Vehiščagins Dmitrijs

Ietekme

DMITRIJS VERIŠČAGINS

IETEKME

Autors piedāvā TEIA (Tālākas energoinformatīvās attīstības) sistēmu — vienotu harmonijas un veselības sasniegšanas sistēmu. Tā izstrādāta 20. gadsimta astoņdesmito gadu beigās Padomju Savienībā slepeno programmu ietvaros pēc partijas augstākās vadības īpaša pasūtījuma, un tās pamatā ir enerģētisko plūsmu apzinātas vadīšanas metodikas.

Šajā grāmatā, kas ir trešā attiecīgajā sērijā (pirmo — «Atbrīvošanās» un otro — «Tapšana» latviešu lasītājs jau ir saņēmis), stāstīts par to, kā apkārtējos cilvēkus pārvērst no ienaidniekiem par sabiedrotajiem un draugiem, izmantojot programmēšanas paņēmienus.

PRIEKŠVĀRDS

Mēs ar jums lieliski zinām, ka mūsu dzīvē nav nekā dārgāka par laiku, jo pat tad, kad mums ir neierobežotas iespējas, varam kaut ko nepagūt. Mēs jau pārvarējām savu atkarību no patoloģiskajām energoinformatīvajām saiknēm — lielajām parazītiskajām būtībām, kas nomāc pārējo Cilvēci, esam kļuvuši par savas enerģētikas saimniekiem un spējam izvairīties no negatīvu enerģētisko saišu veidošanās sevī. Tas ir milzīgs sasniegums, un.nav iespējams novērtēt tā nozīmi par augstu. Mēs nevis vārdos, bet gan ar savu rīcību esam atguvuši spēju uztvert augstāku enerģiju pasauli un darboties šajā pasaulē. Mēs esam ieguvuši pieeju tām svirām, kuras savās rokās tur augstākās būtības — un pats Dievs tai skaitā. Jau ar to vien mēs radikāli atšķiramies no cilvēku dzimuma lielākās daļas, kuru paverdzinājušas lauka dzīves zemākās formas. Mēs esam neatkarīgi no tiem pavedieniem, ar kuru palīdzību citi cilvēki tiek vadīti gluži kā marionetes. Bet vai mēs esam pilnīgi brīvi? Noskaidrosim to.

Ko mēs esam sasnieguši? Mēs iemācījāmies (šis uzskaitījums būs noderīgs tiem, kuri vēl nav izlasījuši ļoti ieteicamās iepriekšējās grāmatas un nav mācījušies TEIA kursos), lūk, ko: redzēt un sajust enerģijas plūsmas; veikt diagnostiku; vadīt savas paša enerģijas centrālās plūsmas, no kurām atkarīga visa mūsu ķermeņa funkcionēšana; atbrīvoties no apzinātiem un neapzinātiem ārējiem uzbrukumiem (nobūru- miem, noskaudumiem, programmēšanas un šo iedarbību izraisītajām slimībām); uzzinājuši, kāda ir to energoinformatīvo parazītu daba, kuri izmanto cilvēci savās savtīgajās interesēs, cilvēcei svešu mērķu īstenošanai, un iemācījušies sajust to klātbūtni; esam apguvuši prasmi izveidot apvalku, kas mūs uz visiem laikiem nošķir no šiem parazītiem, un tādējādi izdarījuši visu, kas ir atkarīgs no mums, lai ļautu izpausties mūsu organisma dabiskajiem spēkiem, kas tiecas saglabāt veselību; mēs esam iemācījušies pilnībā kontrolēt savu enerģētisko būtību; mēs protam likt lietā gan savas veselības, gan pašpaļāvības, gan veiksmes, gan savas darbības efektivitātes programmu un aktīvi tās izmantojam; mēs vairs neuzkrājam nevēlamu karmu un esam pasargāti no karmiskajām slimībām; mūsu priekšā jau pavērušies jauni apvāršņi…

Mēs esam veseli, esam noteicēji pār sevi, esam nostājušies uz jaunas evolūcijas pakāpes un virzāmies tālāk, mēs spējam palīdzēt tuvākajam — nevis tā, kā viens kroplis palīdz otram, bet gan kā vecākais brālis palīdz jaunākajam… Ko tad vēl? Kā mums trūkst?

Mēs vēl joprojām esam apstākļu varā. Proti, mēs gan esam brīvi no enerģētisko parazītu apslēptās vadības, bet atkarīgi no materiālās pasaules izpausmēm, arī no mūsu līdzcilvēkiem. Un ar to ir jārēķinās. Vismaz līdz tam brīdim, kamēr atrodamies savā fiziskajā ķermenī. Tas ir kā ar vasarnīcu: ja cilvēkam ir vasarnīca, tā var nodegt, tai var tecēt jumts, to var aplaupīt, turklāt vasarā uz turieni jāved produkti. Gluži tāpat mēs esam atkarīgi no apkārtējiem cilvēkiem — kā no brīvajiem, tā no parazītisku būtību vadītajiem. Mums ir vajadzīga nauda, atzīšana, iespējas un kopīgo darbu rezultāti. Taču tas nenozīmē, ka mums jāspēlē spēle pēc citu noteikumiem un jāizpilda visi viņu prasītie skunstiķi — pirmkārt, tāpēc, ka tā ir veltīga laika izšķiešana (nu kāpēc gan mums izpildkomitejā pusstundu jānervozē un jāstrīdas ar nekauņu, ja vajadzīga vienīgi izziņa?), otrkārt, tāpēc, ka mums, kas esam neatkarīgi cilvēki, energoinfor- matīvo parazītu marionetes visai bieži uzbrūk un cenšas radīt dažādus šķēršļus (piemēram, ceļu policists, kas bezgalīgi vilcinās, ja redz, ka braucējs steidzas). Tātad mums ir jāiemācās aizsargāties. Pat ne aizsargāties — tas ir pārāk skaļš vārds, mums gluži vienkārši jāvada situācija.

Tas ir diezgan viegli — it īpaši jums. Jūs esat apguvis TEIA sistēmas pirmo divu līmeņu metodes pēc iepriekšējām grāmatām, jūs varat un daudz vairāk uztverat nekā parasts cilvēks, tāpēc bez grūtībām spējat modificēt viņa rīcību. Jūs esat kā redzīgais starp aklajiem, kā staigājošais starp invalīdiem vai kā izglītots cilvēks, kas nokļuvis gūstā pie mežoņiem. Jā, viņi var būt stiprāki. Taču cilvēka spēks ir saprātā, izpratnē un spējā paredzēt notikumus, nevis muskuļos. Saprāts viegli uzveic rupju spēku — tā arī jūs, jauno iespēju bruņots, spēsit gluži kā garāmejot, pats to nemanīdams, novērst visus šķēršļus savā ceļā. Jūsu mērķi ir cildeni, jo tie ir brīva cilvēka mērķi, un jums nav jābūt atkarīgam no stulbiem un, ja tā īsti noskaidrojam, smieklīgiem šķēršļiem un bezjēdzīgas rosīšanās. Ir tikai jāapgūst ļoti vienkārši paņēmieni — un tālāk viss it kā pats no sevis, absolūti automātiski, notiks pēc jūsu vēlmes.

1. NODALA

AKTUALITĀTE. CILVĒKU MIJIEDARBĪBAS

PRINCIPI UN VIŅU RĪCĪBAS VADĪŠANA

Vadīšanas nepieciešamība

Kā zināms, cilvēka atkarība no apkārtējiem vienmēr ir bijusi aktuāla problēma. Gan filozofi, gan psihologi, gan rakstnieki ir centušies to atrisināt. Cik darbu uzrakstīts, lai palīdzētu cilvēkam iemācīties risināt savas problēmas šai sfērā un neradīt jaunas! Vai tas viss ir ko devis? Vispār un kopumā — nav.

Jo šī problēma ir mūžīga un visos tās risinājumos, tāpat kā mīlestībā, var paļauties tikai uz sevi pašu. Pats sevi jūs varat pilnveidot pēc sirds patikas. Tas, pats par sevi sapi'otams, nevienam vēl nav kaitējis, bet, tā kā reālajā pasaulē jūs nedzīvojat viens un ne jau viss tajā ir atkarīgs tikai nojums, tad visi centieni mainīt apkārtējos var izrādīties veltīgi, ja jūs uz viņiem neprotat noteiktā veidā iedarboties.

Katram domājošam cilvēkam vienmēr ir radies jautājums par to, kāpēc viņam bieži nākas kļūt par apkārtējās realitātes upuri. Ir grūti nepiekrist tam, ka vairums cilvēku, kas skaidri apzinās savas dzīves prioritātes, dara visu iespējamo, lai pašizteiktos šai pasaulē kā personības: sasniegtu savus mērķus, īstenotu iecerēto visdažādākajās dzīves sfērās, apmierinātu pašas svarīgākās garīgās vajadzības. Tieši tas galarezultātā jau arī ir laime. Un, ja mums neizdodas vienmēr būt šai stāvoklī, tad, gluži dabiski, gribētos, lai šādu prieka brīžu mums būtu vairāk.

Mēs atbilstoši savai audzināšanai kā pašu par sevi saprotamu pieņemam priekšstatu par to, ka tādu brīžu katra cilvēka dzīvē gluži vienkārši nevar būt daudz, un vēlamies, lai tikai tie vispār neizzustu: tad jau vairs negribēsies dzīvot. Mēs izskaitļojam savā dzīvē katru soli: iegūstam izglītību, cenšamies rīkoties tikai pareizi, dvēseles dziļumos ticēdami, ka tad, ja neizaicināsim ļaunumu, tas mūs arī neskars; mācāmies mīlēt un būt mīlēti, tiecamies saglabāt jaunību, veselību, skaistumu. Mēs darām vēl daudz ko citu, lai kļūtu laimīgi, — visu jau nevar uzskaitīt. Bet nu uzdosim sev jautājumu: ko tad mēs galu galā iemantojam? Cik bieži mūšu vēlmes un nodomi piepildās un atnes mums prieku? Tie taču mums šķiet gluži pamatoti: mēs pietiekami labi zinām, ko gribam.

Mēs visi beidzam skolu, krietni nopūlamies, apgūstot izraudzīto specialitāti, ceram uz veiksmīgu karjeru. Bet tad, kad, liekas, viss grūtākais ir aiz muguras, mūs nez kāpēc nepieņem attiecīgajā darbā. Mēs esam bez darba un, dabiski, bez naudas. Rezultātā — ievilkusies depresija un sūdzības par dzīvi.

Mums izdodas satikt mīļoto cilvēku, kurš, kā mums liekas, jūt pret mums to pašu, bet kādi neredzami spēki mūs izšķir. Sajā gadījumā neveiksmes cēlonis var būt jebkas: mēs vai nu neesam pati izdevīgākā partija, lai gan, varētu domāt, neviens nesāks apstrīdēt atziņu, ka ne jau naudā ir laime, vai gluži vienkārši nepatīkam nākamajai vīramātei (sievasmātei), vai — pats banālākais variants — mūsu iecerēto mums burtiski «noceļ» — un ne tāpēc, ka pār viņu būtu nākusi lielā mīlestība, bet gan tāpēc, ka ar to otru ir labāk, jautrāk, interesantāk.

Mēs, gaišā dienas laikā atgriezdamies mājās, daudzu cilvēku acu priekšā kļūstam par noziedznieka uzbrukuma upuri, turklāt nekādi neprovocēdami viņu uz šādu rīcību. Mūs reizumis burtiski vajā neveiksmes, kurās mēs nekādi nevaram saskatīt savu vainu.

Protams, tas ir ļoti nepatīkami. Šādas neaizsargātības apziņa burtiski izsit mūs no sliedēm. Ko no tā visa var secināt? Cilvēku šai dzīvē pastāvīgi apdraud apstākļu izraisīti triecieni. Ja viņš grib justies droši un ērti, ir jāprot dot tiem pienācīgu pretsparu. Bet tas nozīmē spēju iedarboties uz apkārtējiem cilvēkiem. Jūs jau iepazināties ar iepriekšējām sērijas grāmatām. Varbūt šī grāmata jums liksies mazāk saistoša nekā tās, jo ir kaut kā neērti pat runāt par apkārtējo cilvēku ietekmēšanu, kad esat tā apsteidzis viņus savā attīstībā. Tomēr ir grūti nepiekrist tam, ka iespēja vadīt patiesi būtu noderīga cilvēkam (jo sabiedrības ietekme taču ir nemitīga) — sevišķi tādam, kas jau ir iepazinies ar pirmajām divām TEIA sistēmas pakāpēm. Tos, kuru rokās mūsu grāmata nonākusi pirmo reizi, gribam brīdināt, ka lielāko daļu ieteikumu, ko tagad piedāvājam, var īstenot tikai tie, kas apguvuši abas pirmās pakāpes. Tikai tad, kad jūsu dvēselē valda miers un harmonija, ir iespējams nest mieru arī apkārtējiem, lai tas dotu labumu, nevis ļaunumu. Ja cilvēks pats klimst tumsā, viņa pavadonis var būt tikai tā pati tumsība.

Tāpēc — neaizvainojot lasītāju, kas pirmo reizi uzzinājis par TEIA sistēmu, bet gan viņa labā — no šīs grāmatas lappusēm pirmām kārtām vēršos pie tiem skolniekiem, kuri pēc iepriekšējo grāmatu izlasīšanas vai pēc TEIA sistēmas kursu apmeklēšanas jau prot vadīt savu enerģētiku un nav atkarīgi no patoloģiskām saitēm. Viņiem vairs nekādas grūtības nesagādā veiksmes un veselības programmu izmantošana; viņi ir enerģiski, dzīvespriecīgi, viņiem pastāvīgi veicas; viņi lielākoties ir atbrīvojušies no visām savām iekšējām problēmām. Atlicis atrisināt tikai to, kas mūsu metodikas apguves pašreizējā posmā jau ir izpildāms. Tās ir ārējās problēmas, kas saistītas ar apkārtējiem cilvēkiem, no kuriem mēs tik bieži esam atkarīgi. Nešaubos, ka jūs jau aptuveni varat noteikt cilvēka vadīšanas punktus. Pirmajā grāmatā mēs sīki izklāstījām, kas ir pūļa psiholoģija. Minējām daudzus piemērus, kuri parādīja, uz ko ir spējīgs pūlis — kā jebkura cita cilvēku grupa. Cilvēka kā tāda, ar viņa paša enerģētisko struktūru, ar paša nostādnēm un programmām, sabiedrības ciešajos apskāvienos vairs nav. Ir vienīgi stihija, kas uzsūkusi sevī itin visu, milzīgajā energoinformatīvajā laukā pastāvoša plūsma, kas uzlādēta tikai ar negatīvu enerģiju, bet katrs atsevišķs cilvēks tajā — tikai savu funkciju veicoša detaļa, skrūvīte, un arī to šajā posmā vairs nav iespējams nošķirt no kopējās masas.

Vēršos pie lasītāja, kas jau iepazinies ar mūsu metodiku un apguvis to pēc pirmajām divām grāmatām: lai cik sarežģīti būtu apstākļi, jums nekādā ziņā nedraud briesmas kļūt par tādu skrūvīti, ne arī, kas laikam gan ir vēl ļaunāk, piespiedu kārtā par pūļa līderi (izņemot tos gadījumus, kad jums tas būs izdevīgi). Šādu «infekciju» jūs tagad diez vai «noķersit». Jūs jau esat pilnīgi cita līmeņa cilvēks: kas kādam ir grūti, tas jums ir pierasta dzīves norma.

Jūs ar TEIA sistēmas palīdzību droši vien jau tik lielā mērā esat apradis ar esības stratēģiju, ka tagad nevarat ne iedomāties citu pasaules uztveri. Bet, kā jau teicām, jūsu apkārtējā vide nav nekur pazudusi. Un, ja jums arī nedraud briesmas kļūt par sīku pūla sastāvdaļu, tomēr tas var jūs aizraut sev līdzi vai ietekmēt jūsu dzīvi, turklāt ne uz labāko pusi. Tāpēc, ja jūs neapmierina jūsu apkārtne, jūs droši varat to pārveidot. Šajā posmā jūs iemācīsities radīt tajā harmoniju, izmantojot enerģētiskās metodes: neitralizēt energoinformatīvā parazīta vadīto lokālo līderi un līdz ar to arī viņa vadīto cilvēku grupu; iedzīvinot savu ideju, izmantot viņa enerģiju jums izdevīgā virzienā; pie viena izvairīties no dažādām sīkām nepatikšanām; pašos nelabvēlīgākajos apstākļos gluži vienkārši izslēgties no notiekošajām norisēm.

Vai energoinformatīvo parazītu virzītie cilvēki ir līderi?

Jūs droši vien esat ievērojis kādu interesantu iezīmi cilvēkos, kuri neatturami tiecas pēc panākumiem un tos arī gūst: viņi izceļas ar neticamu aktivitāti savu mērķu sasniegšanas procesā, bet viņu morālie pamati, maigi izsakoties, ir visai grīļīgi. Tūdaļ atmiņā uzpeld daudzi vēstures piemēri, kad pie varas izlauzās apšaubāmas tikumības, spēju un pat psihiski slimi cilvēki. Tā, piemēram, Hitlers, kā zināms, nekad nav izcēlies ar ne talantiem, ne ar uzcītību zināšanu iegūšanā; viņš tā arī nebeidza vidusskolu, divas reizes izkrita, kārtojot iestājeksāmenus Vīnes Mākslas akadēmijā. Bet tas netraucēja viņam īstenot savus plānus. Interesanti, kā viņam tas izdevās?

Daudzi Krievijas tagadējie vadītāji ar grūtībām runā krieviski, taču nebūt nejūtas neērti, ieņemdami vadošus amatus. Kā viņi tajos nokļuva? Vai viņiem bija uz to morālas tiesības? Kas viņus balstīja?

Protams, viņi savos amatos nokļuva gluži likumsakarīgi — energoinformatīvajiem parazītiem ir ļoti ērti izmantot šos cilvēkus savās interesēs. «Mērķis attaisno līdzekļus» — tāds ir vinu sauklis. F. Dosto

jevska teorija par to, ka nav iespējama laime, kuras pamatā ir viena nomocīta mazuļa asaras, viņiem ir tikai muļķīga lirika. Vienmēr ir iespēja sevi attaisnot ar to, ka mērķis var būt grandiozs un tā īstenošanas sekas var būt lieliskas (turklāt ne tikai viņiem pašiem, bet visai sabiedrībai kopumā!). Kas attiecas uz līdzekļiem, tad, pirmkārt, sākumā vēl nav zināms, ko vajadzēs likt uz spēles, varbūt nemaz tik daudz asiņu nenāksies izliet (cilvēks ir vājš, un viņu viegli apmānīt, ja viņš nav aizsargāts no ārējās ietekmes),

bet, otrkārt, mērķis ir tik loti kārdinošs un droši vien tā sasniegšana ar uzviju atmaksāsies (TEIA sistēmas pirmo pakāpi neapguvušais pastāvīgi inficējas ar viltus vēlmēm). Bet, ja gadīsies tā, ka zaudējumi būs lielāki nekā plānots, tad neko nevar darīt: ir jāprot maksāt. Apmēram tāda filozofija ir tiem cilvēkiem, kuri tiecas sevi apliecināt šai dzīvē par katru cenu. Turklāt pašos nevainīgākajos gadījumos maksa par izvirzīšanos ir sirdsapziņa un elementārā pašcieņa, kurai aizžņaudz rīkli, attiecību saraušana ar tuviniekiem un zināmi materiālie zaudējumi. Nežēlīgākos gadījumos tās ir cilvēku dzīvības, miljoniem cilvēku dzīvību. Protams, tas ir briesmīgi. Un ikviens domājošs cilvēks centīsies nepieļaut šādu iejaukšanos savā dzīvē.

Tomēr tieši šādi cilvēki visbiežāk kļūst par energo- informatīvā parazīta ieroci centienos ietekmēt sabiedrību, jo viņu rīcība pēc nākšanas pie varas skar visvairāk cilvēku un atbrīvo vislielāko daudzumu sinhronizētas enerģijas, kas kalpo par barotni parazītiskajai struktūrai.

1. zīm. Cilvēks, kas atrodas piramīdas virsotnē, var ietekmēt tūkstošiem cilvēku likteni

Pasaules vēsturē un it īpaši mūsu daudzcietušās valsts vēsturē ir zināmi neskaitāmi piemēri, kad kāda apšaubāma mērķa vai idejas vārdā gāja bojā ļoti daudz cilvēku. Atmiņā tūdaļ nāk Ivana Briesmīgā laiku notikumi un tautas ienīstā opričņina, Pētera Pirmā reformas ar visiem to pārspīlējumiem un zaudējumiem, 1917. gada revolūcija un tai sekojošais brāļu karš, asiņainais personības kults, karš Afganistānā, tagadējie notikumi Čečenijā. Trīsdesmitajos gados Pievolgā badā nomira miljoniem cilvēku tikai tādēļ, ka «lielās» kolektivizācijas idejas vārdā viņus visus sadzina kolhozos — mākslīgi radītās zemnieku apvienībās, lai gan neviens vēl nebija gatavs kolektīvai saimniekošanai. Šā despotisma rezultātus rūpīgi slēpa, lai tie nenonāktu atklātībā un nevajadzētu atzīt izraudzītās politikas nepareizību. Visi šie vēsturiskie notikumi norisa nevis tāpat vien, paši par sevi, bet gan ar kādas noteiktas cilvēku grupas ziņu, un šiem cilvēkiem bija pilnīgi konkrēti mērķi. Bet šādu pasākumu graujošais efekts bija milzīgs, lai gan organizatoru skaits — neliels. Tāpēc jebkura līmeņa līderis mūsdienu sabiedrībā ir visiespējamākais energoinfor- matīvās parazītiskās struktūras ieliktenis, marionete.

Protams, cilvēkus, kuri attaisno «radikālu» skatu uz dzīvi Hitlera un Staļina garā, var sastapt ne tikai varas virsotnēs. Vini vienmēr ir arī mums līdzās: darbā, uz ielas, veikalā, bet reizēm arī mūsu pašu mājā, un mūsu interesēs ir prast un spēt nostāties pret viņiem. No visiem apkārtējiem tādi cilvēki rada visvairāk traucējumu un šķēršļu. Bet, lai pretotos viņiem, vispirms ir jāsaprot divas lietas: kāpēc viņi ir tādi, vai tādus viņus ir radījusi daba vai tam ir kāds cits cēlonis, un galvenais —.vai vispār ir paņēmieni, kā ar viņiem cīnīties?

Parazītiskās energoinformatīvās struktūras — to veidošanās un pastāvēšana

Iepriekšējās TEIA sistēmai veltītajās grāmatās jau tika sīki stāstīts par to, ka visa cilvēka enerģija rodas no divu plūsmu mijiedarbības: pirmā nāk no Zemes, otrā — no Kosmosa. Abas šīs plūsmas daļēji izplūst caur čakrām (pavisam septiņām), katra no kurām izpilda savu funkciju.

Caur Svadhistānu un Manipūru tiek savākta ārējā vidē izkliedētā Zemes enerģija, bet Kosmosa enerģija, kuru transformē konkrētā cilvēka apziņa, atbrīvojas. Tie ir logi, pa kuriem iziet ārā pašas cilvēka būtības, proti, viņa apziņas un viņu programmējošo struktūru, plūsmas. Šo čakru loma ir sevišķi liela parazītisko saikņu veidošanā cilvēku sabiedrībā.

Višudha un Adžņa atbrīvo Zemes enerģiju, vienlaikus uzsūcot brīvo Kosmosa enerģiju. Tāpēc caur abām šīm čakrām iespējama primitīvās enerģētiskās iedarbības īstenošana — emocionālo lādiņu novadīšana.

Tās ir politiķu, aktieru, hipnotizētāju, dažāda veida līderu čakras. Pateicoties savam stāvoklim, viņi spēj tā vai citādi ietekmēt mūsu dzīvi. Kā rāda minētie piemēri, normālos cilvēku organisma laukus, kas veidojas no divām galvenajām plūsmām, transformē paša cilvēka struktūras. Proti, ja cilvēks par kaut ko domā, ja viņš pēc kaut kā tiecas, kādu mīl, ienīst, nicina, izjūt dažādas emocijas, protams, ne vienmēr pozitīvas, — tas viss nenovēršami nonāk apkārtējā vidē, kurā mēs visi eksistējam. Tā notiek lauka piesārņošana ar domām un programmām, kas iedarbojas uz cilvēka zemapziņu, bet reizēm arī uz lielām cilvēku masām. Izveidojas noslēgts loks: sākumā neliela cilvēku grupa rada ideju, kas iemiesojas ener- goinformatīvajā laukā, tad šā lauka enerģija sāk iedarboties uz daudz lielāku cilvēku skaitu un savu pastāvēšanu uztur patstāvīgi (tas ir, uztur ideju, ideja apvieno masas, masas atbrīvo sinhronizētās energoin- formatīvās plūsmas, šīs plūsmas veido parazītisko struktūru un to baro, bet šī parazītiskā struktūra atbalsta idejas pastāvēšanu).

2. zim. Čakras strauji sadala cilvēka organisma ieplūstošo Visuma enerģiju

Ir interesanta (īstenībai pilnīgi atbilstoša) frāze: «Idejas virmo gaisā.» To parasti lieto tad, kad runātājs grib uzsvērt sabiedrības gatavību uztvert kādu ideju. Ja jau tās tur «virmo», «lidinās», tad kāds šīs idejas ir «palaidis». Palaistas tās var izplatīties ar neprognozējamu ātrumu. Tā, piemēram, vācu nacionālistu partiju, kurai pēc Pirmā pasaules kara pieslējās Hitlers, neviens sākumā neuztvēra nopietni, tik niecīga tā bija. Nevienam, ar retiem izņēmumiem, neienāca prātā, kādas varētu būt tās darbības sekas.

Kā redzam no šiem vēstures sniegtajiem piemēriem, pūlis, kuru ved parazītisko struktūru vadītie līderi, izceļas ar neiedomājamu aktivitāti; šo «satricinājumu» sekas vēl ilgi atbalsojas un ietekmē nākamās paaudzes. Turklāt pūļa spēks ir saprotams: to taču virza sabiedrības integrālā enerģētika, pareizāk sakot, tās parazītiskās struktūras un tas notiek tikai «lietas panākumiem» vislabvēlīgākajos brīžos. Šīs parazītiskās saiknes enerģētika sakarā ar to, ka ap līderi pastiprinās energoinformatīvā deformācija, nodrošina šā līdera «pareizu» vadību. Cilvēki, kas nonākuši šajās energoinformatīvajās plūsmās un neprot tām pretoties, rīkojas kā bandinieki, darbojas sev nevajadzīgu, svešu mērķu labā. Cik daudzi politiskie darbinieki, reformatori, revolucionāri un vienkārši dumpinieki ir sūtījuši cilvēkus nāvē! Taisnības labad jāatzīmē, ka daudzi arī paši gāja, svēti ticot idejām, kuras viņi propagandēja. Galu galā neveselīgajā enerģētiskajā augsnē izaudzētā ideja sāk dzīvot patstāvīgi, un tagad to virza nevis cilvēki, bet tā pati vada cilvēkus, pārvēršot viņus par marionetēm. Rodas iespaids (un tāds ir skolas traktējums), ka idejas gluži vienkārši dzīvo cilvēku prātos, kur tās uztur šo cilvēku intereses (atcerēsimies marksisma sniegto sabiedriski ekonomisko formāciju nomaiņas teoriju).

Tomēr šāds traktējums pašos pamatos ir nepareizs, jo mērķi un intereses, pateicoties kuriem dzīvo ideja, visbiežāk ir viltus mērķi un viltus intereses. Šie mērķi un intereses nekādi nevarētu rasties un pastāvēt, ja tās programmējoši neietekmētu energoinforma- tīvie parazīti. Un, ja valsts vēsture ir tik bagāta ar vadītājiem — despotiem, neirastēniķiem un gluži vienkārši savu tautu nemīlošām pelēcībām, tad tam ir ļoti spēcīgs enerģētiskais atbalsts.

Šī parazītiskā enerģija aptver itin visu, tā ir gluži kā virpuļviesulis. Tā ielaužas cilvēku dzīvē, sagrauj viņu personiskos plānus, pakļauj sev viņu centienus un ieceres. Tiesa, jūs, kas esat apguvuši TEIA sistēmas pirmo pakāpi, jau esat droši pasargāti no šīs ļaunās enerģijas iedarbības un jau esat pietiekami stipri, lai ne tikai aizsargātos no tās, bet arī varētu patstāvīgi uz to iedarboties (vai pārņemt vadību, kas uzurpēta, pateicoties patoloģiskajai saiknei).

Mēs jau sacījām, ka šādas parādības notiek ne tikai globālos visas sabiedrības mērogos, bet arī cilvēku ikdienas dzīvē. Mēs varam par tām nedomāt, taču tikai tik ilgi, kamēr tās neskar mūs pašus. Un tad šī problēma kļūst aktuāla! Tāpēc — kāds visai pamācošs piemērs.

3. zīm. Vadāmais līderis tūkstoškārt pastiprina savu ietekmi, pateicoties energoinformatīvā parazīta deformējošajai iedarbībai uz cilvēku psihi

Manu līdzstrādnieci Novosibirskā (sauksim viņu par Ļenu) briesmīgi nomocīja konflikti ar vīramāti. Radās iespaids, ka viņa ne tikai piesējās Ļenai jebkurā iespējamā un neiespējamā gadījumā, bet arī veiksmīgi noskaņoja pret vedeklu visus pārējos ģimenes locekļus, ieskaitot pašas dēlu. Jauno sievu mājās neviens neaizstāvēja. Pastāvīgā attiecību noskaidrošana, strīdi, kas allaž beidzās ar asarām, galu galā lika Ļenai domāt par šķiršanos, bet to viņa nepavisam nevēlējās darīt. Vienīgais, ko viņa gribēja, bija saskanīga dzīve pašas ģimenē. Pastāvīgā iejaukšanās no ārienes nokausēja. Klusībā viņa cerēja atrisināt šo problēmu, nenonākot līdz laulības šķiršanai, un nolēma dot pretsparu. Ļena vēl nezināja, tieši kā to darīs, bet viņai paveicās: viss norisa pats no sevis.

