nespiež dot Viņam no tā, ko Viņš mums par velti devis, lai kas tas arī nebūtu. "Vai tev piederošais nevarēja tā palikt un vai pēc pārdošanas nebija tavā varā?" (Apd 5, 4) - svētais Pēteris pārmeta šim alkatīgajam un melīgajam cilvēkam. "Kungam riebjas tukši vārdi, neizpilditi svētsolijumi, neturēti solijumi. Dažkārt, ja Dievs šķiet kurls pret mūsu lūgšanām, tad, iespējams, tas ir arī mūsu neturēto solījumu dēj[2]."

Es pazinu kādu cilvēku, kam nebija darba. Šad tad viņš nāca lūgt mums palidzību. Viņš vairs itin nemaz nepūlējās, lai mainītu savu ubaga stāvokli. Es vēlējos, lai viņš dzīvotu cienīgāku dzīvi. Pateicoties Dievam, manai rīcībai bija panākumi, un viņš tika pieņemts darbā par kurjeru kādā firmā. Turpmāk viņš varēja segt savus izdevumus. Viņam pat pienācās mopēds, lai viņš varētu pārvietoties. Kad man gadījās viņu sastapt, es viņam ieteicu vienmēr lūgt Dievu un Tam pateikties.

Kādu vakaru pēc nogurdinošas dienas es ieraudzīju šo cilvēku ierodamies pie manām durvīm. Es viņu negaidīju. Uzņēmu viņu nepacietīgi.

"Man ir neliela problēma," viņš teica.

"Kāda problēma?" Viņš brīdi svārstījās.

"Nu, problēma ar naudu. Man vēl ir jānomaksā parādi un nav ko ēst."

"Tu pārspīlē! Ko tad tu dari ar savu algu?" es viņam uzkliedzu bez aplinkiem, noguris no viņa nepateicības.

Kad iegāju savā istabā, mans skatiens apstājās pie kādas Kunga Jēzus ikonas. Man likās, ka Kristum bija barga seja. Es sajutos uzrunāts. Šķita, ka Viņš man sacīja: "Dod viņam, ko viņš prasa, no Manas tiesas."

Es aizgāju nolikt lietas, ko turēju rokā, un nometos ceļos, lai lūgtos. Pievērsos jautājumam par manu apmeklētāju.

"Tu viņam devi darbu, Kungs, viņam ir alga un transporta līdzeklis, un viņš atkal nāk diedelēt no manis."

"Tā kā tu negribi viņam neko dot, tad ņem no Manas desmitās tiesas."

Es sapratu, ka Kungs nevēlas diskutēt.

"Labi," es atbildēju, "tā ir Tēva nauda; bet cik lai viņam dodu?"

Skaitlis, kas man ienāca prātā, mani apstulbināja: pieci tūkstoši CFA franku. Es personiski sliktākajā gadījumā būtu viņam kaut ko iedevis, bet ne tik daudz. Biju pārliecināts, ka vajadzīgs papildu apstiprinājums. Veltīgi es turpināju iekļausities Kungā, bet neko nesadzirdēju. Taču es Viņam lūdzu vēl vienu zīmi: "Ja man tiešām jādod šī summa, tad, lūdzu, parādi man vismaz vienreiz skaitli pieci, kad atvēršu Bībeli." Ticībā es paņēmu savu Jeruzalemes Bībeli, 1975. gada kabatas formāta izdevumu, un uzšķīru Hroniku 2. grāmatas 35. un 36. noda|u. Lappušu augšmalā piecas reizes atkārtojās skaitlis pieci. Lieta bija izlemta. Es lūdzu Kungam piedošanu par savu stūrgalvību un gāju paņemt norādīto summu. Taču Kungs mani atkal uzrunāja: "Un tu patiešām negribi Man neko dot? Es esmu atnācis pie tevis, un tu Mani neuzņem." Es nokaunējos. Paņēmu piecsimt franku naudaszīmi un atgriezos pie sava apmeklētāja. Viņš gaidīdams stāvēja pie durvīm, mazliet noraizējies.

"Sēdies," es viņam teicu atmaiguša balsi. "Cik tev nepieciešams?"

"Nu tā… ja es sadabūtu ap 4000 frankiem, tad viss būtu kārtībā."

"Joki mazi!" es nodomāju. "Viņš ņem augstu!"

"Tev joprojām ir problēmas," es teicu, izvilkdams 5000 franku banknoti. "Uzklausi mani labi. Šo naudu tev dod Dievs. Nekādā ziņā nepateicies man, taču pieraugi! Pārstāj savu naudu slikti izmantot un darīt Dievam kaunu. Neuzvedies vairs kā dīkdienis, citādi dabūsi to, ko esi pelnījis."

"Es jau sapratu," viņš atbildēja. "Es tev pat… ak! Es pateicos mīļajam Dievam."

"Kas attiecas uz mani," es turpināju, "man nekā liela nav, bet es tev dodu piecsimt franku."

Lāga vīrs apstulbis vairs nekā nesaprata.

"Šī man ir laba diena," viņš teica. "Paldies, lielo brāl. Es tev apsolu uzmanīties."

Viņš devās prom gauži priecīgs. Kad viņš bija aizgājis, es iedomājos par Dieva labvēlību, kas nevienu netiesā un neatstumj. Es pateicos Viņam par Viņa dāsnumu un par to, ko Viņš man nupat bija iemācījis. Pazīdams šī cilvēka vajadzības, Viņš tam bija devis vairāk, nekā tas cerēja.

Kungs mani uzrunāja vēlreiz: "Tu redzi, Žan, Es viņam iedevu desmit reizes vairāk nekā tu. Un tomēr tu paturi deviņas desmitdaļas no saviem ienākumiem." Es nebiju lepns uz sevi.

Dažus mēnešus vēlāk es sastapu šo cilvēku, pret kuru Kungs bija tik labi izturējies. Viņš gāja kājām.

"Kā tev klājas, brāli?" es viņam vaicāju.

"Nu, šā tā…tas ir, man neklājas labi." viņš atbildēja. "Es zaudēju savu darbu. Man nav vairs braucamrīka. Es vairs nezinu, ko iesākt; par mani ir jālūdzas."

Es neticēju savām ausīm. Nezināju, ko viņam sacīt. Viņš aizgāja, atstājot mani apjukumā. No tās dienas neesmu viņu vairs redzējis. Notikums ar šo cilvēku, tāpat kā notikums ar Ananiju un Safiru man liek domāt par apustuļa Pētera jautājumu: "Kāpēc sātans iekārdināja tavu sirdi, lai tu melotu Svētajam Garam un noslēptu daļu no tīruma maksas?" (Apd 5, 3).

Jā, sātans ir "pretinieks, rūcošs lauva, kas staigā apkārt, meklēdams, ko aprīt" (1 Pēt 5, 8). Bet, kad mēs paklausām un atgriežamies, Dievs viņam piedraud, lai tas mūs neaiztiktu. Ja mēs paliekam stingri ticībā, viņš aiziet prom no mums. Diemžēl ar saviem vārdiem mēs varam traucēt Dievam darboties mūsu dzīvē un sacelt pret sevi negatīvus garīgos spēkus. Daži prāto, kādēļ Dievs viņus nesvētī finansu jomā. Viņi saka, ka nekas viņiem neizdodas, ka Dievs viņiem neko nedod. "Viņu vārdi vēršas pret Kungu" (Mal 3, 13), jo Dieva vēlēšanās ir ikkatrā laikā piepildīt Savus bērnus žēlastībām. Tādēļ tie, kas atsakās dot no savas naudas Kungam, ir slikti rēķinātāji. Dot Dievam ir darbs, kas pagodina Jēzu, mūsu Pestītāju, "caur kuru Tēvs bagātīgi izlēja Savu Garu pār mums" (Tit 3, 6), kurš ir visu žēlastību avots un caur kuru mēs varam uzvarēt sātanu, kas nemitīgi mūs mudina ļauties mīlestībai uz naudu.

Te būs kādas pie Kunga atgriezušās burves atzīšanās, kas parāda, kā sātans ar mums manipulē desmitās tiesas ziņā un liek mums pakrist, lai iegūtu tiesības mūs vajāt.

"Ja mēs gribam kādam palīdzēt izšķiest savu naudu, mēs viņu pievēršam alkoholam… Ja tā ir sieviete, mēs viņā ieliekam godkāres garu. Viņa izjutīs nepieciešamību iegūt savā īpašumā visu, kas viņai pagadās acīs. Jo īpaši viņa iekāros tērpus un zelta rotaslietas, vēlēsies baudīt izsmalcinātus ēdienus. Viņu piesaistīs viss. Iztērējusi savu naudu, viņa kļūs par prostitūtu, lai apmierinātu savas iegribas. Citas sievietes mēs pamudinām uzkrāt mantas, lai arī viņām nav iespējams tās lietot. Lai izputinātu kādu cilvēku, mēs varam izmantot ari pēkšņu un vairākkārtēju nelaimju sērijas."

"Kā iespējams no jums izvairīties, lai mūs nepiemeklētu šīs nelaimes?" viņai jautāja.

"Mums nav nekādas varas pār to, kas regulāri maksā desmito tiesu. Mēs esam lāsti, ko Dievs solījis tiem, kuri nemaksās desmito tiesu. Tāpat mums ir grūti izšķiest tā līdzekļus, kurš dara žēlsirdības darbus. Dievs mums neļaus realizēt tādu nodomu, Viņš sadusmosies uz mums.

Lai novērstu šādu situāciju, mēs iekļūstam ticīgo sirdīs, lai viņi nemaksātu desmito tiesu. Mēs viņiem sakām: "Ja jūs kaut ko paņemsiet nost no tā mazumiņa naudas, kas jums ir, kas tad jums paliks?" Tad viņi atcerēsies savus daudzos paredzamos izdevumus. Ja šie ticīgie klausa ļaunajiem padomiem, ko mēs viņiem dodam, tad mums ir viegli viņus izputināt. Viņi nespēs atdot parādus un Īstenot plānus, ko nemitīgi kals, viņi neredzēs dienasgaismu, līdz kamēr visa viņiem piederošā nauda nebūs pazudusi.

Nav labi vieglprātīgi izturēties pret desmito tiesu, jo tas ir dievišķs iestādījums, kas palīdz aizsargāt tos, kuri to godīgi maksā. Daudz ir to, kuru bagātības es esmu iznīcinājusi, jo viņi nemaksā desmito tiesu un nedomā arī darīt žēlsirdības darbus. Esiet uzmanīgi, jo ir labi apžēloties par citiem[3]."

Brāļi un māsas - kristieši, mostieties, atveriet jel acis un apzinieties savu Dieva bērnu cieņu, kā arī savu garīgo atbildību raizēs, kas jūs piemeklē. Jūsu posts un atsevišķas nelaimes bieži vien ir saistītas ar to, ka jūs ignorējat Dieva Vārdu, un ar jūsu skaidri redzamo nepaklausību. "Mana tauta iet bojā no atziņas trūkuma". Kungs mūs brīdina Oseja grāmatā 4, 8.

Nevainojiet neveiksmi, |aunu likteni, "spokus",- tas ir, mirušo garus, kuri it kā nāk traucēt jūsu darbu izdošanos, izšķiest jūsu naudu, likt tai pazust, jums nezinot, kur tā paliek, - bet gan norēķinieties ar savu Dievu, kas jūs sekmīgi aizsargās un darīs nekaitīgu jebkuru pret jūsu mantu un jūsu bērniem vērstu burvestību, kā arī atbrīvos jūs no tādām ļaundarībām kā neauglība, bankrots, nelaimes gadījumi un uzsūtītas slimības. Tādas taču ir Dieva apsolītās svētības (sal. Sk6, 24-25 un Mal 3, 11).

Desmitās tiesas principa pielietošana mūsdienās

Pirms mainām savu attieksmi, mums patīk atrast labus iemeslus. Kad Dievs iedibināja desmito tiesu, Viņš to darija tikai cilvēku laimes dēj. Jaunajā Derībā, kas apzīmogota ar brīvības Gara zīmogu, mums jāpārdomā, jāapsver Dieva priekšlikumi un brīvi jāizlemj, paklausīt Viņam vai ne. Mūsu dzinu|i var būt cēli un tās jaunās radības cienīgi, par kādu esam kļuvuši, vai arī tie var būt egoistiski un maziski. Ja izvēlamies paklausīt, mēs labprāt gribētu zināt, kādā veidā un no kādiem ienākumiem jāmaksā desmitā tiesa, kam tā jāmaksā, visbeidzot - kā to aprēķināt un kā pārvaldīt Kunga kasi.

A. Iemesli dot Kungam desmito tiesu

I. Labie iemesli

Kāda darba vērtība pastāv vispirms tā motivācijā. Dievam ir svarigs ne vien dāvanas raksturs, bet arī iemesls un veids, kādā to dod.

Dot aiz paklausības. Kā Dieva bērniem, Kristus kalpiem un Gara līdzstrādniekiem mums jāpaklausa Dieva gribai un jābūt Viņam pateicīgiem. "Māci man, Kungs, Tavu likumu ceļus, un es staigāšu pa tiem līdz galam… Vadi mani pa Savas bauslības ceļiem, jo tā ir mans prieks! Piegriez manu sirdi Tavām liecībām, bet ne mantas kārei" (Ps 119, 33.35-36).

Dodot baušļus. Dievs vēlējās mācīt mums bērnu paklausību un dāvāt prieku par to, ka esam strādnieki kopā ar Viņu, iesaistīti Viņa darbā.

Dot ir gods un privilēģija. Lūdzot, lai mēs Viņam kaut ko dodam, Dievs - kuram pieder viss - izrāda mums lielu godu un piedāvā lielisku iespēju apliecināt Viņam mūsu mīlestību un padevību. Svarīgākais nav tas, kas mums pieder, bet gan - ko mēs ar to darām. Devīgi un bez nožēlas dot savu naudu Dievam nozīmē atzīt, ka Viņam pienākas pirmā vieta kā Valdniekam un Kungam, kuram mēs piederam ar visu savu garu, dvēseli, miesu un mantu. Tas nozīmē arī pielūgt Dievu garā un patiesībā. Garā - tas nozīmē no visas sirds, priekā, labprātīgi, neliekot sevi lūgties, no brīvas gribas. Patiesībā - tas nozīmē nosacīt dodamo summu bez blēdīšanās, saskaņā ar to, ko esam apņēmušies savā sirdī.

Dot, lai atnāktu Dieva Valstība. Atdot daļu no savas mantas Dievam nozīmē ļaut Viņam paēdināt visus tos, kas veltījušies Viņam pilnībā ar priesterī- bu, klostera dzīvi vai apņemšanos strādāt vienīgi Evaņģēlija labā. Pateicoties mūsu dāvanām, Dievs var nodrošināt Sava darba vajadzības un pabarot nabagus.

Mūsdienās Baznīcas un nabagu vajadzības ir pieaugušas, un par cēloni tam ir demogrāfiskais sprādziens misiju zemēs un dekristianizācija senās kristietības zemēs. Dodot da|u no savas mantas, es parādu savu degsmi Kungam Baznīcas labā, no kuras esmu saņēmis garigo dzīvi un kura mani uztur ar sakramentiem. Es būšu dzīvs akmens Kristus Miesas celtnē.

Nekad nevajag piemirst, ka savas dāvanas es nododu paša Dieva, nevis tāda un tāda priestera, mācītāja vai bīskapa rokās. Dievs pats ir prasījis dot, lai atnāktu Viņa Valstība, lai tiktu sludināts Viņa Evaņģēlijs un nabagi - paēdināti. Tādēļ man nav jāsūdzas, ka garīdznieki un evaņģelizētāji dzīvo uz mana rēķina un no maniem līdzekļiem. Manas baznīcas vadītājiem nebūtu jākautrējas lūgt man naudu. Ar manu starpniecību viņus paēdina un par viņu vajadzībām gādā Dievs, lai viņi pilnīgi un sekmīgi nodotos savai misijai.

Nav svarīgi, vai priesteris, mācītājs vai bīskaps izmanto slikti to naudu, ko Kungs viņiem dod, un padodas kārei pēc skaistām mašīnām un tieksmei pēc zināmas izsmalcinātības savā apģērbā. Viņi atbildēs Dievam par saviem darbiem. Kas attiecas uz mums, tad paliksim savā vietā kā vienkārši kalpi un pārvaldnieki, neieņemsim tiesnešu vietu. Vēlēsimies, lai vadītāji godīgi pārvalda saņemtos līdzekļus un neie|auno Kunga bērnus kā tie evaņģelizētāji un bezatbildīgie "gani", kuri lūdz par dziedināšanu vai atbrīvošanu, ievācot pārmērīgus ziedojumus, un kļūst bagāti uz Kunga darba rēķina. Nav svarīgs viņu pielietoto harizmu iedarbīgums. Viņu svētda- rīšanai tas nelīdz neko, ja viņiem nav mīlestības un Dieva bijāšanas. Godīga pārvaldīšana pasargā no aizdomām un pagodina veikto kalpojumu.