To, kas notika vīramātes pēdējā «uzbrukuma» laikā, Ļena patiesi nesaprata. Man viņa pastāstīja, lūk, ko: «Konflikta iemesls bija tas, ka es, pēc vīramātes domām, nepareizi saklāju gultu. Man tūdaļ visai rupjā formā tika pateikts, ka mans vīrs jau nu gan varēja sameklēt daudz labāku sievu. Nesaprotu, kas ar mani tad notika, bet es ar visu savu būtību apzinājos, ka tad, ja tagad atbildēšu kā parasti, mani atkal iesaistīs ilgstošā konfliktā, pēc kura mana vīramāte, šķiet, apzināti tiecās. Es sajutu, ka man jāizdara kaut kas īpašs, šai sievietei negaidīts, un, ja man tas neizdosies, izeja ir tikai viena: aiziet no šīs ģimenes un vairs tur nekad neatgriezties. Es sakopoju visus spēkus, līdzjūtīgi paskatījos uz viņu un teicu, ka viņai taisnība: dēls patiešām varēja izvēlēties ne tikai saimnieciskāku, bet arī skaistāku, gudrāku, jaunāku sievu par mani utt. Es atcerējos, kā viņa agrāk mani rāja un kaunināja, un uzskaitīju visus savus trūkumus, turklāt pieminot vīra labās īpašības. Runāju mierīgi, nedaudz skumji, bet no visas sirds. Trūkumi taču patiešām ir visiem. Tas, kas notika pēc tam, bija patiesi pārsteidzoši. Vīramātes acis kļuva platas, viņa piesarka, likās — teju, teju zaudēs orientāciju. Viņa klusēdama mani uzklausīja. Mute bija pavērta, it kā viņa gribētu ko teikt, bet aizmirsusi vārdus. Viņa nez kāpēc atvēra skapīti un sāka tajā pārcilāt lietas. Pēc brīža, aizbildinājusies ar galvassāpēm, vīramāte aizgāja atgulties citā istabā, un es atviegloti uzelpoju.»

Padomāsim par to, kas notika. To, ka šajā ģimenē pastāvēja atgriezeniskas parazītiskās saites, kas bija fokusētas uz vīramāti, un visi ģimenes locekļi tām bija pakļauti, jūs jau sapratāt. Bet kas īsti notika konkrētajā situācijā? Jaunā sieviete taču neatbildēja uz rupjību ar rupjību. Viņa vīramātei neiebilda, gluži otrādi — visam piekrita! Kas tad notika? Pati to neapzinādamās, Ļena ne tikai neitralizēja pretinieci, bet deva arī nopietnu prettriecienu.

Ko viņa izdarīja? Kā ievirzīja notiekošo citā, sev izdevīgā gultnē? Mēģināsim tikt skaidrībā par to.

Vadīšana: teorētiskās īpatnības un galvenie paņēmieni

Cilvēku vadīšanas paņēmienus var iedalīt enerģētiski aktīvajos un enerģētiski pasīvajos paņēmienos. Pēdējie ir vadīšanas paņēmienu pamats vispār, tāpēc metodes apguvi, gluži dabiski, ieteicams sākt ar tiem. Pasīvās iedarbības paņēmieni savukārt izmantojami divējādi: tās neverbālās informācijas izmantošana, kuru iegūstam, pastāvīgi novērojot cilvēkus, un vajadzīgajā brīdī šo cilvēku nošķiršana no informācijas plūsmām, kuras viņus vada. Kā saka, gudrais darbojas, neko nedarot, bet mūsu lasītājs jau ir pietiekami gudrs. Tiesa, tas nenozīmē, ka viņš varēs neko nedarīt savā reālajā dzīvē, fiziskajā plānā.

Kā jau teicām, visu konkrētās grupas locekļu un tās līdera darbības ir sagatavojis attiecīgajā brīdī visur esošais patoloģiskais energoinformatīvais lauks. Lomas jau ir sadalītas, scenārijs uzrakstīts. Turklāt cilvēku sabiedrības enerģētikas patoloģiskais tīkls jau laikus sāk radīt apkārtējo psihē zināmu psiholoģisku deformāciju, kaut ko līdzīgu «apstulbuma brīdim», kas atvieglo līderim ceļu uz mērķi. Un tad notiek tas, kā liecinieki mēs visi periodiski kļūstam: gudri cilvēki, kas spējuši pretoties patoloģiskajiem energoinformatīvajiem laukiem, klusē, atvieglinot pūlim uzvaru, vai, labākajā gadījumā, saskaņā ar savu sirdsapziņu cenšas veikt kādas pret pūli vērstas darbības, kuras neviens neuztver nopietni un kuras ne pie kā nenoved. Tāpēc mūsu tiesības un droši vien mūsu sirdsapziņas pienākums ir saskatīt šos brīžus jau laikus. Tiem ir raksturīgas vairākas pazīmes.

TEIA sistēmas 3. pakāpe

1. solis. Saskaņotas darbības sagatavošanas pazīmju konstatācija un pasīvie vadīšanas paņēmieni

l.a solis. Pati pirmā pazīme, kurai jāpievērš uzmanība, ir izmaiņas aurā. Tā ir sevišķi svarīga tāpēc, ka parādās notikumu attīstības agrīnajā posmā, kad jums vēl ir daudz laika lēmuma pieņemšanai un pietiekami liela iedarbības paņēmienu izvēle. Kā zināms, laba aura ir garīgās un fiziskās veselības pazīme. Cilvēki, uz kuriem iedarbojas patoloģiskais energoin- formatīvais lauks, gluži dabiski, ar to lepoties nevar. Tāpēc šādās situācijās vienmēr jāpievērš uzmanība apkārtējo cilvēku aurām: to blīvums samazinās, tajās parādās kroplīgi izaugumi.

Kāds ekstrasenss, kas emigrēja no Krievijas 1917. gadā, savās atmiņās raksta, ka dažus mēnešus pirms revolūcijas sabiedrībā valdīja enerģētiskajā ziņā sevišķi saspringta atmosfēra. «Gaisā burtiski virmoja kaut kas drausmīgs savā nenovēršamībā; visā bija jaušama nospiedoša saspringtība, kurai agri vai vēlu bija jārod izpausme. Praktiski nebija iespējams satikt cilvēku ar normālu auru: visiem tā bija ļoti plāna vai līdz nejēdzībai deformēta. Šķita, ka visi — gan tie, kas aktīvi piedalījās notikumos, gan tie, kas klusiņām vēroja notikumu attīstību, gaidīja kādu drausmīgu sprādzienu. Visi saprata, ka kaut kam ir jānotiek. It kā kāda valdonīga roka būtu iedarbinājusi neredzamu mašīnu, kas manipulēja ar miljoniem cilvēku, un neviens nespēja to apstādināt.»

Noskaidrojis notiekošo, jūs varat fiziskajā plānā rīkoties pēc saviem ieskatiem. Protams, visvienkāršāk ir aiziet. Tā nav nejaušība, ka no valsts, kurā notiek nevēlamas politiska un ekonomiska rakstura pārmaiņas, pieaug emigrantu skaits, tajā sabrūk ģimenes, kurās viens no laulātajiem sāk apdraudēt otra iekšējo neatkarību un tiecas padarīt viņu par savu īpašumu. Par aiziešanu, protams, jāizšķiras tikai tādā gadījumā, ja jums nav nekādu iespēju mainīt situāciju.

Noiet malā jūs varat jebkurā notikumu attīstības posmā, taču tikai tad, ja neesat uzsācis aktīvu darbību: ja jūs sev piesaistīsit nopietnu uzmanību kā pretinieks, jums var arī neļaut aiziet. Tāpēc iepriekš jāizanalizē visas iespējamās jūsu rīcības sekas.

Tātad pirmā notikumu attīstības posma pazīme ir auru novājināšanās. Lai situāciju mainītu sev vēlamajā virzienā, šajā fāzē jūs varat izdarīt ko tādu, kas liktu pievērst jums uzmanību, vai ierosināt apspriešanai tādu tematu, kas turpmāk nodarbinās pārējo prātus un ievirzīs notikumu attīstības gaitu citā gultnē. Neaizmirstiet, ka sasprindzinājums pārņem visu cilvēka būtību, un, ja jums ir iespēja panākt rāmu atslābumu, tad dariet to.

l.b. solis. Šo paņēmienu var izmantot otrās fāzes attīstības laikā, kad rodas varenas enerģētiskās plūsmas, kurām sākumposmā raksturīgi spēcīgi emociju izvirdumi. Tas nozīmē, ka jūsu ierosinātajam tematam šajā fāzē jābūt iespējami vairāk emocionāli iekrāsotam. Ikdienas dzīvē šo paņēmienu prasmīgi izmanto pasniedzēji, kuriem laiku pa laikam nākas piesaistīt auditorijas uzmanību, kad ievērojama daļa klausītāju jau iepriekš ir noskaņota gan pret attiecīgo mācību priekšmetu, gan pret pašu pasniedzēju. Šādā auditorijā parasti ir līderis, kuru jāprot neitralizēt vai pat pārvilināt savā pusē (šajā notikumu attīstības posmā tas ir pilnīgi iespējams). Metodes būtību var īsi raksturot, pasakot, ka pasniedzēja izturēšanās neatbilst nekādiem standartiem: viņš stāsta par to, ko no viņa nekādi negaida; ļoti iecietīgi atbild uz visnejēdzīgākajiem jautājumiem, cenšas iepatikties sievietēm, tādējādi nodrošinot viņu atbalstu. Piesaistot sev uzmanību ar šādu neparastu uzvedību, bet grupas līderi parādot visneizdevīgākajā gaismā, viņam izdodas iemantot auditorijas simpātijas. Visgrūtākais ir pēc iespējas ilgāk noturēt grupu emocionālā sasprindzinājumā. Ja tas izdosies, jūs kļūsit par Situācijas noteicēju.

1. c solis. Trešajai notikumu attīstības fāzei raksturīgs spilgti izteikts grupas locekļu gurdens nemiers, tāda kā izklaidīga skatīšanās apkārt. Tas tāpēc, ka negatīvās enerģētiskās plūsmas, kas sākumā izraisa spēcīgas emocijas, vēlāk uzdzen sastingumu. Bet pēc ilgstoša emocionālā saspringuma jebkurš cilvēks var ieslīgt apātijā, no kuras viņu ir ļoti grūti izdabūt ārā. Šajā fāzē jūs varat nodarbināt grupu ar kāda loģiska uzdevuma risināšanu, kas neprasa īpašu emocionālu līdzpārdzīvojumu. Var izmantot arī savu paša enerģētiku (bet tie jau ir aktīvās enerģētiskās iedarbības paņēmieni, par kuriem stāstīsim vēlāk). Pašu līderi atturēt no uzstāšanās šajā posmā vairs nav iespējams, jo augsne viņa «uznācienam» ir sagatavota vislabākajā veidā.

1. d solis. Un pēdējā notikumu attīstības- fāze — tā ir līdera, «marionetes»,'uzstāšanās. Ja ir nonācis tik tālu, tad jāņem vērā, lūk, kas. Šajā brīdī iedarboties uz apkārtējiem jau ir bezjēdzīgi: viņi ir sastinguši un jūs nedzird. Notiek «divkauja» ar līderi, kurā jūs esat viens pret vienu.

Ja jums nav pieņemama noiešana malā, tad paliek cita izeja: pārtvert iniciatīvu un pašam panākt līdera iecerēto efektu. Taču šeit ar vienkāršām darbībām parastajā sociālajā līmenī būs par maz, jo «marionetes» metodes ir nevainojamas: tās taču ir sagatavojis patoloģiskais energoinformatīvais lauks ar savu iedarbību. Jums vispirms vajadzēs nošķirt līderi no viņu uzturošā spēka.

Pārejot uz otro pasīvās iedarbības veidu, jāatzīmē, ka «marionete», kas tiecas pēc varas, ir vāja. Bez patoloģiskās energoinformatīvās vides atbalsta tādi cilvēki kļūst pilnīgi bezspēcīgi. «Marioneti», kura palikusi bez barotnes, var salīdzināt ar koku, kas izrauts no zemes un ierakts smiltīs: kādu laiku tas vēl saglabās sev raksturīgo izskatu, bet tad novītīs. Tātad otrs veids, kā iedarboties uz cilvēkiem, ir konkrētā cilvēka nošķiršana no viņu vadošās plūsmas;

Ir daudz piemēru, kas parāda «marionetes» atkarību no viņu uzturošās vides. Ar šādām parādībām mēs sastopamies vai katru dienu. Piemēram, priekšnieks, kurš nepelnīti iesēdies savā krēslā, nekādā ziņā nevarētu to izdarīt, ja viņu neatbalstītu zināma daļa apkārtējo cilvēku, nodrošinot tam labvēlīgu energoinforma- tīvo lauku. Savukārt tie, kuri viņu nekad neatbalstītu, tā paša lauka iedarbības rezultātā bija «apstulbuši» un «sastinguši». Un šis priekšnieks savu posteni ieņems tik ilgi, kamēr šā lauka patoloģiskā enerģija viņu uzturēs. Ja pēkšņi barotne izsīks, enerģijas pieplūde izbeigsies, notiks, lūk, kas: «marionete» kritīs no saviem varas augstumiem, nokļūs daudz zemākā amatā, kur sākumā parādīs tās pašas savas dabas īpašības, ar kuru palīdzību nokļuva pie varas un ilgi noturējās tās augstumos. Tikai iepriekšējā vietā šīs īpašības tika uztvertas kā pašas par sevi saprotamas. Tagad šāda uzvedība būs neadekvāta un izraisīs kolēģu pretsparu, jo jaunais lauks viņam ir svešs.

Pati par sevi «marionetes» nošķiršana no energoin- formatīvā lauka parazītiskās ietekmes izdarāma visai vienkārši. Galvenais ir pareizi izvēlēties īsto brīdi, citādi visi jūsu pūliņi būs veltīgi. Pats optimālākais laiks, kad jāsāk rīkoties, ir tad, kad jūsu pretinieks tikai gatavojas darboties, kad tikai taisās vērt vaļā muti. Izlēmīga un konsekventa rīcība 'šajā brīdī ir puse uzvaras.

Minētais jaunās sievas un vīramātes konflikts ilustrē mums pirmām kārtām veiksmīgu pretinieka nošķiršanu no viņu barojošās vides tai brīdī, kad viņš jau darbojas. Ja jaunā sieviete būtu kaut vārdu bildusi pretī, viņa nodibinātu ar parazītisko vidi pierasto kontaktu un līdz ar to tikai pielietu eļļu ugunij. Veiksmīgu iznākumu sekmēja arī tas, ka saruna notika aci pret aci, nebija klāt neviena cita ģimenes locekļa, un vīramāte varēja saņemt «spēka devu» tikai no vedeklas. Bet, tā kā šis vads viņai tika liegts, automātiski notika «īssavienojums», kā rezultātā līderis tika izsists no ierindas. Protams, ja jaunā sieviete būtu darbojusies apzināti, situācija nebūtu ieguvusi tik asu formu. Ja viņa notiekošajā būtu uztvērusi auru izmaiņas brīdi, konfliktus varētu novērst. Taču pats fakts, ka viņai izdevās nošķirt «marioneti» no parazītiskās būtības tās uzstāšanās laikā, liecina par ļoti spēcīgu vedeklas iedarbību uz vīramāti.

TEIA sistēmas 3. pakāpe

2. solis. Aktīva parazītiskās enerģētiskās saiknes pārraušana

Enerģētiskajā līmenī parazītiskās saiknes pārraušanu izdara trijos paņēmienos. Lai to izmantotu, jums vispirms jāatceras attiecīgo čakru funkcijas un izvietojums, kā arī savas enerģijas plūsmu vadīšanas paņēmieni. Par to mēs sīki runājām abās iepriekšējās grāmatās.

Pirmā paņēmiena būtība ir īslaicīga vai pastāvīga «marionetes» enerģētiskās barošanas pārtraukšana, tās nošķiršana no parazītisko saikņu sistēmas. To dara tā. Jūs koncentrējat savu enerģiju Ādžņa čakrā, ļaujat tai pieaugt un asi virzītas šalts veidā bloķējat sava pretinieka Ādžņa čakru. Tas rada īslaicīgu dez- orientāciju. Ja jūs redzat pieslēgumu parazītiskajai videi tumšas enerģētiskās grīstes veidā, kas pakļaujas «marionetes» Ādžņa čakrai vai Sahasrārai, varat to gluži vienkārši pārraut ar to pašu koncentrēto enerģijas staru no Ādžņa čakras.

4. zlm. Jūs gluži kā ar starmeti ielaužaties pretinieka vadīšanas centrā ar savas enerģijas plūsmu no Ādžņa čakras

Tiklīdz esat to izdarījis, enerģijas pieplūde tiek pārtraukta. Jūsu pretinieks, kas neapjēdz notiekošo, ir apjucis, savukārt jūs esat ieguvis rīcības brīvību.

Protams, jums jau iepriekš viss rūpīgi jāizplāno, lai velti netērētu laiku, jo šādā stāvoklī pretinieks nebūs mūžīgi. Parasti tas saglabājas trīsdesmit sekundes, pašos labvēlīgākajos gadījumos — minūti vai mazliet ilgāk. Bet, ja laiks un spēki ir aprēķināti pareizi, tas ir pilnīgi pietiekami, lai izteiktos un pavērstu situāciju sev izdevīgā virzienā. Otrs paņēmiens ir nedaudz sarežģītāks un prasīs no jums lielāku piepūli. Jums ir unikāls, citiem nepieejams enerģētiskais apvalks, ko uzlikāt, apgūstot TEIA sistēmas pirmo pakāpi. To jūs radījāt, saslēdzot augšējo un apakšējo čakru enerģētiskās plūsmas. Šī saslēgtā plūsma, kā atceraties, ir nepieejama ārējām ietekmēm, jo ir pašpietiekama. Nopietnākās situācijās iesakām izmantot to.

5. zīm. Jus gluži vienkārši novietojat savu «mērķi» zem «kupola»

Novelkot ap pretinieku no sava apvalka izmestu noslēgtu paša enerģijas cilpu, jūs varat pārgriezt viņa patoloģisko saikni ar pārējo vidi. «Marionete», tāpat kā pirmajā gadījumā, paliek bez enerģijas.

Ir arī trešais paņēmiens, vēl interesantāks. Tas ļauj iegūt tik daudz laika, cik nepieciešams jūsu iecerētajai operācijai.

Paplašiniet savu enerģētisko apvalku, pareizāk sakot, piepūtiet to tā, lai pietiktu vietas diviem. Izveidojiet tajā atveri — tādu, lai pa to varētu ielaist pretinieku. Tiklīdz viņš būs zem apvalka, noslēdziet atveri.

Tagad «marionete» ir ne vien nošķirta no parazītiskā lauka, bet arī nokļuvusi tiešā jūsu ietekmē. Nežēlojiet savu enerģiju — un jūsu pretinieks būs pilnīgi dezorientēts. Atstājiet viņu tur tik ilgi, cik jums vajadzīgs, lai veiksmīgi īstenotu iecerēto, bet tad, kad būsit panācis savu, neaizmirstiet izslēgt viņu no savas enerģētiskās sfēras. Protams, šā paņēmiena lietošana prasa lielu pieredzi un enerģētiskos tēriņus, bet, kā jūs vēlāk pārliecināsities, tas ir tā vērts.

2. NODAĻA

AKTĪVĀ ENERĢĒTISKĀ IEDARBĪBA Aktīvā vadīšana — spēka metodes

Līdz šim mēs runājām tikai par enerģētiski pasīvajām vadīšanas metodēm, tas ir, jūs regulējāt citu cilvēku darbību, bet neiekļāvāties vadīšanā energoinfor- matīvajā līmenī. Un, ja jūs esat pietiekami izglītots saskarsmes jomā, jums pilnīgi var pietikt ar tām. Apkārtējie cilvēki jums vairs nav bīstami, jūs viņus varat «pakļaut» sev. Taču šajā gadījumā jums nāksies uz mērķi iet vienam — aktīvā loma ir vienīgi jums, citi jums sekos, jūs realizēsit iecerēto, bet tikai uz savas neatlaidības rēķina. Aktīva atbalsta no malas jums nebūs.

Bet, ja jūs neesat apmierināts ar rezultātiem, ko devusi jūsu iejaukšanās notikumos, vai uzskatāt, ka jūsu iespējas ir nepietiekamas, varat pievērsties aktīvajai vadīšanai.

Iedarbība, izmantojot spēku, kas raksturīga aktīvajai vadīšanai, jums ir pilnīgi pieejama. Bet tūdaļ gribētu brīdināt jūs no pārliecīgas spēku un enerģijas izmantošanas. Neaizraujieties, netērējiet tos velti. Protams, viss, par ko mēs tagad runāsim, jums ir pilnīgi pa spēkam. Tomēr jums nāksies piekrist, ka ar vienkāršām problēmām jāprot tikt galā, izmantojot vienkāršus līdzekļus. Nedrīkst ar vienām un tām pašām zālēm ārstēt parastu saaukstēšanos un smagu pneimoniju. Bet, ja vienkārša iedarbība nelīdz, tad, protams, nākas likt lietā sarežģītāku.

Man tagad var uzdot jautājumu: cik tikumīgi no morāles viedokļa ir praktizēt aktīvās vadīšanas metodes attiecībā uz cilvēkiem, kuri principā nespēj tam pretoties? Mūsu iespējas jau tā pārsniedz visas parasta cilvēka iespējas, jo viņa dotumi nav guvuši izpausmi. Vai mums ir tiesības apdraudēt cilvēka individualitāti, viņa paša izraudzīto ceļu, turklāt šādā netradicionālā veidā? Tas ir pietiekami nopietns jautājums, jo skar šādas rīcības tiesiskumu, tāpēc ir vajadzīga tikpat nopietna atbilde.

Pirmkārt, lielākajai cilvēku daļai ir raksturīga tieksme vadīt citus cilvēkus — vieniem lielākā, citiem mazākā mērā. Tā visumā ir normāla vēlme, un jūs neesat nekāds izņēmums. Bet jūs atšķirībā no citiem cilvēkiem esat vairāk attīstīts, apdomīgāks, tālredzīgāks, jūs neizvirzāt sīkus mērķus, un jūsu rīcību nosaka labestīgi nodomi.

Otrkārt, ja jūs neļausit iet plašumā parazītiskajai videi, jūsu rīcība nesīs citiem tikai labu. Protams, pateicību jūs nesagaidīsit, jo neviens jūs nesapratīs, nenovērtēs un diez vai kāds vispār uzzinās, ko esat izdarījis. Tomēr padomājiet: ja jūs neņemsit iniciatīvu savās rokās, to izdarīs kāds cits — cilvēks taču pēc savas dabas tiecas pēc varas. Un šajā gadījumā sekas tiem cilvēkiem, no kuru vadīšanas jūs atteicāties, var būt visai bēdīgas. Tad nu izvēlieties — mainīt situāciju, un tas ir jūsu spēkos, vai atstāt visu, kā bijis.

Tātad aktīvā vadīšana — tā ir tieša iedarbība, izmantojot savu enerģētiku. Aktīva vadīšana sevī ietver vairākus elementus, no kuriem pirmais ir uzmanības vadīšana. Kā jūs zināt, jebkurā cilvēka darbībā ir vairāki posmi. Pirmais no tiem ir uzmanības pievēršana priekšmetam vai problēmai. Otrais — apzināta informācijas apstrāde, lēmuma pieņemšanas posms, bet trešais posms ir pati darbība. Ņemsim vienkāršāko piemēru: jūs ejat uz veikalu pēc produktiem. Bet pirms tam jums bija jāpamana, ka ledusskapis drīz būs tukšs; tad, apjēdzis, ka vēl nedaudz — un vairs nebūs ko ēst, jūs sākat apsvērt, kādus produktus pirksit, un tikai pēc tam ejat uz veikalu un pērkat to, ko jums vajag. Tātad, ja kaut viens posms tiks izlaists, nekāda rezultāta nebūs. Visi trīs posmi ir pieejami jūsu iedarbībai, bet jāsāk, protams, ar pirmo.

Manipulācija ar uzmanību

Uzmanības izmantošana — tas nav, kā varētu likties, pasīvs akts, tā ir aktīva darbība. Tās veikšanai tiek mobilizēta noteikta, pastāvīga enerģijas rezerve, kas ir pieejama iedarbībai no malas. Ne velti emocionāli, jūtīgi cilvēki, kā arī bērni tik viegli pakļaujas svešai ietekmei. Un, ja uz jums kādreiz ir atstājusi milzīgu iespaidu saskarsme ar kādu cilvēku, var droši teikt, ka ir prasmīgi izmantota jūsu enerģijas rezerve.

Šī enerģijas rezerve uzkrājas noteiktā vietā — apmēram divus pirkstus augstāk par virsdeguni (Ādžņa čakru); tā tiek tērēta, kad pievēršat kaut kam uzmanību, pat visniecīgāko. Tātad, ja jūs iegūstat kontroli pār to, jūs varat iegūt kontroli pār visu procesu, jo pretinieka uzmanība būs jūsu rokās.

6. zlm. Aiz virsdegunes smadzenēs atrodas mazs enerģijas ezeriņš — tās enerģijas rezerve, kura nepieciešama uzmanības, koncentrēšanai

Tūdaļ atzīmēsim arī to, ka visi uzmanības vadīšanas paņēmieni ir vērsti uz taktiskajiem, konkrētā brīža mērķiem, tie ir labs līdzeklis svarīgu neatliekamu problēmu risināšanai. Visi uzmanības vadīšanas paņēmieni būtībā ir viena un tā paša paņēmiena (Ādžņas apspiešana) dažādi varianti. Tas ir loti vecs paņēmiens, atsauces uz to atrodamas jau senajos ķīniešu avotos. Tas izpaužas kā spēcīgs caursitiens vai enerģijas rezerves atsūkšana. Teiksim, kad hipnotizētājs, izsaucis cilvēku no zāles un novedis viņu transā, ne vārda neteicis, liek šim cilvēkam izpildīt kādas darbības (lasīt uz skatuves sēnes, atkārtot kādas kustības, izdarīt ko tādu, ko viņš reālajā dzīvē nekad negribētu vai pat nevarētu izdarīt), viņš izmanto Ādžņas apspiešanu. Šis paņēmiens ir ļoti iedarbīgs, tas ļauj pakļaut pat cilvēka motoriku.

To drīkst lietot tikai tādā gadījumā, kad uz spēles likts ļoti daudz kas un jums ir visai maz laika. Šādu padomu mēs dodam tāpēc, ka šā paņēmiena lietošana ir saistīta ar virkni negatīvu parādību, jo rada ap jums ārkārtīgi stipru spriedzi; jums vairs nekādi neizdosies saglabāt savā apkārtnē miera un rāmuma ilūziju. Tādu spēka iedarbību var slimīgi uztvert apkārtējie. Viņi var pat nesaprast, kāpēc radusies šāda spriedze, bet katrā ziņā to sajutīs un tātad arī vienā vai otrā formā izpaudīs.

Jūs zināt, cik negatīvi cilvēki reaģē uz mazāko mēģinājumu apspiest viņu individuālās tieksmes. Pret to negatīvi izturas gan bērni, gan pieaugušie. Visiem ir pazīstama situācija, kad nesavaldāmu pusaudzi pieaugušie un skolotāji cenšas vest pie prāta. Šāda iedarbība tiek veikta gan ar labu, gan ļaunu, bet pusaudzī tas viss izraisa tikai niknumu, un pamācību rezultāts labākajā gadījumā ir nulle. Pieaugušie parasti reaģē atturīgāk, bet ne mazāk jūtīgi, jo gan vieni, gan otri to uztver kā savas pašcieņas aizskaršanu. Visiem ir pazīstama konfliktsituācija darba kolektīvā, kad priekšniecība cenšas apspiest noteiktas darbinieku prasības. Spriedze var izpausties emociju izvirdumos vai, tieši otrādi, klusuciešanā, taču jebkurā gadījumā, lai kādā formā šī spriedze izpaustos, to sajūt pat dzīvnieki, kas nejauši atrodas jums līdzās.

Mēs esam paraduši to izskaidrot no psiholoģijas viedokļa: sak, tiek apspiests cilvēka «Es», tiek ierobežota viņa izvēles brīvība utt. Tā tas arī ir. Bet, ja uz šo procesu paraugāmies no cilvēka enerģētikas pozīcijām, paveras pavisam cita aina.

Tātad paņēmienu veic šādi. Izsauciet centrālo augšupejošos plūsmu (pirmajā TEIA sistēmai veltītajā grāmatā mēs sīki aprakstījām, kā to darīt). Sajūtiet, kā tā izlaužas no Ādžņa čakras. Iztēles priekšstati var būt visdažādākie, tikai tiem jābūt spilgtiem un taustāmiem, jo jums tie ir jāsajūt pietiekami ilgi. Pirmajā grāmatā es jums ieteicu izmantot «pārslēdzēja» tēlu. Tā ir svira ar smagumu galā, tās ass ir galvaskausa pamatnē. Ja sviru virzām uz priekšu, sākas enerģijas atdeve caur Ādžņa čakru, ja pabīdām atpakaļ — enerģijas uzņemšana.

Jums ir vajadzīga stingra enerģijas plūsma — stingrības ziņā to var salīdzināt ar dzelzs stieni. Ietrieciet to kā zobenu sava pretinieka Ādžņa čakrā. To izdarījis, jūs droši vien sajutīsit nepārprotamu pretestību. Turpiniet palielināt savas iedarbības intensitāti, apspiediet pretestību ar savu enerģiju. Ļoti drīz jūs sajutīsit, ka pretestība atslābst. Jūsu enerģijas plūsma ir it kā «iegāzusies» «mērķa» Ādžņa čakrā. Tā ir ļoti skaidra sajūta, to nav iespējams neievērot. Turpiniet iedarbību tikmēr, kamēr sajutīsit, ka pretinieks ir gatavs jums paklausīt — tāpat kā jūsu paša roka vai kāja. Ja šajā mirklī nofotografētu jūsu auru, attēlā jūsu pretinieks izskatītos kā jūsu turpinājums. Enerģijas atdeves procesā ieteicams (bet nav obligāti) nenovērst no pretinieka acis. Ja situācija

7. zini.