2. Sliktie iemesli

Pelņa. Nevajag dot Dievam, ja jūs vada vienīgi ceriba krietni nopelnīt un kļūt bagātam. Jums draudētu briesmas kļūt mantkārīgiem un egoistiskiem. Tieciet vaļā no jelkādas atkarības no naudas jautājumiem.

Tirgošanās ar Dievu. Daži dod naudu tikai cerībā, ka tiks uzklausīti vai dziedināti un varbūt domā, ka Dievs viņus uzklausa viņu devības dēļ. Taču Dievs mūs uzklausa pēc Savas žēlsirdības un uzticības[4].

Pestīšanas cerība. Visbeidzot, ir citi, kas cer iemantot paradīzi, pateicoties tikai saviem labajiem darbiem un lielajām summām, ko viņi būs devuši Dievam. Bēda viņiem! Ne jau mūsu nopelni mums dāvā pestišanu. "Jo žēlastībā jūs esat pestīti ticibā, un tas nav no jums, tā ir Dieva dāvana; ne darbu dēļ, lai neviens nelielītos" (Ef 2, 8-9). Tomēr "ticība bez darbiem ir mirusi" (Jēk 2, 20).

Tagad padomāsim, kā jādod Dievam.

B. Veids, kāda dod, ir svarīgāks nekā tas, kodod

1.  Nepieciešams dot brivi

Nevis kā smagu pienākumu, bet ticības garā, nebaidoties, ka pietrūks, pasludinot ticības vārdu, kas balstās uz Dieva apsolījumiem. Piemēram: "Mans Dievs apmierinās katru manu vajadzību pēc Savas godības pilnās žēlastības Kristū Jēzū" (Fil 4, 19). "Kungs ir mans gans, man nekā netrūks… mans kauss ir pildīts līdz malām" (Ps 23). "Es sēju daudz; saskaņā ar Dieva Vārdu mana raža būs bagātīga". Tie, kas šaubās, bailīgie, kas grib būt pārāk piesardzīgi, dalītām, svārstīgām sirdīm, nevarēs iepazīt dzīvā Dieva brīnumus.

2.  Dot diskrēti

…nesavtīgi. "Lai nezina tava kreisā roka, ko dara labā… un tavs Tēvs, kas redz noslēpumā, tev to atlīdzinās" (Mt 6, 3-4). Tāpēc nestāstiet visiem, ko jūs dodat Dievam, ja nu vienīgi, lai ar liecību pamudinātu citus paklausīt un dot. Ir cilvēki, kas nedotu neko, ja viņiem tas būtu jādara, paliekot nezināmiem. Kungs neiesaka rīkoties ar nolūku saņemt cilvēku atzinību un aplausus. Ko gan domāt par tā sauktajiem "labdarības" tirdziņiem? Tā ir izsole, kas notiek pēc prāvesta vai draudzes padomes iniciatīvas un kas nenoliedzami dod nozīmīgu ieguldījumu dažu darbu finansēšanā draudzēs, taču vai bieži vien tā neizskatās kā devīguma izlikšana apskatei, kā plātīguma tirgus, kur bagātniekus, kuri publiski sacenšas vairāksolīšanā, uzmundrina, apvelti glaimiem un apjūsmo? Turpretim nabagiem, kas neko nevar nopirkt, bet pārdošanai varbūt ir atnesuši pieticīgas dāvanas graudā, neaplaudē tikpat kā neviens. Bet Jēzus taču uzslavē drīzāk nabadzīgus devējus.

Vai nebūtu labāk ieteicams, balstoties uz Dieva Vārdu, pamudināt ticīgos un vērsties pie viņu paklausības, mīlestības un pateicības, lai Dievs pats būtu viņu atalgojums? Parasti, kad kristiešus uzaicina dot naudu, lai pateiktos Dievam par Viņa žē- lastībām, viņi izrāda lielāku entuziasmu nekā jebkura cita iemesla dēļ. Tā dažās baznīcās ticīgos aicina, piemēram, ziedot naudu par viņu dzimšanas dienām. Nav gan liela privilēģija būt dzimušam pirmdienā, ceturtdienā vai svētdienā. Toties svarīga ir mūsu kristības diena. Kā es atlīdzināšu Kungam visu to labo, ko Viņš man devis, dāvājot man Savu dievišķo dzīvi, darot mani par Savu bēmu?

C. KA pienākums ir maksāt desmito tiesu un dot ziedojumus?

Rakstos Kungs bagātniekiem iesaka iegūt draugus ar iznīcīgās mantas palīdzību, nepalaist garām iespēju dot nabagiem, izlietot savu naudu un visu, kas paliek pāri, lai darītu Dieva mīlestības gribu, - Dieva, kurš vieniem dod bagātību, lai citi nedzīvotu trūkumā.

"Jo nedrīkst būt, ka palīdzība citiem jūs novestu trūkumā; te jābūt vienlīdzībai. Tagadējā laikā jūsu pārpilnība lai palīdz viņu trūkumam, un citkārt viņu pārpilnība lai aizpilda jūsu trūkumu, lai būtu vienlīdzība" (2 Kor 8, 13-14).

Taču Jēzus uzslavēja devīgus nabagus, nabadzīgo atraitni, kura visu, kas viņai bija, ielika Tempļa upurlādē. Kungs pats pavēlēja Sareptas atraitnei dot paēst pravietim Elijam, kaut gan viņai bija palicis tikai nedaudz miltu un eļļas pēdējās maltītes pagatavošanai. Elijs sacīja viņai, lai ne no kā nebīstas, bet lai dod vispirms paēst Dieva kalpam un tikai tad lai domā par savu dēlu un sevi. "Viņa gāja un izdarīja, kā Elijs bija teicis, un visi trīs paēda." Tā paklausībai sekoja svētība. Kunga brīnišķīgā atbilde uz atraitnes paļāvību un paklausību bija neizsīkstošs miltu un eļļas krājums un turklāt, bez šīs apgādes ar pārtiku, vēl arī viņas dēla augšāmcelšanās, pateicoties Dieva pravieša aizlūgumam (I Ķēn 17, 7-16.23).

Tātad visiem Dieva kalpiem, visiem Dieva bērniem bez izšķirības būtu Viņam jādod "desmitā tiesa", ziedojumi un viss, ko Gars viņiem norāda. Neviens no tā nav atbrīvots. Bērns, pusaudzis, students lai ņem no savas kabatas naudas, stipendijas vai pabalsta. Šī rīdba viņiem jāuzskata par privilēģiju, kurā piedalīties ir pagodinājums. Jau ļoti agri nepiedešams viņus informēt un pamudināt devigi dot Kungam un Viņa darba labā. Ieguvuši šo paradumu agrā bērnībā, viņi viegli kļūs par zinošiem un atbildīgiem kristiešiem.

Priesteriem un mādtājiem, mūkiem un mūķenēm, pat semināristiem, kam ir kāds ienākums vai minimālā alga, tāpat būtu jādod Kungam. Jā gan! No desmitās tiesas, kas pienācās Ievītiem, kuru pienākums bija kalpošana Teltī, viņi ņēma un maksāja "desmito tiesu no desmitās tiesas" priesterim Āronam. Cik tas būtu pamācoši un rosinoši - redzēt priesteri, kurš, aicinādams ticīgos dot naudu Dievam, lai Viņam pateiktos, arī pats iziet priekšā un ieliek savu ziedojumu groziņā! Mēs pazinām kādu priesteri, turklāt vājredzīgu, kurš piecēlās, lai dotu savu personisko ziedojumu, kad vajadzēja pateikties Dievam par Viņa žēlastībām. Bīskapi, priesteri, diakoni, mūķenes un mūki taču no saviem radiniekiem vai draugiem saņem personiska rakstura dāvanas, kas atšķiras no tām dāvanām un ziedojumiem, ko dod ticīgie viņu uzturēšanai. Kādēļ lai viņi būtu atbrīvoti no došanas Kunga darbam, lai palīdzētu citiem konsekrētajiem kalpotājiem, kas cieš trūkumu nabadzīgās draudzēs vai arī lai atbalstītu žēlsirdības darbus? Mēs zinām, ka daudzi no viņiem devīgi dod trūcīgajiem, kas cits pēc cita ierodas priestera vai bīskapa mājā. Varbūt, labāk organizētas, šīs dāvanas dotu iespēju sniegt palīdzību labākos apstāk|os.

Un vecie cilvēki, atraitnes, kurām trūkst līdzekļu, bet jārūpējas par ģimeni? Vai arī tiem būtu jādod desmitā tiesa no saviem niecīgajiem ienākumiem, piemēram, pensijas? Jā, jā, Dieva Vārds mums liek to darīt, jo Kungs novērtē tos, kuri ņem no savas nabadzības un dod no sev nepieciešamā. Dievs neuzlūko ziedotās summas lielumu, bet gan vēlēšanos Viņam paklausīt, izrādīto pateicību un atdotā samēru attiecībā pret to, ko patur sev. Par atlīdzibu Dievs dāsni gādās par mūsu vajadzībām. Viņš pats to ir teicis.

D. NO kādiem ienākumiem jāmaksā desmitā tiesa?

Dieva tiesu vislabāk ņemt no visa veida ienākumiem naudā vai graudā: no regulāra ienākuma, godīga darba samaksas vai gadījuma rakstura ienākuma. Pats par sevi saprotams, nevarētu būt ne runas par viltus ce|ā iegūtas naudas un nelikumīgas, ar Dieva bausli aizliegtas darbības rezultātā iegūtas naudas došanu Kungam, jo tāda nāk par labu sātana valstibai uz Dieva Valstības rēķina8 . Ar Kungu nejoko. Viņš nevar pieņemt nelāgu naudu. Jēzus pieņēma grēcinieces Marijas Magdalēnas dāvanu, dārgās smaržas, kad viņa, nožēlojusi grēkus un saņēmusi piedošanu, parādīja daudz mīlestibas.

Turpretim dosim Kungam desmito tiesu un ziedojumus no ikmēneša vai iknedē|as algas, pabalstiem, "trīspadsmitās mēnešalgas", komandējuma naudas, vecuma vai invaliditātes pensijas, kabatas naudas, regulāras dzeramnaudas, kas palielina pa- matienākumu, neparedzētiem ieguvumiem un atlaidēm, ienākumiem no dzīvokļa izīrēšanas vai taksometra, komerciālas peļņas.

Reiz es biju rezervējis vietu lidmašīnā ceļojumam. Tā kā nebiju laikā izņēmis savu biļeti, tad bridi, kad divas dienas pirms izlidošanas ierados aģentūrā, man paziņoja, ka mana rezervācija tikusi anulēta un mana vieta piešķirta citam. Pārsteiguma reakcija, vēlēšanās protestēt, sūdzēties aģentūras vadītājam, lai manas tiesības tiktu atjaunotas. Vai tad nevarēja man iepriekš piezvanīt? Aģente paskaidroja, ka viņa nav atbildīga par man nodarito zaudējumu un ka patiešām man nav iespējams doties ceļā ar reisu, kuru vēlējos.

Es pārstāju satraukties un atguvos. Kādēļ Dievs bija pieļāvis šo misēkli? Man nebija atbildes. Tad es uzticējos un teicu: "Nu labi, Kungs, lai notiek Tava griba!"

8 Šis punkts ir plašāk izvērsts 7. Noda|ā, C3 daļā.

Pa to laiku aģente pārlūkoja informāciju datorā.

"Vai jūs būtu ar mieru lidot divas dienas vēlāk?" viņa man vaicāja.

Es tikko biju atgriezies no nogurdinoša ceļojuma, un mana sieva vēlējās, lai dažas dienas atpūšos, pirms atkal dodos ceļā. Bez tam mani gaidija daudz darba. Pēkšņi es sapratu vajadzību pēc šim divām papildu dienām, kuras Kungs man dāvāja.

"Tas man būtu ērti," es atbildēju.

Aģente atvieglota pārbaudija, vai ar manu vietu viss kartībā, un piebilda: "Turklāt tas jums izmaksās lētāk. Jūs ietaupīsiet 65 000 CFA franku."

"Tas tik ir Kunga meistarstiķis!" es gauži priecīgs uzsaucu pārsteigtajai aģentei. "Lai Viņš jūs svētī, kundze! Jūs esat Viņa instruments."

Es pateicos Kungam par Viņa apbrīnojamo gudrību.

Es pazinu kādu mājsaimnieci, kura iedrošinājās maksāt desmito tiesu no pārtikas naudas, ko vīrs viņai bija iedevis ģimenes ēdināšanai līdz mēneša beigām. Kad viņa iesāka sniegt man savu liecību, es prātoju, vai viņai bija tiesības veikt šādu atvilkumu, jo nauda nepiederēja viņai. Taču, dzirdējis par to, ko Kungs viņas labā bija darijis, es sapratu, ka viņa bija rīkojusies ar šo viņai uzticēto naudu tāpat, kā mēs to darām ar visu, ko saņemam no Dieva. Ja mūsu pārvaldīšana izrādās laba, mēs par atlīdzību ar prieku no Kunga saņemam uzslavas un pat paaugstinājumu (Mt 25, 21).

Kad uzņemamies risku kopā ar Kungu un paļaujamies uz Viņu, Viņš mūs aizvien pārsteidz.

Kādas lūgšanu sapulces laikā, kurā šī sieviete piedalījās, vārds, kas tika saņemts un piedāvāts, lai to apcerētu un par to dalītos, bija Malahija 3, 6-12, kur izteikts pamudinājums maksāt desmito tiesu. 10. panta un Kunga uzaicinājuma - "pārbaudiet Mani" - iespaidota, sieviete nolēma izmēģināt. Kad mēneša beigās vīrs viņai iedeva naudu pārtikai, viņa svārstījās: ja paņems desmito da|u no šīs summas, kā tad aizpildīs iztrūkumu? Taču ticības uzplūdā viņa sev teica: "ja es neizšķiršos izmēģināt, es neredzēšu, cik Dievs ir labs, "uzticams un patiesīgs" (Atkl 19,11)". Tālab viņa lūdzās šādi: "Jēzu, es zinu, ka Tu esi šeit, un es ticu Tavam Vārdam. Tavā labā es atvilkšu desmito da|u no šīs summas. Ja radīsies iztrūkums, Tu spēsi to aizpildīt. Es uzticos Tev un pateicos Tev". Tā viņa paņēma desmito tiesu un atdeva to savas draudzes priesterim. Tā, lūk! Lieta nokārtota.

Taču ar Kungu bieži nākas piedzīvot pārsteigumus. Pēc divām dienām šī sieviete satika savu brāli, kurš viņai iedeva 20 000 CFA franku, krietni vairāk nekā no budžeta atvilkto desmito tiesu. "Iztrūkums jau aizpildīts," viņa līksmoja, solīdamās sniegt savu liecību nākamajā lūgšanu sapulcē. Bet Kungs vēl nebija teicis Savu pēdējo vārdu. Tieši divas nedē|as vēlāk, iztērējusi tikko pusi no budžeta, viņa no ārzemēm saņēma čeku par vairāk nekā 200 000 CFA frankiem. Ak, ar kādu

prieku viņa samaksāja desmito tiesu no šis necerētās dāvanas!

E. Kā aprēķināt "desmito tiesu" un kad to

dot?

1. Lai jūsu upuris ir patiess!

Ja esam izlēmuši daļu no sava ienākuma atdot Dievam, iegaumēsim, ka mūs nesaista noteikts procentu lielums. Tādēļ, ja turpmāk runāsim par desmito tiesu, tad jāsaprot, ka runa ir par pamata skaitli, kas var būt lielāks vai mazāks par 10%. Tādēļ vārdu "desmitā tiesa" liksim pēdiņās.

jo, ja es aprobežojos ar 10% kā maksimālo skaitli, kuru nekad nepārsniedzu, vai ja tas man ir pārāk liels skaitlis, kuru nevaru sasniegt, tad nonākšu likuma verdzībā, kas nav savienojams ar manu "jaunās radības" Kristū statusu. Es varu tāpat palikt ar tīru sirdsapziņu, ticot, ka esmu norēķinājies un man nav ko sev pārmest. Mierīgi es gaidīšu Dieva apsolītās dividendes. Atdodamos procentus no mana ienākuma noteiks mīlestība un pateicība pret Kristu, kurš miris par mani.

Mēs varam sākt ar 10% un pakāpeniski nonākt līdz 25% un vairāk, vai arī sākt ar 5%, ja patiešām uzskatām, ka lielāks atvilkums sašķobītu mūsu finanses.