8. zīm. Jus caururbjat enerģijas rezervi, kas nepieciešama uzmanības koncentrēšanai

to neļauj darīt, ļoti centieties saglabāt viņa tēlu (ja jūsu pretinieks ir vizuāli sasniedzams, iedarboties uz viņu ir daudz vieglāk).

«Mērķis» — šobrīd, kā jūs saprotat — ir jūsu turpinājums ne tikai uzņēmumā. Tas ir jūsu paplašinātā energoinformatīvā būtība. Jūsu iedarbības laikā tas pats par sevi vairs nepastāv, tā nav, jūs «mērķim» esat ne tikai kustību aktivitātes avots, bet ari visu emociju, domu, vēlmju un vajadzību avots. Kādu brīdi jūs un viņš esat vienota būtība, bet neapšaubāms līderis esat jūs.

Tagad jūs varat raidīt savam «mērķim» jebkuru impulsu tikpat vienkārši kā savai paša rokai vai kājai (jebkuru vēlmi, sajūtu, jūtas, tēlu, darbību utt.). Jūs varat likt tam atrauties no kādas darbības, zaudēt domas pavedienu, zaudēt interesi par kādu vēl tikko intriģējošu parādību, izteikt frāzi, kas tam ir pilnīgi neizdevīga utt. Jūsu rīcībā ir visi energoinfor- matīvie procesi, kādi jebkad notikuši pretinieka ķermenī. Viņš ir jūsu pilnīgi un galīgi.

Viss izklāstītais jums šobrīd var likties zināmā mērā pārspīlējums, bet tas patiesi ir tā. Vajag tikai nedaudz patrenēties. Šāda vadīšana kļūst iespējama, tiklīdz pienāk jums tik nepieciešamais «marionetes» pilnīgas pakļaušanās brīdis. Galvenais šajā iedarbības paņēmienā ir — iemācīties uztvert pašu tā sākumu. Tas nav vienkārši un prasīs ilgstošus treniņus. Bet vienu var teikt pilnīgi droši: jūs nekļūdīgi spēsit to noteikt jau pēc pirmā veiksmīgā Ādžņas pakļaušanas mēģinājuma, jo zinošs cilvēks nesajauks šo sajūtu ne ar vienu citu. Un, lai gan vārdos ir samērā grūti aprakstīt šo stāvokli, mēs tomēr pacentīsimies to izdarīt.

Kā jau tika teikts, sākumā iedarbības veicējs jūt samērā lielu «mērķa» pretestību. Tie, kuri praktizē Ādžņas pakļaušanu, reizēm to salīdzina ar acij neredzamu sienu, kuras blīvums sākumā var palielināties. Tā veidojas, jūsu enerģētiskajai iedarbībai saskaroties ar «mērķa» enerģētiku. Tā var ievērojami izplesties, sasniedzot pat vairākus metrus. Cilvēki, kas nokļuvuši «sienas» zonā, jūt īpašu spriedzi. Tā izpaužas kā paaugstināta nervozitāte, reizēm nospiestība. Tāpēc, ja esat cieši pārliecināts, ka «marioneti» neviens neatbalstīs, jums vajadzētu pacensties, lai iedarbības zonā nenokļūtu nejauši cilvēki. Pretestības ilgumu nosaka virkne apstākļu, no kuriem galvenie ir «mērķa» enerģētika, energoinformatīvais lauks, kas to atbalsta, un, protams, jūsu paša iedarbības spēks. Sākumā pretestība var pat palielināties, un iesācēju, nepieredzējušu cilvēku, tas var apmulsināt. Nebīstieties, turpiniet iedarbību, nekādā gadījumā to nepavā- jinot, citādi «marionete» var iziet no jūsu kontroles. Vēl nedaudz— un jūs sajutīsit, kā siena, kuru jūs burtiski varējāt sataustīt ar roku, pati sāk izzust, it kā lēni «uzsūkties».

Ja šai brīdī paskatīsities uz pašu «mērķi», tad ievērosit, ka tā izturēšanās strauji mainījusies. Tā kā pati iedarbība notiek ļoti īsā laika sprīdī, arī pārmaiņas burtiski krīt acīs. Viss, kas bija raksturīgs jūsu pretiniekam pirms kāda mirkļa, kaut kur pazudis. Toties parādījies pakļāvīgs, apātisks skatiens, tāds kā gurdenums, gausums. Var rasties iespaids, ka cilvēks tikko dabūjis krietnu sitienu pa galvu un nespēj atjēgties.

Kad visas šīs pazīmes labi redzamas, ziniet: pienācis tieši tas brīdis, kuru jūs gribējāt panākt. Pats iedarbības veicējs šajā mirklī jūt morālu un emocionālu pacēlumu. Un ne jau tikai tāpēc, ka viņš guvis panākumus: jebkurš panākums izraisa šādas emocijas. No enerģētiskā viedokļa viņš šai brīdī ir «izaudzis», «kļuvis lielāks», viņš pilnībā sajutis iespēju būt ārpus sava stāvokļa ietvariem.

Tādas ir klasiskā paņēmiena —Ādžņas pakļaušanas — īpatnības. Kā mēs jau teicām, šis klasiskais variants ir samērā neērts — tā pēc savas būtības ir energoinformatīvās agresijas galējā pakāpe. Tāpēc, izstrādājot TEIA sistēmu, mēs pievērsām sevišķu uzmanību tiem Ādžņas pakļaušanas variantiem, kurus var veikt ļoti ātri un maksimāli nemanāmi gan «mērķim», gan apkārtējiem.

TEIA sistēmas 3. pakape

3. solis. Punktveida impulsu nodošana

Tagad aplūkosim vienu no Ādžņas pakļaušanas variantiem: punktveida impulsa nodošanu. No klasiskās Ādžņas pakļaušanas tas atšķiras tikai ar to, ka šajā gadījumā nevajag veikt «marionetes» pilnīgu pakļaušanu — skart tās enerģijas rezervi, atņemt tai iespēju visā mijiedarbības laikā patstāvīgi domāt un darboties. Pietiek to tikai sapurināt. Tiesa, lai varētu dot punktveida impulsu, arī vispirms jāapgūst Ādžņas pakļaušanas tehnika. Panākumus šā paņēmiena izmantošanā nodrošina prasme viegli uztvert «marionetes» Ādžņas centra stāvokli. Šajā gadījumā jūs pilnībā apzināties, ka cilvēka rezerves enerģijas krātuve visu laiku atrodas kustībā: tā gan aizveras, gan atveras.

Punktveida enerģijas impulsa nodošanas tehnika ir šāda: tiklīdz jūs konstatējat, ka enerģijas krātuve jums ir atvērta, pieskarieties tai ar savu paša Ādžņa čakras plūsmu — viegli, ātri un katrā ziņā tā, lai apkārtējie to nesajustu. Jūsu iedarbība izraisīs «marionetes» uzmanības traucējumu.

Izmantojot šo paņēmienu, var iegūt pietiekami daudz laika, lai, piemēram, pavirzītu uz priekšu savu ideju, liktu notikumiem pavērsties jums vajadzīgajā virzienā.

Ir pilnīgi skaidrs, ka tad, kad pretinieka uzmanība kaut uz dažām minūtēm ir «pārslēgta», viņam būs grūti atgriezties iepriekšējā stāvoklī, pat ja jūsu aktīvā iedarbība jau beigusies. Notikumi taču negaidīs. Kad viņš tomēr atgriezīsies, iniciatīva jau būs pārtverta. Jāteic arī, ka šādas iejaukšanās rezultāti bieži vien ir pat efektīvāki, nekā jūs gaidāt.

Tādas negaidītas efektivitātes piemērs ir šāds notikumu attīstības variants: apspriedē vajadzēja neitralizēt cilvēku, kas gatavojās uzstāties pret svarīgu pi-ojektu. Pēc īsas apdullinošas iedarbības uz enerģētisko uzmanības rezervi viņam piedāvāja izlasīt žurnālā rakstu, kurā šī problēma esot aplūkota no cita viedokļa. Šīs iedarbības rezultātā «mērķis» uz divām minūtēm «atslēdzas» no notiekošā. Bet pēc tam notiek interesanta lieta: iedarbība un apjukums, ko tā bija izraisījusi, sen jau pārgājis, taču viņš turpina lasīt.

Tā notiek ne jau šā paņēmiena izmantošanas dēļ, bet tāpēc, ka daudziem cilvēkiem ir grūti pārslēgties no viena darbības veida uz citu. Tāpēc reizēm, aizrāvušies ar lasīšanu, mēs varam aizbraukt garām vajadzīgajai pieturai; varam tā aizrauties ar kādu darbu, ka palaižam garām, piemēram, ārkārtīgi svarīgu futbola spēli utt.

Ar šādām sekām bieži sastopamies, ja liekam lietā punktveida impulsu, — tas ir vēl viens arguments par labu šim paņēmienam. Visu šo apstākļu dēļ punktveida pieskārienu var uzskatīt ne tikai par maigāku aktīvās iedarbības paņēmienu salīdzinājuma ar Ādžņas pakļaušanu, bet lielākoties arī par efektīvāku metodi, jo tā no jums neprasa lielu enerģijas patēriņu, neizraisa nekādu sasprindzinājumu apkārtējos. Bet, kā jūs sapratāt, punktveida iedarbība prasa lielu meistarību un smalku notiekošā būtības izpratni.

TEIA sistēmas 3. pakāpe

4. solis. Enerģijas atņemšana

Vēl viens stipras enerģētiskās iedarbības variants ir enerģijas atņemšana jūsu pretiniekam. Šo paņēmienu izmanto, lai viņā izraisītu apmulsumu, nemieru, lai izsistu viņu no sliedēm. Paņēmiens ir īpaši efektīvs, kad nepieciešams bloķēt kādu darbību liela klausītāju skaita klātbūtnē.

Jums droši vien ir nācies sastapt cilvēkus, kuri vienmēr teic tikai pareizas, reizēm līdz nelabumam pareizas runas. Viņi ir labi audzināti, erudīti, viņu runa ir pārsteidzoši pareiza un izturēta, viņi nekad neatļaujas pacelt balsi vai pateikt ko nekorektu. Bet jūs raugāties uz šādu cilvēku un domājat, kāpēc šis tik pareizais tips neizraisa nekādas simpātijas. Kāpēc viņš ir tā ieciklējies savā pareizībā, ka nespēj pat elementāri paust kādas jūtas? Viņš jums šķiet nedzīvs, un jūs neviļus domājat, ka saskarsme ar datoru, kas arī nekļūdās, būtu patīkamāka un derīgāka. Kāpēc viņš ir tāds?

Laikam gan kāds viņam atņem enerģiju, «vampi- rizē» viņu. Bet enerģija taču ir tā, kas padara cilvēku pievilcīgu. Vai šajā gadījumā tiek atņemta enerģija — to jūs konstatēsit, ja uzmanīgāk paskatīsities uz šā cilvēka auru. Visas idejas, ko izvirza neenerģiska persona, pat pašas interesantākās, nekad netiks uztvertas pienācīgā veidā; tās var salīdzināt ar salātiem, kas pagatavoti no pašiem svaigākajiem dārzeņiem, taču bez sāls, cukura, eļļas, etiķa utt. Visas sastāvdaļas ir labas, bet ēst nav iespējams. Tāpēc varam secināt, ka enerģijas atņemšana var būt efektīvs instruments, kas ļauj vadīt apkārtējos cilvēkus.

Tad nu pajautāsim sev: kā izturas cilvēks, kuram pastāvīgi vai īslaicīgi trūkst vitālās enerģijas? Ka jūs pats izturaties, ja pēkšņi sākat justies slikti? Ja neesat izgulējies vai krītat no kājām aiz paguruma? Un galvenais — kā jūs uztver no malas? Būs vien jāpiekrīt tam, ka apkārtējiem bieži vien nav nekādas intereses par jūsu iekšējo stāvokli un visām tām problēmām, kuras neļauj jums būt formā. Viņi domā, ka jums vienmēr jābūt aktīvam, mundram, enerģiskam, mērķtiecīgam, vēl jo vairāk tad, ja jūs pretendējat uz līdera lomu. Ja cilvēkam hroniski trūkst šo īpašību, pilnīgi iespējams, ka viņam kāds «pieslēdzies», un tad ir jāmeklē aizsardzības līdzekļi. Bet jums, lasītāj, šajā jūsu attīstības posmā, protams, tādas briesmas vairs nedraud.

Cilvēks patiešām var strādāt vaiga sviedros un dzīvot ar vienu domu, vienu mērķi — gūt panākumus,

bet, kad viņam ir slikti, viņam ir tikai viena vēlme:

nokļūt līdz dīvānam un aizmirst visu. Raugoties no malas, rodas iespaids, ka šim cilvēkam ir pilnīgi vienalga, ko viņš pats runā un dara. Un kā lai tam nepiekrīt, vēl jo vairāk tāpēc, ka viņam šai brīdī ir gurda runa, palēninātas kustības, skatiens ar grūtībām pāriet no viena priekšmeta uz otru. Viņš ir izslēgts no notiekošā. Tāpēc apkārtējie, kas spriež no savām pozīcijām, uzskata, ka šis cilvēks ir visai svārstīgs, pasīvs, neinteresējas par kopīgo darbu un — galvenais — ir nepatiess. Ko no tā varam secināt? To, ka viņam neviens nesekos,

Cilvēks, neatkarīgi no tā, vai viņam ir taisnība vai nav, var vest sev līdzi citus tikai tādā gadījumā, ja viņš pats dziļi tic savai idejai, ir pilnīgi patiess un ļoti enerģisks. Tā nav nejaušība, ka tādi cilvēki kā Hitlers, Ļeņins, viens otrs no mūsdienu politiskajiem darbiniekiem spēja nokļūt varas virsotnēs: viņi paši fanātiski ticēja tam, ko runāja, turklāt bija maksimāli patiesi. Taču viņu uzskatu pareizību nespēja apšaubīt liels cilvēku skaits jau tāpēc vien, ka lielākajai daļai diemžēl svarīgāks ir nevis tas, ko mēs runājam un darām, bet gan tas, kā mēs to darām. Tātad pat tad, kad jūs ticat tam, ko runājat, tomēr runājat nepārliecinoši, gurdeni, jūsu balsī nav jaušama ticība (vai tad jūs šādā brīdī spējat domāt par pasniegšanas veidu!?), nebrīnieties, ka jums nenoticēs. Vai mēs to gribam vai ne, bet tas ir likums, kas darbojas vienmēr.

Šā iemesla dēļ paņēmiens, par kuru būs runa, ir ļoti noderīgs, lai iedarbotos uz apkārtējiem. Mēs necentīsimies noskaidrot, vai ir ētiski to lietot; mums ir jāizprot pats šā procesa mehānisms. Turklāt viens un tas pats instruments, piemēram, nazis, var kalpot par slepkavības ieroci, taču var tikt izmantots arī maizes griešanai. Bet jūs jau zināt, ka šo paņēmienu lietošana ir pieļaujama tikai vislabākajos nolūkos.

Tagad pāriesim tieši pie paša enerģijas atņemšanas paņēmiena.

Lai brīvi izmantotu paņēmienu, ar kura palīdzību var atņemt enerģiju pretiniekam, jums vispirms labi jāapgūst «pārslēdzēja» tēla (par to mēs jau runājām) izmantošana. Jums jāprot ātri un viegli radīt savā apziņā skaidru priekšstatu par sviru, kuras ass atrodas jūsu galvaskausā. Ja šis tēls veidojas jūsu iztēlē, tiklīdz rodas nepieciešamība, varat uzskatīt, ka puse darba jau padarīta. Tagad mēģiniet to asociēt ar savu Ādžņa čakru. Vispār tas nav sarežģīti, un jūs to ātri iemācīsities. Jūs to jau darījāt TEIA sistēmas pirmajā pakāpē. Sajūtiet saikni, kas radusies starp Ādžņa čakru un sviru. Šis «pārslēdzējs» jāsajūt tikpat skaidri kā sava roka vai kāja. Un tam jābūt arī tikpat paklausīgam. Savā pirmajā grāmatā mēs sīki izklāstījām astrālā ķermeņa vadīšanas tehniku — atcerieties to, un jums būs vieglāk apgūt šo paņēmienu.

10. zim. Gluži kā sūknis jus atņemat otram cilvēkam enerģiju

Kad jūs jūtat, ka šis pārslēdzējs ir pavirzīts uz priekšu, tad notiek enerģijas atdeve caur Ādžņa čakru, ja atpakaļ — intensīva enerģijas uzņemšana. Ar šā instrumenta palīdzību jūs varat ne tikai atņemt pretiniekam enerģijas rezervi, kas viņam nepieciešama uzmanības koncentrēšanai, bet arī uz laiku «atslēgt» pārējās viņa čakras. Tā, piemēram, ja panāksit ēteriskā ķermeņa krišanu saules pinuma līmenī, tad, neraugoties ne uz kādiem «marionetes» argumentiem, tās uzstāšanās nebūs pārliecinoša un neviens to neuztvers nopietni, bet, ja to pašu izdarīsit lāpstiņu līmenī, «marionete» uz ilgu laiku zaudēs spēju rīkoties konsekventi, kas pats par sevi traucēs mērķa sasniegšanu.

Šo paņēmienu, tāpat kā Ādžņas pakļaušanu tās klasiskajā veidā, nevajag izmantot bieži. Tas der tikai tajos gadījumos, kad skaidri zināms, ka šā paņēmiena lietošana dos labumu. Lieta tā, ka jūs zināmā mērā spēlējat vampīra lomu — pārsūknējat sev svešu enerģiju. Pašā prasmē to darīt nekā slikta nav, jo situācijas, kā jūs saprotat, mēdz būt dažādas, bet visā visumā jums nav nekādas vajadzības pieradināt savu apziņu un ķermeni pie svešas enerģijas uzņemšanas, jo jums taču ir pieejami neierobežoti enerģijas avoti.

Vampīrisma būtība ir citu cilvēku izmantošana par enerģijas avotu. Cilvēks, kurš pastāvīgi praktizē šo paņēmienu, var iegūt negatīvu paradumu — izsūkt enerģiju no tā, kas to ļauj darīt. Taču, tā kā nodarboties ar vampīrismu zināmā mērā ir vienkāršāk nekā pašam producēt enerģiju, izmantojot savu pašapziņas līmeni, tas var kļūt par nelāgu ieradumu, bet iegūtās iemaņas savas enerģijas pašpietiekamības uzturēšanā zudīs (tas ir nedaudz vienkāršots viedoklis: tie, kas apguvuši TEIA sistēmas pirmo un otro pakāpi, ir pietiekami pieredzējuši, lai izvairītos no šāda pieraduma; taču nesagatavots cilvēks var iemantot nepatīkamas sekas).

Ir vēl kāds iemesls, kādēļ nevajag aizrauties ar vampīrismu: enerģija, kuru atņemam «mērķim», bieži vien nav pietiekami tīra. Jo, patērējot sava pretinieka enerģiju, jūs apzināti uzņemat sevī arī viņa programmu fragmentus.

TEIA sistēmas 3. pakape

5. solis. Enerģijas pārpalikuma atdošana

Iepriekšējās tehnikas variants, bet ar pretēju zīmi, ir savas enerģijas pārpalikumu atdošana «marionetei». Ari to dara ar augšupejošās enerģijas plūsmas «pārslēdzēja» palīdzību (protams, tie, kas apguvuši TEIA sistēmas pirmo pakāpi, saprot, ka «pārslēdzējs» kalpo tikai augšupejošās enerģijas plūsmas fokusēša- nai).

Kā jūs atceraties, svirai pavirzoties uz priekšu, sākas enerģijas atdeve caur Ādžņa čakru — tieši tas jums tagad ir vajadzīgs. Jūs radāt spēcīgu augšupejošās enerģijas staru, kas nāk no jūsu Ādžņa čakras, un virzāt to uz savu «mērķi». Iedarbība ir īsa, bet ļoti spēcīga, gandrīz tāda pati kā Ādžņas pakļaušanas gadījumā, ar vienu izņēmumu: jūs netiecaties nospiest savu pretinieku. Jūsu uzdevums ir tieši pretējs — «nesavtīgi» dalīties ar viņu savos resursos. Labāk ir radīt enerģijas pārpalikumu «mērķa» kakla čakrā, tuvāk mugurai.

Pareizi veikts paņēmiens palielina «marionetes» nemieru. Sevišķi efektīvi to var izmantot gadījumos, kad jums ir darīšana ar cilvēkiem, kuriem ir slieksme uz pārlieku satraukumu, aizdomīgumu, rosīšanos. Viņi parasti nav sevišķi pārliecināti par sevi, bet ir ārkārtīgi enerģiski. Uz šādiem cilvēkiem reizēm skaties un nevari saprast: no kurienes šai vārgajā ķermenī (lielākā daļa nervozo cilvēku parasti ir sevišķi kalsni) ir tik daudz enerģijas? Kur viņi ņem spēku, lai grieztos kā vilciņš, visur būtu, bez mitas runātu? Tūdaļ gan jāteic, ka visa šī darbošanās, kuras pamatā ir pārlieks enerģijas daudzums kakla un saules pinuma apvidū, kas izraisa rosīšanos, ko varam vērot katrā «marionetes» solī, pozitīvus rezultātus nedod. Raidot pārlieku satrauktam cilvēkam savu enerģiju, kuras viņam jau tā ir par daudz, jūs tikai pastiprināt trūkumus viņa izturēšanās manierē un traucējat viņam loģiski domāt.

Arī šis paņēmiens, kā redzat, ir visai labs aktīvās vadīšanas paņēmiens. Liekās enerģijas uzņemšanas dēļ jūsu pretinieka darbība kļūst haotiska, nepievilcīga un, protams, nerezultatīva.

TEIA sistēmas 3. pakāpe

6. solis. Rīcības engramma

Ir kāds ļoti interesants paņēmiens — būtībā Ādžņas pakļaušanas un punktveida iedarbības tehnikas kombinācija. Jūsu iedarbība ir ļoti īsa, jūs tikai mazliet sapurināt «mērķi», turklāt raidāt tam nevis vienkārši enerģētisko impulsu, bet gan nelielu rīcības engrammu.

Kas ir rīcības engramma?

Mēģināsim noskaidrot. Iztēlojieties, ka jūs atpūšaties mīkstā krēslā mājīgā pustumsā. Jūs sēžat tajā jau sen, jums ir ļoti labi. silti un ērti zem mīļotā pleda; bet ar prātu jūs jau sākat apjaust, ka atpūtas laiks tuvojas beigām, ka tad, ja vēl ilgāk paliksit krēslā, vēlāk to rūgti nožēlosit. Vēl pāris minūtes — un jūs nomētāt pledu un pieceļaties. Bet tagad uzdo- sim sev jautājumu: kas notiek starp nodomu piecelties no krēsla un konkrēto darbību? Jums droši vien ir pazīstama šī sajūta. Vai uztvērāt to?

Ja ne, tad izdariet to šodien, kad būsit noguris pēc šīs grāmatas lasīšanas, un sajūtiet šo mirkli. Ar ko atšķiras situācija, kad jūs sev sakāt: «Nu, ceļos augšā» — un neko nedarāt, no situācijas, kad sakāt: «Nu, ceļos augšā» — un tūdaļ ceļaties? Otrajā gadījumā jums pilnīgi skaidri jāsajūt kaut kas līdzīgs impulsam vai grūdienam — sauciet to kā gribat. Šis impulss ir lokalizēts kaut kur galvaskausa pamatnes vai pakauša apvidū. Šeit atrodas tā smadzeņu daļa, kura atbild par cilvēka organisma kustību funkcijām; tur tad arī nonāk signāls par jūsu nodomu, un, ja jūs šo signālu tur ielaidāt, tad sākat rīkoties.

10. zini. Tieši šeit rodas impulss darbības izpildīšanai

Tieši šis signāls, «grūdiens» ir jāpārraida savam «mērķim». Jūs uz īsu brīdi atverat savuĀdžna Čakru, iekļūstat «mērķī» un pa izveidoto kanālu nododat tam šo signālu, rīcības engrammu, novietojot to «mērķa» galvas centrā. Pēc signāla nodošanas kontakts tiek pārtraukts. Ja paņēmiens veikts pareizi, «mērķa» darbība notiek vienlaikus ar engrammas nodošanu.

Rīcības engrammas nodošanas priekšrocība ir tā, ka šis paņēmiens ir ļoti «viegls», proti, tas neizraisa pārējos satraukumu, neprasa jums lielu enerģijas un laika patēriņu. Jums droši vien ir gadījies būt tādā kompānijā, kurā ir viens cilvēks, kas ārēji saglabā pilnīgi neitrālu pozīciju, bet, ja viņu novēro ilgi un uzmanīgi, tad var konstatēt, ka viss notiekošais ietilpst viņa interešu sfērā, un reizumis viņš ar vienu vai diviem vārdiem vai tikai skatienu virza savu paziņu rīcību. Pilnīgi iespējams, ka cilvēks darbojas neapzināti, taču pat šādā gadījumā ir skaidri redzams rezultāts.

Minēšu piemēru no ikdienas dzīves. Pie svētku galda bija sapulcējušies jaunieši; visi līksmi, interesanti, sabiedriski, bet viņu vidū izcēlās kāda ļoti pievilcīga meitene. Turklāt ārēji viņa nepavisam nebija skaista — drīzāk otrādi. Bet neviens no klātesošajiem to it kā nemanīja. Visi bez izņēmuma — gan vīrieši, gan sievietes — centās viņai izpatikt, turklāt interesanti, ka paši guva prieku no tā, ka šī būtne ļāva viņiem to darīt. Galds bija bagāti klāts, bet mūsdienās tas vairs nav tik parasta parādība. Meitene smaidīja, jokoja, neatstāja nevienu vakarēšanas dalībnieku bez uzmanības. Pēkšņi viņas skatiens apstājās pie vēl neaizskarta salātu trauka ar ļoti neparastu noformējumu. Salātus greznoja trīs lielas sēnes, kuru kājiņas bija veidotas no žāvētām plūmēm un valriekstiem, bet cepurītes — no olas. Kā nākas apskatījusi salātus, noskaidrojusi, kā šis rotājums izveidots, meitene bērnišķīgi iesmējās, palūkojās uz namamāti un teica: «Ziniet, man ļoti patīk sēnes — gan tās lasīt, gan ēst, turklāt jebkurā veidā sagatavotas, bet īpaši marinētas.» Ar to pietika, lai namamāte saķertu galvu un sāktu raizēties par to, ka nav uzlikusi galdā marinētās baravikas, kas glabājās ledusskapī. Viņa teci- nus devās uz virtuvi, ielika baravikas trauka un krietni nopūlējās, līdz uzlika to uz galda, jo brīvas vietas gandrīz nebija.

11. zīm. Rīcības engrammas ievadīšana «mērķa» smadzenēs

Komentārs: protams, klājot galdu, namamāte bija domājusi par to, likt vai nelikt sēnes galdā. Un nolēma to nedarīt. Tomēr, neraugoties uz savu lēmumu, tūliņ aizskrēja pēc tām. Kāpēc? Tāpēc ka, izsakot savu frāzi, meitene nedaudz «pagrūda» saimnieci. Meitene bija mana kolēģa Desmencova skolniece un izpildīja «mājas uzdevumu» (vēlāk viņa kļuva par TEIA sistēmas kursu pasniedzēju). Namamāte — mana māsīca Oļesja, kurai patiesi ļoti nepatīk likt galdā viņai tik mīļās sēnes, neko nenojauta.

Protams, šis piemērs ir tikai patīkams, skaists sīkums. Dzīve nereti nostāda mūs citu, daudz nopietnāku problēmu priekšā. Un aprakstītais paņēmiens ļauj ne tikai izklaidēties, bet arī atvieglo cīņu šai sarežģītajā pasaulē. Ja redzat, ka kādam no apkārtējiem briest interesanta doma, bet cilvēks dažādu iemeslu dēļ neriskē to izteikt, tad pamudiniet viņu, raidiet viņam šo impulsu. Viņš varbūt par to vēlāk pat priecāsies. Bet, ja briestošais notikums var atnest jums ļaunumu, mudiniet «mērķi» atteikties no tā, bloķējiet viņa domu. Jūsu uzdevums ir uztvert, absorbēt, neitralizēt šo darbības impulsu. Ja jums tas izdosies, «mērķis» nevarēs ķerties pie sava plāna realizācijas.

Piemēram, jūs redzat, ka N kungs, nosauksim viņu tā, gatavojas apspriedē uzstāties pret jūsu projektu. Jūs labi saprotat, ka šis projekts ir vajadzīgs un derīgs (pat vienkāršāk — JUMS TAS IR VAJADZĪGS), visas tā stiprās puses ir zināmas, un, liekas, visiem vajadzētu tikai priecāties, ka tuvojas brīdis, kad tas tiks īstenots. Ejot uz apspriedi, jūs nebūt negaidījāt, bet, paraudzījies sev apkārt, sapratāt, ka, spriežot pēc visām pazīmēm (sk. pirmo nodaļu), pret jums veidojas opozīcija. Diemžēl jums ir skauģi, un, ja jūs tagad kaut ko neuzsāksit, jūsu darbs, kas ildzis vairākus mēnešus vai pat gadus, būs veltīgs. Izmantojiet šo pašu paņēmienu — stimulāciju darbībai, tikai ar mīnus zīmi. Pavēstiet savam «mērķim», lai viņš tagad labāk never muti vaļā, bloķējiet viņa impulsu tā, lai jūsu pretinieks vispār aizmirstu, kāpēc atnācis uz apspriedi.

TEIA sistēmas 3. pakāpe

7. solis. Pretējas darbības indukcija

Katrā ziņā jāpastāsta par vēl kādu vadīšanas paņēmienu, kura apguve ļauj iedarboties uz apkārtējiem principiāli jaunā pakāpē. Tam ir daudz kopīga ar paņēmienu, par kuru jau runājām, — ar liekās enerģijas nodošanu «mērķim». Tas atšķiras no minētās metodes ar kādu niansi, kura būtiski maina pašu iedarbības būtību.