Taču 10% no mūsu ienākumiem var slēpt dažādus reālos apstākļus, ģimene ar četriem bērniem, kuras mēneša ienākums ir 50 000 CFA franku un kura kā desmito tiesu maksā 5000 franku, atzīstama par patiesi devīgu, turpretim cita ģimene ar diviem bērniem, kuras ienākums sasniedz 400 000 CFA franku mēnesī un kura dod 40 000 franku, ir devusi tikai pārpalikumu, jo ar to, kas tai paliek, ir vairāk nekā pietiekami, lai segtu tās izdevumus. Tās dāvana nav patiess upuris un īstenībā tai neko nenozīmē, jo tās dzīve turpināsies ar iepriekšējām ērtībām.

Iespējams, ka no otrās ģimenes Kungs gaidītu, lai tā paaugstina šīs regulārās dāvanas procentuālo lielumu un pievieno tai vēl dāsnus ziedojumus.

"Viens labprāt piešķir no savas mantas citam, un tomēr viņam arvien vairāk krājas; kāds cits ir sīksts pārlieku un tomēr kļūst arvien nabagāks" (Sak I 1, 24). Ir jādod kaut kas tāds, kas jums ir ko vērts un nozīmē patiesu upuri, un nav "jāaiztur upuris no savu augļu pārpilnības" (Izc 22, 28).

Uzticības cienīgi autori atstāsta gadījumu ar kādu cilvēku, kurš astoņpadsmit gadu vecumā apso- lija Dievam dot desmito daļu no visiem saviem ienākumiem. Vēlāk, 25 gadu vecumā, viņš nolēma palielināt šo daļu līdz pat 50% no visiem saviem ienākumiem. Dievs turpināja vairot viņa līdzekļus tādā mērā, ka viņš Kunga darbam varēja dot pat vairāk. Lūk, ko viņš rakstija, būdams 70 gadu vecs: "Es ļoti vēlos liecināt, ka Kungs ir pārsniedzis manis gaidīto un simtkārtīgi dāvājis man garīgās un materiālās svētības no tā, ko es varēju Viņam dot. Viņš ir mani svētījis krietni vairāk, nekā es to spēju iedomāties, kad jaunībā izlēmu dot Viņam noteiktu daļu no savas algas[5]".

2. Veltījiet savu apņemšanos Kungam

Kad esat pieņēmuši lēmumu, ejiet nomesties ceļos vai nostāties Kunga priekšā. Lūgšanā pateicieties Viņam par naudu, ko esat saņēmuši (algu, peļņu, dāvanu). Izrādiet savu prieku un pateicību par to, ka Viņš patiesi gādā par jūsu vajadzībām, kā ir to apsolījis. Lieciet Viņa priekšā savu lēmumu atdot Viņam noteiktu daļu no sava ienākuma: nemainīgu procentu lielumu, ja runa ir par regulāru ienākumu, un mainīgu - attiecībā uz īpašiem ziedojumiem. ja jūs procentu lielumu nosakāt zemāku par 10%, pasakiet vienkārši savus iemeslus, lūdziet žēlastību palikt uzticīgiem savam solījumam un pieaugt devīgumā un mīlestibā. Vēlreiz veltijiet Kungam savu dzīvi un visu, ko Viņš jums ir devis.

Turpmāk jūs pieturēsieties pie noteiktā procentu lieluma līdz brīdim, kad izlemsiet to paaugstināt. Samazināt to apstākļu dē| un dot mazāk, nekā apsolīts, ir netaktiski, tā ir zvēresta laušana, no kuras jāizvairās vai arī kuru jāizsūdz un jāizlabo.

Ja Kungam veltītajā tiesā radies iztrūkums, centieties to aizpildīt. Tā kā jūs kā prioritāti esat uzņēmies saistības attiecībā pret desmito tiesu, tas ir, Kungam stingri apsolīto ienākumu daļu, tad šīs saistības jānokārto vispirms, iekams dot Kungam citus ziedojumus.

3. Kalpošana Kungam pirmajā vietā. Kad jāatliek sānis Viņa tiesa?

Esiet lojāls un godīgs. Izvairieties ņemt naudu no Kunga kases savām vajadzībām vai ari sākt tērēt savu ienākumu, kamēr Dieva tiesa vēl nav samaksāta. Lai novērstu jebkuru blēdīšanos vai kārdinājumu, Kungam paredzēto ienākumu da|u paņemiet un atlieciet sānis, vēl pirms sākat domāt par savu iztiku un apģērbu. Kungs mii to, kas Viņu, kā arī Viņa darbu stāda augstāk par visu citu, bez piespiešanas, bērnišķas dievbijības garā.

jūs tātad regulāri "maksāsiet" Kunga tiesu katru mēnesi vai katru nedē|u, atkarībā no jūsu ienākumu saņemšanas biežuma. Tirgotājs, kurš ieņem naudu katru dienu, var ik dienas atlikt sānis savu "desmito tiesu". Lai kā arī nebūtu, Kungam paredzēto dodiet savlaicīgi. Atlikt uz rītdienu to, ko Kungs no manis gaida šodien, var izraisīt bēdīgas sekas. Lūk, svētā Pāvila padoms: "Lai ikviens no jums pirmajā nedēļas dienā atliek un uzglabā, kas kuram labpatiks, lai nevajadzētu vākt ziedojumus tad, kad es atnākšu" (1 Kor 16, 2).

Svētais Pāvils runā par nedējas pirmo dienu, tas ir, svētdienu, jo viņš vēlējās, lai dāvana - ziedojums tiktu atlikts sānis regulāri, Kunga dienā, pirms personiskā budžeta sastādišanas, ņemot vērā, ka Dieva tiesas summa ir nemainīga. Viņš gribēja darit atbildīgu ikvienu kristieti, prasot, lai katrs savu dāvanu "atliek sānis" īpašā kasē, ko mēs sauksim par "Kunga rēķinu". To var uzglabāt aploksnē, kārbiņā vai lādītē. No šī rēķina pēc Kunga norādījumiem mēs ņemsim Baznīcai domātos ziedojumus vai dāvanas mūsu atbalstīto Dieva darbu finansēšanai.

4. "Atdodiet ķeizaram, kas ķeizaram pieder" (Mt 22, 21)

Dot Dievam ir prioritāra lieta, taču Kungs man iesaka arī atdot ķeizaram, kas tam pienākas, godīgi, izpildot savas nodok|u deklarācijas, patiesībā, nekrāpjoties un maksājot visu, kas man jāmaksā. Tas nozīmē, ka no savas algas un citiem apliekamiem ienākumiem es atvilkšu nodokļus un profesionālos izdevumus, kas nav paredzēti manai personiskajai lietošanai, ja, piemēram, mana mēnešalga ir 120 000 CFA franku un es maksāju 288 000 franku lielu nodokli gadā, tad ik mēnesi atvelkamā summa ir 24 000 franku. Mans tīrais ienākums tad būs 96 000 franku mēnesī, ļa esmu nolēmis dot "desmitajā tiesā" 10%, tad Kunga rēķinā ik mēnesi iemaksāšu 9600 franku.

Bez šaubām, jūs neatvilksiet no sava ienākuma dāvanas vai pabalstus, ko sniedzat cilvēkiem, kabatas naudu bērniem, kā arī atturēsieties ņemt no desmitās tiesas līdzekļus apbedīšanai vai laulībām. Arī neskarot desmito tiesu, jūs spēsiet nokārtot šīs saistības. To, ko jūs gribat un kam gribat, jūs dodat no savas daļas, deviņām desmitdaļām, un veicat iemaksas, piemēram, savas veselības aprūpei vai pensijai. Vienigi tad, ja ar jūsu starpniecību Kungs vēlēsies dot kādam trūcīgajam, Viņš jums teiks, lai ņemat no "desmitās tiesas". Neesiet devīgi un tālredzīgi uz Kunga naudas rēķina, kurai jākalpo Dieva darbiem. Kungs pats ir jūsu vislabākā drošība.

"Taisnais zaļo kā palma, aug kā Libanona ciedrs. Dēstīti Kunga namā, viņi zaļo mūsu Dieva pagalmos. Vēl vecumā viņi nes augļus, ir sulīgi un zaļojoši" (Ps 92, 13-15).

C. Kā uzglabāt un pārvaldīt "desmito tiesu"

1. Esiet praktisks un apdomīgs

Svētais Gars jums norādīs kā pārvaldīt un izlietot Dieva naudu. Kad jūs regulāri atliksiet sānis Kunga tiesu, summas apjoms kļūs ievērojams. Glabāt to mājās var būt riskanti: zādzība, kārdinājums paņemt no tās neparedzētām vajadzībām. Lielākas drošības labad iespējams atrast citu risinājumu.

Kad sāku maksāt "desmito tiesu", naudu es liku ' aploksnē, uz kuras lieliem burtiem uzrakstīju: "KUNGA DESMITA TIESA". Gars man lika saprast, ka nevajag šo naudu atstāt mājās bez augļiem. Es nolēmu atvērt uzkrājumu kontu uz sava vārda, bet savā ienākumu un izdevumu burtnīcā es to nosaucu par "Kunga uzkrājumu kontu". Tajā es periodiski iemaksāju sānis atliktās summas. Vēlāk es liku bankai veikt pastāvigu automātisku pārskaitījumu, un tā es regulēju "desmitās tiesas" apjomu, kad mani ienākumi mainās. Tomēr es glabāju mājās "Kunga desmitās tiesas" aploksni dažādiem nelieliem ienākumiem no mana pamatienākuma un sīkiem izdevumiem Kunga vārdā.

Doma atvērt uzkrājumu kontu Kungam, lai Viņa nauda nestu procentus, man ienāca prātā kāda decembra mēneša sākumā. Vispār biju Kunga desmitajai tiesai nolēmis veltīt personisku uzkrājumu kontu, kas man piederēja jau gadiem ilgi. Tieši to- brīd bankas konsultants man ieteica - gadījumā, ja manā rīcībā būtu vēl citi līdzekļi - iemaksāt tos šajā uzkrājumu kontā pirms 15. decembra ar iespēju tos atgūt pēc 16. janvāra. Tā kā procenti tiek aprēķināti pēc konta kredīta šajā periodā, tas varēja man būt izdevigi. Tā nu es iemaksāju kontā visus savus un sievas ietaupījumus. Kad procenti bija aprēķināti, mēs bijām ieguvuši apaļu summiņu, saprotams, "Kunga desmitajai tiesai".

2. Pārvaldiet labi "desmito tiesu" un savus personiskos līdzekļus

Kungs uzslavēja labos pārvaldniekus, kuri vairoja savus līdzekļus ar augļiem, ja Viņš mūs norāj, kad slikti pārvaldām to, ko Viņš mums uzticējis, tad vēl jo vairāk pārmetumus vai sodu pelnām, kad uzkrājam vai izšķiežam Viņam piederošo naudu.

Labi pārvaldīt nozīmē veikt pareizus aprēķinus, izdot saprātīgi un likt, lai noguldījums nestu augļus.

Tas prasa laba grāmatveža un pārvaldnieka īpašī- bas, kādas nepieciešamas arī nevainojamai namamātei. Jaunava Marija, Nācaretes krietnā saimniece, var jums palīdzēt un jūs vadīt šajā jomā. Ja jūs kā labs Jēzus māceklis "esat ņēmuši viņu pie sevis", sastādiet kopā ar viņu sava nama budžetu un lūdziet viņas aizbildniecību, lai saņemtu labas pārvaldīšanas žēlastību, to jaunavu gudrību, kuras pagādā pietiekami daudz e||as, lai uzturētu savas lampas degam līdz līgavaiņa atnākšanai.

Marija ir nevainojamā namamāte, kura "zina, ka viņas darbs atnes svētību; viņas gaismeklis neizdziest arī naktī. Sieva, kas Kunga bīstas, ir jāteic un jādaudzina! Dodiet viņai no viņas roku darba augļiem, un viņas lielie darbi lai viņu slavē vārtu laukuma sanāksmēs!" (Sak 31, 18.30-31).

Jēzum nepatīk izšķērdēšana. Viņš lika rūpīgi salasīt druskas, kas palika pāri pēc maizes pavairošanas, kad visi bija paēduši līdz sātam. Izvairieties no veltīgiem un nevajadzīgiem izdevumiem. Un arī neuzkrājiet. Nekad nepaturiet neko tādu, ko jūs nelietosiet. Atcerieties, ka Kungs joprojām ir visa tā īpašnieks, ko Viņš mums dod un kas tikai atrodas mūsu lietošanā. Uzkrāt nākotnei patiesībā nozīmē baidīties no trūkuma un šaubities par Kungu. Tas, kurš krāj naudu bez noteikta mērķa, rīkojas tā. it kā viņš apraktu savu talentu, jo viņš to zaudē un neizmanto. Tas ir tā, it kā viņš savu sirdi būtu noguldījis bankā. Labāk ir atdot savas bagātibas, izdalīt savu mantojumu tiem, kas var tos izmantot istajā laikā, un lai viņi gūst no tiem labumu un pateicas jums pirms jūsu nāves. No tā, ko neesat atdevis, jums nav nekāda garīga labuma, ja jums pieder Kunga konts, kurā jūs noguldāt desmito tiesu, un ja jums vienīgajam ir paraksta tiesības šajā kontā, tad savediet visu kārtībā, dodiet skaidrus norādījumus, lai jūsu mantinieki ar to neizrīkojas nelikumīgi.

Desmitās tiesas izmantotāji un nodrošināmās vajadzības

A. "Evaņģēlija sludinātājiem jāpārtiek no Evaņģēlija " (1 kor 9, 14)

Iesākumā Dieva bauslība desmito tiesu un nodevas paredzēja priesteriem un Ievītiem, kuru pienākums bija kalpošana Templī. Taču viena da|a no desmitajām tiesām, kā ari upurdāvanas pienācās arī nabagiem: atraitnei, bārenim, svešiniekam.

Par praviešiem, Dieva gribas sludinātājiem, rūpējās ticīgo kopiena vai Kunga īpaši nozimētas personas, ja vien viņi paši laiku pa laikam nestrādāja roku darbu.

No savas vēstures pirmsākumiem Baznīca rēķinājās ar dāvanām, ziedojumiem, kolektēm un "desmito tiesu", lai nodrošinātu evaņģelizētāju vajadzības un savstarpēju brālīgu palīdzību.

Kad jēzus bija atstājis Savu ciema amatnieka darbu, lai nodotos sludināšanai, Viņš pieņēma to ļaužu viesmīlību, kuri Viņu uzņēma pie sevis. Apustuļu pulciņa kasi droši vien pildīja dāvanas,

DESMnĀS TIESAS IZMANTOTĀJI… 87

ziedojumi, dievbijīgu personu dāvinājumi un zvejas loma pārdošana.

Jēzus noteica, kādā veidā jāatlīdzina Evaņģēlija sludinātājiem. Evaņģelizācijas misijā sūtītajiem divpadsmit apustuļiem un septiņdesmit mācekļiem bija jātiek paēdinātiem un izmitinātiem aiz viesmīlības, "jo strādnieks ir savas algas cienīgs" (Lk 10, 7).

Svētais Pāvils, nevarēdams pienācīgi veikt savu telšu cēlāja amatu, dzivoja no kristīgo draudžu viesmīlības, kas viņu uzņēma vai arī sūtīja viņam ziedojumus. Atkārtodams Jēzus mācību, viņš paziņo, ka nav jāizjūt pašpārmetumi, saņemot ziedojumus vai pieņemot viesmīlību. Un bez tam viņš ziedotajās dāvanās dalās ar kristīgo draudzi, kuru evaņģelizē. Turklāt, neprasīdams neko sev, Pāvils nekautrējas lūgt korintiešu palīdzību, kad Jeruzalemes Baznīca - māte atrodas grūtos apstākļos, un tādā nolūkā viņš organizē kolektes, lai baznīcas sastaptos savstarpējā devīgumā, lai palīdzētu iedibināt vienlīdzību.

Finansiāli atbalstot misijā sūtītos strādniekus, lai viņi varētu cienīgi dzīvot un būt neatkarīgi no atsevišķiem bagātiem devējiem, mums ir "līdzdalība Evaņģēlijā" (Fil 1, 5). Svētais Jānis pamudināja Gāju "izvadīt misionārus ceļā, kā tas cienīgi Dieva priekšā. Jo Viņa vārda dēļ tie izgājuši, neņemdami neko no pagāniem. Tātad mums pienākas tādus uzņemt, lai mēs kļūtu patiesības līdzstrādnieki" (3 Jņ 6-8).

Būdamas stipras šajā tradicijā, kolonizatoru valstu Baznīcas ir nodibinājušas misijas Amerikā, Āzijā,

Āfrikā, palidzot rūpēties par evaņģelizācijas vajadzībām šajās misiju zemēs, sūtot uz tām priesterus, mūķenes, lajus - misionārus un ari līdzekļus baznīcu, semināru celtniecībai un misiju, pat draudžu uzturēšanai. Šī darbība, kura katoliskajā Baznīcā atrodas spēcīgajā "Pontifikālo Misiju Darbu" (PMD) aizbildniecībā, zināmā mērā pieradinājusi evaņge- lizēto zemju baznīcu vadītājus paļauties uz ārēju palīdzību, kas nāk no visāda veida dāsniem devējiem kā kongregācijām, draudzēm, diecēzēm, dievbijīgiem darbiem, fiziskām personām. Taču nav normāli uzskatit, ka šis atbalsts nekad nemazināsies vai netiks pārtraukts. Starp citu, tas jau iet mazumā, un dāvinātāji pastāv uz saviem mērķiem un prioritātēm, kas aizvien lielākā mērā ir sociāli ekonomiski pasākumi humānajai un kultūras attīstībai, nevis kulta vai evaņģelizācijas infrastruktūras: kapelas, zāles, transporta līdzekļi. Ir steidzami nepieciešams, lai katra baznica kļūtu patstāvīga un atbildīga.

1966. gadā pāvests Pāvils VI Kampalā (Ugandā) izteica sekojošu aicinājumu: "Afrikāņiem jākļūst par misionāriem sev pašiem". Tas nozīmē, ka turpmāk evaņģelizācijas misijām Āfrikā būs jānodrošina pašām savi cilvēki un lidzekļi viņu apmācīšanai, uzturēšanai, kā arī jābūt gatavām segt izdevumus, pat ja arī baznicu savstarpējā palīdzība solidaritātes dēļ turpinās.

Ko darīt, lai baznīcas mazattīstītajās valstīs vai tajās valstīs, kas nav tradicionāli kristīgas, varētu finansēt pašas savu evaņģelizāciju?

B. Dieva darbs. Ko nozīmē evaņģelizēt?

I. ļauna evaņģelizācija nav kāda cita evaņģelizācija

Evaņģelizācijas jēdziens jāizprot Vatikāna II Koncila dokumentu un jaunās, ar harizmātisko kustību, kura katoļu Baznicā darbojas kopš 1967. gada, saistītās evaņģelizācijas prakses gaismā. Runa ir par galveno misiju, kuru Jēzus uzticēja Saviem mācekļiem, lai izziņotu, pasludinātu Labo Vēsti līdz pat pasaules galam, lai visas tautas darītu par mācekļiem, kas dzivo saskaņā ar Evaņģēliju.

"Baznīcas specifiskā misionārā darbība jeb misija adgentes ir vērsta uz tautām un cilvēku grupām, "kas ir tālu no Kristus". Tātad tās īpašais raksturs ir Kristus un Viņa Evaņģēlija sludināšanas darbība. Tāds ir pie visām tautām sūtītās Baznīcas vispirmais uzdevums" (RM 34) >o.

Būt prioritārai un piešķirt evaņģelizācijai tās īsto jēgu ir kerigmātiskās sludināšanas uzdevums, "kas ir tieša Jēzus Kristus, Viņa dzīves, Viņa nāves, Viņa augšāmcelšanās, Viņa mācību, kā ari Viņa dzīves, kura turpinās mūsdienās - ne vien caur kristiešu kopienu, bet jo īpaši Euharistijā un citos sakramentos pasludināšana. Kerigma ir aizvien dzīvā Jēzus Kristus pasludināšana, šodien un mūsu vidū. Lieciniekam, tam, kurš vēstī kerigmu, jābūt kādam, kas tic un sludina to, kam tic. Un kurš saka, ka viņš tam tic. Tas ir Pētera pasludinājums Vasarsvētku dienā"[8].

To darīt nozīmē ari pasludināt Dieva Tēva mīlestību, Jēzus ciešanas, nāvi un augšāmcelšanos, Svētā Gara apsolīšanu un nosūtīšanu, kā arī dzīvi Baznīcā, pamatojoties uz atgriešanos un kristību. "Evaņģelizēt nozīmē dāvāt mūsu brāļiem ceļus uz laimi jau tagad. Šajā nolūkā mums jādara viss, lai viņi brīvi atrastu tās durvis, vienīgās durvis, Jēzu Kristu14 ."

Kad Jēzus Kristus, vienīgais pamats, ir sastapts, uzņemts kā Pestītājs un Kungs, tad varēs veidot kristīgās formācijas un iniciācijas struktūras: dogmu, morāli, reliģisko socioloģiju, katehismu. To vainagot nāk svētums, Svētā Gara darbs, kurš mums sniedz Jēzus dzīvību.

Jēzus Kristus kā ceļš, patiesība un dzīvība mums ir jāpiedāvā ikvienam cilvēkam, nepūloties pārliecināt par katru cenu, lai mēs nekļūtu neiecietīgi, lai nepārkāptu brīvību, bet lai citi varētu iepazīt Kristus bagātību. "Baznīca piedāvā, tā neko neuzspiež: tā respektē personas un kultūras, un tā apstājas sirdsapziņas altāra priekšā[11]."

Kad ar jauniešiem runājam par Jēzu Kristu kā viņu dzīvē klātesošu Pestītāju un Kungu, kad tiem rādām, ka Dieva Vārds Bībelē vēršas pie viņiem, tad viņi ir vairāk ieinteresēti, nekā ja ar viņiem runājam vienīgi par sociālām problēmām, cilvēku dzives traģēdijām, neparādot, ka ļēzus Kristus ir to risinājums.

2. Kas ir Evaņģēlija strādnieki mūsdienās?

Tie ir apmācīti, sagatavoti, atjaunoti kristieši, kuri patiesi sastapuši Kristu, izbaudījuši dzīvi Garā un kļuvuši dzīvā Jēzus, savas dzīves Kunga, liecinieki, Svētā Gara pilni un savu dzīvību atdot gatavi kristieši. "Nekad nebūs iespējama evaņģelizācija bez Svētā Gara darbības[12]."

Pat ja ari evaņģelizācija nav tikai kādas noteiktas elites - priesteru, mūku, mūķeņu vai īpašu - triecienlaju uzdevums, daži tai ierāda pirmo, ja ne vienīgo vietu, pasludinot kerigmu, katehizējot, apmācot pieaugušos, jauniešus, lūgšanu grupu vadītājus. To vidū atrodamas personas, kas saņēmušas sevišķu mācīšanas un sludināšanas harizmu, kā arī visi tie, kas darbojas priekšposteņos, izplatīdami Labo Vēsti, uzņemdami un ievadidami ticibā jaunatgrieztos vai pat kristītos, kuri zaudējuši savu pirmo dedzību. Pastāvīgie laji un diakoni sadarbojas ar diecēzes priesteriem garīgās aprūpes pasākumos un skolu garīgajā aprūpē.

Ar iesvētīšanu garīgajā kārtā priesteri ir saņēmuši žēlastību konsekrēt svētās zīmes, atlaist grēkus, savienot laulātos Kunga vārdā, apgaismot un pamācīt ar sludināto Vārdu. Viņu sakramentālā konsekrācija jāatbalsta un jāstiprina ar nopietnu formāciju, dzīvu ticību, atvērtību uz harizmātiskajām dāvanām un atjaunotni Garā kristiešu labā, pamatojoties uz lūgšanu, lai saņemtu Gara izliešanu.

Caur sakramentiem saņemtajām dāvanām jātiek īstenotām un pielietotām Gara pilnībā, lai tās nestu aug|us. (…)

3. Evaņģēlija strādnieku un Dieva darba vajadzības

"Kungs noteicis Evaņģēlija sludinātājiem pārtikt no Evaņģēlija" (1 Kor 9, 14): tas ir, viņus aprūpēs, paēdinās un uzturēs tie, kurus evaņģeiizē, visi kristītie. Katra bīskapa pienākums ir paēdināt un izmitināt savus priesterus. Tātad nepieciešams viņiem sagādāt līdzekļus šim nolūkam, neskaitot to, kas vajadzīgs reliģiskajai formācijai semināros un novi- ciātos. Dažās diecēzēs honorāri par Sv. Misi tiek iemaksāti kopējā kasē, un ik mēnesi diecēze priesteriem maksā atbilstošu algu. Evaņģēlija strādnieki taču ir cienīgi dzīvot korekti, pieklājīgi, labos dzīves apstākļos, lai spētu labāk nodoties savai misijai: saņemot pienācīgu aprūpi, mītni un uzturu, veselības aprūpi, intelektuālās un garīgās formācijas līdzekļus - personisko bibliotēku, žurnālus, audiovizuālās iekārtas, brīvdienas, kvalifikācijas celšanu, sabata gadu, iespējas pārvietoties no vienas draudzes uz otru.

Ir taisnīgi atbildīgajiem par evaņģelizāciju nodrošināt nepieciešamo, jo dzīvot evaņģēliskās nabadzības garā, lai spētu labāk dalīties, būt citu un Dieva rīcībā nenozīmē, ka jādzivo tā, it kā būtu dots nabadzības svētsolījums. Tomēr desmitās tiesas izmantotājiem jāizvairās no izšķērdēšanas un

jāatsakās no tā, kas nav patiesi nepieciešams.

Nabadzīgajās valstīs priesteri uzskata par privileģētu personu, un viņam bieži nākas finansiāli palīdzēt radiniekiem vai trūcīgajiem. Ja viņš to dara, tad citi domā, ka Baznīca ir bagāta, jo priesteri brauc mašīnās un viņu galds ir bagātīgi klāts, uz tā netrūkst vīna vai spirtoto dzērienu.

Diemžēl daudzi joprojām paliek atkarīgi no vecā uzskata, kas balstās uz iesīkstējušiem aizspriedumiem kā tādiem ka, Vatikānam ir zelta krājumi, Baznīcai ir nauda. Rezultātā viņi gaida, lai Baznīca drīzāk dod viņiem, nevis otrādi.

Tas, kas ir patiesi attiecībā uz priesteriem, tāpat attiecas ari uz citiem pastāvīgajiem Baznīcas kalpotājiem, lai tie būtu laji vai ne, kā, piemēram, kate- hētiem, kuriem ir ģimenes pienākumi un kuriem nebūtu jānonāk trūkumā; tulkiem, priestera mājas sargiem. Atsevišķus brīvprātīgos varētu finansiāli atbalstīt, ja pienācīgi norisētu "desmitās tiesas" maksāšana.

Katoļu dievkalpojumam, tas ir, euharistiskajam upurim un Sv. Misei, jāiegādājas viss nepieciešamais kā hostijas un Mises vīns, lielās un mazās sveces, skaņu pastiprināšanas iekārtas, mūzikas instrumenti, altāra greznojumi, ziedi rotāšanai.

Baznīcai tātad vajadzīga nauda, jo, kā jau uzņēmumam, tai ir algoti darbinieki, sociālie izdevumi, procentu nodokļi. Bez tam ir darbības izdevumi, diecēžu, draudžu, valsts vai starptautisku kustību administratīvie dienesti, ēku pastāvīgā

uzturēšana, telpu iekārtošana vai būve.

Pateicoties desmitajai tiesai, ārpus savas die- cēzes, mēs varam piedalīties evaņģelizācijas darbā ar masu saziņas līdzekļu starpniecību, piemēram, radioviļņiem, kas raida Dieva Vārdu visā Āfrikā[13], Antiļu salās un Okeānijā vai jebkurā citā pasaules reģionā.

Kopš Baznīcas pirmsākumiem Evaņģēlija sludināšanai kā pašsaprotams turpinājums sekoja draudzes dzīves organizēšana, gādība par nabagiem un slimajiem.

4. Paēdināt nabagus, aprūpēt slimos

"Rūpes par nabagiem, slimniekiem un cietējiem bija kristīgās mīlestības auglis un spēcīga saikne starp pirmajām baznīcām." Materiālā palīdzība bija paredzēta jo īpaši brāļiem ticībā, lai draudzē neredzētu bēdīgo ainu: bagāti |audis, kas vienaldzīgi pret savu brāļu postu. "Un daudzie ticīgie bija viena sirds un viena dvēsele, un neviens no viņiem nekā no tā, kas viņiem bija, nesauca par savu, bet viss viņiem bija kopīgs" Apd 4, 32). Viņi īstenoja "tīru un neaptraipītu dievbijību Dieva Tēva priekšā, apmeklēdami bēdās bāreņus un atraitnes un pasargādami sevi neaptraipītus no šīs pasaules" (Jēk 1, 27). Svētais Pāvils rakstīja galatiešiem: "Nepagursim, labu daridami, jo savā laikā mēs nepagurdami arī pļausim. Tātad darīsim labu visiem, kamēr mums ir laiks, bet sevišķi ticības brāļiem" (Gal 6, 9-10). Kas attiecas uz labdarību un lidzekļu apvienošanu, neaizmirstiet tos, jo tādi upuri Dievam labpatīk. "Kas iežēlojas par nabago, aizdod naudu Kungam, un Tas viņam atmaksās par viņa labo darbu" (Sak 19, 17). Tādēļ "tam, kurš dod nabagam, nekā netrūks" (Sak 28, 27).

Jēzus Labā Vēsts "nes atbrīvošanu mūsdienu cilvēkiem. Tā viņiem nevēstī par nākošo laimi vien, tā sniedz viņiem atslēgas, lai viņi strādātu pie sabiedrības izmainīšanas un celtu mīlestības civilizāciju" (Pāvils VI, Ziemassvētku vēstijums 1975. g.). Evaņģelizēt tātad nozīmē dāvāt mūsu brāļiem līdzekļus laimes sasniegšanai jau tagad. Taču pat kalpošanā nabagiem pirmā vieta jāierāda Dieva Vārdam. Apustuļu izvēle bija skaidra. "Neklājas mums atstāt Dieva Vārdu un. kalpot galdam" (Apd 6, 2). "Jāizrauga šim darbam goda vīri, kas Svētā Gara un gudrības pilni", cilvēki, kuri aridzan vispirmām kārtām būs evaņģelizētāji, Jēzus Kristus liecinieki un ne tikai darītāji, kas pabaro un palīdz izsalkušajiem, nabagiem, bezpajumtniekiem, bet nesludina vairs savu ticību uz Kungu Jēzu, nedz nepārprotami atsaucas uz Dieva Vārdu. Sociālo uzdevumu un struktūru organizēšanas prasibām nav jāliek aizmirst, ka cilvēku dzīvi maina Dieva Vārds.

C. AR TRADICIONĀLAJIEM RESURSIEM NEPIETIEK

1. Gadījuma rakstura finansiālie un materiālie resursi

No Baznīcas nodevas iegūtie fondi, piemēram, Francijā sastāda aptuveni 40% no Baznīcas resursiem valsts līmenī. Tiem būtu jābūt diecēžu galvenajiem līdzek|iem, taču parasti tie ir tikai viena vairāk vai mazāk nozīmīga da|a, no 1/5 līdz 2/3. Nodevā saņemtie līdzekļi dažādās diecēzēs atšķiras atkarībā no ļaužu turīguma un no tā, cik lielā mērā iedzīvotāji praktizē ticību.

Misijas zemēs Āfrikā un Āzijā kristieši pārstāv vairāk vai mazāk trūcīgu mazākumu, apmēram 0,5% Nigērā un 21% Beninā. Jebkurā gadījumā nekur, atskaitot atsevišķus izņēmumus, kristiešu nav vairāk kā puse no iedzīvotāju skaita. Šādos apstākļos ir acīmredzams, ka nodevā iegūtie līdzekļi nespēs apmierināt kristietības milzīgās vajadzības, vēl jo vairāk tādēļ, ka ikvienas vietējās baznīcas pienākums ir maksāt svētā Pētera nodevu Vatikāna izdevumiem.

Baznīcas nodeva parasti ir domāta priesteru uzturēšanai un aizvien biežāk - lai atlīdzinātu pastāvi- gi kalpojošiem lajiem, toties draudzes kolektes ienākums, kas tiek ierakstīts draudzes rēķinā, paredzēts tās darbības izdevumu segšanai: vietējās garīgās aprūpes animācijai, ēku uzturēšanai, zemes nodokļiem, sekretariāta un apdrošināšanas izdevumiem, kā arī, lai pie izdevības papildinātu svētā

Pētera nodevu, ipašos nolūkos vāktie ziedojumi tiek iemaksāti tieši attiecīgajiem mērķiem. Pontifi- kālie Misijas Darbi (PMD) vāc fondus Baznīcas vispārējai misijai. Tā dēvētās misiju nedē|as vai mēneša laikā savāktā kolekte tiek nosūtita uz Romu, kas atkaribā no diecēžu vajadzibām sadala subsīdijas katehēzei, priesteriem, evaņģelizācijai. Var tikt noorganizētas ipašas kolektes paaicinājumu labā.