Jāteic, ka neviens no iepriekš raksturotajiem paņēmieniem neprasa tik nopietnu sagatavošanos kā šis. Tā apguve prasa ne tikai lielu pieredzi, bet arī augstu meistarību. Šā paņēmiena būtība ir virzīt pretinieku uz darbību, kas ir pretēja viņa iecerētajai. Jūs piekri- tīsit, ka nav iespējams izdomāt neko noderīgāku. Ja jums ir ienaidnieki vai vismaz nelabvēļi (bet tie ir praktiski katram patstāvīgi domājošam cilvēkam), tad ar šā paņēmiena palīdzību jūs varat izmantot savā labā viņu negatīvo attieksmi pret jums. Sākumā ir pat grūti iedomāties kaut ko tādu. Bet aplūkosim tā darbības mehānismu.

Kā jūs zināt, brīdī, kas cilvēka smadzenēs uzplaiksni impulss, kas rosina uz darbību, rodas enerģijas rezerve. Tā notiek ar pilnīgi visiem cilvēkiem. Bet tiem, kuriem ir nosliece uz pastiprinātu satraukumu, tā līmenis jau pats par sevi ir augsts. Un, kad jūs apveltāt viņus ar papildu enerģiju, šo cilvēku satraukuma līmenis ceļas, viņi sāk nervozēt, rosīties, putroties un galu galā paspēlē. Tā notiek situācijas attīstības variantā, kuru nesen aplūkojām. Bet ir iespējama arī cita notikumu attīstības gaita, un par to mēs parunāsim tagad.

Brīdī, kad jūsu enerģētika rada varenu impulsu, kas rosina jūsu pretinieku darboties, uzņemiet sevī to impulsu, kas viņā jau ir. Paņēmiena sarežģītību nosaka tas, ka jūs vienlaikus izmantojat un liekat lietā divus cilvēku aktīvas vadīšanas paņēmienus.

Taču, ja jums to ir izdevies izdarīt vienā mirklī un pareizi, tad deviņos gadījumos no desmit jūsu darbība noved pie pretējas kustības, proti, «mērķis», nepaspējis neko apjēgt, runā un dara nevis to, ko bija nolēmis, bet gan kaut ko pilnīgi pretēju. Ja jums dzīvē ir bijuši šādi «prāta aptumsumi», kad nesaprotamu iemeslu dēļ pēdējā brīdī jūs darījāt pavisam ko citu, nevis iecerēto, tad tas visdrīzāk liecina par to, ka jūs esat meistarīgi ietekmēts no malas.

Mēs nesen analizējām uz darbību rosinoša impulsa apslāpēšanu lietišķas apspriedes laikā. Cilvēkam, kas gatavojās uzstāties pret projekta pieņemšanu, tika bloķēta iespēja darboties atbilstoši viņa nodomam: viņš klusējot nosēdēja līdz apspriedes beigām. Tagad padomāsim, kā varētu attīstīties notikumi, ja iedarbību veicošais cilvēks prastu lietot pretējas darbības indukcijas metodi. «Marionete», kas gatavojās uzstāties pret projektu, droši vien atbalstītu to. Kad jūsu pretinieks būtu atjēdzies, viņš justos ļoti apmulsis par notikušo un diez vai spētu sakarīgi izskaidrot sev tik negaidītās rīcības cēloni. «Marionetes» runa, aizstāvot jūsu projektu, laikam gan nebūtu nekāds oratora mākslas šedevrs: jūsu «piespiedu domubiedrs» runātu saraustīti, juceklīgi, pārlecot no viena argumenta uz otru (daži cilvēki šādās reizēs dedzīgi un nedabiski žestikulē). Dažam labam apspriedes dalībniekam pat rastos aizdomas, vai tikai runātājs nav iereibis.

Šāda aizstāvība būs zināmā mērā komiska un diez vai noderēs kā atbalsts. Taču tā, pirmkārt, bloķēs runātājus, kas gribētu nostāties pret projektu, bet, otrkārt, ienesīs apjukumu pārējo «marionešu» rindās (grāmatas pirmajā nodaļā mēs runājām par to, ka šādi līderi nerodas paši no sevis un vienatnē nepastāv: viņiem vajadzīgs spēcīgs parazītiskā lauka enerģētiskais atbalsts).

Tagad izdarīsim kopsavilkumu. Mēs iepazināmies ar apkārtējo cilvēku enerģētiskās vadīšanas iespējām. Jūs varat panākt, ka šo paņēmienu lietošana kļūst pilnīgi automātiska. Kad tas notiks, tā kļūs par jūsu dzīves neatņemamu sastāvdaļu. Kā jūs vairs nespējat iedomāties savu dzīvi bez tām iemaņām, kuras iemantojāt, apgūstot iepriekšējās grāmatās sniegto materiālu, tā arī apkārtējo cilvēku aktīvās vadīšanas paņēmieni, liekot lietā savu paša enerģētiku, drīz vien jums liksies pilnīgi dabiski un jūs tos izmantosit neapzināti. Kā jau teicu, tas viss katram cilvēkam ir dots no dzimšanas, tāpēc šīs iemaņas var apgūt ļoti ātri. Ir tikai jāpacenšas atcerēties visu, kas cilvēkam dots.

3. NODALA

vadīšana ar domformu palīdzību.

nodoms, vēlme un konstrukcijas

Tiešā saikne starp cilvēku apzinām

Visas iedarbības metodes, par kurām esam runājuši līdz šim, tomēr ir nevis smalkie energoinformatī- vie, bet drīzāk gan tikai enerģētiskie paņēmieni. Jūs taču, tos lietojot, darbojāties nevis ar savu apziņu (tātad ne ar savu patieso energoinformatīvo būtību), bet gan ar ēteriskā ķermeņa enerģiju. Tās ir pavisam atšķirīgas lietas: otrā ir rupjāka un prasa lielāku enerģijas patēriņu. Tomēr izvairīties no šā posma mācību procesā nav iespējams. Visa cilvēka attīstība taču notiek, ejot «no vienkāršā uz sarežģīto».

Cilvēkam no dzimšanas dotās spējas ir daudz smalkākas un dziļākas nekā tās, kuras mēs izmanto- jām līdz šim. Jūs varat pilnībā apgūt prasmi iedarboties uz apkārtējiem un vadīt viņus ar savas apziņas elementiem, un šādas iedarbības rezultāts būs daudz labāks.

Turklāt visiem enerģētiskajiem paņēmieniem ir viens trūkums: tie izmantojami tikai īslaicīgu uzdevumu risināšanai. Tomēr dzīvē parasti gadās tā, ka tad, kad jūs neredzat savā priekšā perspektīvu (bet apkārtējie tam var visai veiksmīgi traucēt), tuvāko mērķu īstenošanai gluži vienkārši nav jēgas. Ir taču tā, ka visi paņēmieni, kas izklāstīti grāmatā līdz šim, — tie ir tikai pakāpieni, kurus nepieciešams sekmīgi noiet, lai izietu lielajā arēnā, vai arī līdzekļi kritisku situāciju pārvarēšanai, līdz kurām labāk vispār nenonākt. Tāpēc tagad jums jāiepazīstas ar ilglaicīgas vadīšanas metodēm. Tās ievērojami lielākā mērā var ietekmēt jūsu likteni.

Ilglaicīgai iedarbībai visi enerģētiskie impulsi, par kuriem runājām, neder kaut vai tāpēc, ka «mērķis» tos ļoti drīz aizmirst. Tas atceras šos impulsus tikai tajā ierobežotajā laika periodā, kamēr sajūt jūsu iedarbību. Kad iedarbība beidzas, jūsu pretinieks ir nesaprašanā par to, kā tas viss varēja ar viņu notikt, un dod sev solījumu, ka tas vairs nekad neatkārtosies. Tāpēc, lai panāktu ilglaicīgu efektu, jums ir jāapgūst prasme ievietot tēlu cita cilvēka apziņā jeb, vienkāršāk runājot, jāapgūst «mērķa» apziņas pārveidošanas tehnika.

Šā darba veikšana, kā jūs vēlāk pārliecināsities savā praksē, nes manāmākus augļus. Vēl vairāk — šādas tehnikas izmantošana pati par sevi dod milzīgu morālo gandarījumu. Jo šajā gadījumā jūs zināmā mērā esat radītājs, jūs veidojat no cilvēka to, ko gribat iegūt. Tas ir krietni vairāk nekā audzināšana vai rupja spēka iedarbība, kuras laikā paša «mērķa» cilvēciskā būtība nekādā veidā netiek iekustināta.

Lai īstenotu ilglaicīgu iedarbību, ir jāsaprot, kā strādā mūsu apziņa un kā tā var bez lieliem energo- zudumiem kontrolēt citas personības. Bet, tā kā nav divu vienādu personību, iedarbībai ir jābūt ļoti individuālai.

Psihologi, pētot cilvēku apziņu, veic interesantu testu. Tā traktējums var ieinteresēt tikai speciālistu, bet mums tas palīdzēs saprast, ar kādiem dziļi individuāliem tēliem operē mūsu apziņa. Testa būtība ir šāda. Grupai dod vienādu uzdevumu — sīki raksturot to priekšmetu tēlus, kuri tiks nosaukti. Tad grupai nosauc konkrētus priekšmetus, piemēram: zieds, galds, māja, automobilis, un katram jāapraksta tas priekšmeta tēls, kas tūlīt rodas viņa apziņā. Piemēram, jūs dzirdējāt vārdu «galds». Kāds tēls radās jūsu acu priekšā? Rakstāmgalds vai pusdienu galds, varbūt žurnālu galdiņš? Uz trim vai četrām kājām? Augsts vai zems? Apaļš vai taisnstūrveida? Vai tam ir atvilktnes?

Varat intereses pēc veikt šo testu kopā ar saviem draugiem, kuru pasaules uztveri jūs gribētu salīdzināt ar savējo. Ja pēc tam savāksit lapiņas un salīdzināsit visus aprakstītos priekšmetu tēlus, jūs, protams, nesastapsit divus vienādus, jo cilvēka apziņa ir dziļi individuāla. Līdzības, protams, būs. Par ko tas var liecināt? Par to, ka jūsu dvēseles zināmā mērā ir radniecīgas. Taču pat visradniecīgākajām dvēselēm šo līdzību var atklāt tikai ar šā testa palīdzību. Bet, kājās zināt, «izpausta doma ir meli», un šis tēls tomēr ir citāds. Neviens vārda meistars nevar aprakstīt nevienu tēlu visā pilnībā, kāds tas ir patiesībā (tas iespējams, tikai izmantojot mūsu metodiku, bet par to — nedaudz vēlāk), viņš neatklās pat visu to, kādu pats redz attiecīgo objektu. Atcerieties, cik daudz dažādu atmiņu un zinātnisko darbu uzrakstīts par Puškinu. Un nevienā no šiem darbiem viņš nenostājas mūsu acu priekšā tāds pats kā citos. Var tikai pabrīnīties: vai patiesi tagad, pēc divsimt gadiem, pētnieki vēl aizvien spēj atrast par dzejnieku kādas jaunas ziņas? Tā tas patiešām var būt. Bet runa nav tikai par to. Katram Puškina laikabiedram, kas viņu personiski pazina, bija savs subjektīvs priekšstats par dzejnieku. Līdz mums tie nonākuši mutvārdu formā, tātad zināmi sagrozījumi bija nenovēršami. Mūsu apziņā dzejnieka tēls veidojas nevis uz dokumentu, bet gan memuāru un puškinistu zinātnisko darbu pamata. Tātad, tēlu uztverot, notiek divkārša izkropļošana. Un tā tas ir ar pilnīgi visu, ko dzirdam, redzam, uzzinām.

Aizveriet uz mirkli acis un iedomājieties savu tuvāko draudzeni vai draugu. Centieties iztēloties viņu kā dzīvu, tādu, kāds tas parasti nostājas jūsu priekšā reālajā dzīvē. Bet tagad padomājiet: ja jūs varētu ielikt šo jūsu radīto tēlu tā cilvēka apziņā, kuru iztēlojāties un labi pazīstat, vai viņš pazītu sevi šajā atspulgā? Nē, droši vien nepazītu. Tāpēc ka viņa tēls paša apziņā ir pavisam citāds.

Kas tad būtu darāms šajā gadījumā? Kā atrisināt šo problēmu, kuras būtība ir tā, ka dažādiem cilvēkiem ir atšķirīga pasaules uztvere? Mums taču vajag, lai cita cilvēka uztverei kļūtu pieejams pilnīgi konkrēts tēls. Lai tas, ielikts cita cilvēka apziņā, veiktu savu uzdevumu, turklāt tieši tā, kā mēs esam iecerējuši. Ja tā nenotiek, tad, kā jūs jau sapratāt, ilgstoša vadīšana nav iespējama.

Lai to panāktu, ir jājūt, tieši ar kādiem tēliem operē jūsu «mērķa» apziņa un kādi tēli, kādi paša apziņas elementi jums jāizmanto, lai panāktu vajadzīgo rezultātu.

Varētu likties, ka tas ir ļoti sarežģīts, neatrisināms uzdevums, bet, kā jūs redzēsit, cilvēks tomēr spēj pārvarēt bezdibeni starp individuālajām apzinām. Nevajag aizmirst, ka neatkarīgi no individuālajām atšķirībām viena cilvēka dvēseles kodols faktiski neatšķiras no otra cilvēka dvēseles kodola (sīkāk par to, kas ir dvēseles kodols, mēs parunāsim mazliet vēlāk). Mums visiem ir daudz vairāk kopīgā nekā atšķirīgā. Turklāt mūsu dvēseles nav izolētas, jo tās ir lielākas struktūras — Visuma vienotās energoinfor- matīvās būtības — elementi un atspulgi. Šim apgalvojumam grūti noticēt, jo katrs no mums atrodas savā fiziskajā ķermenī, iet savu dzīves ceļu, iegūst savu pieredzi, patiesi tic savai vienreizībai un neatkārtojamībai. Taču, ja ir vēlēšanās, ikviens no mums var pārvarēt šo barjeru, vajag tikai saprast to savas apziņas daļu, kura ir identiska cita cilvēka apziņas daļai.

Vecāki, kuru ģimenē aug vienas olšūnas dvīņi, ir ievērojuši vairākas īpatnības. Bērni ir ne tikai ļoti līdzīgi rakstura, temperamenta, spēju un fizisko dotumu ziņā. Jau pirmajos dzīves gados vecāki pārliecinās, ka šādiem bērniem ir vienādi ēšanas paradumi, gaume. Lielākoties dvīņus vienādi ģērbj nevis tāpēc, ka tā patīk mātei un tēvam (kā maldīgi domā ļoti daudzi cilvēki), bet gan tāpēc, ka bērnu vēlme ir līdzīga. Kad sāk noskaidroties daži dzīves mērķi, izrādās, ka šiem bērniem ir spilgti izteikta vēlme apgūt tuvas, pat vienādas profesijas. Iedzimta ir arī nosliece uz dažām slimībām. Ir zināms gadījums, kad dvīņubrāļi, kuri jau vairākus gadus nedzīvoja vienā ģimenē un sazinājās tikai ar vēstulēm un retiem telefona zvaniem, ar dažu mēnešu intervālu saslima ar tuberkulozi. Bet šo slimību, kā zināms, nepieskaita pie iedzimtām kaitēm. Vēl vairāk — brāļi apprecējās gandrīz vienā laikā, viņu sievas bija blondīnes. Par ko liecina šāda līdzība ne tikai dažāda veida nosliecēs, bet arī liktenī? Par to, ka starp abiem brāļiem nav tās uztveres barjeras, kāda ir lielākajai daļai cilvēku.

Kāda dvīņu māte pastāstīja mums par saviem bērniem pirmajā brīdī šķietami pavisam dīvainas lietas, kuras nav iespējams izskaidrot no tradicionālā viedokļa (starp citu, vēsturē zināmi tūkstošiem piemēru par neiedomājami ciešām saitēm starp dvīņiem, tā ka mūsu stāsts šajā ziņā nebūt nav neparasts). Kad vienam sešus gadus vecam bērnam izdarīja iešļircinājumu, otrs tai pašā brīdī sarāvās no sāpēm un sāka raudāt. Māti ieinteresēja tas, vai bērna uzvedība saistīta tikai ar līdzpārdzīvojumu, jo šie dvīņi parasti ir ļoti draudzīgi. Taču attiecīgajā brīdī bērni atradās dažādās istabās un viens varēja tikai zināt, kas notiek ar otru.

Kā ļoti drīz saprata arī pati māte, viņas bērns nebūt nekoķetēja, tēlojot fiziskas sāpes, viņš tās patiešām juta. Šo spēju cilvēku lielākā daļa diemžēl ir zaudējusi, un tagad tā nav pietiekami izpētīta. Saikne starp abiem šiem dvīņiem bija iedzimta. Turklāt tā nevainojami darbojās tikai starp viņiem, un tādējādi abu iedzimtās spējas bija ierobežotas. Šī saikne var attīstīties, bet var arī zust, tāpat kā jebkura iemaņa, kas netiek pastāvīgi izmantota.

Bet tas nozīmē tikai to, ka tieša saikne starp apzinām pastāv, tā ir reāla, lai gan ikdienas dzīvē to ne pārāk bieži sastopam. Tomēr mūsu spēkos ir pārvarēt barjeru starp mums pašiem un citiem cilvēkiem, vajag tikai saprast un sajust to savas apziņas daļu, kura ir cita cilvēka apziņas dvīnis.

TEIA sistēmas 3. pakāpe

8. solis. Praktiskā telepātija

Mēs runājam par ilglaicīgu vadīšanu un programmu ielikšanu cita cilvēka apziņā, bet vispirms jums jāiemācās sajust otra cilvēka domas. Pirmajā brīdī tas var šķist sarežģīti, taču patiesībā ir ļoti vienkārši. Balstīsimies uz faktu, ka cilvēka iekšējai pasaulei ir informatīva daba, proti, tā sastāv no enerģijas, bet ir organizēta pēc informatīvajiem principiem.

Padomāsim, ko tas nozīmē. Jūs droši vien esat ievērojis, ka dažādās valodās sastopami vienādi skanoši vārdi, taču tie apzīmē pilnīgi dažādus priekšmetus vai jēdzienus. Tā, piemēram, angļu vārds, kas skan kā «megezin» (magazine) patiesībā nozīmē nevis veikals, tirdzniecības uzņēmums (krievu valodā — M.aiU3UH), bet gan žurnāls, vārds «meni» (many), kas angliski nozīmē «daudz», hindi valodā tulkojums kā «es» vai krieviski ««», savukārt vācu valodā tas pats «ja» nozīmē «jā», kas krieviski ir «;ia».

Var minēt ļoti daudz šādu piemēru. Un šo parādību mēs uztveram kā pilnīgi dabisku, jo visiem ir skaidrs, ka runa ir nevis par vārdiem, bet gan par valodām. Kad saskaramies ar otra cilvēka apziņu, mūs sagaida līdzīgas grūtības. Viena un tā pati doma, sajūta vai tēls otra cilvēka apziņā var būt apveltīts ar pavisam citu nozīmi. Un, lai gan tēli, domas un jūtas, kā mēs jau stāstījām pirmajās divās TEIA sistēmai veltītajās grāmatās, bez kādiem šķēršļiem no ikviena cilvēka apziņas nonāk apkārtējā vidē, domu lasīšanas spēja tomēr sastopama ārkārtīgi reti. Jo, lai tas būtu iespējams, jāmeklē nevis doma, bet pirm- tēls un no tā jāuztver sekundārais impulss — tēla nozīme. Arī ieraudzīt ceļa zīmi nav tas pats, kas saprast tās nozīmi (ir jāņem talkā loģika vai elementāras zināšanas). Cilvēka apziņā ir vairāki slāņi, un saņemtais tēls vienmēr tiek izkropļots. Viena un tā pati sajūta, izejot cauri visiem šiem slāņiem, apaug ar daudzām papildu nozīmēm, līdz pārvēršas vienotā tēlā, ar kuru tad arī manipulē apziņa. Tieši tāpēc jūsu draugs nevarētu sevi pazīt, ja jūs viņa galvā ieliktu viņa paša tēlu, kas izveidojies jūsu apziņā.

Viengabalaina doma pati neatnāk, tā ir jānotver. Šā procesa tehnika ir šāda. Jākoncentrējas uz cilvēka būtības centrālo kodolu — elementāro «Es esmu» sajūtu. Pašreizējā savas attīstības posmā jums to izdarīt būs diezgan vienkārši.

Vispirms tomēr noskaidrosim, kas ir «Es». Parasti mēs tiecamies sevi asociēt ar veselu komplektu cilvēkam raksturīgu īpašību. Mums ir diezgan labs priekšstats par to, kas ir pareizs pašnovērtējums. Protams, dzīves laikā tas mainās, tāpat kā maināmies mēs paši, bet parasti jau deviņpadsmit divdesmit gadu vecumā cilvēks spēj objektīvi novērtēt savas iedzimtās un izveidotās īpašības. Viņam ir diezgan skaidrs priekšstats par savām iespējām, interešu sfērām, raksturu, temperamentu utt.

Domājošam cilvēkam ir raksturīga tieksme tikt par sevi skaidrībā, atbildēt uz jautājumu: kāds es esmu? Labestīgs vai ļauns, gudrs vai ne pārāk, taktisks vai rupjš? — un tā tālāk. Pats sarežģītākais šai procesā ir tas, ka uz dažiem jautājumiem gluži vienkārši nav iespējams atbildēt, jo mēs mēdzam būt dažādi: gan slimi, gan veseli; gan tukli, gan kalsni; gan vientuļi, gan visu mīlēti… Šo uzskaitījumu var turpināt bezgalīgi. Galu galā uz jautājumu «kāds es esmu?» mēs paši sev dodam apmēram tādu atbildi: vairumā gadījumu (tas ir, 60 — 65%, ne vairāk) es esmu tāds. «Bet kāds tad tu esi visos pārējos gadījumos?» Šis jautājums parasti paliek atklāts, patiesībā atbilde ir apmēram šāda: kā veidojas apstākļi, tāds arī esmu.

Bet mēģināsim uzdot jautājumu citādi: «Kas Es esmu»? Atbildot uz šo jautājumu, cilvēki parasti balstās uz tām īpašībām, kuras viņus atšķir no pārējiem. Viņi aizmirst, ka katrā no mums ir kaut kas vairāk nekā tikai fiziskie parametri, raksturs, temperaments, noteikta dzīves pieredze un ka tieši šis «kaut kas» galu galā nosaka cilvēka individualitāti. Kāds sevi uzskata par skaistuma vai prāta, cits (kura pašnovērtējums ir zems) — par neveiksmīguma un hronisku kļūdu iemiesojumu.

Noskaidrosim, kas tad ir cilvēka «Es» un kur atrodas viņa galvenā sastāvdaļa. Taču šim nolūkam izmantosim nevis skatienu no malas, bet gan paraudzīsimies uz sevi no iekšpuses, vērīgi ielūkojoties savā apziņā. Tātad mums ir apzināts ķermenis, mūsu «Es» daļa. Tas var būt slims vai vesels, noguris vai možs, bet, ja pēkšņi kādas slimības dēļ vai nelaimes gadījuma rezultātā mainīsies jūsu fiziskais veidols vai raksturs, tas jūsu patieso «Es» neietekmēs; jūs tik un tā būsit vienīgi jūs pats. Jūsu ķermenis ir lielisks instruments jušanai un darbībai ārējā pasaulē, bet jūsu cilvēciskās būtības centrs nav jūsu ķermenī.

Jums ir emocijas. To ir daudz, reizēm tās ir pretrunīgas. Jūs priecājaties un skumstat, esat mierīgs vai satraukts, varat būt gan izmisis, gan cerību spārnots. Taču jūs saprotat, kāpēc jūs pārņem tas vai cits noskaņojums, un varat to pat vadīt. Neatkarīgi no savām jūtām jūs vienmēr ar pilnu atbildību varat teikt: «Jā, tas esmu es.» Tātad jūsu emocijas nav pats galvenais jūsu esmē.

Jums ir jūtas. Jūs spējat klausīties mūziku un baudīt to. Jums patīk skatīties ugunskura liesmās un ieelpot tā dūmus. Jūs gūstat baudījumu, glaudot suni vai kaķi. Caur sajūtu orgāniem jūs iepazīstat un uztverat apkārtējo pasauli. Bet, ja jūs, nedod, Dievs, zaudēsit redzi vai dzirdi, jūs tomēr paliksit jūs pats. Jūs joprojām varēsit sacīt; «Es esmu.» Jūsu jūtas — arī tā nav jūsu būtība.

Jums ir intelekts. Tagad tas ir visai attīstīts un aktīvs. Taču pirms dažiem gadiem tas tāds nebija: jūs mazāk zinājāt, mazāk pratāt. Tas, tāpat kā jūtas, ir apkārtējās pasaules izzināšanas instruments, un, ja jūs zaudēsit spēju loģiski domāt, tas tomēr vēl aizvien būsit jūs pats: jūsu būtības centrs nav intelekts.

Jums ir zināma dzīves pieredze: dažkārt jums uzsmaidīja veiksme, dažkārt bija jācieš sakāve. Un šī dzīves pieredze jums krāsies visu laiku, kamēr vien dzīvosit šai pasaulē. Tātad jūsu panākumi un neveiksmes nevar iemiesot jūsu būtību — tā ir dziļāk.

Iznāk, ka jūsu patiesais «Es» — tas ir kāds gribas, pašapziņas centrs, kas spēj vadīt jūsu intelektu, emocijas, ķermeni, kas ļauj gūt panākumus dzīvē un pārvarēt neveiksmes. Tieši tur, šajā centrā, arī rodas sākumimpulsi, kuri liek jums kustēties, piesaistīt atmiņu, just emocijas un risināt loģiskas problēmas un kurus ir tik grūti iemācīties uztvert. Un, lai iemācītos to darīt, ir jāprot nošķirt sevi no savām emocijām, jūtām, intelekta un dzīves pieredzes. Tātad, lai atbildētu uz jautāju: «Kas Es esmu?», ir jāiziet no pretējā un jāatbild uz jautājumu: «Kas Es neesmu?» Tagad pamēģināsim to izdarīt — taču ne teorijā, bet gan praksē.

Apsēdieties ērtāk krēslā vai gultā, bet iepriekš parūpējieties, lai šajā laikā jūs neviens netraucē. Aiz-

12. zlm. Cilvēka būtība ir kā pērle, kas sastāv no daudziem neatkārtojamiem slāņiem, bet pašā tās centrā atrodas visu apvienojošā daļiņa — tāpat kā pērles centrā atrodas smilšu graudiņš no mātes Zemes

veriet acis, atslābinieties un pacentieties atcerēties kādu dzīves ainu, kas jums sagādājusi īpašu labpatiku. Jūsu radītajam tēlam jābūt iespējami spilgtam un taustāmam, koncentrējieties uz visām sajīitām, kuras pārdzīvosit, baudiet un iegaumējiet tās.

Aizveriet acis un iztēlojieties, ka jūs, piemēram, ieejat mežā. Kāds tas nostājas jūsu acu priekšā? Vai tas ir skujkoku vai jaukto koku mežs, biezs vai vairāk atgādina parku? Kāds laiks ir šai dienā? Ieejiet nedaudz dziļāk mežā, baudiet tā smaržas, koku skaistumu, putnu dziesmas. Sajūtiet šīs smaržas iespējami stiprāk. Mēģiniet starp putnu balsīm saklausīt kādu vienu, konkrētam putnam piederošu. Pārvelciet ar roku pa zāli, nosakiet, vai tā ir mitra, vai nesen nav lijis lietus. Kādas emocijas jūs pārņem? Vai jums tās patīk? Vai jums šeit ir ļoti labi? Un negribas iet prom? Bet jums nāksies to darīt, jo jūs taču sākāt vingrinājumu, lai iemācītos pazīt sākumimpulsus, kas rodas cilvēka būtības centrālajā kodolā.

Tagad no jūsu radītajiem tēliem atgriezīsimies realitātē. Tātad jūs zināt, kādas ir jūsu apkārtējās pasaules uztveres īpatnības, jūs tikko kārtējo reizi par to pārliecinājāties, izpildot šo vingrinājumu. Jūs lielākā vai mazākā mērā mīlat sevī visu to, jo jūsu uztvere atšķir jūs no citiem cilvēkiem, rada jūsu vienreizību.

Jūs tikko izbaudījāt patīkamās sajūtas, kādas rada pastaiga pa mežu. Jūsu dzīvē ir bijis un vēl būs daudz tādu patīkamu brīžu, kas izraisīs pozitīvas emocijas.

Tagad atveriet acis un koncentrējieties uz sevi, atmetot malā visus emocionālos brīžus. Kā jūs jau zināt, jūsu emocijas un jūtas — tas neesat jūs. Tas nav jūsu «Es». Atbrīvojieties no tām, proti, nevis izslēdziet, bet gan atmetiet tās kā uzmanības objektu. Sākumā tas var būt grūti: mēs pārāk stipri identificējam sevi ar savām sajūtām. Jums būs vieglāk tikt galā ar šo uzdevumu, ja sev pateiksit, ka visas jūsu domas un pat darbi — tas nav pats galvenais, bet atrodas virs kaut kā svarīgāka. Katra cilvēka dvēselē ir kodols, bez kura nebūtu iespējams viss pārējais, tas tad arī mūs vada. Tas ir pats galvenais, un tieši tas jums tagad ir vajadzīgs. Kad jūs ar visu savu būtni apzināsities, ka būtība ir tajā, tad viegli varēsit atmest «čaulu».

Tagad to pašu izdariet ar jebkuru priekšmetu , kas atrodas jūsu redzeslaukā, — ar ziedu, ar vāzi, ar zābaku — ar ko vien vēlaties. Izslēdziet lietas tēlu no savas uzmanības loka. Atmetiet to kā objektu — un jūs izslēgsit no savas uzmanības objektu saraksta redzes uztveri, loģisko uztveri un atmiņas piesaisti (tā bija automātiski iedarbināta jūsu apziņā nonākušā objekta dabas analīzei).

Bet tagad pats galvenais. Paskatieties uz jebkuru cilvēku un sajūtiet, ka centrs, kas novietots aiz jūsu Ādžņa čakras, un tāds pats viņa centrs ir viens un tas pats. Nepievērsiet uzmanību nekam, kas ir ap šo centru. Neuztveriet to. Svarīgs ir tikai pats centrs, kas palicis jūsu uztverē pēc emociju, atmiņas, loģikas un redzes tēla atmešanas. Otra cilvēka apziņas kodols, gluži tāpat kā jūsu apziņas kodols, ir energoin- formatīvs sabiezinājums un Visuma energoinformatī- vās būtības elements. Un, tā kā pamatos jūs ar šo cilvēku esat vienoti, nav nekā, ko jūs viens par otru nevarētu apjēgt.

Kad spēsit to izpildīt, jūs tūlīt pārņems primārās sajūtas: nevis vēlmes, bet drīzāk gan šā cilvēka nodomi. Pacentieties, skatoties uz viņu, noteikt, ko viņš dzird, redz, kurp dodas un kādas jūtas viņu pārņēmušas. Arī jūsu sajūtas nāks primāru fragmentāru tēlu veidā, bet jūs atšķirībā no šā cilvēka bez grūtībām tās uztversit. Proti, jūs, jūsu «Es» šai brīdī analizēs nevis savus tēlus, bet gan tēlus, kas atrodas otra cilvēka apziņā.

Galvenais sasniegums, ko panāksit, ir iespēja sajust otra cilvēka VĒLMES un NODOMUS. Labi sajūtiet viņa apziņas primāro tēlu — lūk, cilvēks redz ielu un… tur ir vēl kaut kas… VIŅŠ GRIB ĀTRĀK NOGRIEZTIES PA KREISI! GRIB — tā ir vēlme, bet NOGRIEZTIES — tas ir nodoms, šābrīža apziņas mehānisma bāzes elementi. Šajā līmenī visbiežāk notiek energoinformatīvā parazīta iedarbība — un uz šo elementu visvieglāk iedarboties no malas, jo tad, kad ir vēlme un nodoms, pietiek tikai ar impulsu darbībai (bet jūs jau zināt, kā to dara), lai cilvēks tūdaļ sāktu īstenot izveidojušos konstrukciju!

Pakāpeniski šī jūsu spēja ieskatīties cilvēka būtnes pašos pamatos attīstīsies par īstu telepātiju un jūs varēsit just un saprast ievērojami vairāk nekā agrāk. Jums atklāsies pilnīga to tēlu aina, ar kuriem operē cilvēka apziņa. Jums vairs nesagādās nekādas gr€itī- bas ielūkoties cita cilvēka dvēselē; vēl vairāk —jūs varēsit viņu saprast labāk nekā viņš pats saprot sevi: jo viņš atšķirībā nojums neprot uztvert neizkropļotus primāros impulsus, ko uztver viņa apziņa. Mēs nemaz nerunājam par to, ka jūs bez grūtībām uztversit dažādus mākslas darbus, it īpaši mūziku un tēlotāju mākslu. Jebkura māksla pēc savas dabas taču ir neloģiska, un tās pamatā ir intuitīva pasaules uztvere.

Jums katrā zinā izdosies — kaut arī uzdevums šķiet sarežģīts, mūsu kursu dalībnieki to apgūst vienas nodarbības laikā!

Turpiniet izmantot iegūtās iemaņas, pilnveidojiet tās. Reālajā dzīvē to pielietojuma lauks ir ļoti plašs. Protot «lasīt» cilvēku patiesos, dziļākos nodomus, jūs varēsit viegli izvairīties no ienaidniekiem, iegūt draugus, atbrīvoties no tām cilvēku saskarsmes problēmām, kuras izraisījusi dažāda veida neizpratne.

Protams, tas ir tikai sākums, kaut arī lielisks. Pielieciet visus pūliņus, esiet pacietīgs — un ļoti drīz jūs varēsit ne tikai uztvert citu cilvēku primāros impulsus, bet arī ielikt savus nodomus otra cilvēka apziņā, iepriekš atbrīvojot to no viņa paša nodomiem.

Nodomu tēlu lietošana, lai vadītu cilvēka apziņu

Kā jūs atceraties, daudzos gadījumos cilvēka izturēšanos ir ieprogrammējis parazītiskais energoinfor- matīvais lauks, un šā lauka atbalstītās darbības cilvēks bieži vien uzskata par «savām» ierosmēm. Tāpēc pirms tam, kad jūs sāksit izspiest primāro tēlu 110 tāda cilvēka apziņas, kurš pieradis pie parazītiskās struktūras «simbiozes», jums vispirms vajadzēs izolēt «marioneti» no tās energoinformatīvās vides. Atsauciet atmiņā, kā tas jādara, paskatoties iepriekšējās nodaļās. (Kā redzat, jūs nevis vienkārši iedarbojaties uz cilvēku, bet arī atbrīvojat viņu no ierastās vides parazītiskās ietekmes.)

Kad esat izpildījis šo uzdevumu, jūs varat sākt raidīt domtēlus. «Marionete», kas strauji nošķirta no savas vides, ir paaugstināta jutīguma stāvoklī un tāpēc gatava pieņemt no ārienes sūtītu tēlu, proti, tēlu, ko sūtāt jūs.

Šeit ir vēl kāda nianse: tēla raidīšana nedrīkst sasaistīt jūs un «mērķi» ar vienotu enerģētisko saikni. Pat atrodoties jūsu pašreizējā attīstības pakāpē, jums ir mazākas enerģētiskās rezerves nekā sazarotajam parazītiskā energoinformatīvā lauka tīklam: tajā taču ir iesaistīts milzums cilvēku un vini visi nodrošina parazītiskā lauka pastāvēšanu un darbību; jūs ar savas problēmas risinājumu un savu iedarbību pagaidām esat viens. Ielāgojiet, ka, strādājot ar katru konkrētu cilvēku atsevišķi, jums jābūt ļoti precīzam. Tā ir personība, kaut arī pieradusi, ka tiek vadīta. Jūsu uzdevums ir tikai pareiza domtēla veidošana un nodošana tai; pretējā gadījumā jūs varat novirzīt cilvēku uz nepareiza ceļa. Ja jūs centīsities nepārtraukti vadīt cilvēku kaut vai pusstundu, tad pārliecināsities, ka efekti kļūs neprognozējami — jo jūsu sniegtie tēli ir gandrīz, bet ne absolūti pilnīgi — un kļūdas uzkrāsies. Jums gluži kā labam ārstam jācenšas nekaitēt ne sev, ne citiem un visu apsvērt, pirms sākat darboties. Jūsu rīcībā vadīšanai ar bāzes dom- formām ir šādi pieci nodoma elementi: darboties, abstrahēties, būt pilnīgi drošam, atteikties, pārskatīt situāciju.

Mēs jau teicām, ka nezinošam cilvēkam aprakstīt šīs sajūtas ir ļoti grūti, vēl jo vairāk tāpēc, ka tās ir subjektīvas un katrs meistars, kas jau sen praktizē sava primārā tēla ielikšanu «marionetes» apziņā, runā par savām sajūtām atšķirīgi. Vispār visas sajūtas vienmēr ir individuālas, un šajā gadījumā ir runa nevis par savām, bet cita cilvēka sajūtām. Tādēļ jau pēc pirmā veiksmīgā rezultāta būs bezgala daudz iespaidu! Ir kaut reizi pašam tās jāizjūt, lai jūs šīs sajūtas vairs ne ar ko citu nekad nesajauktu. Šim nolūkam kalpo iepriekšējai^ — 8. TEIA sistēmas solis.

Ja jūs kaut reizi «notversit» otra cilvēka sajūtas, jums tūdaļ kļūs skaidrs, kāda ir viņa nodomu būtība. Ja jums tomēr radīsies kādi sarežģījumi, kas vispār ir maz ticams, jums katrā ziņā palīdzēs domubiedri, kas pavirzījušies tālāk pa evolūcijas ceļu.

TEIA sistēmas 3. pakāpe

9. solis. Vadīšana ar nodomu palīdzību

«Marionete», kas atrodas parazītiskā energoinfor- matīvā lauka ietekmē, kā mēs jau teicām, darbojas pilnīgi loģiski un apzināti, tikai tās izturēšanās «loģis- kumu» nosaka nevis paša cilvēka iekšējā orientācija, bet gan parazītiskā tīkla darbība. «Marionetes» pašas novērtējumu sistēma ir pasīvā stāvoklī. Tāpēc, tiklīdz jūs pārtrauksit ārējā energoinformatīvā lauka ietekmi uz šo cilvēku, viņš būs pilnīgi apjucis.

Man reizēm uzdod jautājumu: vai «marionete» kaut ko jūt brīdī, kad to nošķir no pierastās «barot- nes»? Protams, jūt, taču tas notiek noskaņojuma maiņas līmenī, tā apjūk, cenšas izprast notiekošo. Šīs sajūtas var salīdzināt ar sajūtām, kādas rodas cilvēkam, nokļūstot neierastā vidē: viņš nekādi nevar atcerēties, kā tas ar viņu gadījies, ko viņš vispār šeit dara.

Tieši jums būs jādod atbilde uz šo jautājumu. Jūsu darbības veidos šādi posmi. Pirmajā posmā — to var nosaukt par sagatavojošo — jūs izpētīsit «mērķa» apziņu, «noklausīsities» tā domas, analizēsit, kāds primārais tēls tam būs piemērots. Tad, nākamajā posmā, jums jārada sevī nepieciešamā noskaņa un jāidentificējas ar «mērķi». (Kā to darīt un kādi vingrinājumi jāizpilda, mēs jau aplūkojām). Trešais posms, protams, ir tas, ka jūs attiecīgajā brīdī «mērķa» apziņā ievadīsit to tēlu, ko esat radījis savā apziņā.

Jūs ļoti drīz pārliecināsities, ka, kaut gan mēs sadalījām visu iedarbības procesu tā sastāvdaļās, viss notiek ļoti ātri — gandrīz momentāni. Galvenais ir iegūt nepieciešamās iemaņas un, protams, zināt, ko gribat, lai panāktu vēlamo.

Visdrošāk ir izmantot tieši nodoma tēlus, par kuriem mēs jau runājām. To izmantošanas būtība ir cilvēka darbības ievirzīšana jums vajadzīgajā gultnē. Piemēram, cilvēks strādā kādā noteiktā jomā. Viņš to dara labi — ne naudas dēļ, ne paša darba procesa dēļ, bet gluži vienkārši tāpēc, ka radis strādāt ar pilnu atdevi. Viņam ir lieliskas spējas, tikai nav ienācis prātā likt tās lietā citā darbības jomā. Jūs, izmantojot paņēmienus, par kuriem runāsim mazliet vēlāk, bez sevišķām pūlēm varat panākt, lai cilvēks sāk domāt par darbības veida maiņu. Pietiks ar to, ka jūs tikai iesēsit viņa galvā domu, ka viņš gadiem ilgi veic sev pašam nevajadzīgu darbu, ka viņu tikai izmanto augstākstāvošanās «marionetes», — un viņš visu palaidīs pašplūsmā un izpildīs to darbu, kas vajadzīgs jums.

Cits piemērs. Kāda TEIA sistēmas piekritēja paziņas dēls, jau pusaudzis, nonāca sliktā kompānijā un ilgu laiku tur jutās visai komfortabli. No izdzertajiem alkoholiskajiem dzērieniem, no pīpēšanas (bet pīpētas tika ne tikai parastās cigaretes), viņaprāt, nekāds ļaunums necēlās. Viņam attiecībā uz to bija šāds arguments: ja tas būtu tik kaitīgi, tad neviens nedzertu un nepīpētu, turklāt «kaifs, ko dod alkohols un zālītes pīpēšana, ir neaprakstāms». Nebija iespējams pierādīt pretējo, jo pusaudzis aizvien mazāk pakļāvās vecāku ietekmei un vispār jebkurai ietekmei. Vispārējā brīvības un visatļautības noskaņa, kas valdīja grupā, puisim patika daudz labāk nekā skolas un ģimenes spiediens. Viņš ļoti lepojās, ka nokļuvis šajā kompānijā. Tagad jūs saprotat, ka mātei viņu no tās izvilkt bija gandrīz neiespējami. Bet notika brīnums, pareizāk sakot, tā uzskata māte. Reiz puisi ne no šā ne no tā pārņēma sajūta, ka atrašanās šajā kompānijā vajadzīga ne jau viņam, bet gan viņa «draudziņiem». Kāds gan viņam no tās labums? Mācības pametis novārtā, vēl mazliet — un tiks atstāts uz otru gadu; sabojājis attiecības ar vecākiem un senajiem draugiem, pārstājis apmeklēt sporta sekciju un no stiprākā zēna klasē pārvērties par nīkuli. Tie tad arī bija visi viņa «sasniegumi». Pēc tam, kad pār puisi bija nākusi šī «atklāsme», viss pamazām sāka nokārtoties gan skolā, gan mājās. Brīnumi, protams, nemēdz būt. Gluži vienkārši TEIA sistēmas piekritējs, puiša mātes skolasbiedrs, sniedza ģimenei iespējamo palīdzību un «ieviesa kārtību» puiša smadzenēs. Par viņa nodomu puiša māte, protams, zināja un tīri cilvēciski priecājās par jebkuru palīdzību, taču neticēja, ka «ar kaut kādu viņsaullgu iedarbību var cilvēku no muļķībām atradināt». Bet, kad dēls gluži negaidīti nāca pie prāta, viņa atsteidzās pie mums, laimē starodama, lai no sirds pateiktos. Taču visu to viņa varēja panākt arī pati, ja vien bijušas zināšanas un ticība saviem spēkiem.

Vai tagad pārliecinājāties, ka šāda vadīšana ir pavisam vienkārša? Pēc tam, kad pieradīsit izmantot grāmatā minētos paņēmienus, jūs gūsit tādus panākumus, kādi lielākajai daļai ekstrasensu brīnumdaru nav pat sapņos rādījušies.

Vislabāk ir sākt ar nodomu tēliem: tie ir sava veida pamats iedarbībai ar domformām. Ar laiku, iemanījies šai lietā, jūs varēsit izmantot arī citus, sarežģītākus tēlus, piemēram, ievadīt «mērķa» apziņā nobeigtu loģisku konstrukciju un pat ielikt mutē savus vārdus.

Tātad jūs jau zināt, ka ar tēla ievadīšanas palīdzību varat pārtvert «marionetes» vadīšanu, ko līdz šim darīja energoinformatīvais lauks. Tas ļaus jums manipulēt ar «mērķa» apziņu. Tā rezultātā «mērķis» jums ne tikai nenodarīs nekādu ļaunumu, bet pat sāks darboties jūsu labā.

Dažiem cilvēkiem uz to ir iedzimtas spējas. Lai kur viņi nonāktu, šie cilvēki bez īpašiem pūliņiem var ne tikai piesaistīt sev apkārtējo ļaužu uzmanību, bet arī izdarīt apvērsumu viņu prātos. Par šādiem cilvēkiem mēdz teikt, ka viņi ir dzimuši vadītāji. Kā jūs saprotat, līderis izcejas nevis ar to, kādas idejas iedzīvina, ne ar pašām idejām, bet gan ar to, ka cilvēki viņam seko un viņš spēj tos pakļaut sev. Visas pārējās slavējamās iezīmes — intelekts, darbaspējas, runas dāvanas, karavadoņa talants, protams, arī ir nozīmīgas, bet tās nebūt nav galvenās. Jūs droši vien pazīstat gudrus un strādīgus cilvēkus, kurus cienāt, pat mīlat, bet kuriem nekad nesekosit, ja viņi gribētu jūs kaut kur vest. Ja cilvēks nav spējīgs aizraut sev līdzi citus, viņš nevar būt līderis, lai gan viņam ir tiesības domāt par sevi visu, kas vien ienāk prātā.

Pagātnē atrodam daudzus īstus līderus, kuri nākuši no dažādiem sabiedrības slāņiem un kļuvuši pazīstami visā pasaulē, vienīgi pateicoties savai spējai vest sev līdzi cilvēkus. Viņi kļuva par līderiem nebūt ne nejaušības dēļ, kā tas reizēm gadās, kad nepieciešams vadonis, bet gan tāpēc, ka būt par vadoni — tas bija viņu cilvēciskās dabas kodols. Šādi cilvēki ir vadoņi jebkurā situācijā. Tāds kļuva, piemēram, Ļeņins, kas vadīja 1917. gada revolūciju, Spartaks, kas 73. — 71. gadā pirms Kristus sapulcināja 70 tūkstošus nemiernieku, un daudzas citas līdzīgas personības. Šie cilvēki spēja vest sev līdzi masas, jo viņiem piemita dabas dota spēja manipulēt ar apkārtējo ļaužu apziņu. Mēs nebūt negarantējam, ka jūs, virzoties tālāk pa evolūcijas ceļu, iegūsit tādu pašu slavu un ieiesit vēsturē. Ne jau tas ir vajadzīgs laimei. Bet kļūt par liela kolektīva un vēl jo vairāk savas ģimenes līderi — to jūs katrā ziņā varēsit.

Vadīšanas īpatnības

To, kā pieaug visu darbību rezultativitāte, ja ir augsts to motivācijas līmenis, jūs zināt. Ne velti mēdz teikt, ka cilvēks var panākt visu, ja vien to patiesi grib. Tāpēc jūsu vadītā «marionete» varēs panākt ļoti daudz, ja jūs prasmīgi izmantosit primārā tēla veidošanas paņēmienus; tās darbības rezultāti būtu daudz zemāki, ja jūs to censtos rupji virzīt ar impulsiem, par kuriem runājām iepriekšējās nodaļās.

Kā saprotat, bez «marionetēm», tas ir, cilvēkiem, kuri ievilkti parazītisko enerģiju laukā, jums apkārt ir arī daudz parastu cilvēku. Viņi atšķirībā no «marionetēm» nav bijuši pakļauti pastāvīgai iedarbībai no malas, lai gan nav bijuši arī pasargāti no tās. Viņi ir pieraduši pie epizodiskas ietekmes, kuru pilnībā spēj neitralizēt pēc kāda laika.

To, kas ir nodoma centrā, ļoti viegli pārbaudīt ar loģikas palīdzību. «Marionete» ir pieradusi nepārbaudīt sevī radušos tēlus (un līdz ar to arī visas emocijas, jūtas un spriedumus) un darbojas saskaņā ar tiem, tāpēc ir ļoti paklausīga barojošajai videi. Tādēļ, ja jums izdodas veiksmīgi atslēgt «marioneti» no šāda lauka, jūs pilnībā varat uzņemties tai pierastā parazītiskā lauka sabiezinājuma lomu: mainīsies iedarbības būtība, bet princips paliks iepriekšējais.

Ja jums ir darīšana ar cilvēkiem, kuru apziņa ir nesaduļķota (pareizāk sakot, tā tiek izmantota tikai reizumis), iecerēto nebūs tik viegli īstenot. Sagatavojieties nenovēršamām grūtībām, kas jums traucēs tik ilgi, līdz jūs iemācīsities dot cilvēkam, kas nav pieradis pie iedarbības no malas, tēlus, kuri atbilst viņa uztveres līmenim. Kad jums ir darīšana ar šādiem cilvēkiem, jūsu iedarbībai pēc iespējas vairāk jāharmonē ar «mērķa» personības iekšējo vērtību sistēmu.

Izturieties pret šādu cilvēku uzmanīgāk nekā pret vienkāršu «marioneti», ar lielu, ja tā var teikt, cieņu. Jums neizdosies iedabūt viņa apziņā ko pagadās, bet, ja arī izdosies, tad tikai pēc lieliem pūliņiem, kuri varbūt pat neattaisnosies. Tāpēc mūsu padoms ir: sūtiet šādiem cilvēkiem tikai tos tēlus, kurus viņu apziņa un loģika neuztvers agresīvi; protiet atrast kompromisa variantu starp savu iedarbību un konkrētā cilvēka iekšējo būtību. Piemēram, ko darīt, ja jums traucē kāda patstāvīgi domājoša persona, kurai ir noteikti argumenti (jums par sliktu) un vēlme darboties pret jums?

Ja problēma jāatrisina neatliekami, varat izmantot rupjos impulsus un apspiest šo vēlmi. Bet, kā saprotat, tas nav uz ilgu laiku, un visa jūsu enerģija tiks tērēta tam, lai nepalaistu garām gadījumu, kad jūsu pretinieks var atvērt muti un uzstāties pret jums. Protams, jums gribētos, lai problēma tiktu atrisināta reiz un uz visiem laikiem. Jūs zināt, ka jums neizdosies viņu pārvilināt savā pusē, jo arī viņš, tāpat kā jūs, tiecas pēc saviem mērķiem, apdomā notiekošo, izsver visus «par» un «pret».

Ko darīt šādā gadījumā? Meklējiet kompromisa variantu. Ja jums neizdodas savu pretinieku padarīt par domubiedru, panāciet, lai viņš neuzstājas pret jums, lai viņš visās balsošanas reizēs «hroniski atturētos». Pametiet viņam izdevīgu ideju, palīdziet radīt noteiktu darbības lauku, mēģiniet viņu tādā vai citādā veidā attālināt no sevis. Vispār centieties aktīvāk darboties sociālajā plānā. Kad viņš sāks apzināties, ka traucēt jums nav izdevīgi, tad veidojiet un raidiet viņam attiecīgo tēlu. Tagad viņš jums vairs nevar traucēt.

Lai iecerēto veiksmīgi īstenotu dzīvē, neatstājiet bez ievērības šādu niansi: apkārtējiem raidāmos nodomus nedrīkst tieši saistīt ar situāciju, kuru jūs cenšaties atrisināt. Lai šie nodomi ir vērsti uz kādiem citiem notikumiem, kuriem neviens neveltī nopietnu uzmanību. Tos izmantojot, jūs panākat savu, novirzot cilvēku uzmanību no galvenās problēmas.

Izanalizēsim iespējamo situāciju. Jūsu priekšniekam, piemēram, ne par ko negribas sūtīt jūs ārzemju komandējumā. Viņš lieliski saprot, ka tas sekmēs jūsu profesionālo izaugsmi, bet viņam tas nav sevišķi izdevīgi: kam gan vajadzīgi konkurenti? Turklāt jūs saprotat, ka priekšnieks ir vienīgais nopietnais šķērslis jūsu ceļā, jo citu cilvēku, kas spētu jums traucēt, nav. Jūsu objektīvais pašnovērtējums arī apliecina, ka esat vienīgā nopietnā kandidatūra šim braucienam: jums tas dos vairāk nekā jebkuram citam, un tieši šā iemesla dēļ jūs negrib laist.

Ko var darīt šādā situācijā? Pirmkārt, ne ar vienu nestrīdieties un nevienam nesakiet, ka gribat braukt. Atcerieties: ja saasināsit uzmanību uz situāciju, to pašu darīs arī jūsu priekšnieks un visas jūsu darbības pārbaudīs pēc savas loģikas. Jūsu uzdevums ir pavērst situāciju tā, lai viņam gan jūsu komandējums, gan jūs pats kļūtu pilnīgi vienaldzīgi. Tad viņš jums vairs netraucēs un jūs panāksit savu. Ar ko varat novērst viņa uzmanību? Der pilnīgi viss, kas viņam nozīmīgs un kas var gadīties pa rokai!

Piemēram, jums kļuvis zināms, ka šefam ir slims kuņģis. Nemanāmi nolieciet viņam uz galda avīzi, kurā reklamēti labākie pansionāti, kur ārstē šādas kaites (labi, ka tagad to ir tik daudz). Vēl labāk, ja materiālā būs smalki aprakstīts, kas var notikt, ja slimība tiks ielaista. Ja avīze nonāks priekšnieka uzmanības lokā, varat viņam raidīt konkrētu nodomu— aizbraukt un paārstēties. Bet tālāk vērojiet notiekošo. Bez jūsu iedarbības viņš droši vien noliktu avīzi tur, kur parasti liek makulatūru. Bet kā viņš rīkosies šoreiz? Vērojiet klusi, nemanāmi; klusējiet, ja viņš pēkšņi sāks interesēties, kā šī avīze nokļuvusi uz viņa galda. Ja jūsu priekšnieks ir pietiekami labi nodrošināts un materiālā puse problēmas nerada, ļoti drīz viņš par jums vispār nedomās. Turklāt būs pilnīgi pārliecināts, ka lēmumu parūpēties par savu veselību pieņēmis pats. Jūs savukārt dosities kārotajā komandējumā, turklāt iepriekš rīkojies no visiem viedokļiem pozitīvi: pateicoties jūsu savlaicīgajai rīcībai, uzlabosies cilvēka veselības stāvoklis un, iespējams, pagarināsies viņa mūžs.

Vēlmju tēlu izmantošana citu cilvēku vadīšanā

Bez nodomu tēliem jūs varat izmantot arī vēlmju tēlus. Tas nozīmē, ka jūs varat likt otram cilvēkam mainīt situācijas uztveri, to «palabot». Citiem vārdiem runājot, piespiest viņu vēlēties to, ko vēlaties jūs. Par to, ko jebkura cilvēka dzīvē nozīmē vēlme, mēs jau runājām. Turklāt atšķirībā no nodoma tēla vēlme darbojas ilgāk, jo pieder pie zemapziņas nemotivētajiem signāliem un, kas ir ļoti svarīgi, to gandrīz nekad nepārbauda loģika.

Cilvēks vienmēr tiecas īstenot savas vēlmes, pat ja saprot, ka tas viņam var kaitēt. Un pat tad, ja apzinās to rašanās cēloni, viņš drīzāk gan centīsies īstenot iecerēto nekā piekritīs neitralizēt šo cēloni. Kā tas pusaudzis, kas bija nokļuvis sliktā kompānijā (šo notikumu mēs nesen iztirzājām), skaidri saprata, ka pirms tam, kad bija tajā nokļuvis, viņam negribējās ne kavēt stundas, ne pīpēt zālīti utt., tas ir, viņš labi saprata savu jauno vēlmju rašanās cēloni.

Šķiet, kas gan būtu vienkāršāk kā apvienoties ar citiem vecākiem, skolotājiem un varbūt pat ar policijas palīdzību izdzenāt šo kompāniju ar tās parazītisko ietekmi — un viss atkal nostātos savā vietā? Nē, nenostātos. Jo parazītiskā vide bija iedarbinājusi graujošu programmu, bet tā var pilnībā funkcionēt arī viena pusaudža apziņā. Tagad viņš ir atradis jaunus izklaides veidus un viņam negribas no tiem šķirties. Grupas vēlmes ir kļuvušas par viņa vēlmēm. Vēl vairāk — pat tad, ja šī kompānija izjuktu, viņš atrastu citu tādu pašu vai vēl sliktāku kompāniju, jo, kā jūs zināt, augsts motivācijas līmenis nodrošina ātru iecerētā īstenošanu. Un, ja nebūtu savlaicīgās iejaukšanās, kas nošķīra šo pusaudzi no postošās vides iedarbības, bet pēc tam ielika viņa apziņā citas vēlmes, parazītiskās tieksmes turpinātu šo zēnu vadīt.

Vai cits piemērs: jauns vīrietis, kas visus spēkus veltī virzībai augšup pa karjeras kāpnēm, iemīlas meitenē. Pats viņš pēc dabas ir ļoti lietišķs, apdomīgs; viņa dzīvē galvenais ir sevis apliecināšana, panākot materiālo labklājību un taisot veiksmīgu karjeru. Viņš sevi pilnībā veltī darbam, mācās aspirantūrā, lai iegūtu noteiktu sociālo statusu. Daudzi draugi viņu pamatoti kritizēja par tādu pieeju dzīvei: viņš taču liedza sev daudzus dzīves priekus un elementāru cilvēka laimi. Un tad notika tas, ko neviens no vina nebija gaidījis: viņš ne tikai aizrāvās, bet kaisli iemīlējās, tā teikt, līdz neprātam. Tā, ka aizmirsa gan par darbu, gan mācībām, gan par elementāro iztiku, bez kuras, kā paši saprotat, nav iespējams izdzīvot. Pats nepatīkamākais šajā situācijā ir tas. ka tieši tāda kaisle galu galā mīlestībā nepāraug. Ne velti filozofi vienmēr ir nošķīruši kaisli, iemīlēšanos un mīlestību. Šos jēdzienus sākumā var sajaukt, bet beigās izdzīvo tikai mīlestība. Jebkura kaisle agri vai vēlu izplēn. Tas pats tuvākajā laikā gaidīja arī šo jauno cilvēku. Viņam draudēja briesmas zaudēt gan kaisles objektu, gan visu to, ko viņš jau bija gandrīz sasniedzis.

Visas meitenes, kas gūst panākumus pie vīriešiem, kā zināms, prasa uzmanību. Pašos «vieglākajos» gadījumos vīrietim jāveltī daudz laika savam kaisles objektam. Tā rīkojās arī mūsu varonis. Viņš bija neapdomīgs, nerēķinājās ne ar ko, un rezultāts bija atlaišana no prestiža, labi apmaksāta darba, kā arī atskaitīšana no aspirantūras. Tas viņu neuztrauca, viņš notikušo uzņēma filozofiskā mierā, kļuva par nastu vecākiem un negrasījās sāvā dzīvē neko mainīt. Draugu padomi — aizmirst savu meiteni un nemuļķoties — nedeva nekādu rezultātu, jo cilvēks, pretēji jebkādiem loģiskiem apsvērumiem, apzināti gribēja veltīt visu savu laiku mīļotajai.

Aizgāja pat tik tālu, ka jaunā cilvēka «labvēļi» vecāku un tuvāko radinieku personā palūdza meiteni uz laiku aizbraukt no pilsētas. Viņiem likās, ka vajag tikai «aizvākt meiteni no acīm» (atbrīvoties no nepareizā ceļa izvēles cēloņa), lai viss atkal nostātos savā vietā vai vismaz apturētu gāšanos bezdibenī. Meitene, protams, atteicās to darīt, un vispār jau viņai bija taisnība: šādas problēmas jārisina citādi.