Baznīcas līdzekļi nāk vienīgi no kristiešiem, diemžēl ne visi, kas izmanto Baznicas pakalpojumus, tos arī apmaksā. Daži, svētdienas kolektes groziņā redzēdami 1000 un 5000 CFA franku naudaszīmes, nodomā, ka tur jau ir daudz un ka viņu pieticīgais ieguldījums nav vairs nepieciešams. Kas attiecas uz tiem, kas dod labprāt, tad viņu ziedojumi ir neregulāri, gadījuma rakstura, nepietiekoši, - laikā, kad vajadzības pieaug un kristieši nav gatavoti daudz dot.

2. Ko darīt? Apmācīt, informēt un iesaistīt lajus

Tātad ir jāapmāca kristītie un jāinformē viņi par Baznīcas un diecēžu reālo finansiālo stāvokli, par esošajiem resursiem, par nodrošināmajām vajadzībām, lai viņi iepazītu savus pienākumus un tos uzņemtos Dieva Vārda gaismā. Nav cita deriga risinājuma kā vien tas, kuru iesaka "pļaujas kungs". Tālab jo bieži jālūdz Viņa padoms.

Un pēc tam nepieciešams iesaistīt lajus fondu vākšanā un pārvaldīšanā diecēzes un draudzes padomēs, sākot no finansējumu plānošanas un prioritāšu noteikšanas līdz pat budžeta sastādīšanai un izdevumu veikšanai[14].

3. Desmitā tiesa nav Baznīcas nodeva. Sludināt Dieva Vārdu

Kristieši slikti maksā Baznīcas nodevu, jo nesaprot tās izcelsmi un nepieciešamību. Francijas vēsturē, piemēram, garīdzniecības desmitā tiesa bija saistīta ar pārmērīgām privilēģijām, kuras tika atceltas un apkarotas Revolūcijas laikā, tā ka mūsdienās šis apzīmējums ir novecojis un nemudina vairs kristiešus rīkoties. Vairāk vai mazāk it visur viņi uzskata, ka Baznīcas nodeva ir fakultatīva un tās apjoms - simbolisks. Tādēļ jāatgriežas pie Dieva Vārda, jāatjauno "desmitās tiesas" princips, jāierāda tam vieta attiecībā pret Baznīcas nodevu, no jauna jāpiešķir tam atvērtā un dinamiskā nozīme, ko tas ir ieguvis Jaunajā Derībā, lai mēs atkal atklātu tā auglīgumu, kas pamatots Dieva apsolijumos.

Lai tad nu sludinām šo Vārdu, "kurš nezūd", bez kaunēšanās un pašpārmetumiem, un lai aicinām ticīgos to īstenot ticības, pateicības un pašatdeves garā, atgādinot viņiem Dieva, kurš runā un piepilda, svētību un labklājības apsolījumus. Un tad tikai redzēsim!

Dieva Vārds, "kas neatgriežas pie Viņa tukšā, neizpildījis to, ko Viņš vēlas, un nepaveicis savu uzdevumu" (Is 55, II), visus, pat visnabadzīgākos, pamudinās dot dāsni un ar prieku. Ja līdzekļi pieaugtu, priesteri un mācitāji būtu brīvāki attiecībā pret devīgiem dāvinātājiem, savas "klientūras" bagātniekiem, kurus viņi varētu tiekties vērtēt augstāk un apmeklēt labprātāk vai arī kuri ar savām dāvanām gribētu viņus pakļaut, lai saņemtu īpašus pakalpojumus. Tad kristieši vairs nedotu atkarībā no savām simpātijām vai sludinātāja daiļrunības. Viņi saprastu, ka dot, paredzēt noteiktu daļu no sava ienākuma Kungam nozīmē izpildīt pienākumu pret Dievu un nevis pret prāvestu. "Desmitās tiesas" principa praktizēšana un vēl ziedojumi ienesis daudz vairāk nekā tradicionālā Baznīcas nodeva, jo balstīsies uz 10% kā pamatminimumu un pamudinās ticīgo palielināt viņa desmitās tiesas procentuālo lielumu, kā arī ziedojumus, bez nepieciešamības saukt viņu pie kārtības, viņu lūgties un skubināt. Cik daudz gan devīgu un paklausīgu kristiešu, kuri vēlas dot Dievam, nedod to, ko varētu, tādēļ, ka neko nezina par Dieva Vārdu attiecībā uz naudas jautājumiem! ]a kristietis, kurš pelna 30 000 CFA franku mēnesī, maksā savu Baznīcas nodevu, balstoties uz vienas darba dienas izpeļņu gadā, tad viņš dos tikai 1000 franku gadā, bet, maksādams desmito tiesu, viņš dos vismaz 3000 F X 12 = 36 000 franku.

"Desmitajā tiesā" iegūtie līdzekļi tad spētu izdevīgi aizstāt Baznīcas nodevu, palīdzot evaņģelizācijas darbu veikšanai, Evaņģēlija strādnieku uztu- rāšanai, algu maksāšanai visiem, kas kalpo Evaņģēlijam vai nodrošina dievkalpojumu norisi, kā ari attiecigā gadijumā - savstarpējai brālīgai palīdzībai nabagu labā.

Izdevumi tiks vēl jo labāk segti, rēķinoties ar "desmitās tiesas" pakāpenisku pieaugumu un ziedojumiem, kas paredzēti infrastruktūras izdevumiem.

4. Dāvanas un ziedojumi nabagiem

Nav jāaizmirst dot dāvanas un ziedojumus, lai tiktu sniegta aprūpe un palīdzība nabagiem, lai atsauktos tiem, kas nāk pie mums mūs lūgt, un lai Baznīcas, diecēzes, draudzes mērogā mēs varētu organizēt savstarpējas palīdzības darbus trūcīgajiem, neredzīgajiem, vājdzirdīgajiem, invalidiem, alkoholiķiem un narkomāniem, pamestajiem bērniem, bāreņiem, spitālīgajiem, AIDS slimniekiem un citiem.

Kristiešiem ir augstsirdīgi jāpiedalās kolektēs posta piemeklēto, kara vai stihisku nelaimju upuru labā. Tādos gadījumos neņemsim automātiski no Kunga jeb "desmitās tiesas" kases, kuru pārvaldām, lai izlīdzētu šajās Baznīcas vajadzībās. Mums jāplāno savā budžetā līdzekļi, kas dotu iespēju palīdzēt nabagiem un nelaimīgajiem grūtībās, tiem, kas nāk pie mums, stāv pie mūsu durvīm vai mūsu ielā. Kungs viņus uztic mums un nevis Baznīcai vai valstij - providencei, nedz kādam labdarības darbam. Dievs mums uzliek atbildību par palīdzību viņiem, un mēs tiksim tiesāti saskaņā ar to, ko būsim darījuši tieši viņiem: "Nāciet, Mana Tēva svētītie, un iemantojiet Valstību, kas jums sagatavota no pasaules radīšanas! Jo Es biju izsalcis, un jūs Mani paēdinājāt; Es biju izslāpis, un jūs Man devāt dzert; Es biju svešinieks, un jūs Mani uzņēmāt; Es biju kails, un jūs Mani apģērbāt; Es biju slims, un jūs Mani apmeklējāt; Es biju cietumā, un jūs atnācāt pie Manis… Patiesi Es jums saku: ko jūs esat darījuši vienam no šiem Maniem vismazākajiem brāļiem, to jūs esat darījuši Man" (Mt 25, 34- 36.40). Tātad ir skaidrs, ka dot savu "desmito tiesu" un ziedojumus Baznīcai, evaņģelizācijai, nabagiem nozīmē tos dot tieši Dievam, un tas aizvien ir svētību avots. Neizvairīsimies no savas atbildības, padzenot nabagus, sūtot viņus pie atbalsta organizācijām, tādām kā Sabiedriskā palīdzība, Katoļu palīdzība, Starptautiskā Caritas, Svētā Vincenta no Paulas darbi. Ja mēs to varam - un Dievs vienmēr dod, lai mēs varētu. Tad mums pašiem ir viņiem jāpalīdz ar mūsu pašu naudu, izņemot gadījumu, kad Kungs pats šai ziņā izlemj citādāk, ļaudams ņemt no "desmitās tiesas". Kad jūs paši saņemat, esiet gatavi parūpēties par to vajadzībām, kurus Kungs atved pie jums. Neapgrūtiniet sevi ar liekiem jautājumiem. Neesiet pārlieku taupīgi. Nekad nerēķinieties vispirmām kārtām ar draudzības vai pat radniecības jautājumiem. Pašai vajadzībai ir jābūt tai, kas nosaka jūsu lēmumu[15].

Tomēr ir jāatsaka "viltus" nabagiem, kas acīmredzami vēlas kā dīkdieņi un parazīti dzīvot uz citu rēķina un kas aiz slinkuma neko negrib darīt, nododas dzeršanai vai narkotikām. Dažreiz ir grūti izšķirt, un labāk ir kļūdas pēc izdarīt labu nekā sliktu. Ir jāpalidz ģimenēm, kuras ir bez naudas un dzivo patiesā postā un kuras pelna mūsu atbalstu. Palīdziet tām ar prieku, lai liecinātu tām par Dieva mīlestibu.

Lūgšanu grupā, piemēram, brālīgā mīlestība, protams, gan būs garīga, lai radītu vienotibu, lai būtu kā viena sirds un viena dvēsele un staigātu kopīgu ce|u, taču tā būs arī materiāla, un tajā ietilps daļa no mūsu ienākumiem. Ikviena dotā "desmitā tiesa" vai ziedojums var tikt izmantots, lai palīdzētu brāļiem grūtībās. Šo daļu var ievākt katrā tikšanās reizē vai periodiski, un visa grupa izlems par šīs naudas izlietošanas mērķi, vai nu savstarpējai brālīgai palīdzībai, vai arī garīgai līdzdalībai evaņģelizācijā kā organizējot pielūgsmes dienas, palīdzot trūcīgiem brāļiem piedalīties sesijās, rekolek- cijās, evaņģelizācijas svētceļojumos.

D. Par car/go līdzdalību evaņģelizācijā:

prioritāte

Vatikāna II Koncila dokumenti skaidri atklāj garīgā pārākumu pār materiālo, skarot tēmu par evaņģelizācijas un Dieva darba atbalstīšanas līdzekļiem.

Kad Jēzus redzēja, ka p|auja ir bagātīga, Viņš ieteica lūgt pļaujas kungu, lai tas sūtītu strādniekus savā pļaujā (Lk 10, 2). Dievs uzklausa mūsu lūgšanas, lai aicinātu Evaņģēlija strādniekus. Pēc tam Viņš prasa, lai mēs tos uzņemtu, paēdinātu, uzturētu.

Kā jau mēs to parādījām, materiālās dāvanas ir svarīgas, bet tām līdzi ir jānāk garīgajam atbalstam. "Kad runa ir par došanu, viss iesākas Gara jomā. Tādēļ sāciet ar to, ka dāvājat kādu lūgšanu vai dodat mazliet sava laika, mazliet no sevis, no savas mīlestības, no savām domām visiem tiem, kurus sastopat, visiem, ar kuriem jūs dzivojat saskarē. Tieši uz šāda veida došanu jums jāgatavojas vispirms.

Pēc tam un tādā mērā, kādā jūs to spējat, izdaliet kaut ko no saviem materiālajiem labumiem, mazliet naudas. Taču ir maldīgi un nepareizi dot naudu un materiālas lietas, ja papriekš nav iegūts paradums ik dienas, katrā dienas stundā un aizvien vairāk dot Gara jomā."[18]

Reliģiskās kopienas uzņemas atbalstit Evaņģēlija strādniekus, kuri darbojas misijas laukā: klosteri, lūgšanu grupas, kristīgās kopienas praktizē adorā- ciju un aizlūdz evaņģelizācijas labā. Svētā Terēze no Bērna jēzus, nekad neatstādama savu Lizjē klosteri, spēcīgi veicināja šo darbu, tā ka Baznīca viņu nozīmēja par "misiju aizbildni". Viņa lūdzās, cieta, veltīja upurus par misionāriem. Mūķenes uzņemas gādību par nabagiem, paēdina un aprūpē spitālīgos. "Pat mūsu dzīves pārbaudījumi, ja tos pacietīgi panes, un visi mūsu Dieva Garā veiktie darbi kļūst par garīgām, Dievam patīkamām upurdāva- nām" (sal. 1 Pēt 2, 5 un Kol 1, 24).

Mēs varam gavēt, lūgties, lūgt Svētās Mises, lai atbalstītu evaņģelizāciju konkrētā vietā, izrādīt de- dzibu Dieva darba labā, karsti vēlēties, lai visi cilvēki saņemtu Jēzus Kristus Labo Vēsti, paši būdami gatavi par to arī maksāt - ciest, dot, mīlēt.

Lūgšanai ir neaizstājama un prioritāra vieta jebkurā apustuliskā darbība, un jo īpaši euharistiskajai adorācijai, jo "Euharistija ir ikvienas evaņģelizācijas avots un virsotne"[19]. Adorācijā mēs ļaujam Kunga milestibai mūs piepildīt, un tad mēs varam to sniegt saviem brāļiem.

Savas dāvanas un ziedojumus apvienosim ar lūgšanām par tiem, kam Kungs tos vēlas dot. Tāpat arī tieši lūgšanā mēs sapratīsim, kā ņemt naudu no Kunga kases un kam to dot, lai pildītu Dieva gribu.

E. KA IZDOT "DESMITĀS TIESAS " NAUDU. KAM TO DOT?

"Desmitā tiesa" pamatā ir domāta Evaņģēlijam, Baznīcas darbibai un nabagu vajadzibām, visiem, kas Evaņģēlija labā uzņemas saistības un garīgi uztur tā starojumu.

Kā Kunga kases pārvaldnieks es varu vai nu personiski izdot šo naudu, lai atsauktos uz Kunga norādījumiem, vai arī atdot to hierarhiskajiem evaņģelizācijas un darbu vadītājiem.

1. Personiska pārvaldīšana

Es neizdošu Kunga naudu citādi kā vienīgi tad, ja Viņš man to pavēl - lūgšanā, runādams uz manu sirdi vai jebkurā citā veidā. Par tās konkrētu izlietošanu un dodamo summu izlemj Viņš pats. Viņš var pieprasīt, lai tiešā veidā atbalstu kādu Evaņģēlija strādnieku, kādu darbu vai kādu nabagu bez manas baznicas vadītāja starpniecības. Lūk, mana pieredze šajā jomā.

Izdzirdēdams kādu savas draudzes prāvesta aicinājumu vai saņemdams kāda priestera vai seminārista lūgumu viņa kalpošanai, formācijai, ordi- nācijai, vai ari kāda nabaga lūgumu, ne uzreiz izlemju ņemt naudu no Kunga kases. |a varu, tad dodu no sava personiskā rēķina. Ja ne, tad lūdzu padomu Kungam, cenšoties pazīt Viņa gribu, "|aujot Garam sevi vadīt" (Gal 5, 25). Ja Viņš man norāda summu, kas atbilst izteiktajai vajadzibai, jautājums ir nokārtots. Citos gadījumos es to papildinu ar kādu ziedojumu, savu personisko ieguldījumu, un palieku mierā un paklausibā.

Reiz es sastapu kādu priesteri, kuru Kungs aicināja pildīt harizmātisku mācīšanas kalpojumu savā draudzē un lūgšanu grupās. Viņam bija nepieciešamas grāmatas par Atjaunotni, bet nebija līdzek|u, par kuriem tās nopirkt. Es apsolīju viņam palīdzēt. Nodevu pasūtījumu, taču rēķinā norādītā summa man šķita pārāk liela. Es lūdzu Kungu, un Viņš man atļāva finansēt pirkumu no "desmitās tiesas", ko maksaju.

Manis paša kā lūgšanu grupas vadītāja vai laju sludinātāja formācijai Kungs man uz "desmitās tiesas" rēķina ir atļāvis iegādāties daudzās grāmatas, kas man bija nepieciešamas. Dažreiz Kungs var pamudināt izlietot šo naudu, piemēram, transporta lidzekļa iegādei priesterim vai pārtikai invalīdam, ģimenes tēvam.

Taču ir vajadzīga apdomība, lai neizšķiestu Kunga naudu, uz labu laimi atsaucoties izdzirdētajiem aicinājumiem, bet gan lai spētu dot pastāvīgi un pietiekoši. Uzmanība jāpievērš īpaši savai vietējai baznīcai un savas diecēzes darbam, pārāk neraizējoties par tiem darbiem, kas uz mums tieši neattiecas. Tomēr aizvien lūgsim un aizlūgsim, lai Kungs gādātu par ļaužu vajadzībām.