Un šī problēma, lai cik sarežģīta tā bija, tomēr tika atrisināta. Jaunā cilvēka apziņā pēc vecāku lū- gurna tika ielikta noteikta loģiskā konstrukcija (jums vēl būs jāapgūst, kas tas ir), kas ļoti drīz sāka «strādāt» un aizveda pie vēlamajiem rezultātiem. Šīs konstrukcijas jēga bija šāda: ja tu nenāksi pie prāta, šī meitene vēlāk pati tevi pametīs; kāpēc viņai būtu vajadzīgs ģimenes galva, kuram nav darba un nav naudas un kurš prot vienīgi paust savas jūtas. Šai loģiskajai formai tika pievienota vēlme turpināt mācības aspirantūrā un strādāt. Jāteic, ka gan viens, gan otrs iedarbojās. Un ļoti drīz radās jauna laimīga ģimene: tajā bija ne tikai mīlestība, bet arī pārticība.

TEIA sistēmas 3. pakāpe

10. solis. Vadīšana ar vēlmes palīdzību

Tehnika, kuru izmanto, lai nodotu vēlmi otram cilvēkam, ievērojami atšķiras no nodoma nodošanas tehnikas. Viena no atšķirībām ir tā, ka, lai nodotu vēlmes, ir sevišķi precīzi jāuztver «mērķa» jūtu sfēra, tas ir, viņa domas un jūtas «jānoklausās» vēl rūpīgāk nekā nodoma gadījumā. Tas vispirms ir atkarīgs no tā, ka vēlme kaut ko darīt, kā mēs jau redzējām no minētajiem piemēriem, katram vienmēr ir saistīta ar laiku, vietu un konkrētiem cilvēkiem. Pat loti ne- konkrētas, vēl neizveidojušās vēlmes ir saistītas vismaz ar vienu no šiem komponentiem. Cilvēks taču var kaut ko gribēt tikai konkrēti, nevis abstrakti.

Otrs cēlonis ir tas, ka vēlme vienmēr ir vairāk virspusē nekā nodoms. Nodomu varbūt ir vieglāk konstatēt sociālajā plānā, kontaktējoties ar cilvēkiem, bet vadīšanai tas ir neērtāks. Kā jūs atceraties, lai sajustu cita cilvēka nodomu, nākas apzināti slāni pēc slāņa izslēgt savu paša apziņu, un vēlme šajā virknē atrodas pirms elementāra nodoma.

Savā būtībā no enerģētiskā viedokļa var būt tikai divu veidu vēlmes: pozitīvās, kuru jēga ir kaut ko panākt, un negatīvās, kuru jēga ir kaut ko noraidīt vai no kaut kā izvairīties. Taču jebkurā gadījumā tie ir pilnīgi konkrēti centieni, un jums tie jāuzzina, «noklausoties» šos centienus «mērķa» apziņā.

Vēlme turklāt ir saistīta ar nodomu, bet nav 110 tā atkarīga, tā ir nosacījums nodoma pieņemšanai vai nepieņemšanai. Proti, ja ir nodoms un tas nenonāk pretrunā ar vēlmi, tad viss iet kā pa sviestu: cilvēks rīkojas precīzi, droši, citiem vārdiem runājot, viņa ceļā nerodas nekādas iekšējās barjeras. Bet, ja starp nodomu un vēlmi radusies pretruna, nodoms parasti paliek neīstenots. Tātad, ja «mērķa» apziņā ieliksim vēlmi, kas ir pretrunā ar tā nodomu, tad šis nodoms netiks īstenots. Vēlmes izmantošanas sarežģītība vadīšanā simtkārtīgi atmaksājas tieši šīs īpatnības dēļ.

Pirms paņēmiena apguve atcerēsimies mums nepieciešamo koncentrēšanos uz mūsu cilvēciskās būtības kodolu. Ja esat aizmirsis, kā to dara, ieskatieties nodaļas sākumā.

Jūs esat koncentrējies uz savām jūtām, vēlreiz apjautis sev raksturīgās īpatnības apkārtējās pasaules uztverē, savas sajūtas — redzi, dzirdi, tausti — un atteicies no tām, atmetis tās kā uzmanības objektu. Pēc tam to pašu izdarījāt ar savām emocijām un intelektu: gan vienu, gan otru atmetāt kā nevajadzīgus. Tagad galvenais ir jūsu energoinformatīvās būtības centrs jeb jūsu dvēsele. Tagad, šajā vingrinājumā, jūs kārtējo reizi sajutāt savu patieso «Es» tīrā veidā, bez retušas un uzslāņojumiem emociju, prāta un jūtu veidā.

Nu, kad galvenais sagatavošanās posms jau aiz muguras, izdariet to, ko jūs jau protat un esat vairākkārt darījis: paskatieties uz jebkuru cilvēku un sajūtiet, ka centrs, kas atrodas aiz jūsu Ādžņa čakras, un tāds pats viņa centrs — ir viens un tas pats. Ja identifikācija bijusi sekmīga, varat turpināt. Tagad koncentrējieties uz emocijām un vēlmēm, tikai ne vairs uz savām, bet gan «mērķa», — tā jūs sāksit iekļūt viņa emocionālajā sfērā. Droši vien jūs to iemācīsities darīt jau vistuvākajā nākotnē un tad varēsit ielikt «mērķī» savas vēlmes gluži tāpat, kā to darījāt ar nodomu.

Jums ir jārada sev nepieciešamā noskaņa, lai saplūstu ar «mērķi». (Kā to darīt un kādi vingrinājumi jāizpilda trenējoties, mēs jau noskaidrojām.) Un vajadzīgajā brīdī jūs ieliekat «mērķa» apziņā to tēlu, kuru radījāt savā apziņā.

Jūs jau zināt, ka «marionetes» vēlmes un nodomus parasti diktē parazītiskā energoinformatīvā vide. Tie harmonē viens ar otru, tāpēc ir loģiski un saskaņoti. Tas nozīmē, ka energoinformatīvās struktūras ierosinātā vēlme var tikt apmierināta, vienlaikus īstenojot iedvesto nodomu. Tāpēc ir divi «marionetes» vadīšanas paņēmieni. Par pirmo mēs jau runājām. Tā būtība ir iedvest «marionetes» apziņā tikai vēlmi. Tā kā nodoms tai ir palicis iepriekšējais, vēl parazītiskā energoinformatīvā lauka iedvestais, starp vēlmi un nodomu sākas konflikts, kas nenovēršami ietekmēs «marionetes» uzvedību. Novērojot «marioneti», jūs kļūsit liecinieks tās haotiskajām, drudžainajām darbībām — proti, jūs varat viegli izjaukt cilvēka koncentrēšanos un neļaut, lai viņš nonāk tajā iedvesmas stāvoklī, kas ir nepieciešams veiksmīgas darbības priekšnoteikums. Un, ja jūsu «mērķis», piemēram gatavojas teikt runu un vest sev līdzi cilvēkus (kaut vai ražošanas apspriedē vai strīdā, kas notiek komunālajā virtuvē), tam nekas neiznāks!

Ir arī otrs variants. Tas ir nedaudz sarežģītāks, bet tā dotais rezultāts — efektīvāks. Ar šo paņēmienu var mainīt gan vēlmi, gan nodomu (tālāk mēs apgūsim tā saucamo konstrukciju izmantošanu, un to būtība arī ir vienlaicīga iedarbība uz vēlmi un nodomu). Turklāt «marionetes» rīcība, pateicoties jūsu iedarbībai, būs loģiska, secīga, pārdomāta un, ja jums nav iebildumu pret tādu apzīmējumu, — skaista. Jums, visa notiekošā organizatoram, atliks tikai priecāties, vērojot, kā tā izpilda jūsu iecerētos plānus.

Jūs, piemēram, esat atnācis uz tirgu un gribat pie konkrēta pārdevēja nopirkt, pieņemsim, tomātus. Prece tiešām ir laba, skaista, un pārdevējs — pati laipnība. Jūs dodat viņam polietilēna maisiņu, kurā ielikt tomātus, un izbrīnīts pamanāt, ka pārdevēja pieklājība ir tikai lamatas lētticīgajiem, jo viņš, sverot preci, krāpj pilnīgi visus, turklāt diezgan nekaunīgi. Arī jūs, protams, piekrāps, ja neko nedarīsit.

Ko jūs varat darīt šādā situācijā? Protams, varat pēdējā mirklī atteikties no viņa tomātiem, pastaigāt pa tirgu cerībā atrast tādu pārdevēju, kas nekrāp- sies. Bet vai tādu mūsu laikā ir daudz? Turklāt blēdās viņš, bet zaudējumi un nemiers tiek jums! Tad kāpēc gan lai jūs tā vienkārši aizietu? Reizēm der šādiem ierāvējiem dot pretsparu.

Izdariet to, par ko tikko runājām. Mainiet «mērķa», tas ir, pārdevēja, vēlmi. Pametiet viņam, piemēram, ideju ielikt jums svara ziņā divreiz vairāk dārzeņu, nekā jūs prasījāt. Ja gribat kļūt par liecinieku viņa dīvainai, juceklīgai rīcībai, bet pie viena parādīt viņu šādā gaismā pārējo pārdevēju acīs, varam mainīt tikai viņa vēlmi. Viņš nonāks pretrunā ar veco nodomu jūs «apsvērt», un šis konflikts izpaudīsies viņa uzvedībā (viņš vai nu kļūdīsies, aprēķinot maksu, vai arī viņam viss sāks krist ārā no rokām, viņš sarks un kaut ko murminās — bet efekts būs ļoti interesants). Ja jums nav laika un atrasties šā cilvēka sabiedrībā ir nepatīkami, rīkojieties skarbāk: mainiet gan vēlmi, gan nodomu. Viņš ļoti veikli ieliks jūsu maisiņā attiecīgo preci, būs pret jums sevišķi pieklājīgs, smaidīgs un, ja gribēsit, — pat atteiksies no jums ņemt naudu. Galu galā preces viņam ir daudz, kāpēc gan neizlīdzēt labam cilvēkam!

Mainīt tādu cilvēku vēlmes, kuri mazāk pakļauti parazītiskās enerģijas iedarbībai, ir daudz vieglāk un produktīvāk nekā «marionetes» vēlmes. Tā notiek tāpēc, ka vēlmes vienmēr rodas spontāni, tās parasti izpilda ātri un kritiski neizvērtē.

Jums, piemēram, sagribējās apēst saldējumu. Ja jums nesāp kakls un jūs nebaidāties sabojāt apetīti, jūs ejat un to nopērkat. Vai arī nepērkat, ja kāda iemesla dēļ jums no tā jāatturas. Bet jūs nekad sevi nemocīsit ar ilgām un bezjēdzīgām šāda veida pārdomām: «Bet kāpēc man pēkšņi radās vēlēšanās ēst saldējumu?» Parasts cilvēks ir pats sev saimnieks, tāpēc viņam ir dabiska tieksme apmierināt visas savas vēlmes. Tas arī ir pamatā pazīstamajam teicienam: «Vēlmes vajag apmierināt tad, kad tās rodas.»

Bet «marionete» savas vēlmes izpilda spiestā kārtā (pareizāk sakot, nevis savas, bet gan parazītiskās vides vēlmes). Ir visai grūti precīzi aprakstīt šāda cilvēka domas un jūtas, bet kopumā var teikt, ka viņu vada ne tik daudz princips «es gribu», cik nostādne «tā vajag, tā jābūt». Turklāt «marionete» rīkojas pilnīgi apzināti, jo ir pieradusi pie šādām ārējām pavēlēm. Parastajā dzīvē «marionete» bez zināmas pašiedziļināšanās izceļas arī ar spītību. Par cilvēku — parazītisko energoinformatīvo struktūru «marioneti» bieži teic, ka tā dzīvo savā, no citiem izolētā pasaulē un ar to kontaktējas galvenokārt tādas pašas «marionetes», tā paša klana cilvēki. Panākt, lai šāds cilvēks jūs sadzird, ir pilnīgi neiespējami, jo viņa apziņu ierobežo parazītiskā lauka ietekme.

Salīdzinājumā ar parastu cilvēku šāds cilvēks — «marionete» lielākā mērā ir iedziļinājies sevi un savās sajūtās, nedaudz «ieciklējies» tajās. Parasts cilvēks nemēdz tās analizēt — viņš dzīvo, lai īstenotu savas vēlmes, pilnīgi automātiski pieskaņojot tās saviem nodomiem.

Tagad, kad jūs protat manipulēt ar cilvēku vēlmēm un nodomiem, var sākt jaunā paņēmiena — nodoma un vēlmes kombinācijas — slīpēšanu. Šis paņēmiens ļauj ietekmēt situāciju kompleksi, neiedziļinoties «mērķa» iekšējās pasaules niansēs. Tas lieti noder relatīvi virspusējai, taču iedarbīgai kontrolei.

TEIA sistēmas 3. pakāpe

11. solis. Konstrukciju izmantošana citu cilvēku apziņas vadīšanai

Nodoma un vēlmes apvienojumu sauc par konstrukciju. Konstrukcija ir viens no cilvēka psihes pamatelementiem. Tās loma ir ārkārtīgi liela, ne vien cilvēkam apzinoties savas vēlmes, bet arī nākamajā posmā, izstrādājot loģiski pamatotu rīcības plānu.

Protams, nodoms un vēlme — šie divi galvas smadzeņu psihiskās mašīnas elementi — ir savstarpēji cieši saistīti. Pamēģināsim tos apjēgt konkrētos piemēros — mēs taču neapgūstam nedzīvu teoriju, bet mācāmies vadīt apziņu tai līmenī, kāds mums pazīstams kopš dzimšanas, tas ir, no iekšienes (to vēl nav darījusi neviena sistēma pasaulē!).

Pieņemsim, ka steidzaties uz darbu, jums pēc iespējas ātrāk jāizdzer tase tējas un jādodas ārā no mājas. Uz plīts stāv tējkanna, un ūdens tajā teju, teju sāks vārīties. Jums radies nodoms satvert tējkannu, bet tas nonāk konfliktā ar vēlmi izvairīties no kontakta ar to, jo pēdējā brīdī jūs apjēdzat, ka varat apdedzināt roku. Galu galā jums nācās piecelties un paņemt satvēri, ko iepriekš atlikāt malā kā nevajadzīgu.

Vai cits piemērs. Jūs esat nolēmis ilgāk pagulēt: iepriekšējā dienā ļoti nogurāt. Jūs saldi izstiepjaties gultā, tad pēkšņi apjēdzat, ka varat nokavēt darbu un šis kavējums nebūt nebūs pirmais, un, tā kā gribat joprojām strādāt tai pašā organizācijā un saņemt darba algu, tomēr piespiežat sevi celties, bet nodomu ilgāk pagulēt atliekat uz nedēļas nogali.

No otras puses, ja jums nav rosinoša nodoma, vēlme izvēršas neskaidrās ilgās vai beidzas kā neizprotams satraukums. Šādas situācijas ar katru no mums gadās bieži (atcerieties izplatīto joku: «Kaut ko gribas, bet ko īsti — nezinu.»). Pie tā parasti noved nogurums, ko cilvēki bieži neprot novērst. Bet noguruma gadījumā nodoma rašanās kavējas. Tādēļ jācenšas savu dzīvi organizēt tā, lai nogurums jūs pārņemtu pēc iespējas retāk: jāprot pienācīgā veidā nodrošināt sev gan darbu, gan atpūtu. Pats cilvēks jūt diskomfortu, jo viņa vēlme, kas strauji pieaug, nerod piepildījumu. Iekšējās disharmonijas cēloni cilvēks parasti neapzinās.

Reizēm pie tā var novest pat visumā pozitīvas emocijas. Teiksim, trīs nedēļas jūs lieliski pavadījāt laiku dienvidos jūras krastā. Taču beigās sākat just ko līdzīgu neskaidrām ilgām. Šķiet, ka nekā netrūkst, viss ir tik labi! Jūs esat iededzis, pēc sirds patikas ēdis augļus, katru dienu ilgi peldējies jūrā. Par darbu pat dzirdēt negribat un, kad beidzot pie tā ķeraties, ilgi nevarat ieiet parastajā dzīves ritmā. Jums kaut ko gribas, bet nevarat apjēgt, ko īsti. Jūs gluži vienkārši esat noguris atpūsties (dzīvot bezdarbībā). Bet vēlme strādāt neradās visparastākā noguruma dēļ. Kā redzat, nodoms un vēlme ir savstarpēji ļoti cieši saistīti, un no tā, cik precīzi jūs mākat izmantot gan vienu, gan otru, atkarīga tāda vadīšanas instrumenta kā konstrukcija prasmīga apguve. Jūsu rīcībā ir šādi konstrukcijas varianti: nostiprinošā, apspiedošā, atceļošā un aizstājošā. Sāksim ar pirmo.

11. a solis. Nostiprinošās konstrukcijas izmantošanas tehnika

Nostiprinošā konstrukcija kalpo tam, lai nostiprinātu otra cilvēka apziņā to vai citu domu. Piemēram, cilvēka galvā radusies ideja, kas jums ir izdevīga (turklāt nepavisam nav svarīgi, vai jūs viņam to iedvesāt vai arī viņš pats pie tās nonāca). Šo ideju viņš var pieņemt un var arī nepieņemt. Tādas situācijas ir ļoti izplatītas. Katru dienu mēs risinām problēmas, kas saistītas ar braucieniem, iepirkšanos, laika pavadīšanu utt. Un ikreiz, kad jāpieņem lēmums, mēs sev uzdodam apmēram šādu jautājumu: «Vai ir vērts pirkt šos ziemas zābakus, kurus man tik neatlaidīgi piedāvā? Vai to kvalitāte tiešām ir tik laba, kā man tiek teikts, un vai par tiem neprasa pārāk daudz?», «Vai man jāiet ar šo vīrieti uz teātri, ja ir tik brīnišķīgs laiks un varu aizbraukt ar citu savu pielūdzēju uz jūrmalu?»

Atbildes uz šādiem jautājumiem — reizēm svarīgiem, reizēm ne visai — jums nākas meklēt gandrīz katru dienu, kontaktējoties ar cilvēkiem. Pie tā noved jebkurš strīds, attiecību noskaidrošana, viedokļu apmaiņa. Reizēm tie neko būtisku jūsu dzīvē nemaina, reizēm gadās tā, ka šie sīkumi veido dzīvi.

Piemēram, jūs esat tirdzniecības aģents, piedāvājat labu, kvalitatīvu preci. Bet tirgus, kā zināms, tagad ir pārpildīts un par patērētāju jācīnās. Jūs runājat ar veikala direktoru (vai — atkarībā no darba īpatnībām — potenciālo pircēju) un redzat, ka viņš svārstās, izsver visu «par» un «pret» un viņa lēmumu šobrīd var ietekmēt jebkas, un, ja tas nebūs jums par labu, jūs nenoteiktu laiku (līdz nākamajam darījumam, un kad vēl tas būs!) paliksit bez naudas. Jūs viņu uzmanīgi vērojat (un spējat arī noklausīties viņa domas) un pēkšņi redzat, ka uz mirkli viņam pazibēja doma pieņemt jūsu ieteikumu. Jums steidzami kaut kas jāpasāk, jo šis mirklis ir visizdevīgākais ietekmēšanai. Ja jūs tūlīt raidīsit uz «mērķa» apziņu pozitīvu vēlmi, kā jūs to jau protat darīt, līdz ar to jums izdosies nostiprināt tikko jaušamo nodomu un izveidotā konstrukcija sāks darboties.

Protams, nopietnākos gadījumos jūs varat «iedarbināt» konstrukciju, attīstot nodomu patstāvīgi (vai arī uzturēt to ar savu ietekmi, ja tā nav pietiekami stipra). Jūs jau zināt, kā tas darāms. Tiesa, saprātīgāk to darīt nevis divos posmos (izraisījāt nodomu — ķērāties pie vēlmēm), bet gan vienā paņēmienā. Kā atceraties, nodoms «mērķa» apziņā atrodas daudz dziļāk nokā vēlme. Vispirms, dziļākajā līmenī, jūs ieliekat nodomu, bet pēc tam, attālinoties no «mērķa» apziņas uz augstāku līmeni, maināt viņa vēlmes.

Turklāt neaizmirstiet, ka vēlmes domtēls obligāti ietver sevī konkrētu rezultātu. Tātad, ja jūs esat tirdzniecības aģents, neaizmirstiet, kas tieši būtu jānopērk «mērķim» no jūsu piedāvātā preču klāsta, kad un par kādu summu. Ja jūs izlaidīsit vienu no šiem svarīgajiem elementiem, «mērķa» rīcībā radīsies apjukums, bet jums tas pašreiz nepavisam nav vajadzīgs. Šādos gadījumos nostiprinošā konstrukcija ir operatīvs un drošs paņēmiens, kā iedarboties uz apkārtējiem.

11. b solis. Atceļošās konstrukcijas izmantošanas tehnika

Atceļošā konstrukcija kalpo tam, lai nepieļautu, ka «mērķis» veic kādas noteiktas darbības. Ja izmantojam iepriekšējo piemēru par mijiedarbību starp tirdzniecības aģentu un pircēju, tad jūs varat, sajutis «mērķa» nodomu atraidīt jīlsu piedāvājumu, pieskarties viņa apziņai mirklī, kad rodas jums nevēlamais nodoms, un iedvest negatīvu vēlmi. Šajā gadījumā nodoms (atraidīt priekšlikumu) un jūsu iedvestā negatīvā vēlme (atcelt nodomu) nonāks savstarpējā pretrunā. Kā jūs atceraties, nodoms, kas nonāk konfliktā ar vēlmi, paliek neīstenots. Tātad notiks tieši tas, kas jums ir vajadzīgs: jūsu pircējs nevarēs jums atteikt un iegādāsies preci.

Šī konstrukcija, sākot darboties, ielaiž zemapziņā veselu reakciju kompleksu, un šīs reakcijas ir vērstas uz aktīvu izvairīšanos no konkrētās darbības. Šajā gadījumā jums (tas ir, tirdzniecības aģentam) jāizvairās no atteikuma noslēgt iecerēto darījumu.

11. c solis. Apspiedošās konstrukcijas izmantošanas tehnika

Apspiedošo konstrukciju izmanto tad, kad jums vajag, lai situācija pati par sevi izbeigtos. Šādos gadījumos parasti neloģiski būtu izmantot atceļošo vai vēl jo vairāk nostiprinošo konstrukciju. Tās ir efektīvas, kad no cilvēka jāpanāk kāda rīcība. Apspiedošo konstrukciju izmanto tieši pretējos gadījumos, kad ir jāizvairās no kādu notikumu attīstības.

Minēsim šādu piemēru. Jūs braucat transportlīdzeklī bez biļetes. (Šāda situācija ir pazīstama katram pilsētniekam un, starp citu, reizēm rodas pilnīgi saprotamu iemeslu dēļ, bet konduktori un vēl jo vairāk kontrolieri to negrib īpaši ņemt vērā. Šādā situācijā palaikam nonāk visi, pat visdisciplinētākie cilvēki.) Iedomāsimies šādu ainu: jūs ir «atklājis» kontrolieris un pieprasa maksāt soda naudu. Viņam nav jāmokās ar lēmuma pieņemšanu — ņemt vai neņemt soda naudu. Skaidrs, ka jāņem, jo tas taču ir viņa darbs. Tātad ne atceļošo (negatīva vēlme un rīcības nodoms), ne nostiprinošo (pozitīva vēlme un rīcības nodoms) konstrukciju jūs nevarat izmantot.

Ko jūs darīsit šādā situācijā? Variantus — samaksāt soda naudu, iet uz policiju, ja naudas nav, vai, vēl trakāk, sacelt skandālu pa visu vagonu — atmetīsim: ne jau tāpēc mēs apgūstam apkārtējo cilvēku vadīšanas paņēmienus. Mēģināsim rast atbildi uz jautājumu: kāds ir jūsu mērķis šajā situācijā? Visumā tā ir pilnīgi konkrēta: kontrolierim no jums jāatstājas, nesaņemot soda naudu. Ja ņemam vērā, ka daudzi cilvēki katru dienu itin veikli sveikā izkļūst no šādām situācijām, jums nebūs grūti apgūt dažus paņēmienus.

Radot apspiedošo konstrukciju, jūs varat darboties divējādi. Pirmais paņēmiens ir modificēt «mērķa- vēlmi, virzot viņu uz citu rezultātu, bet saglabājot, kopīgo zīmi: pozitīvo vai negatīvo. Ar «pozitīvo» un «negatīvo» sapratīsim iekšējo piekrišanu darboties vai atteikšanos no darbības. Piemēram, iedvesiet kontrolierim vēlmi paēst (kā redzat, pozitīvā zīme saglabājas). Ļoti iespējams, ja jūsu iedvestā vēlme saskanēs ar viņa paša vēlmi, un tad viņš atsauksies uz jūsu «piedāvājumu» gandrīz vai ar prieku. Jūs varat pavērot, kā viņš, par atvieglojumu tādiem pašiem pasažieriem kā jūs, pamās jums ar roku, izkāps no vagona un dosies uz tuvāko kafejnīcu.

Izmantojot otru paņēmienu, jūs varat pieskarties «mērķim» ar savu lauku un mainīt vina nodomu.

Piemēram, aizstāt nodomu piedzīt no jums soda naudu ar citu — atstāt jūs mierā. Turklāt arī iemesls ir acīmredzams: naudas jums nav, bet vest jūs uz policiju iznāks dārgāk, turklāt jūs jau neesat pēdējais «zaķis» vina mūžā.

Ja izmantojat kā pirmo, tā otro paņēmienu, «mērķis» strauji pārtrauc savas rīcības programmas īstenošanu. Tas notiek tāpēc, ka cilvēks nevar darboties, neīstu stimulu rosināts. Jūs taču šajā situācijā maināt kaut ko vienu: vai nu vēlmi, vai nodomu. Lai iegūtu skaidru, spilgti izteiktu rezultātu, ar to vien nepietiek. Tiesa, jums tas arī nav īpaši vajadzīgs: lai apturētu problēmas attīstību, jums pilnīgi pietiek arī ar šādu risinājumu.

Tomēr jums jāatceras, ka «mērķa» rīcība būs neorganizēta, nekonsekventa un nepabeigta. Tāpēc būs labāk, ja jūs, neraugoties uz laika trūkumu, spēsit «saklausīt» «mērķa» iekšējo stāvokli un iedvest cilvēkam tādu ideju, kura harmonētu ar viņa patiesajām problēmām, bet kurai nebūtu tieša sakara ar konkrēto situāciju. Piemēram, jūs uztvērāt, ka viņš ir mazliet izsalcis, — palīdziet viņam apzināties viņa vēlmi paēst. Ja redzat, ka viņš ir vientuļš un cieš no tā, piespēlējiet viņam vēlmi iepazīties ar blakus sēdošo meiteni utt. Šādos gadījumos jūsu iedarbība, izmantojot apspiedošo konstrukciju, būs ievērojami efektīvāka.

11. d. solis. Aizstājošās konstrukcijas izmantošanas tehnika

Pēdējā, aizstājošā konstrukcija ir vajadzīga, lai pilnībā transformētu situāciju «mērķa» apziņā. Tā sastāv no jūsu iedvestā nodoma un tam atbilstošās vēlmes. No tā izriet, ka no visām minētajām konstrukcijām šī būs visefektīvākā, taču prasīs no jums vislielāko meistarību. Šeit nedrīkstam noklusēt kādu šķērsli: nemotivēta vēlme visbiežāk tiek loģiski pārbaudīta, tāpēc jums vajadzēs to īpaši motivēt. To varēs izdarīt patstāvīgi (kaut vai pateikt skaļi) un jau pēc tam ielikt «mērķa» apziņā šo aizstājošo konstrukciju, kas tās īstenošanai iedarbinās zemapziņas mehānismu, saistot to ar piedāvāto situāciju.

Piemēram, jums ir iespēja pavirzīties augšup pa dienesta kāpnēm, un jūs zināt, ka esat to pelnījis. Bet jūsu priekšniekam šai sakarā ir cits viedoklis: viņam gribētos paaugstināt amatā sev tuvus cilvēkus. Izmantojiet aizstājošo konstrukciju: mainiet viņa nolūku un vēlmi sev par labu, neaizmirstot iepriekš radīt attiecīgo motivāciju, — un ļoti drīz visi ieraudzīs jūs jaunā kvalitātē. Vēlmes motivācijai izmantojiet īstus, reālus argumentus, saskaņā ar kuriem jūs pilnīgi pamatoti pretendējat uz jauno vietu. Kad «mērķa» apziņā nostiprinājies jaunās rīcības motīvs, varat iedarbināt pašu konstrukciju.

Tie ir galvenie paņēmieni cilvēka apziņas vadīšanai, izmantojot domformas. Šie paņēmieni ir visai drošs līdzeklis operatīvi taktiskajai cilvēku kontrolei. To radikālā atšķirība no rupjās vadīšanas ir tā, ka šie paņēmieni ietekmē «mērķa» zemapziņu, tāpēc strādā arī pietiekami ilgu laiku pēc iedarbības izbeigšanas. Reāli tie virza cilvēku tik ilgi, līdz sevi izsmeļ, tas ir, līdz tiek izpildīta tajos ieliktā programma un sasniegts jūs interesējošais rezultāts. Radinieties izmantot iegūtās iemaņas. Bez acumirklīgā labuma, ko tās var jums dot, šī prasme ļaus jums izstrādāt savus plānus pilnīgi citā līmenī, nekā ir parasta cilvēka plāni un izvirzīt sev kvalitatīvi citādus mērķus.

Perspektīvā jums, protams, var būt vajadzīgi vēl ilgstošāki iedarbības rezultāti. Pašreiz jūs esat apguvis tam nepieciešamo bāzi. Arī instruments šādai iedarbībai ir: apzināti ģenerētas programmas. Šai tehnikai savā būtībā ir daudz kopēja ar jums jau esošajām domformu izmantošanas iemaņām. Bet, tā kā mēs nemīņājamies uz vifetas un visu laiku virzāmies uz priekšu, jaunās metodikas apguve prasīs zināmu piepūli. Vispār jau ar dažām vienkāršām programmām jūs jau tagad varētu tikt galā. Tomēr mēs iesakām nodarboties ar programmu sastādīšanu un iedvešanu tikai pēc tam, kad būsit pilnībā apguvis darbu ar domformām.

Tas ir saistīts ar to, ka neprasmīgi programmu izmantošanas mēģinājumi ir ļoti nogurdinoši. Jūs tam patērēsit daudz laika un spēka, taču rezultāti nebūs tie labākie. Un tas vienmēr ir nepatīkami. Tāpēc visam savs laiks. Bet, ja jūs jau pietiekami droši izmantojat domformas, ļoti iesaku radināties lietot programmas, jo tagad tās spēj lielā mērā ietaupīt jums laiku un spēkus.

4. NODALA

ILGSTOŠAS IEDARBĪBAS TEHNIKA — PROGRAMMAS CILVĒKA APZIŅAS IETEKMĒŠANAI

Tagad, kad jūs pilnībā esat apguvis domformu izmantošanu, jums izvirzās jauns uzdevums — apgūt programmu lietošanas tehniku. Iepriekšējā nodaļā mēs jau ieminējāmies par programmām, un jūs droši vien sapratāt, cik ļoti nozīmīgas un efektīvas tās ir. Tūlīt arī brīdinu, ka programmas ir pats sarežģītākais jautājums, kas aplūkots šajā grāmatā. To var labi apgūt, tikai pastāvīgi trenējoties.

Viens no visbiežāk uzdotajiem jautājumiem ir šāds: cik daudz laika vajadzēs programmu apguvei? Diemžēl cilvēka daba ir tāda, ka mēs, tiecoties pēc kāda mērķa, baidāmies pārstrādāties. Izlemjot jautājumu par to, vai mums ir nepieciešams kaut ko izdarīt, mēs parasti jautājam sev: vai tas ir tā vērts? Programmu pielietojumā, tāpat kā valodu apguvē, pilnveidei nav robežu. Trenēties un noslīpēt iegūtās iemaņas jūs varat visu mūžu. Taču, apgūstot mūsu metodiku, jūs pamazām pārstājat izturēties pret šo procesu kā pret mācīšanos. Jums programmu lietošana kļūst par sava veida filozofiju, pasaules uzskatu, jaunu skatienu uz dzīvi. Mūsu mācība nav kādu konkrētu iemaņu kopums, kuras var apgūt dažās dienās, bet pēc tam aizmirst; šie paņēmieni ļoti drīz kļūs par jūsu dzīves sastāvdaļu, ietekmēs to un padarīs labāku. Un, ja jūs tos pamatīgi apgūsit, nekad no tiem vairs negribēsit šķirties. Tie būs jums uzticams ceļabiedrs visas dzīves garumā.

Pievērsīsimies piemēram. Jums darbā vajadzēja rakstīt ar rakstāmmašīnu. Jūs divas nedēļas apmeklējāt intensīvos kursus, tad iegūtās iemaņas nostiprinājāt darba procesā un jau pēc trim nedēļām visai veikli drukājāt. Pēc pusgada jūs pārcēla uz citu nodaļu, kur bija profesionāla mašīnrakstītāja, un pēc dažiem mēnešiem no jūsu mašīnrakstīšanas iemaņām gandrīz nekas vairs nebija palicis: iemaņas zuda, jo jūs tās vairs neizmantojāt. Jūs šis fakts nebūt neapbēdināja: vajadzēs — atcerēsities. Tomēr kopumā ne šo iemaņu iegūšana, ne zaudēšana uz jums kā cilvēku neatstāja nekādu iespaidu — kāds bijāt, tāds arī palikāt.

Gadījumā ar TEIA sistēmu viss ir citādi. Pat tad, ja notiks neticamais: jūs pilnībā apgūsit mūsu metodiku, bet pēc tam gluži negaidīti pārstāsit to izmantot (nonāksit, piemēram, uz neapdzīvotas salas vai arī cilvēki ap jums kļūs tik ideāli, ka jebkāda iejaukšanās būtu nevietā), šīs zināšanas jūs nekad nepametīs. Tīri tehniski jūs kaut ko varbūt arī aizmirsīsit, bet nebūs nekādu grūtību to patstāvīgi atcerēties. Taču jūsu pasaules uzskats paliks iepriekšējais. Nemaz nerunāju par to, ka pati šo zināšanu būtība uz visiem laikiem paliks jūsu dvēselē, jūsu atmiņā un jūs vienmēr jutīsities kā cilvēks, kas spēj radīt, pēc savas vēlmes ietekmēt apkārtējo dvēseles un prātus.

No teiktā nebūt neizriet, ka programmu apguves process ir bezgalīgi garš. Labvēlīgos apstākļos jūs kļūsit par savu panākumu liecinieku ļoti drīz. Jūsu panākumi pirmām kārtām būs atkarīgi no tā, cik labi būsit apguvis pirmajā grāmatā sniegto materiālu, cik lielā mērā būsit nostiprinājis savu enerģētiku, cik labi būsit atrisinājis visas savas iekšējās problēmas, kas saistītas ar jauno evolūcijas posmu (mēs par to runājām iepriekšējā, otrajā grāmatā), kā arī no tā, kā būsit apguvis pavisam nesen mācītās cilvēku aktīvās un pasīvās vadīšanas metodes. Ja visus iepriekšējos posmus esat apguvis labi, varat būt pilnīgi drošs, ka viss ies gluži raiti.

Ļoti drīz jūs varēsit iedarboties uz cilvēkiem re- flektoriski — tas kļūs par jūsu paradumu. Programmu lietošana jums būs tikpat dabiska kā sasveicināšanās ar pazīstamu cilvēku, pat tādu, kas ne sevišķi patīk. Turklāt jūsu programma saglabāsies mēnešiem un gadiem ilgi. Jūs kļūsit par slepenu cilvēku dvēseļu veidotāju, būsit liecinieks tam, kā cilvēki, jūsu ierosināti, labprāt darīs to, ko citi pat ar rīkstēm nepiespiestu viņus darīt. Nav tādas cilvēku dzīves sfēras, kas jums būtu neaizsniedzama. Jūs varēsit apkārtējos ieprogrammēt uz veselību, laimi, mīlestību. Un pats jutīsities kā cilvēks, kas spēj harmonizēt ne tikai savu dzīvi, bet arī apkārtējos cilvēkus padarīt labākus un laimīgākus.

Kas tad īsti ir programma cilvēka psihei? Mūsdienu zinātnieki, kas pēta cilvēka smadzeņu darbību, nonāk pie šāda secinājuma: cilvēka smadzenes savas funkcionēšanas ziņā ļoti līdzinās datoram. Šis salīdzinājums jums, iespējams, ne visai patiks, bet, to izmantojot, mēs nebūt necenšamies noniecināt cilvēku, atņemt viņam tīri cilvēcisko vienreizību un visā pielīdzināt viņu mašīnai. Mēs runājam tikai par dažiem smadzeņu darbības aspektiem (kad būsim iztirzājuši piemērus, jums kļūs skaidrs, ko es ar to domāju). Turklāt, ja zināsim, kādus elementus analizēt, apziņas mehāniskā daba kļūs pilnīgi skaidra. Nav taču noslēpums, ka mūsu iekšējais «Es» nebūt neaprobežojas ar mūsu pašu intelektu, emocijām, jūtām utt. Mēs to visu jau zinām, tāpēc nekādā veidā negrasāmies apdraudēt cilvēka dvēseles patieso kodolu (kas ir tā pati «es esmu» sajūta, kuru mēs iemācījāmies sajust un kuru neviens vēl nav izpētījis). Tad nu noskaidrosim, kādā ziņā cilvēka apziņu var salīdzināt ar datoru.

Jūs droši vien esat ievērojis, kādu nozīmi jūsu dzīvē ieņem noskanošanās uz tiem vai citiem notikumiem. Ja jūs dodat sev konkrētu ievirzi uz kaut ko, piemēram, uz panākumiem, vai pretēji — uz neveiksmi, šī ievirze katrā ziņā nostrādā. Var pat teikt kategoriskāk: lielu daļu no tā, kas jūsu dzīvē notiek, — gan slikto, gan labo — zināmā mērā pieļaujat vai pat izplānojat jūs pats. Tas notiek tādēļ, ka jūs pats pēc savas vēlmes vai kādu energoinformatīvo lauku ietekmē programmējat tos vai citus notikumus savā dzīvē (vēlreiz ļoti iesaku atcerēties iepriekšējās grāmatas materiālu).

Jau XIX gadsimtā cilvēki ievēroja, ka uzvarošās armijas kareivji izveseļojas ātrāk nekā zaudējošās armijas kareivji. Tas notiek tāpēc, ka pirmie deg nepacietībā atkal atgriezties frontē, jo zina — viņu piedalīšanās palīdzēs atbrīvot dzimteni no iebrucējiem. Viņi ir orientēti uz drīzāku atgriešanos ierindā. Viņu apziņā strādā konkrēta programma, kas prasa visu savu spēku atdošanu, lai sasniegtu noteiktu rezultātu— atbrīvotu dzimto zemi no iebrucējiem. Tāpat tika pamanīts arī tas, ka neatkarīgi no pašiem drausmīgākajiem apstākļiem, kādos karavīriem nācās dzīvot (aukstums, slikta pārtika, elementāro sadzīves ērtību trūkums), armijā ļoti reti bija sastopamas organiskas saslimšanas. Tas notika tāpēc, ka cilvēku psihe nepieļāva šādu slimību rašanos. Tā bija ieprogrammēta uz fizisko veselību, un visu, kas bija nepieciešams fiziskās veselības saglabāšanai, programma nodrošināja. Kā redzat, zināma līdzība ar datorprogrammām ir redzama. Palaid programmu — un tā strādā. Taču pasargāt cilvēku no negatīvas ārējās iedarbības, piemēram, no nodevības, ievainojuma, virsnieku patvaļas, — tā tomēr nevarēja. Bet, ja arī varēja, tad visai nenozīmīgi. Tas attiecas uz tiem gadījumiem, kad cilvēks neapzināti lietoja paņēmienus, kurus mēs jau esam iemācījušies likt lietā.

Tomēr cilvēka psihei paredzētā programma ir daudz sarežģītāka. To nevar tā vienkārši uzrakstīt un tad ievadīt ar klaviatūras palīdzību. Sī programma ir sarežģītāka, ja to radāt nevis sev, bet kādam citam cilvēkam, kuru gribat vadīt. Jūs, zinot TEIA sistēmas vadīšanas metodiku, jau saprotat, ka šo programmu, plānojot veiksmīgu lietas iznākumu, jums nāksies ielikt sava «mērķa» apziņā, izmantojot tikai jums pieejamās energoinformatīvās metodes. Tāpēc vispirms tiksim skaidrībā par to, kāda ir šī programma un kā to var radīt.

Cilvēka apziņai paredzēto programmu teorija

Kā jūs sapratāt no iepriekšminētajiem piemēriem, programma — tā ir jūsu paša doma darbībā. Tās mērķis ir kāda konkrēta uzdevuma izpilde. Programma ietver sevī četrus elementus. Katrs no tiem jums skaidri jaapzinās, citādi nevaresit to ielikt «mērķa» smadzenēs.

Tātad pirmais elements — tas ir apraksts jeb situācijas raksturojums, tās problēmas raksturojums, ar kuru esat saskāries. To radot, jums jāspēj skaidri iztēloties visu situāciju, kuru vēlāk ieliksit «mērķa» apziņā. Tai jābūt spilgtai, konkrētai un uztveres ziņā viennozīmīgai.

Otrais elements — motivācija darbībai. Tā ietver sevī jūsu nākamās rīcības pamatotu cēloni un tieši izriet no situācijas, kurā cilvēks nokļuvis.

Trešais elements — darbības tēls (jeb engramma), kas radies tiešā situācijas raksturojuma un darbības motīva ietekmē. Arī tam jābūt spilgtam un viennozīmīgam. Ja pats būsit apjucis un neizlēmīgs, tāda pati būs arī tā cilvēka rīcība, uz kuru jūs iedarbosities.

Un pēdējais, ceturtais elements — jūsu darbības rezultāts, proti, tas, ko plānojat sasniegt, atrisinājis to vai citu problēmu.

Skaidrības labad aplūkosim secīgi pa posmiem vienu no tām vienkāršajām programmām, kuras jūs katru dienu īstenojat.

Pieņemsim, ka jūsu bērns saslimis, viņam ir stiprs klepus (tas ir jūsu situācijas raksturojuma pirmais elements). Jūsu tālākas darbības motīvs (programmas otrais elements) ir tas, kā jūs gribat viņu izdziedināt. Turklāt jūs precīzi nezināt, kas ar viņu ir, cik nopietni viņš saslimis. Nākamā jūsu darbība (trešais elements) ir ārsta izsaukšana uz māju. Bet rezultāts, kuru jūs vēlaties sasniegt ar ārstēšanas palīdzību, ir vesels, aktīvs bērns un jūsu atgūtais sirdsmiers.

Vai cits piemērs. Jūs esat apmaldījies mežā (situācija). Motīvs darbībai — jūsu vēlme izkļūt no meža, jo mājās jūs gaida ģimene, kas drīz sāks uztraukties, turklāt rīt jums jābūt darbā. Jūs jau iedomājaties, kā jūsu mājinieki jūs meklē, zvana policijai, zvana uz visām slimnīcām un morgiem. Tad jūsu iztēle aiznes jūs uz darbu, un jūs skaidri iztēlojaties, kāds izskatīsities kolēģu un stingrās priekšniecības acīs, visiem stāstot, cik tumšs bija mežs, kā jūs noklīdāt no pārējiem un cik uztraukts bijāt.

Šajā gadījumā motivācija savas enerģētikas ziņā var krietni pārspēt visus pārējos programmas elementus un tādējādi sagraut visu programmu. Jūs varat būt tik lielā mērā noraizējies par notikušo, ka jums var rasties nopietnas problēmas ar darbības (rīcības) engrammas izstrādi. Ne velti saka: ja cilvēks kaut ko ļoti vēlas, neprātīgi pēc kaut kā tiecas, tas viņam kļūst nesasniedzams. Mans padoms šādā gadījumā ir: samaziniet rīcības motivāciju un tikai tad pārejiet pie nākamā programmas posma. Tas ir viens no pamatnoteikumiem programmu sastādīšanā un izmantošanā.

Tātad jūs esat mežā. Jums būs kaut kas jādara. Katrs cilvēks šādā situācijā rīkojas citādi. Viens mēģina orientēties pēc kompasa vai saules, cits ieklausās skaņās, kas liecina, ka netālu ir šoseja, dzelzceļš vai citi cilvēki, vēl cits mēģina sakliegt savējos. Jebkurā gadījumā cilvēks cenšas izstrādāt rīcības engrammu, ja to prasa situācija. Tā veidojas programmas trešais elements. Un tas viss tiek darīts cerībā sasniegt noteiktu rezultātu (ceturtais elements): atgriezties mājās laikus un ierasties darbā, it kā nekas nebūtu noticis.

Programmas var būt elementāras, pavisam vienkāršas, automātiski radītas vai divdesmit reizes dienā, tās neprasa nekādu situācijas apsvēršanu un darbības plāna izstrādāšanu, bet var būt arī sarežģītākas situācijas, tādas kā piemērā ar mežā apmaldījušos cilvēku, vai pat vēl sarežģītākas. Ja runa ir par kādas sarežģītas dzīves problēmas risināšanu, programmas radīšana var prasīt ļoti daudz laika. Kā jūs vēlāk pārliecināsities, pats sarežģītākais tajā ir trešais elements, rīcības engramma. Šajos gadījumos cilvēks nezina, tieši kas jādara, lai nodrošinātu rezultātu. Un ir skaidrs, ka tad, kad trūkst kaut viena programmas elementa, programmas kā tādas nav un, gluži dabiski, tā nedarbojas.

Pievērsiet uzmanību faktam, ka tajos gadījumos, kad visi četri programmas elementi ir skaidri saskatāmi, tā strādā kā vienota doma. Cilvēka apziņai nav nekādas vajadzības to sadalīt elementos. Tas vajadzīgs vienīgi mums, bet arī tikai dažkārt, lai saprastu tās darbības mehānismu. Ja viss ir skaidrs, mūsu apziņa to uztver kā vienu veselumu.

Bet, tiklīdz esat šo programmu skaidri apzinājies, jums tūlīt rodas cita dilemma — iedarbināt šo programmu vai nedarīt to. Turklāt jāatzīmē, ka gatavas programmas diezgan bieži netiek iedarbinātas, jo tās pārbauda atkarībā no situācijas vai nu nodoms, vai vēlme. Šī pārbaude tieši neietilpst programmā, bet ir neizbēgama — un tāpēc ļoti svarīga.

Uzskatāmības labad atgriezīsimies pie mūsu pirmā piemēra: saslimis bērns. Ja jūs nevēlaties (negatīva vēlme) ņemt slimības lapu, jūs centīsities nevis izsaukt ārstu, bet tikt galā ar mājas aptiekas līdzekļiem: vitamīniem, karstu pienu, sinepju plāksteriem un izsauksit ārstu tikai galējas nepieciešamības gadījumā. Ja jums neskādētu kādas dienas pavadīt mājās (darbā jūsu slimības lapas nevienu nekaitina, bet mājās sakrājies daudz darāmā un jūsu klātbūtne ir nepieciešama), —jūs izsauksit ārstu nekavējoties (pozitīva vēlme). Svarīgs ir jau izveidojies nodoms — izmantot vai neizmantot ārsta pakalpojumus. Ja šādos gadījumos jūs vienmēr sliecaties neuzticēt sava bērna veselību gadījumam, šis princips — vienmēr konsultēties ar ārstu — droši vien nepievils jūs arī šoreiz. Jūs katrā ziņā izsauksit ārstu pat tad, ja acīmredzamas nepieciešamības to darīt nav, un izņemsit slimības lapu, lai paliktu mājās. Bet, ja jūs principā esat izlēmusi to nedarīt, tad droši vien ārstēsit bērnu ar mājas aptiekas līdzekļiem.

Šie piemēri, jādomā, jums palīdzēja saprast, kas ir programma, kā tā darbojas un, pats galvenais, kāda ir tās loma cilvēka dzīvē. Mūsu metodikas apgūšana ļaus jums bezgalīgi paplašināt savas ietekmes loku sabiedriskajā un personiskajā plānā. Tā kā lielākā daļa panākumu mūsu dzīvē ir atkarīga no tā, cik labi mēs protam kontaktēties ar citiem cilvēkiem, jūs pilnīgi varat izvairīties no situācijām, kuras nespējat pavērst sev par labu.

Programmām ir kāda svarīga priekšrocība salīdzinājumā ar visiem jau apgūtajiem paņēmieniem: to izmantošana nav saistīta ar blakusefektiem, tādiem kā spiediena un kontroles sajūta, ko piedzīvo «mērķis». Programmas ir pilnīgi dabiskas un neizraisa cilvēkā vēlēšanos tās atgrūst. Kā jūs atceraties, pat iedarbojoties ar bāzes domformām, kas maina «mērķa» apziņu, pusē gadījumu jūs savā «mērķī» izraisījāt apjukumu un disharmoniju. Cilvēks, kaut arī viņš ir «marionete», lielākā vai mazākā mērā tiecas analizēt notiekošo, tāpēc jūsu iedarbība var būt pietiekami ilga, lai jūs īstenotu savus plānus, tomēr ne bezgalīga.

Programmas atšķirībā no domformām paredz ļoti smalku iedarbību uz «mērķa» zemapziņu, tās organiski iekļaujas šā cilvēka iekšējā pasaulē un nerada tajā disharmoniju. Reiz es pavaicāju jaunietim, kuru ārstnieciskos nolūkos nācās pakļaut domformu iedarbībai, kāpēc viņš rīkojās sev un apkārtējiem tik negaidītā veidā; vai viņa uzvedību noteica kādas personiskās īpatnības vai arī šajās viņam un pārējiem negaidītajās minūtēs kāds izsita viņu no ierastajām sliedēm, un, ja tā, tad kas tieši (par to, kuros brīžos notika iedarbība, viņam, protams, netika teikts). Pēc jaunieša vārdiem, šajos brīžos viņu pārņēmušas dīvainas jūtas, kaut kas līdzīgs «tieksmei aizsargāties un atbrīvoties no kaut kā tāda, kas tai brīdī nesaprotamā veidā iemājoja viņa dvēselē un sāka tur dzīvot pret paša gribu». Atbrīvoties viņam, protams, neizdevās. Domforma strādāja nekļūdīgi. Lai gan kopš tā brīža bija pagājis diezgan daudz laika un pati iedarbība jau sen beigusies, tomēr jaunietim šī sajūta no atmiņas nebija izgaisusi.

Programmu priekšrocība ir ari tā, ka tās var likt lietā, izmantojot pilnīgi atšķirīgas metodes — gan enerģētiskās, gan verbālās. Pirmās metodes būtība ir tieša ielaušanās «mērķa» apziņā (tā ir galvenā līdzība ar domformu iedarbību). Verbālās metodes paredz ietekmēšanu ar vārdiem. Šajā gadījumā jums būs jāapgūst īpaši paņēmieni, teiksim, balss režīma izmantošana (par to sīki stāstīsim nākajamā nodaļā) un vēl daži citi paņēmieni.

Verbālo programmu lietošana nav nekāds jaunums, to civilizācija slīpējusi gadsimtiem ilgi. Jūs pats bieži esat piedzīvojis to, kā jūsu rīcību un pat pasaules uzskatu ietekmējusi saskarsme ar to vai citu cilvēku. Droši vien jūsu dzīvē ir bijuši cilvēki, kuri visai ilgu laiku spēja jūs stipri ietekmēt. Turklāt tas, ko viņi jums teica, ļoti reti atšķīrās no tā, ko jums bija teikuši citi cilvēki. Tikai tie citi neprata piekļūt jūsu dvēselei, bet šie — prata. Citi cilvēki varēja jūs rosināt uz to pašu vai kaut ko gluži pretēju, bet tas, kas nāca no viņiem, jūs nekādi neietekmēja.

Kāpēc vienam cilvēkam ļaudis allaž gatavi sekot, uzskatīdami viņu par savu līderi, bet citam, kas aicina uz to pašu, — ne? Kāpēc pie vienas mūzikas skolotājas jūsu bērns ne tikai slikti apgūst uzdoto, bet ari parāda jebkādu muzikālo spēju trūkumu, bet pie citas nez no kurienes parādās spējas un līdz ar to arī uzcītība un centība? Atbildi uz šiem jautājumiem jūs droši vien uzminējāt: šīs personības prata reizēm apzināti, reizēm neapzināti tā ietekmēt apkārtējos, ka cilvēki kļuva par viņu ideju un centienu dzīvu iemiesojumu.

Programmu lietošana parasti tiek maskēta ar tādiem miglainiem terminiem kā «oratoru māksla», «diplomātija», «saskarsmes psiholoģija». Taču mums viss jānoliek savā vietā. Jo aiz šiem vārdiem slēpjas citu cilvēku psihes kontrolēšanas metodes, kurām mēs tiekam pakļauti ik dienas. Tomēr īstu pilnību šie paņēmieni nav sasnieguši tieši savas aizplīvuro- tības dēļ. TEIA sistēmas ietvaros viss, paldies Dievam, ir pareizi orientēts. Šajā nodaļā mēs pievērsīsimies programmām, kuras paredz manipulēšanu ar cita cilvēka apziņu, bet nākamajā — uzvedības un verbālajiem paņēmieniem, kas palīdzēs jums iemantot daudz noderīga.

Tātad jūs jau zināt, kas ir programma un kāda ir tās loma iedarbības procesā. Bet kā programma tiek veidota un kā var iejaukties vienā vai otrā programmā?

TEIA sistēmas 3. pakāpe

12. solis. Programmu sastādīšana cita cilvēka apziņas ietekmēšanai

Programmu lietošanas apguves sākumposmā ir praktiski neiespējami izmantot tikai energoinformatī- vās metodes. Tas tāpēc, ka ir ļoti grūti ņemt vērā visu «mērķa» iekšējai pasaulei ierasto tēlu kopumu un savstarpējo sakaru. Tādēļ mēs tagad neaplūkosim situācijas, kad iedarbība uz apkārtējiem notiek tikai ar enerģētisko metožu palīdzību. Pieņemiet zināšanai faktu, ka, neraugoties uz acīmredzamo sarežģītību, tāda iedarbība ir pilnīgi iespējama, taču ne tagad. To varēs īstenot tad, kad jūs pastāvīgi pilnveidosit tehniku, kas nodrošina tēlu pārņemšanu no sava «mērķa» apziņas, un, pastāvīgi trenējoties, attīstīsit sevī kaut ko līdzīgu telepātijai un prasmei tieši kontrolēt citus cilvēkus. Pašreizējā mācību posmā tas nav iespējams.

Tāpēc praksē tiek izmantoti vairāki kombinētas iedarbības varianti.

Pirmā varianta būtība ir tā, ka programma tiek formulēta vārdos, turklāt tai tiek sniegts energoin- formatīvais atbalsts vēlmju līmenī.

Tagad pievērsīsimies programmai, kuras īstenošana var palīdzēt šādā situācijā. Pieņemsim, ka mājās izbeigušies produkti un jums kāds no saviem laiskajiem ģimenes locekļiem jāsūta uz veikalu. Labprātīgi vienoties neizdodas (vīrs kā parasti gulšņā uz dīvāna un lasa avīzi; vecākā meita pļāpā pa tālruni ar paziņu, jūs esat aizņemta ar jaunāko dēlu un nevarat iziet no mājas). Viņi visi ir pilnīgi droši, ka nepaliks neēduši, jo ir pārliecināti, ka jūs kaut ko izdomāsit un kaut kā no šīs situācijas izgrozīsities. Turklāt rodas iespaids, ka pusdienas vajadzīgas tikai jums un ēst šajā mājā gribat tikai jūs. Jums atliek vai nu sacelt lielu skandālu un tā izraisīt vispārēju neapmierinātību, vai arī pašai iet uz veikalu, lai gan pēc tam visi vēl stingrāk uzsēdīsies jums uz kakla, vai arī trešais variants — prasmīgi izmantot manipulēšanas tehniku attiecībā uz kādu no jūsu mājiniekiem. Domāju, ka tagad jūs priekšroku dosit pēdējam variantam.

13. zirn.

Vispirms izvēlieties to ģimenes locekli, no kura šā jautājuma risināšanā būs visvairāk labuma. Ja jūsu meita nav radināta saimniekot, tad droši vien izvēle kritīs uz laulāto draugu. Vispirms formulējiet programmu vārdos, neizlaižot nevienu tās elementu. Tā varētu skanēt apmēram šādi: «Mājās beigušies produkti. Mums abiem un bērniem kaut kas ir jāēd. Aizej uz veikalu un kaut ko nopērc, lai būt ko ēst pusdienās.» Ja jūs pilnībā uzticaties vīra gaumei kulinārijas jomā, programmā varat neprecizēt, kas tieši jāpērk: viņš nopirks to, kas pašam vislabāk garšo. Ja jums ir kādas šaubas par to, kā viņš iztērēs naudu, pasakiet, kas viņam jānopērk: gaļa, zivis, siers, eļļa, āboli utt.

Formulējot programmu, jūs vienlaikus dodat tās energoinformatīvo pastiprinājumu vēlmes līmenī. Piemēram, ieliekat vīra apziņā vēlmi garšīgi paēst («GRIBU liellopu aknas ar majonēzi un kartupeļiem»). Ierosināt vēlmi jūs jau iemācījāties, ar to jums problēmu nebūs. Lai nu ko, bet aknas un kartupeļus viņš jums atnesīs, pat ja vajadzēs ieiet vairākos veikalos. Šajā situācijā rīcības nodomu «mērķis» izveido patstāvīgi un darbība parasti notiek nekavējoties.

Otrais variants. Tā iedarbību rada tikai vārdos formulēts rīcības tēls, turklāt tā rezultāts tiek energo- informatīvi atbalstīts. Mūsu gadījumā rīcības engramma ir — «aiziet uz veikalu pēc produktiem»; pārējo programmas daļu jums nevajag izklāstīt. Skaidri izrunājot programmas trešo elementu, pievienojiet spēcīgu tās rezultāta enorgoinformatīvu atbalstu — paēst garšīgas pusdienas. Labi, ja tajā ir iekļauts vēlmes elements, kas pēc savas būtības sakrīt ar rezultātu. Šajā gadījumā rezultāta tēlu jūsu vīra («mērķa») apziņa izmantos vēlmes izstrādāšanai. Rīcības nodoms arī ir viņa psihes darbības produkts.

14. zīm.

Šis variants izraisa nedaudz palēninātu reakciju salīdzinājumā ar iepriekšējo: jūs izi'unājat tikai vienu programmas elementu, tāpēc «mērķim» pārāk daudz jānoskaidro pašam savā apziņā patstāvīgi. Tomēr šim paņēmienam ir ari dažas priekšrocības. Pirmkārt, tas ekonomē iedarbību veicošā cilvēka spēkus (sievietei, kura vada mājas saimniecību un strādā algotu darbu, vai vīrietim, kuru nogurdinājušas svarīgas darīšanas, tas nav mazsvarīgi); otrkārt, šis paņēmiens organiskāk iekļaujas «mērķa» apziņā, jo darbības motivācija ir viņa paša.