Kādu svētdienu Sv. Mises laikā prāvests izsludināja ārkārtīgi steidzamu aicinājumu ziedot katehi- zācijas zāles celtniecībai. Būvdarbi bija jāsāk pirms lietus sezonas. Tūda| Kungs manas domas pievērsa "desmitajai tiesai", ko mēs ar sievu pārvaldījām.

"Cik mums jādod, Kungs?" es jautāju Jēzum, kad biju Viņu saņēmis Euharistijā. Pateidbas laikā savas sirds klusumā pēkšņi iedomājos skaitli: 500 000 CFA franku. Satraukts par šo summu, es neko neteicu savai sievai. Tikko izgājis no baznīcas, es viņai vaicāju: "Vai tu dzirdēji aicinājumu par katehizācijas zāli?"

"Jā, mēs varētu kaut ko dot no desmitās tiesas."

"Cik, pēc tavām domām?"

Viņa labu bridi klusēja, tad sacīja: "Prāvu summu, starp 400 un 500 000 franku."

"Slava Dievam!" es iesaucos. Nu biju saņēmis gaidīto apstiprinājumu. Nākamajā dienā mēs nodevām Kungam ieguldījumu, kuru Viņš pats bija noteicis.

2. Netiešā "desmitās tiesas" pārvaldīšana

Atsevišķas personas, kam pašām pārvaldīt desmitās tiesas naudu ir apgrūtinoši, lai uztic to kādam priesterim vai savas draudzes prāvestam - baidoties to slikti izlietot vai tādēļ, ka neprot jautāt Kungam, Viņā iekļausities, sadzirdēt Viņa atbildi lūgšanā.

|a izvēlamies "desmito tiesu" atlikt sānis ik nedēļu vai ik mēnesi, tad atdosim to prāvestam svētdienā vai mēneša beigās. Šo summu var ierakstīt jūsu rēķinā kā daļēju Baznīcas nodevas maksājumu.

Izmantojot desmito tiesu, lai atdotu to, ko vēlamies Dievam dot, mēs dāsnāk piedalīsimies Evaņģēlija darba finansēšanā, labāk nekā ar Baznīcas nodevu - tādu, kāda tā patlaban tiek ievākta. Starp citu, ja piedāvāsim kristiešiem, kuri to vēlas, viņu ieguldījuma maksājumus plānot visa gada garumā un varbūt ar automātisku pārskaitījumu - kādē| gan ne? Tas noteikti daudziem no viņiem būtu ērti un arī ienestu vairāk. Ir jārūpējas par to, lai tiktu atzīmēts ikviens maksājums, lai attiecīgajā brīdī varētu apliecināt, ka kristietis ir pabeidzis maksāt. Vēlams, lai šī regulārā "desmitās tiesas" uzticēšana Baznicas vadītājiem tiktu pieņemta ticības garā, kurš uz to ir pamudinājis, un lai iespējamie ziedojumi tiktu izlietoti dāvinātāja norāditajiem mērķiem, tā ka viņš nepieprasītu kontroles tiesības par ziedoto naudu. Tas noritēs labāk, ja pastāvēs jaukta pārvaldīšanas komiteja, kurā būs gan laji, gan garīdznieki.

Atkarībā no apstāk|iem desmitās tiesas pārvaldītājs pēc lūgšanas var arī izlemt vienu "desmitās tiesas" da|u - vienu vai divus mēnešus - veltīt kādai kolektei, evaņģelizācijas pasākumiem, brālīgai savstarpējai palīdzibai savā lūgšanu grupā.

Tādējādi "desmitās tiesas" praktizēšana paklausības Dievam un Baznīcas mīlestības garā stiprinās kristiešu ticību un palīdzēs viņiem pieaugt svētumā, kurš pamudina atdot visu, lidz pat paša dzīvībai.

Dzīve Gara un žēlastība dot

A. "Par velti esat saņēmuši, par velti dodiet"

Jēzū Kristū mēs esam saņēmuši visas žēlastības un svētības caur Svēto Garu, kas mums dots: pestīšanas, svētlaimes, brālīgās dzīves Baznīcā žēlastību. "Un jums paliek tas svaidījums, ko no Viņa saņēmāt… un māca jums visu, jo tas ir patiess un nav melīgs" (1 Jņ 2, 27). Mūsu atbildei uz Kristus cēlsirdīgo mīlestību jābūt - mīlēt savukārt ar tādu pašu milestibu kā tā, kas mums dota (Rom 5, 5). "No tā mēs pazinām Dieva mīlestību, ka Viņš par mums atdeva Savu dzīvību-, tā ari mums pienākas savu dzīvību atdot par brāļiem. Kam būtu šīs pasaules manta un viņš redzētu savu brāli trūkumā, bet noslēgtu tam savu sirdi, kā gan Dieva mīlestība lai paliktu viņā?" (1 Jņ 3, 16-17).

Nesavtīgas došanas žēlastiba jāizdzīvo Svētā Gara pilnibā kā devīguma, palīdzēt gatavības hariz- ma, ar saņemtajām garīgajām dāvanām kalpojot saviem brāļiem, jo "ikvienam tiek dota Gara izpausme, lai nestu labumu" (1 Kor 12, 7).

"Sudraba un zelta man nav; bet kas man ir, to es tev dodu: Nācarieša Jēzus Kristus vārdā celies un staigā!", (Apd 3, 6) teica Pēteris tizlajam vīram Tempļa Krāšņo Vārtu priekšā. Mums ir jādod citiem Jēzus, kurā mēs caur ticību esam ietērpti.

Jaunavai Marijai, kura kopā ar Jēzu tika uzaicināta Kānas kāzās, sirds bija Gara piepildīta. Kad viņas gādīgā mātes mīlestība sajuta jaunlaulāto materiālo vajadzību, vīna trūkumu, viņa smalkjūtīgi uzņēmās iniciatīvu aizlūgt pie jēzus, pašiem ieinteresētajiem to nemaz nezinot. Viņa izmantoja savu pilnīgo paļāvību uz Jēzu un ieguva viņiem ap sešsimt litru augstvērtīga vīna. Taču bija jau mielasta beigas. Viesi noteikti neizdzēra visu šo bagātīgo vīna krājumu. Tad jaunlaulātajiem tas savukārt bija jāizvadā saviem kaimiņiem un draugiem. Kāda svētība ir ieaicināt Jēzu un Mariju mūsu ikdienas dzīvē!

Arī mums Jēzus vārdā ir "jānodod savas miesas par dzīvu, svētu, Dievam patīkamu upuri: lai tas būtu jūsu garīgais dievkalpojums… atjaunodamies savā garā, lai jūs saprastu, kāds ir Dieva prāts, kas labs un patīkams, un pilnīgs!" (Rom 12, 1-2). Kā pildīt šo garīgo dievkalpojumu, patiesi pielūdzot Dievu garā un patiesibā (Jņ 4, 23-24)?

Tāpat kā mēs saņemam no Dieva materiālos labumus, kuri mums jādod atbilstoši saviem līdzekļiem, tāpat arī "iemantojuši dāvanas, pēc mums piešķirtās žēlastības, pielietosim tās - praviešu dāvanas, kuras izmantojamas saskaņā ar ticību; kalpošanas pienākums, kas jāpilda kalpojot; mācīšanas - mācot; sludināšanas - sludinot. Kas dala dāvanas, lai dara to bez aprēķina…, kas strādā žēlsirdības darbu, lai dara to ar prieku" (Rom 12, 6-8), "ar to prieku, kas nāk no dedzibas Gara, kurš mūs stiprina" (Ps 51, 14) un "izglābj, lai mēs būtu par svētību cits citam" (Zah 8, 13), pazemīgi apustuļi, kas izdara sīkus pakalpojumus. Vai tad Kungs nav apsolījis atlīdzību par vienu vienīgu glāzi ūdens, kas pasniegta Viņa Vārdā? "Jūs kalpojat visiem… ļaujiet, ka jūs izmanto visvienkāršākie, vismazākie. Ik dienas jautājiet sev: "Kā es varu pēc iespējas vairāk kalpot?" un nevis "Kā es varu panākt, ka pēc iespējas vairāk kalpo man?" Lūdziet žēlastību mācēt dot ar dāsnu roku.

Tad nu dodiet, jā, dodiet! Dodiet visu to labāko, ko vien varat dot, visiem, kam tas vajadzīgs. Dodiet dāsni, jā, dāsni. Pēc tā, kas kuram ir vajadzīgs un ne pēc viņa nopelniem…lai būtu līdzīgi debesu Tēvam.

Dot to vai dalities tajā, kas mums ir, jau nozīmē lēmumu paļauties uz Dievu, pat ja mūsu sirds vēl baidās. Dot bez aprēķina, bez pašlabuma meklēšanas, nesavtīgi un pār mēru neraizējoties par to, kas mums pietrūks, ja dosim. Lūk, tā jau ir paļāvības zīme, lūk, tas ir arī varens spēks, kurš Apredzibu pamudina atklāties.

Tomēr vēlēties visiem bez izšķirības dāvāt vienu un to pašu mīlestības, tuvības un savstarpējas saskarsmes veidu nozīmē tīkot pēc neiespējamā. Taču materiālajā jomā jums jādod tā, kā dod Mans Tēvs, un jūsu dāvanai jābūt vienotai ar mīlestību un patiesu piedošanu, ļo Dievs liek Savai saulei uzlēkt pār labajiem un ļaunajiem un lietum līt pār taisnajiem un netaisnajiem (Mt 5, 45). Viņš izdāļā lietu, sauli, naudu un laicīgos labumus kā vieniem, tā otriem. Taču tas nav iespējams, kad runa ir par Valstībai piemitošajiem labumiem[20]." Pret ticigajiem un neticīgajiem, pret tiem, kas kalpo Dievam un tiem, kas Viņam nekalpo, Dievs neizturēsies vienādi (Mal 3, 18).

B. Dod vairāk nekā "desmito tiesu", un tu

tiksi piepildīts pāri jebkuram mēram

Jā, ej aizvien tālāk par to, kas tev ir noteikts vai prasīts. Apņemies brīvi, bez verdzības likuma. "Desmitā tiesa" ir tikai sākumpunkts un pati mazākā dāvana, ko pelna Kungs, tavs Dievs, kurš gādā par visām tavām vajadzībām un "vainago tevi ar godibu un skaistumu" (Ps 8, 6). Apzinies izcilo godu, ko Dievs tev parāda, lūgdams tevi kaut ko Viņam dot, Viņam kalpot. Kurš kalps gan neuzskatītu par privilēģiju pakalpot Republikas prezidentam vai lielam karalim? Un kalpošanu Dievam taču nevar salīdzināt ne ar kādu citu! Kurš prezidents vai kurš karalis būtu ar mieru pats apkalpot savu kalpu tikai tādēļ, ka tas būs bijis uzticīgs un palicis nomodā līdz viņa pārnākšanai? Bet to taču tev dara

Kungs Jēzus. Viņš tevi nespiež kaut ko Viņam dot. Rikojies aiz pateicības kā mīļots bērns. Dod Jēzum, velti Viņam savu mantu, pieņem lēmumus Mīlestībā. "Ja jūsu taisnība nav lielāka par rakstu mācītāju un farizeju taisnību, tad jūs neieiesiet debesu Valstībā" (Mt 5, 20).

Esi devigs, parādi, ka esi dižs augstmanis, Ķēniņa dēls. Pārsniedz gaidīto tiem, kuri no tevis lūdz. Ja tu vairo dāvanas, tad aug arī svētības. Tu sev atņem to, ko paturi. Ja esi bagāts, neskaties ne uz vienu no augšas, nepaļaujies uz savām nepastāvīgajām bagātībām, bet gan uz Dievu. Dari labu, kļūsti bagāts labos darbos, proti dalīties; šādā veidā tu sev nākotnei sakrāsi prāvu kapitālu, ar kuru varēsi iemantot patieso dzīvību (1 Tim 6, 17-19). "Nav jābaidās dot, ari ja mums pieder maz. Netrūkst taču izdevibu, kur mēs varam dalīties savās zināšanās vai spējās - pat diskrētā un apslēptā veidā - ar nolūku palīdzēt, darīt labu un devīgi dot pašam sevi[21]."

Kādu dienu ieklausies savā sirdī un sagādā krietnu pārsteigumu pirmajam īstajam nabagam, kuru satiksi. Iedod viņam tādu naudas summu, uz kādu viņš nekad nebūtu varējis cerēt, uzdāvini viņam kādas no savām drēbēm labā stāvokli un negaidi viņa pateicibu. Tad Dievs tev uzsmaidīs, jo tu būsi iepriecinājis mīļotā Dēla sirdi un piepildījis mīlestības Gara ilgas. Kunga svētība plūdīs pār tevi, un Viņa žēlastība tevi pasargās.

Ja tu uzticīgi dosi ar dāsnu roku, tava sirds kļūs plašāka, un bagātāka - tava garīgā dzīve, kas nesīs labvēlības un lēnprātības augļus.

C. Kādi priekšnoteikumi jāizpilda, lai Dievs

pieņemtu mūsu upurdāvanu

Dievs nepieņem jebkuru upurdāvanu. Viņam nav nekāda prieka par bezdievju nesto upuri; "Viņš svētī tikai taisno" (Ps 5,13).

Dieva Vārds mums rāda priekšnoteikumus, ko Viņš uzstādījis, lai mūsu dāvanas būtu Viņam patīkamas: piedot pāridarījumus, staigāt taisnus ceļus, ienīst grēku un negodīgumu, alkatību un dzīvot ticībā. Nav nekādas jēgas sniegt Dievam dāvanas un Viņu neatlaidīgi lūgt, ja darām to, kas Viņam nepatīk.

1. Piedot

ja mēs nepiedodam tiem, kas mums nodarījuši pāri, tad mūsu upurdāvanas un pat lūgšanas nevar Dievam patikt. "Bet ja tu nes dāvanu pie altāra un tur atminies, ka tavam brālim ir kas pret tevi, atstāj tur savu dāvanu altāra priekšā, ej, izlīgsti ar savu brāli un tad nāc un upurē savu dāvanu!" (Mt 5, 23- 24). Ir svarīgi būt paklausīgam Svētajam Garam, kurš izgaismo mūsu grēkus, ceļ gaismā mūsu pāridarījumus, pamudina mūs iet izsūdzēt grēkus un izlīgt ar saviem brāļiem. Piedošana Svētajā Garā ir |oti būtiska rīcība, kas atver durvis uz iekšējo dziedināšanu un lūgšanu uzklausīšanu. Labāk nevis atkal un atkal veltīgi atkārtosim savas lūgšanas, bet pārbaudīsim sevi, iesim izlīgt ar Kungu, iekams sniedzam savas dāvanas. Dieva piedošana ir atkarīga no piedošanas, kuru no sirds dāvājam tiem, kas mums nodarijuši pāri, kā ari no savu k|ūdu atzīšanas. "Kas noliedz savu |auno darbu, tam tas neizdodas, bet kas tajā atzīstas un turpmāk tā vairs nedara, tas izpelnisies žēlastību" (Sak 28, 13).

2.  Staigāt taisnus ceļus, izvairoties no grēka

"Kungs dod žēlastību un godu. Viņš neaizliedz nekādu labumu tiem, kas nenoziedzībā staigā" (Ps 84, 12). Tātad ir godīgi jāmaksā savi nodokļi un apzinīgi jānolīdzina parādi, lai Kunga priekšā mums būtu tīras rokas. "Nepalieciet nevienam nekā parādā, kā tikai savstarpējo mīlestību…"(Rom 13, 8). Toties atlaidiet parādus un apžēlojieties par tiem, kas jums ir parādā naudu un nevar to atdot. Lūk, tas ir veids, kā dot, kurš Kungam patīk. Vai tad Viņš nav mums teicis: "Dod tam, kas no tevis lūdz, un nenovērsies no tā, kas grib aizņemties!" (Mt 5, 42)?

3.  Nedzīvojiet grēkā, citādi Dievs nevar jums dāvāt labklājību

• Izvairieties no slinkuma

"Cik ilgi tu gulēsi, laiskais? Kad tu rausīsies augšā no sava miega? Pagūli, pagūli vēl drusciņ,

pasnaud kādu nieku, saņem kopā drusku ciešāk savas rokas, lai tu labāk dusētu! Tad tevi pamazām, it kā tev kājām pa pēdām iedama, pārsteigs nabadziba, un tevi nomāks trūkums kā bruņots ce|a laupītājs" (Sak 6, 9-11).

"Kas laisks savā darbā, ir brālis tam, kurš pats izšķiež savu mantu" (Sak 18, 9).

• Un no žūpošanas

"Neesi starp dzērājiem, nedz starp tiem, kas rī- tin pierijas ar ga|u, jo dzērāji un uzdzīvotāji k|ūst nabagi, un snaužam būs noplīsušas skrandas nēsāt" (Sak 23, 20-21).

Svētais Pāvils mūs pamudina "neapreibinā- ties ar vīnu, bet tapt Svētā Gara pilniem" (Ef 5, 18).

• Neesiet neuzticīgi

"Un tālāk jūs darāt arī tā. Jūs nemitīgi apslakāt Kunga altāri ar asarām, jūs liekat atskanēt pār to raudām un vaidiem, jo Viņš atsakās uzlūkot ēdamo upuri un pieņemt to no jūsu rokām. Un tomēr jūs prasāt: "Kāpēc tas tā?" Tāpēc, ka Kungs ir bijis par liecinieku tev un tavu jaunības gadu sievai, kuru tu tagad esi atstūmis un ienīsti, kaut viņa bija tava līdzgaitniece un tavas paša deribas sieviete… Tāpēc esiet nomodā par savu garu, un lai neviens nenonicina savu jaunības gados apņemto sievu! Jo es ienīstu atstumšanu… Tādēļ esiet nomodā par savu garu un neesiet neuzticīgi!" (Mal 2, 13-16).

• Bēdziet no negodīguma un atsakieties no netīras

naudas

"Manta, pēc kā sākumā cilvēks dzenas, beigās izrādās tomēr ne visai svētiga" (Sak 20, 21).

"Kas mantu ar meliem krāj, tas ir tikpat kā zūdoša elpa tiem, kas nāvi meklē" (Sak 21, 6). Netiecies pēc netīras naudas, kuru ienes tāda tirdznieciba, kas nogalina un sēj grēku: tirgošanās ar alkoholu un narkotikām, savu darbinieku un klientu apzagšana vai nabagiem domātas maizes zādzība, prostitūcija, valsts vai Dieva naudas piesavināšanās. Neapzodz Kungu, ņemot no "desmitās tiesas" vai no Viņa darbam paredzētas naudas.

Nedomājiet panākt, ka Dievs jūs attaisnotu, atmazgādami "nelāgo" naudu, lai dotu to dievbijīgiem darbiem. Tad jūs riskētu tikt izputināti un izpelnītos svētā Pētera apsaucienu burvim Sīmanim Samarijā: "Tava nauda lai iet ar tevi pazušanā, jo tu domāji Dieva dāvanu par naudu iemantot" (Apd 8, 20). jo "tie, kas sēj vēju, pļaus vētru" (Os 8, 7). • Neprasiet naudu velnam

Neizšķiediet savu naudu neveselīgās izpriecās un neprasiet naudu velnam, "jūs lūdzat, bet nesaņemat, jo jūs ļauni lūdzat, lai to izlietotu savām kārībām" (Jēk 4, 3).

Neejiet pēc padoma pie šarlatāniem, šamaņiem, gaišreģiem, zīlniekiem un astrologiem, kuri izmanto māku izzināt nākotni ar nelikumīgiem līdzek|iem: taro, horoskopiem, kartomantiju, geomantiju.

vīzijām. Lai atrisinātu savas laulības, darba, slimības vai nabadzības problēmas, lai viegli nopelnītu naudu, nemeklējiet palīdzibu pie elkiem, guru, personām, kuras pielieto maģiju, okultismu, spiritismu, ezotēriku, fetišismu, kas balstīts uz vodū jeb "makumbas" kultu, čūskas - bagātības nesējas, pesteļošanu, talismanu, piecstaru zvaigžņu un zodiaka zīmju nēsāšanu. Izvairieties no burvjiem, ša- maņiem, šarlatāniem, kuri piesolās pavairot naudu, ko jūs viņiem dodat, vai arī norādīt laimīgos skaitļus totalizatora derībās, loterijā vai loto. Nepieņemiet viņu prasības, kad viņi piesolās jūs padarīt par ietekmīgām personām. Jebkurā gadījumā negaidiet bagātību no azarta spēlēm, jūs kļūsiet par naudas vergiem. Nepiederiet pie tiem lētticīgajiem un alkatīgajiem ļaudīm, kuri iedrošinās slepkavot bērnus vai izņemt līķiem iekšējos orgānus un liek pagatavot noburtus priekšmetus vai amuletus, lai tie palīdzētu iegūt naudu. Neielaidieties ar mirušo gariem. Ja jūs tos piesauksiet, jums atbildēs dēmoni. Nepārdodiet savu dvēseli velnam, neļaujiet burvestībām jūs savažot un sasaistīt. Neaizmirstiet, ka sātans neko nedara par velti. Nauda, kas nāk no viņa, nekad nesagādā mieru un laimi. Tā pazūd, kā nākusi, vai arī tās īpašnieks mirst pēkšņā nāvē, visu atstādams.

"Viltus dievi pieviļ… tie nav spējīgi dot nedz bagātības, nedz naudu…kas tiem kalpo, tiks apkaunoti" (Bar 6, 7.34.38).

4.  Mantkāres un alkatības gars: elkdievības draudi

"Jo viss, kas ir pasaulē - miesas kārība, acu kārība un dzīves lepnība - nav no Tēva, bet no pasaules" (I Jņ 2, 16). Tādē| necentieties pār mēru taupīt. "Viens labprāt piešķir no savas mantas citam, un tomēr viņam arvien vairāk krājas; kāds cits ir sīksts pārlieku un tomēr kļūst arvien nabagāks" (Sak 11, 24). "Mantkāre ir visu ļaunumu sakne, jūs iekārojat un jums nav; jūs slepkavojat un skaužat un nevarat iegūt; jūs cīnāties un karojat" (Jēk 4, 2). Dievs prasa, lai "visi mantrauši un elku kalpi tiktu izraidīti no Baznīcas" (1 Kor 5, 11). "Mantraušiem nav mantojuma Kristus un Dieva Valstībā" (Ef 5, 5). Skopulis tiecas pēc naudas tikai tādēļ, ka viņam patik to iegūt ipašumā, domājot tikai par sevi, un tas viņam sagādā arī mokas. Bēda tam, kurš "krāj sev mantu, bet nav bagāts pie Dieva" (Lk 12, 21).

5.  Kad pietrūkst ticības Dieva Apredzībai

Tas, kurš netic, ka Dievs piepildīs Savus apsolījumus un kurš raizējas par ritdienas materiālajām vajadzībām, ir nepaklausīgs Dievam. Viņš klausa ļaunā pamudinājumiem. Ir jāapliecina sava ticība un tajā jādzivo, pasludinot, ka Dievs parūpēsies par visām jūsu vajadzibām, ka jūs cerat saņemt daudz vairāk nekā atdodat un ka nepazīsiet nabadzību.

DzIve Gara un žēlastIba dot 121 D. TU NEVARI KALPOT DlEVAM UN NAUDAI

1. Jēzus, tavas dzīves Kungs

Ierādi Jēzum pirmo vietu savas dzīves centrā, lai Viņš patiesi būtu tās Kungs un līdz ar to ari Kungs pār tavām finansēm, tavām bagātībām, pār visu, ko Viņa žēlastība tev devusi. Neapmierinies ar to vien, ka dziedi: "Nem manu dzīvi, Kungs, ņem manu dzīvi… Lai mana dzīve līdzinās Tavējai… Nem manu sirdi… Nem manas rokas…" Uzdrīksties tāpat dziedāt: "Nem manu naudu, Kungs, ņem manu mantu… lai tās kļūst par lūgšanu un līdzinās Tavai mantai".

Mēs esam visa tā vergi, kas mūsu dzīvē nav pakļauts Jēzus valdīšanai. Kas nesakrāj kopā ar Kristu, tas izšķiež Viņa mantu, "jo kur ir tava manta, tur būs ari tava sirds" (Mt 6, 21).

2.  Nepieķeries savām bagātībām

"Neviens nevar diviem kungiem kalpot: vai nu vienu ienīdis un otru mīlēs, vai vienam pieķersies un otru atmetīs. Jūs nevarat kalpot Dievam un naudai" (Mt 6, 24). Atdariniet svēto Pāvilu, kurš sevi pagodina Kungā un sniedz filipiešiem šo liecību par sevi pašu. "Es protu pazemoties, protu ari pārpilnībā dzīvot, visur un pie visa kā esmu pieradis: būt paēdis un būt izsalcis, dzivot pārpilnībā un ciest trūkumu. Es visu spēju Tanī, kas mani stiprina" (Fil 12-13).

Vai manas domas ir pakļautas Kristum, vai ari tās nodarbina rūpes par naudu? Lūk, praktisks tests, kā pārbaudīt, vai nauda nevalda par manām domām[22]. Kā es reaģēju, kad, nopircis kādu preci, es atklāju, ka to pašu citā veikalā var iegādāties par daudz lētāku maksu, vai kad tieku piekrāpts kādā darījumā, vai arī kad k|ūstu par zādzības upuri? Vai es žēlojos, vaimanāju un kā dienu, tā nakti par savu vilšanos vien domāju, paužot sarūgtinājumu? Vai arī es pievēršos Kungam, lai slavētu Viņu par to, kas ar mani atgadījies, un par tirgotāju, kurš guvis pe|ņu?

Un otrādi, kad, kaut ko nopircis, konstatēju, ka tā pati prece citur maksā krietni dārgāk, nekā es par to samaksāju, - vai es nelīksmoju ar lielu gandarījumu un vēlēšanos pastāstīt visiem draugiem par savu veiksmi?

Cik ļoti gan Svētajam Garam jābūt noskumušam, redzot mūsu domas pakļautas naudai. Uzklausīsim gudrā padomu: "Nenopūlē pārlieku sevi, lai tu kļūtu bagāts, - atmet tādu savu gudrību!" (Sak 23, 4).

3. Ļauj, lai tev atņem tavu mantu, pateikdamies dievišķajai Apredzībai

Dievs, kurš liek visām lietām nākt par labu "tiem, kas Viņu mīl un kas pēc Viņa nodoma ir aicināti" (Rom 8, 28), Savā bezgalīgajā gudribā var pieļaut, ka uz kādu laiku mēs iepazīstam pārbaudījumus, kaut arī Viņa apredzība mums sola pārpilnibu un labklājību. Vispazīstamākais tādas situācijas piemērs ir ijabs, krietnais Dieva kalps, "sirdsskaidrs un taisns vīrs, kas bīstas Dieva un vairās no ļauna, cilvēks, kuram nav virs zemes līdzīga" (Ij 1, 8), cilvēks, kurš deva Dievam un nabagiem. Un tomēr Dievs sātanam - postītājam - atļauj vienā dienā iznīcināt viņa bagātības, ģimeni un namu. Šajā postā un savās sāpēs viņš it nemaz nesagrēkoja. Viņš krita pie zemes, metās uz vaiga un pasludināja Dieva neierobežotās tiesības. "Kungs ir devis, Kungs ir atņēmis, lai Kunga Vārds ir slavēts!" (ij 1,21).

Bez pilnīgas pakļaušanās Dieva gribai mēs nespējam rīkoties kā ebreji, par kuriem svētais Pāvils deva labu liecību: "Savas mantas nolaupīšanu jūs uzņēmāt ar prieku, apzinādamies, ka jums ir labāka un paliekama manta. Tāpēc nezaudējiet savu paļāvību, jo tai ir liela alga. Jo pacietība jums nepieciešama, lai, Dieva prātu izpildījuši, jūs iemantotu apsolījumu" (Ebr 10, 34-36).

Mēs - mana ģimene un es - piedzīvojām līdzīgu pārbaudījumu.

Kādu nakti, kad mēs gulējām, mūsu dzīvoklī ielauzās zagļi, paņēma mūsu videomagnetofonu, ienāca manā guļamistabā un rakņājās naktsgaldiņa atvilktnē. Es tad biju slims un novārdzis, bezpalīdzīgs apsēja dēļ, kas man sedza acis. Pamodās mana sieva, pasauca mani, un zagļi metās bēgt. Es vienā mirklī biju augšā, bet nespēju atrast ceļu uz durvīm. Mums bija gājušas secen lielas briesmas, jo tās nedē|as laikā mūsu kvartālā jau bija notikušas zādzības ar fizisku uzbrukumu. Kāds cilvēks, kurš bija gribējis zagļiem pretoties, tika nogalināts.

Kungs mums bija licis šo vērtīgo videomagnetofonu iegādāties tik izdevīgos apstākļos, ka mēs viegli varējām tur saskatīt Viņa roku. Mēs Viņam regulāri pateicāmies par šo skaisto dāvanu. Un nu, lūk, Viņš pieļāva, ka tā mums tiek atņemta. Taču vai gan Viņš nebija pasargājis mūsu dzīvības? Kopā ar bērniem mēs nometāmies ceļos, lai Viņu slavētu un Viņam pateiktos.

Kas attiecas uz videomagnetofona zādzību, tad vēlāk es sapratu, kādu mācību Kungs bija vēlējies mums sniegt. Šis aparāts mums lika pazaudēt daudz laika, dezorganizēja ģimenes dzīvi un bērnu darbu, un dažreiz mēs tā dēļ atstājām novārtā ģimenes lūgšanu. Kad bijām pateikušies Dievam, mēs karsti lūdzām Viņa piedošanu un solījāmies turpmāk izmantot labāk dāvanas, kuras Viņš mums devis.

Pirms dažiem gadiem, kad es dzīvoju kādā ārvalstī, manas mājas uzraudzītājs to izīrēja kādam biznesmenim, kurš izrādījās īsts blēdis. Šis īrnieks izmantoja manu telefonu, nepārreģistrējot tā abonēšanu uz sava vārda. Kad es to pamanīju, viņš bija pazudis, neatstādams adresi un, protams, nesamaksājis telefona rēķinu, kurš pārsniedza vienu miljonu CFA franku. Visi mani mēģinājumi viņu atrast un saukt pie kārtibas palika veltigi. Beidzot es vērsos pie Kunga. Situācija nemainījās. Es apliecināju savu ticību uz dievišķo Apredzību. Sacīju Kungam, ka nekas manā dzīvē nenotiek bez Viņa atļaujas, ka, saskaņā ar Viņa Vārdu, pat mati uz manas galvas ir saskaitīti un ka viss man nāk par labu. Atkal un atkal paļaujoties uz šiem Dieva vārdiem, rūgtums izzuda no manas sirds. Es uzticēju savu blēdi Kungam un apņēmos pakāpeniski nomaksāt savu parādu telefonsakaru dienestam. No tā brīža es dzīvoju mierā.

Tēvs Žans Batists Sen-Žirs tiem, kas saduras ar līdzīgām problēmām, sniedz sekojošus padomus29 : "Ar vienlīdz lielu paklausību Dieva gribai mums jāuzņem darba zaudēšana, naudas un visi citi zaudējumi, kas mūs piemeklē mūsu laicīgajās interesēs. Vai jums atņem godājamu un izdevīgu vietu? Jums atņem ienesigu amatu, bez kura jums būs grūti rūpēties par savām un savas ģimenes vajadzībām? Ticībā atkārtojiet Ijaba vārdus: "Kungs man to bija devis, Kungs man to atņēma; ir noticis tā, kā Kungam labpatīk; Viņa Vārds lai slavēts!" Kāda gan nozīme iemeslam, kurš pamudināja tos, kas kļuva par jūsu likstu cēloņiem! Absaloma griba un Šimeja lāsti bija vērsti pret Ķēniņu Dāvidu ar politisku mērķi un ideju, bet tas neliedza svētajam Ķēniņam visu piedēvēt - un pamatoti - Kunga gribai.

29 Paļāvība uz dievišķo Apredzību, Paulines Izd., 1979., MonreAla-Kvebeka.

Tāpat arī būs ar naudas jautājumiem. Piemēram, ja jūs esat spiests veikt kādu maksājumu, kuru uzskatāt par netaisnu, vai nu par kādu preci, par ko jums jāmaksā otrreiz, jo nevarat pierādīt pirmo maksājumu, vai lai nolīdzinātu kāda cita - kura galvinieks jūs esat vai nu dabiski, vai ari par tādu kļuvis aiz izpalīdzības - neapdomīgi sataisītus parādus, vai lai samaksātu kādu pārlieku lielu, netaisnu, izšķiešanai nolemtu nodokli, vai galu galā jebkurā citā veidā. Ja kādam ir vara šo maksājumu no jums pieprasīt un ja šī vara tiek izmantota, tad to tā vēlas Dievs. Šo naudu no jums prasa Viņš, un jūs patiešām Viņam arī to dodat, kad, būdami garā paklausīgi Viņa dievišķajai Apredzībai, jūs pieņemat šo uzspiesto pienākumu. Ak, cik daudz žēlastību nodrošināto ikkatram, kas tā rīkojas! Iedomājieties divus cilvēkus: viens aiz paklausības Dieva gribai veic kādu varbūt pārspīlētu, varbūt patiešām netaisnu maksājumu, bet kuru no viņa iespējams pieprasīt; otrs pēc savas izvēles un brīvas gribas tādu pašu summu ziedo žēlastības dāvanām. Nu, tad ziniet, ka, lai cik apbrīnojamus labumus žēlastības dāvana jau šajā dzīvē sniedz tiem, kas to dod, tāda cilvēka rīcība, kurš upurē naudu ne pēc savas ierosmes, ne kādas paša izvēlētas personas labā, bet aiz paklausības dievišķajai gribai, ir vēl vērtīgāks darbs, jo, būdams brīvs no jebkādas personiskas gribas, tas ir tirāks un patīkamāks Dieva acis."

N oslēgums

Tagad, Ķēniņa bērni, jūs pazistat Dieva gribu attiecibā uz naudu, bagātibām un ienākumiem, ko Viņš jums dod. No jums Viņš gaida, lai jūs, Viņa Gara apgaismoti un stiprināti, brīvi izlemtu īstenot Viņa Vārdu. Kopš Savas derības iesākumiem ar Ābrahamu Dievs ir parādījis, ka Viņam patīk, ja Viņam dod ticībā un atzinības, pateicības un pielūgsmes garā. Vēlēdamies piepildīt svētībām Valstības bērnus, Viņš desmitās tiesas praktizēšanu padarīja par Likumā ierakstītu bausli, sakot: "Dari tā, un tu dzīvosi". "Tad nu izvēlies dzīvību, lai jūs dzīvotu, tu un tavi pēcnācēji…" (At 30, 19).

Dievs vienmēr ir svētijis tos, kas dod Viņa namam, Viņa darbam, lai Viņa dzīvības Vārds pieskartos Jēra kāzās aicinātajiem. Tiem Viņš atver garigo un materiālo svētibu durvis. Līdz ar Jēzu, visu žēlastību avotu, došanas likums ir kļuvis par žēlastību dot, labi pārvaldīt savus talentus, par mantinieka, Ķēniņa bērna privilēģiju. Tēvs un Dēls caur Svēto Garu mūs aicina dot brīvi un priecīgi, lai mūsu darbi pagodinātu mūsu Dievu un mūsu ticību. Konkrēti - Dievs mums piedāvā devīgi un regulāri atdot daļu no naudas, kuru Viņš mums dod, lai Evaņģēlijs tiktu pasludināts visām tautām, lai atnāktu Viņa Vai- stiba, Jēzum atgriežoties. "Jā, Viņa atnākšana ir tuvu" (Atkl 22, 20).

Draugi lasītāji, es vēršos pie jūsu ticības uz Dievu. Ja jūs patiešām vēlaties Dieva Valstības atnākšanu, ja jūs meklējat tikai Viņa godu, tad rūpējieties, lai visās lietās dzīvotu saskaņā ar Valstības kārtību un principiem. "Nesaskatiet citas patiesas vērtibas kā vienigi garīgās. Uzskatiet par patiesiem ieguvumiem tikai tos, kas saņemti garīgajā jomā. Tiecieties pēc materiālās peļņas tikai tik daudz, par cik šī peļņa kalpo Valstības interesēm. Pilnibā atbrīvojieties no jebkuras atkarības no naudas jautājumiem[23]."

Kā pirmo zīmi pajāvibai uz Jēzu, savai pateicībai un atbrīvošanai izrādot, piecelieties un, sākot no šodienas, apņemieties praktizēt "desmito tiesu" vai arī turpināt, ja esat to jau sākuši darīt, dodami aizvien vairāk un vairāk, lai ik dienas pieaugtu patiesā mīlestībā.

"Bet tagad," mūs mudina svētais Pāvils, "izpildiet to arī darbā, lai labprātīgai gribai sekotu arī izpildīšana pēc iespējas" (2 Kor 8, 11). Mans brāli, mana māsa, nesaki, ka šī Svētā Gara pavēle ir neizpildāma. Sāc paklausīt, un Viņa žēlastība tevi uzturēs. Tu labi zini, ka "debesu Valstība cieš varu, un tie, kas varu lieto, iegūst to" (Mt II, 12). Lieto svēto varu pret savām raizēm, rūpēm, aprēķiniem, sīkumainu plānošanu, ko tu uzskati par apdomību un tālredzibu. Ar sparu izdzen no sevis bažu un baiļu garu, jo Dievs mums devis "spēka, mīlestības un savaldības Garu" (2 Tim 1, 7), un "tu spēj visu Jēzū, kurš tevi stiprina" (Fil 4, 13). Tad nu ej ar Viņa spēku sevī un pastāvi līdz galam!

Ja tu baidies no nabadzibas, naudas trūkuma, bezdarba, sliktas ekonomiskās situācijas, Ja tu baidies, ka tev pietrūks un tu pazaudēsi, un tādēļ nedosi vai arī dosi mazāk, tad tev vienmēr pietrūks, jo tu neko nesaņemsi. Jeb drīzāk tu pieredzēsi savas bažas īstenojamies. To piedzīvoja arī Ijabs. "Šausmas, kuras es bijos, ir mani aizsniegušas, tas, no kā es vairījos, ir mani sagrābis" (Ij 3, 25).

"Nebaidieties kļūt nabagi. Lai nauda plūst brīvi. Es likšu tai plūst pie Jums, bet jums jāliek tai plūst pie citiem. Es nekad nesūtu naudu, lai tā paliktu nekustināta, bet gan lai tā turpinātu riņķot. Neko nepaturiet sev… Paturiet vienīgi to, kas nepieciešams jūsu vajadzību nodrošināšanai. Tas ir Mans likums Maniem mācekļiem[24]".

Iegūsti sev draugus ar iznīcīgo mantu. Dalies bez aprēķina visā, kas tev pieder, saskaņā ar nodrošināmajām vajadzībām. Svētais Mārtiņš no Tūras atdeva pusi no sava mēteļa salstošajam nabagam.

Dzīvo mīlestības Gara pilnībā, kurš aizdzen bailes un palidz tev izcīnīt labo cīņu pret mīlestību uz naudu. Kunga bankā no tevis prasa tikai niecīgu kapitāla ieguldījumu, lai dotu tev milzīgas dividendes. Izcīni cīņu pret dievu - naudu, pasludinādams patiesā Dieva Vārdu attiecībā uz "desmito tiesu" un ziedojumiem.

Aizmirsti pārmērīgās piesardzības piena pudelīti un sāc baudīt cieto barību kā Ķēniņa bērni, pilnīgie, kuri pārdod un atdod visu, lai sekotu Jēzum. Sirds vienkāršībā uztici savu dzivi, savu laiku, savas bagātības Pestītājam, lai kļūtu par "strādnieku kopā ar Dievu", vienu no tiem strādniekiem, kurus Kungs pasargā no sātana negantībām, čūskas kodieniem, saindēšanās un pat nāves (Mk 16, 18; Is 43, 2).

Risini naudas jautājumu Dieva plānā un skatījumā, kā pieaudzis ticībā. Pielieto Dieva Vārdu un esi gatavs mācīt šo likumu citiem. Lūdz savu Dievu, lai ienāktu nauda, Viņa mīlestības dāvana, un lai tā būtu tev labs kalps[25]. Veltī Viņam pateicības upuri un vienmēr izpildi Visaugstajam dotos svēt- solījumus. Dzīvo, slavējot Kunga devīgumu, un dod! Tas būs mērs tavai paklausībai Dievam, Jēzus valdīšanai, kā arī labs bērna un brāļa mīlestības apliecinājums. Dod Kungam, dod Viņa Baznīcai, dod savam brālim, dod un piedod saviem ienaidniekiem un cieši tici, "skatīdamies uz atlīdzību! Nebīsties un izturi, it kā tu redzētu neredzamo" (Ebr 11, 26-27).

Lai tavs skatiens aizvien ir pievērsts Jēzum, tavai visupārākajai atlidzībai. Viņam, kurš brīnišķīgā veidā gādā par tavām vajadzībām un liek pār tevi atspīdēt Savas taisnības un Savas mīlestības mirdzošajai saulei, lai tevi dziedinātu un atbrīvotu.

Par tevi, mana māsa, par tevi, mans brāli, es sniedzu Kungam savu lūgšanu, lai tu mācētu dot kā Ķēniņa bērns.

Lai Dieva žēlastība jūs pavada!

S aturs

Priekšvārds………………………………………………………….. 7

Ievads……………………………………………………………….. 11

1. Desmitās tiesas maksāšanas principi

Bībelē………………………………………………………… 15

1.     Desmitās tiesas praktizēšanas bibliskie pamati: kas ir desmitā tiesa? 15

A.     Pirmsākumi…………………………………………… 15

B.     Desmitā tiesa pravieša Malahija

laikā. 18

II. Desmitā tiesa jaunajā Derībā un

Baznīcā………………………………………………………. 20

A.    Valdot ļaunajai Derībai un žēlastībai…. 20

1.      jēzus un desmitā tiesa…………………. 20

2.       Desmitā tiesa un ziedojumi apustu|u Baznīcā 23

B.     Desmitās tiesas princips mūsdienu Baznīca 27

2.   Desmitās tiesas praktizēšanas augļi:

Dieva apsolījumi un svētības……………………….. 32

A.     Dodot Dievam, atraisām pārpilnību

sev 32

B.     Dieva bagātības uņ svētības……………………… 36

1.      Materiālās svētības………………………………. 36

2.       Garīgās svētības…………………………………. 38

C. Kā izvēlēties Dieva Valstību un Viņa

taisnību?…………………………………………………….. 40

1.    Kas šī ir par izvēli?………………………………… 40

2.     Paklausiba "atver debesu logus"… 42

3.   Kā es atklāju desmitās tiesas principu Atjaunotnes gaismā 45

4.   Liecības par desmitās tiesas praktizēšanu: svētības un lāsti 53

A.     "Jo jums būs lielu labumu zemei

būt" (Mal 3, 12)………………………………………….. 53

B.     "Tādē| jūs esat nolādēti, ka jūs

Mani krāpjat" (Mal 3, 9)………………………………. 58

5.   Desmitās tiesas principa pielietošana mūsdienās 65

A.     Iemesli dot Kungam desmito tiesu…………….. 65

1.      Labie iemesli………………………………………… 65

2.       Sliktie iemesli………………………………… 68

B.     Veids, kādā dod, ir svarīgāks nekā

tas, ko dod……………………………………………….. 69

1.       Nepieciešams dot brivi…………………………. 69

2.        Dot diskrēti…………………………………………. 69

C.     Kā pienākums ir maksāt desmito

tiesu un dot ziedojumus?……………………………… 71

D.    No kādiem ienākumiem jāmaksā

desmitā tiesa?……………………………………. 73

E.     Kā aprēķināt "desmito tiesu" un kad

to dot?……………………………………………….. 77

1.       Lai jūsu upuris ir patiess!………………. 77

2.       Veltījiet savu apņemšanos Kungam. 79

3.       Kalpošana Kungam pirmajā vietā: kad jāatliek sānis Viņa tiesa? 80

4.        "Atdodiet ķeizaram, kas ķeizaram pieder" (Mt 22, 21) 81

F.      Kā uzglabāt un pārvaldīt "desmito

tiesu"…………………………………………………. 82

1.       Esiet praktisks un apdomīgs………… 82

2.        Pārvaldiet labi "desmito tiesu" un savus personiskos līdzekļus 83

6. Desmitās tiesas izmantotāji un

nodrošināmās vajadzības………………………………… 86

A.     "Evaņģēlija sludinātājiem jāpārtiek

no Evaņģēlija" (1 Kor 9, 14)…………………. 86

B.     Dieva darbs. Ko nozīmē

evaņģelizēt?……………………………………….. 89

1.      Jaunā evaņģelizācija nav kāda cita evaņģelizācija 89

2.       Kas ir Evaņģēlija strādnieki mūsdienās? 92

3.       Evaņģēlija strādnieku un Dieva darba vajadzības 93

4.        Paēdināt nabagus, aprūpēt

slimos………………………………………………… 95

G. Ar tradicionālajiem resursiem

nepietiek…………………………………………… 97

1.      Gadijuma rakstura finansiālie un materiālie resursi 97

2.       Ko darīt? Apmācīt, informēt un iesaistīt lajus 98

3.       Desmitā tiesa nav Baznīcas nodeva. Sludināt Dieva Vārdu 99

4.        Dāvanas un ziedojumi

nabagiem………………………………………… 101

Par garīgo līdzdalību evaņģelizācijā: prioritāte 103

Kā izdot "desmitās tiesas" naudu.

Kam to dot?……………………………………… 106

1.      Personiskā pārvaldīšana…………….. 106

2.       Netiešā "desmitās tiesas" pārvaldīšana 108

7. Dzīve Garā un žēlastība dot…………………………… 110

A.     "Par velti esat saņēmuši, par velti dodiet" 110

B.     Dod vairāk nekā "desmito tiesu", un tu tiksi piepildīts pāri jebkuram mēram 113

C.     Kādi priekšnoteikumi jāizpilda, lai Dievs pieņemtu mūsu upurdāvanu 115

1.      Piedot……………………………………….. 115

2.       Staigāt taisnus ceļus, izvairoties

no grēka…………………………………………… I 16

3.       Nedzīvojiet grēkā, citādi Dievs nevar jums dāvāt labklājību 116

4.       Mantkāres un alkatības gars: elk- dievibas draudi 120

5.       Kad pietrūkst ticības Dieva Apredzībai 120

D. Tu nevari kalpot Dievam un naudai……………….. 121

1.      Jēzus, tavas dzīves Kungs……………….. 121

2.       Nepieķeries savām bagātībām ………. 121

3.       Ļauj, lai tev atņem tavu mantu, pateikdamies dievišķajai Apredzībai 122

Noslēgums…………………………………………………………… 127

10 Redemptoris missio: paragrāfu numuri.

[1] pēc pata robertsona apslēpta valstība, izd. vida, 1985.

[1] Pēc R. Tagores Liriskā veltījuma, NRF, Gallimard, Parīze, 1963.

[3] maliānas, nigērijā, savāktie stāsti, kopija.

[4] daži, kas rikojas jau gandrīz māņticīgi, pirms naudas ielikšanas kolektes groziņā pieliek to vispirms pie galvas vai lūpām, dod svētsolījumu, kā viņi to daritu pie pareģa, kam vaicātu pēc padoma.

[5] s. olforda citēts Roberta Leidlo piemērs: žēlastība dot, izd. Vida, 1987, kā arī A. Aduls: Dievs un mani graži, L. L. B., 1983.

[8] r. halters, māceklis ņēma viņu pie sevis, izd. O.E.I.L., Parīze, 1992.

[10] j. l. mēns, evaņģelizēt nozimē milēt, Emmanuela Izd., 1992. ' '

[13] sal. divu kato|u evaņgelizētāju vadītais Timoteja radio, kas raida no Librevilas (Gabonā) un kura atrašanās vieta ir BP 14 06140 Žižlrjē, Francijā.

[14] Šis ierosinājums var sadurties ar dašu prāvestu lēmumu, kuri pieprasa savas tiesības būt vienīgajiem draudzes fondu pārvaldniekiem un nevēlas laju iesaistīšanos, atskaitot gadījumu, ja tie ir vienkārši padomdevēji.

[19] vatikāna ii Koncils, Presb ordinis, 6. paragrāfs.

[20] madre (e.), paļāvība uz Apredzibu; Pneimotēka, 1992., 48. Ipp.

[21] madre (e.), op. cit., 51. ipp.

[22] pēc A.Adula: Dievs un mani groži, op. cit., 14. Ipp.

[25] "lūgšana par to, lai ienāktu nauda, Dieva dāvana, un lai tā labi kalpotu". Sk. Žans Plijā, Lūgties kā Ķēniņa bērnam. O.E.I.L., 171.-172. Ipp.

Content

Plijā Žans Dot kā Ķēniņa bērnam

Žans Plijā Dot kā Ķēniņa bērnam

LŪGŠANA SVĒTAJAM GARAM

Priekšvārds

Ievads

Desmitās tiesas maksāšanas princips blbelē

I. Desmitās tiesas praktizēšanas bibliskie PAMATI: KAS IR DESMITĀ TIESA?

II. Desmitā tiesa Jaunajā Derībā un Baznīcā

3 Kā es atklāju desmitās tiesas principu Atjaunotnes gaismā

Desmitās tiesas principa pielietošana mūsdienās

S aturs