Trešais variants. Tā iedarbības pamatā ir vārdos formulēts rīcības tēls un vienlaicīgs spēcīgs šīs rīcības nodoma enerģētisks atbalsts. Tas var būt ļoti efektīvs attiecībās ar kolēģiem, kuru uzmanību parastā veidā nav iespējams piesaistīt. Tāpēc visās darba lietās

Piemēram, jums ir interesantas idejas un plāni, kuru īstenošana palīdzētu jums un jūsu kolēģiem ievērojami palielināt ikmēneša ienākumus. Bet jūs zināt, ka vienīgā iespēja, kas to nodrošinātu, ir jūsu paaugstināšana amatā. Tomēr priekšniecība ne visai vēlas jūs izvirzīt: tai ir citas, «vajadzīgākas» kandidatūras. Ko jūs varat darīt šajā situācijā? Dabiski, izmantot nevis rupjās iedarbības metodes, kas jūsu pašreizējā attīstības posmā sevi jau izsmēlušas, bet gan programmas. Visdrīzāk jūs varat panākt, lai priekšnieks «sāk gribēt» paaugstināt tieši jūs, nevis kādu citu. Šai viņa vēlmei jābūt ļoti patiesai. Tādā gadījumā jums ir nodrošināta ilga un veiksmīga atrašanās jaunajā amatā. Vārdos formulējiet programmas trešo elementu. Piemēram: «Gribu kļūt par mārketinga pētījumu nodaļas priekšnieku.» To darot, sniedziet spēcīgu rīcības nodoma energoinformatīvo atbalstu. Iedvest nodomu, tāpat kā vēlmi, jūs jau protat. Šajā gadījumā visus motīvus izstrādās pats «mērķis», tas ir, jūsu priekšnieks. Viņš pats sev atbildēs uz jautājumu, kāpēc vajag jūs paaugstināt amatā. Ja viss tiks izpildīts pareizi, variants «sāks strādāt» gandrīz uzreiz. Aizkeršanos var izraisīt tas, ka «mērķis» tomēr veic zināmu pretdarbību. Taču tas notiek ne jau vienmēr, jo darbā ar «marioneti», kas pieradusi pastāvīgi pakļauties parazītiskajam energoinformatī- vajam laukam, tas ir visdrošākais paņēmiens. Turklāt šāda attieksme veido «mērķī» pieradumu pakļauties. Jūsu priekšnieks formāli var palikt savā vietā, ja jūs nepretendējat uz viņa krēslu, bet īstenībā viņš aizvien biežāk ieklausīsies jūsu teiktajā un visu, kas nāks no jums, pieņems kā patiesību pēdējā instancē. Protams, dienesta attiecībās tas var būt visai noderīgi.

Ceturtais variants. Tas sastāv no situācijas verbāla apraksta un enerģētiski ļoti spēcīgi motivētas vēlmes.

Kā piemēru izmantosim jau minēto sadzīves ainu: sieviete sūta vīru uz veikalu pēc produktiem. Kāds var būt situācijas raksturojums šajā gadījumā? Kaut

16. zim.

vai tāds: «Mājās galīgi nav ko ēst!» Izrunājot šos vārdus, jums jānodrošina vēlmes spēcīga enerģētiskā motivācija. Tā ir jau zināma — garšīgi paēst. Tā kā nodomu «mērķa» apziņa izstrādā patstāvīgi un jūs nepieminat programmas pārējos komponentus, rezultātu vajadzēs mazliet pagaidīt, jo jūsu «mērķim» taču «jānobriest» rīcībai, kas tiek no viņa gaidīta. Bet, ja jūs vēl gluži nemirstat aiz bada, tad kādas 10—15 minūtes neko nenozīmē! Toties vēlāk jūsu vīrs būs pilnīgi pārliecināts, ka viss, ko viņš izdarījis, ir viņa paša rūpes par mīļoto ģimeni.

Piektais variants. Tajā ir zināmi spēka elementi, un to veido konstrukcijas un rīcības engrammas kombinācija. Iepriekšējā nodaļā jūs jau uzzinājāt, ka konstrukcija ietver sevī nodoma un vēlmes kombināciju. Mūsu situācijā jūs varat iedvest «mērķa» (vīra) apziņā vēlmi ar strauju un noteiktu rīcību pārvarēt izsalkumu un tai atbilstošu nodomu.

Kā jūs atceraties, saistībā ar konstrukcijas izmantošanu «mērķim» parasti rodas neskaidra baiļu vai

17. zim.

apmulsuma sajūta. Tiklīdz redzēsit, ka vīrs pēc paša vēlēšanās piecēlies no dīvāna un par kaut ko norūpējies staigā pa istabu, it kā būtu kaut ko pazaudējis, pavaicājiet, par ko viņš ir noraizējies un vai negrib iziet svaigā gaisā izvēdināt galvu un pie viena arī ieiet veikalā — gan viņam būs patīkami, gan mājiniekiem labums. Tāpat kā iepriekšējā gadījumā, arī tagad «mērķis», lai gan jūtas nedaudz satraukts pašā iedarbības sākumā, nesajūt nekādu spiedienu no jūsu puses. Tieši otrādi — viņš jums būs tikai pateicīgs par īstajā laikā izteikto priekšlikumu, jo tādējādi jūs palīdzējāt aizpildīt tukšuma sajūtu, kas pēkšņi bija pārņēmusi «mērķi».

Un pēdējais, sestais variants. Tā būtība ir vārdos formulēts programmas rezultāts, tās ceturtais elements, un spēcīgs nolūka enerģētisks atbalsts.

Kā piemēru atkal izmantosim pazīstamo situāciju. Tātad darbības rezultātam jābūt garšīgai maltītei. Precīzi formulējiet to. Piemēram: «Pagatavosim šodien garšīgas pusdienas!» Un enerģētiski nodrošiniet

18. zīm.

nodoma rašanos. Šajā gadījumā rezultāta tēlu «mērķa» apziņa izmantos kā priekšnoteikumu vēlmes izstrādāšanai. Šis paņēmiens parasti tūdaļ darbību neizraisa, bet labi iekļaujas «mērķa» apziņā, jo rīcības motivācija — aiziet uz veikalu — ir viņa paša.

Tāda ir vispārīgā programmu izmantošanas tehnika. Mēs aplūkojām sešus to tehniskās lietošanas variantus. Var rasties jautājums: kuru no minētajiem variantiem lietot praksē? Ļoti drīz jūs pats to noteiksit bez kādām pūlēm. Pati situācija jums to pateiks priekšā.

Mēs ar nolūku parādījām visus variantus pašās vienkāršākajās situācijās. Neatkarīgi no tā, cik sarežģīta ir problēma, kuru jūs gribat atrisināt, programmas darba princips paliek nemainīgs. Un sākt vislabāk ir ar vienkāršākām situācijām, kuru raksturojums un apraksts sastāv no viena komponenta. Vēlāk, pamazām iegūstot pieredzi, jūs spēsit atrisināt arī citas, sarežģītākas problēmas. Šajā posmā jūs jau brīvi izmantojat savu enerģētiku, un tāpēc jums piemīt jau ļoti daudz no tā, kas cilvēkam ar parastu sadzīvisku pasaules uzskatu ir nesasniedzams. Apkārtējo vidū jūs esat iemantojis autoritāti, bet jums vajag ko vairāk: lai programmas, kuras jūs iedzīvināt citu cilvēku apziņā, saglabātos iespējami ilgāk — ja vajadzīgs, visu mūžu.

Visām programmām, par kurām runāsim, raksturīga kāda svarīga īpatnība. Jūs jau zināt, ka domformu un programmu efektīvā īstenošanā milzīga loma ir vēlmēm. Īpatnība, par kuru runāju, ir tā, ka vēlme jums jānostiprina kā vispārējs nosacījums, kas būs saskanīgs ar darbības rezultātu, nav svarīgi — ar pozitīvu vai negatīvu. Jūs, piemēram, ieliekat «mērķa» apziņā programmu uz neveiksmīgu darbību. Turklāt jums jāieliek negatīva vēlme attiecībā uz viņa mērķi enerģētiskajā līmenī un verbālajā formā jāizvirza tas pats mērķis, uz kuru tiecas jūsu objekts, kaut arī tas būtu pozitīvs. Sarežģīti? Nemaz!

Pieņemsim, ka tuvs jūsu radinieks nolēmis aizbraukt uz Kaukāzu atpūsties, bet tur tagad ir nemierīgi laiki. Nekādi argumenti, ka pašreiz to darīt ir bīstami, uz viņu neiedarbojas: viņš brauc kopā ar draugiem un negrib atkrist no kompānijas. Bet jūs, ar vēsu prātu novērtējis situāciju, cenšaties to nepieļaut. Darbības variants, izmantojot programmu, ir šāds. Vārdos jūs viņam sakāt: «Jā, tev katrā ziņā jāaizbrauc uz Kaukāzu, tur ir ļoti skaista daba, brīnišķīgs klimats, un var gadīties, ka citreiz tev nebūs iespējas turp doties.» Bet vārdiem «aizbraukt uz Kaukāzu» pievienojiet spēcīgu negatīvu vēlmi. Tā rezultātā visi viņa turpmākie pūliņi, kas vērsti uz formulētā mērķa īstenošanu, būs nekonsekventi un nevainagosies ar panākumiem. Fiziskajā līmenī tas var izpausties visdažādākajā veidā: jūsu radinieks ar savu kompāniju palaidīs garām brīdi, kad jānopērk biļetes; vai viņam negaidīti piedāvās interesantu un labi apmaksātu darbu, no kura būs vienkārši smieklīgi atteikties paredzētā brauciena dēļ; vai arī puiši paši pārdomās un izvēlēsies kādu mierīgāku vietu. Bet jums pateiks, ka jaunais variants ir interesantāks par iepriekšējo vai kaut ko tamlīdzīgu.

Tagad, kad esam guvuši vispārīgu ieskatu par programmu radīšanas un īstenošanas tehniku, aplūkosim dažādus to programmu variantus, kuras izmanto konkrētās dzīves situācijās. Es piedāvāju iepazīties ar septiņiem programmu veidiem. Tās ir programmas, kuras ikdienas dzīvē tiek izmantotas visbiežāk.

Protams, reālajā dzīvē to var būt bezgala daudz. Dažādi cilvēki taču izvirza sev dažādus mērķus, tāpēc arī nonāk dažādās situācijās. Dabiski, ka viņu producētās programmas nevar būt vienādas. Un tie septiņi programmu pamattipi, par kuriem mēs tagad runāsim, nevar nodrošināt jums pilnīgu kontroli pār apkārtējiem. Pēc to apgūšanas jūs varēsit kombinēt programmas atkarībā no konkrētās situācijas. Zinot savas individuālās, personiskās īpatnības, jūs drīz vien spēsit izraudzīties un līdz pilnībai noslīpēt savas programmas, kuras būsit pats sastādījis un kuras, jūsuprāt, ir galvenās.

Programmas, kuras mēs tagad analizēsim, nosacīti var iedalīt pozitīvajās un negatīvajās programmās. Pirmo mērķis ir kādas darbības īstenošana, bet otro būtība ir izjaukt «mērķa» iecerētos plānus.

Pavisam ir četras pozitīvās programmas.

12. a solis. Reakcijas nostiprināšanas programma

Pirmās programmas uzdevums ir nostiprināt «mērķa» apziņā reakciju uz jūsu darbību vai vārdiem. Protams, tās, tāpat kā visu citu tipu programmu izmantošanā galvenais ir rezultāts. Tomēr šīs programmas īpatnība ir tā, ka rezultāts ir emocionāla reakcija.

Kā zināms, emocionālā labvēlība, ko pret jums jūt apkārtējie, veicina jūsu labklājību visās dzīves sfērās. Cilvēks, kuram citi simpatizē, ātrāk gūs panākumus darbā un mīlestībā. Varbūt ir mazliet nepatīkami to atzīt, bet tā nu tas ir, ka ne talants, ne intelekts, ne darba mīlestība un caursišanas spējas cilvēka dzīvē nespēlē tādu lomu kā prasme patikt cilvēkiem. Un ko tik reizēm nedara, lai iegūtu ļaužu labvēlību! Cik pielīdēju jau no seniem laikiem ir grozījušies ap jebkuru priekšnieku, pat tādu, kas atradies tikai nedaudz augstāk par pārējiem! Šādiem cilvēkiem nepalika ne kripatas pašcieņas, un tas ir pilnīgi saprotami: šādos apstākļos tā nebija vajadzīga. Bet tie, kuri nekad nav ielaidušies nekādos darījumos ar savu sirdsapziņu, lielākoties dzīvoja ārkārtīgi pieticīgi un ne uz ko nevarēja pretendēt.

Vienmēr gan ir bijusi arī trešā cilvēku kategorija, ne pārāk liela, bet ļoti pamanāma šā vārda labākajā nozīmē. Psihologi viņus bieži sauc par «saskarsmes ģēnijiem». Visur, kur šādi cilvēki parādās, viņiem veidojas draudzīgas vai vismaz labu paziņu attiecības. Visi vienmēr ir gatavi viņiem palīdzēt. Un nebūt ne tādēļ, ka viņi vienmēr izceltos ar pozitīvām cilvēciskajām vērtībām šā vārda klasiskajā nozīmē vai ar daudzām labām īpašībām. Gadās pat otrādi. Tomēr cilvēkiem viņi patīk, jo — apzināti vai ne — viņi prot radīt un nostiprināt citos sev vajadzīgo emocionālo reakciju.

Tā kā kontaktēties ar cilvēkiem mums nākas pilnīgi visās dzīves situācijās (izņemot gadījumus, kad esam pilnīgi vieni), arī šīs programmas izmantošana mums var būt noderīga vienmēr un visur. Es to pat nosauktu par pamatprogrammu un tāpēc ieteicu apgūt tās izmantošanu vispirms. Vēlāk, pārgājis uz citiem programmu veidiem, jūs no tās droši vien neatteiksities, bet gan noslīpēsit to arvien vairāk un vairāk.

Kā jau teicu, šo programmu izmanto visās cilvēku saskarsmes sfērās — vienmēr, kad vajag labi nostiprināt sarunbiedra pozitīvo reakciju uz jūsu teikto. Protams, ja situācija prasa, jūs varat nostiprināt arī negatīvo reakciju, piemēram, nepatiku, dusmas, neticību utt. Bet tie ir izņēmuma gadījumi, un mēs tiem nepieskarsimies. Droši vien tuvākajā nākotnē jums tos nenāksies izmantot. Turklāt pats programmēšanas princips arī šajos gadījumos ir tas pats.

Aplūkosim vienkāršu piemēru. Jūs ļoti aizskar tas, ka, dalot prēmijas, vadība jūs apiet. Jūs zināt, ka strādājat ja ne labāk par citiem, tad noteikti — ne sliktāk. Turklāt viens otrs saņem daudz vairāk nekā pienāktos, bet jums netiek nekas. To, ka jūs reizēm paliekat darbā ilgāk, neviens neievēro, ka vienmēr laikā nododat pārskatus un plānus — arī ne. Priekšnieks allaž pacenšas jums iedot kādu ārpuskārtas darbu. Laikam jau rūpējas par to, lai jums nebūtu garlaicīgi. Jūs neatsakāties to paveikt, bet jūs aizvaino viņa atklātā vienaldzība pret jums kā pret darbinieku.

Ko jūs šajā situācijā varat darīt? Nostipriniet priekšniekā pozitīvu reakciju uz jūsu paveikto darbu.

Ja priekšnieks uztver jūsu atbildīgo attieksmi pret darbu kā pašu par sevi saprotamu lietu, jums vispirms vajadzēs viņā izraisīt šo pozitīvo reakciju. Ja viņam līdz šim pret jums nekādu iebildumu nav bijis un viņš izturējās neitrāli, — to nebūs grūti izdarīt. Jums gluži vienkārši vajadzēs panākt, lai viņš pievērš jums savu uzmanību un saredz jūsu darba augļus vislabākajā gaismā. To izdarīt, ņemot vērā jūsu milzīgo pieredzi, būs tīrais sīkums. Taču esiet pilnīgā skaidrībā par to, tieši kādu reakcju jūs gribat nostiprināt: pateicību, prieku, lepnumu par tādu darbinieku kā jūs vai ko citu. Šajā gadījumā jūs droši vien gribēsit izbaudīt viņa pateicību, kas izpaudīsies arī materiāli. Tātad programmas mērķis būs nostiprināt pateicības reakciju par jūsu darbu.

Vispirms izveidojiet programmu, ko gribat ielikt sava priekšnieka apziņā. Kā jūs jau zināt, tai katrā ziņā jāsastāv no četriem komponentiem. Tie ir: situācijas raksturojums, rīcības motivācija, rīcības engramma un rezultāts (pateicība).

Ar šo programmu darbojas šādi. Nav jēgas visu jūsu izstrādāto programmu izrunāt skaļi. Pilnīgi pietiek, ja kā situācijas rezultātu pasaka tikai ceturto programmas elementu: «Es jums būšu ļoti pateicīgs…» Vārds «Es» nogulsnējas «mērķa» zemapziņā un sāk tur darboties, it kā attiektos uz pašu «mērķi». Tas ir, pateicīgs jutīsies tieši viņš. Bet pašu frāzi: «Es jums būšu pateicīgs» «mērķa» prāts uztvers kā sekas jūsu, nevis savai vēlmei kaut kam pateikties. Tāpēc tai viņš nepievērsīs nekādu uzmanību. Turklāt frāzes otro daļu: «… par veiksmīgi izpildīto darbu» skaļi izteikt, protams, nevajag, jo jūsu priekšnieks sapratīs, ka jums to izteikt ir nepiedienīgi. Izrunājot programmas ceturto elementu, pastipriniet to ar spēcīgu pozitīvās vēlmes ielikšanas enerģētiku. Tieši tas pareizas pieejas gadījumā nodrošinās jums panākumus.

Kā jūs atceraties, šajā nodaļā mēs aplūkojām sešus tīri tehniskus programmēšanas paņēmienus. Konkrētajā gadījumā, lai nostiprinātu «mērķa» pateicības reakciju, mēs izmantojām sesto variantu, kad vārdos tiek formulēts situācijas rezultāts un vēlmei tiek dots spēcīgs enerģētisks atbalsts. Protams, tehniskajā ziņā programmu var īstenot arī citādi. Manuprāt, mūsu piedāvātais variants ir vispiemērotākais, taču ļoti iespējams, ka, apgūstot šīs programmas lietošanu, jums labāk patiks cits. Jūsu izvēle būs atkarīga no vairākiem apstākļiem un pirmām kārtām no tā, kādā situācijā jūs nokļūsit un kādi cilvēki būs ap jums; kādu mutvārdos izteiktu informāciju viņi spēs uztvert, kādu — ne. Jebkurā gadījumā ir iespējami varianti, un jūs tos varat izvēlēties pēc savas patikas.

12. b solis. Pilnīgas uzticēšanās programma

Otras pozitīvās programmas uzdevums ir panākt, lai «mērķis» jūsu izteikumus un rīcību uztver nekritiski. Tās lietošana ir ļoti noderīga situācijās, kad jums jānodrošina «mērķa» pilnīga piekrišana visam, ko jūs sakāt un darāt. Turklāt atšķirībā no iepriekšējās situācijas piekrišanas pamatā jābūt nevis pozitīvai attieksmei pret jums, bet gan tam, ka jūsu priekšlikums liek «mērķim» patiešām jums piekrist. «Mērķis» jums piekrīt nevis tāpēc, ka emocionāli reaģē uz jums, bet gan tāpēc, ka viņam nav iemesla iebilst. «Mērķis», nemaz necenšoties loģiski novērtēt, uztver visu, kas nāk no jums.

Piemēram izmantosim to pašu situāciju, kuru izraudzījāmies, analizējot iepriekšējo programmu. Tā ļoti labi atspoguļo šodienas finansiālās problēmas, ar kurām sastopas lielākā daļa no mums. Iekļausim tajā tikai nelielus papildinājumus. Tagad mēs īstenosim vadīšanu, izmantojot citu programmu, un attiecīgi citā tehniskajā variantā. Šis piemērs palīdzēs jums apzināties, cik cieši savijas visas programmas savu funkciju ziņā, un vienlaikus arī saprast, ka to iedalījums ir visai nosacīts: jo, kā jūs jau nojaušat, pēc savas būtības dažādas programmas var izmantot līdzīgās situācijās.

Piemērs atkal attieksies uz finansu sadalījumu. Šoreiz izdarīsim dažus papildinājumus. Norises vieta ir budžeta organizācija. Ja ir gadījies tā, ka jūs, lasītāj, strādājat vienā no tām, problēma jums būs ļoti tuva. Lielākā daļa šīs organizācijas darbinieku, arī jūs, saņem zemu darba algu. Tajā pašā laikā priekšniecība sev pievāc naudu, kas nāk no daudzajām komercstruktūrām, ar kurām jūsu organizācija sadarbojas. Līdz ierindas darbiniekiem šī nauda, protams, nenonāk, bet atrod sev vietu vadības kabatās. Un šajā situācijā priekšniecība nepalaiž garām gadījumu, lai jums pārmestu, ka slikti strādājat, reizēm nokavējat utt. Jūsu argumenti, ka par tādu algu uz darbu vispār ir smieklīgi nākt, direktoru neietekmē. Tādā situācijā pilnīgi pamatota būs jūsu iedarbība uz priekšnieku, nostiprinot viņa apziņā domu par nepieciešamību uzlabot darbinieku materiālo stāvokli, regulāri izmaksājot viņiem prēmijas (vai sauksim to par materiālu palīdzību). Pats viņš līdz kaut kam tādam, dabiski, nekad neaizdomātos.

Tehniski programma jāīsteno šādi. Jums vispirms jāizsaka darbības tēls un tās rezultāts, turklāt pievienojot uzticību iedvesošu formulu, piemēram: «Jums šajā situācijā ļoti svarīgi… nodrošināties ar kolektīva atbalstu» vai «Šā jautājuma risināšanā jums ļoti noderēs kolēģu materiālā ieinteresētība.»

Rezultāta tēls, kas ir programmas verbālais pamats, var būt šāds: «Jums 80 procenti līdzekļu, ko saņemat no komercstruktūrām, jāizmaksā darbiniekiem.» (Nedomājiet, ka šis skaitlis ir pārspīlēts. Jūs šo naudu esat nopelnījis, un ir jāprot aizstāvēt savas intereses. Še viss ir atkarīgs no jūsu iedarbības spēka un prasmes. Vēl vairāk — tieši šādu proporciju izdevās panākt mūsu kursu apmeklētājam Vasilijam G. 1997. gadā.) Priekšnieka apziņā radītajam rīcības rezultātam pievienojiet spēcīgi iedvestu nodoma tēlu. Ja situācija to prasa, nostipriniet viņa apziņā arī cēloni: «Citādi visi aizies un organizāciju slēgs; tad būsit direktors pats sev.» Vairākkārt atkārtojiet šo situāciju — un jūsu direktors sāks ieklausīties ne tikai jūsu finansiālajos, bet arī visos citos padomos. Rezultātā iestādi faktiski vadīsit jūs, bet direktors tikai skaitīsies tās vadītājs. Ar to arī jūs apsveicu.

12. c solis. Programma gatavībai palīdzēt

Nākamās, trešās programmas uzdevums ir nodrošināt, lai jūsu «mērķis» ir gatavs jums palīdzēt. Tās apgūšana ļaus jums veiksmīgi iziet no jebkuras, pat vissarežģītākās situācijas, kurā būsit nokļuvis. Šīs programmas aktualitāte īpaši palielinās tajos gadījumos, kad uz palīdzību vispār nav ko cerēt.

Kaut kādā mērā šī programma sasaucas ar programmu, kas vērsta uz emocionālās reakcijas nostiprināšanu attiecībā uz jūsu rīcību un vārdiem. Atšķirība ir tā, ka šī programma izvirza konkrētākus mērķus, kuru sasniegšana ir fiziski jūtamāka. Protams, pateicības reakcijas nostiprināšana — arī konkrētajā apskatāmajā gadījumā, tāpat kā jebkuras citas pozitīvas reakcijas (prieka vai simpātiju) nostiprināšana, iespējams, rada zināmu augsni tam, lai cilvēki jums vajadzības gadījumā palīdzētu. Bet tas, ka viņš jūt simpātijas pret jums, ka priecājas, jūs ieraugot, vēl nebūt negarantē to, ka viņš metīsies jums palīdzēt, tiklīdz jūs par to ieminēsities. Viņam var būt pret jums ļoti laba attieksme, bet tobrīd citi plāni šķiet svarīgāki. Gadās arī otrādi: pret jums izturas visai vēsi, tomēr īstajā brīdī neatsakās palīdzēt.

Iepazīstinot jūs ar šo programmu, mūsu mērķis ir iemācīt jums jebkurā situācijā panākt, lai apkārtējie sniedz jums nepieciešamo atbalstu. Iespēja jebkurā brīdi saņemt palīdzību — tas ir daudz labāk nekā to pašu rezultātu panākt, izmantojot naudu vai sakarus. Cēlonis ir viens un tas pats: šajā gadījumā cilvēki darbojas nesavtīgi, nevis lai kaut ko iegūtu. Tātad atbalsts, ko esat ieguvis, ir daudz drošāks.

Šajā gadījumā jūs skaļi izrunājat sev vēlamo rīcības engrammu un tās rezultātu. Turklāt energoinfor- matīvais atbalsts nepieciešams programmas ceturtajam elementam — rezultātam. Šis paņēmiens, kura pamatā ir jūsu energoinformatīvais atbalsts, liek «mērķim» pašam radīt vēlmi un nodomu. Jūsu iecerētais kļūst par «mērķa» vēlmes īstenošanas neapzinātu nosacījumu. Aplūkosim situāciju, kurā skaidri redzams, kā darbojas programma, kas orientē uz gatavību palīdzēt.

Notikumi, par kuriem pastāstīšu, norisinājās kādu manu labu paziņu ģimenē. Māte (sauksim viņu par Galinu), gudra un enerģiska sieviete, bija labi apguvusi programmēšanas tehniku. Reiz viņai pilnīgi negaidīti nācās izmantot šīs iemaņas attiecībā uz savas ģimenes locekļiem. Ģimenē ļoti akūta bija kļuvusi dzīvokļa problēma. Trīsistabu dzīvoklī jau mitinājās septiņi cilvēki. Un tad Gaļinas brālis sadomāja precēties un vest jauno sievu un savu māju. Ģimene bija ļoti draudzīga un, protams, priecājās par katru jaunu tās locekli. Taču, kā zināms, jaunai ģimenei vēlāk iespējams papildinājums, un tad dzīvoklī jau mitinātos nevis astoņi, bet gan deviņi cilvēki. Protams, labāk šaurībā, bet saticībā, tomēr visam ir savas robežas! Visi, arī brālis, to saprata. Vajadzēja kaut ko steidzami pasākt, bet ko — neviens nezināja. Galu galā visi samierinājās ar notiekošo, jo neredzēja absolūti nekādu izeju.

Tomēr izeja bija, turklāt pilnīgi reāla. Vajadzēja tikai papūlēties, bet mīlestības pārņemtajam jaunajam cilvēkam to nepavisam negribējās darīt. Līdzīgu izeju jau bija atraduši viņu vasarnīcas kaimiņi, kas uzbūvēja vēl vienu ārpilsētas mājiņu, tiesa, ne īpaši lepnu, bet naudu, ko ieguva, to pārdodot, izmantoja dzīvokļa apstākļu uzlabošanai.

Gaļinas brālim, puisim ar zelta rokām, būtu tīrais nieks pāris mēnešos uzcelt vidēja lieluma māju. Bez visa tā, ka viņš pats prata daudzus darbus, viņam nebūtu grūti izveidot brigādi no saviem draugiem, kuri par simbolisku samaksu ļoti īsā laikā varētu pabeigt celtniecību. Vēlāk māju vēl vajadzētu izdevīgi pārdot, bet to izdarīt Galina uzņemtos pati.

Bija tikai viena problēma: vajadzēja piespiest brāli, kas galīgi neticēja šai «stulbajai afērai», ķerties pie darba. Turklāt neviens cits no ģimenes locekļiem to nevarēja izdarīt. Un Gaļinai galu galā izdevās viņu pārliecināt. To izdarīja šādi.

Kā jau teicām, programmas praktiskai īstenošanai ieteicams vārdos formulēt tās trešo un ceturto elementu. Tie varēja būt šādi: «Jāuzbūvē laba vasarnīca un pēc tam jāpārdod. Tad mēs varēsim paplašināt savu dzīvojamo platību.» (Bija iespējams arī cits rezultāts: «Veiksim izdevīgu apmaiņu.») Turklāt rezultātam tika sniegts arī paralēls energoinformatīvais atbalsts. Sī enerģētiskā iedarbība nodrošināja sava pozitīvā nodoma un vēlmes radīšanu. Galu galā Gaļinas mērķis palielināt dzīvojamo platību viņas brāļa zemapziņā kļuva par nosacījumu savas vēlmes īstenošanai. Pēc savas būtības tā, protams, pilnībā sakrita ar mērķi.

Vai jaunajam cilvēkam bija kāda nojausma par šo manipulāciju? Protams, ne. Viņš bija pārliecināts, ka līdz visam nonācis pats. Taču pats smieklīgākais bija tas, ka Galina reiz brālim pati par to pastāstīja, jo gribēja pārbaudīt viņa reakciju. Puisis jutās aizvainots, jo neticēja šādai iedarbībai. Iedomājieties: cilvēks nolēmis ķerties pie tāda grandioza darba, veltījis tam tik daudz laika un spēka, bet, kad viss ir galā, viņam liek saprast, ka šajā lietā bijis tikai bandinieks! Lai neizceltos strīds, Galina neuzstāja, ka viss noticis tieši tā.

12. d solis. Programma apņēmības pastiprināšanai

Tagad parunāsim par pēdējo, ceturto pozitīvo programmu. Tās uzdevums ir «mērķa» apņēmības pastiprināšana. Kā pats varēsit pārliecināties, šī programma ir vieglāka par iepriekšējām. Tas tāpēc, ka to izmanto galvenokārt tad, kad pamatdarbs ar «mērķi» jau paveikts vai arī vispār nav bijis vajadzīgs. Jūs tikai gribat palīdzēt kādam cilvēkam panākt to, pret ko viņam nav nekādu iebildumu.

Lai programma sāktu strādāt, jums skaļi jāizrunā visas četras tās sastāvdaļas un jāsniedz īpašs enerģētisks apstiprinājums attiecībā uz rezultātu.

Tā, piemēram, jūsu dēlu visai drīz var iesaukt armijā, bet dažu iemeslu dēļ jums gribētos, lai tas nenotiek. Jūsu dēls ir maigas dabas, slimīgs, pie skarbas apiešanās nav pieradis. Turklāt situācija valstī šobrīd ir tāda, ka viņš var mājās arī neatgriezties. Tāpēc nosodīt par šādu rīcību jūs var tikai tāds cilvēks, kuram mūsu dzīves realitāte ir pilnīgi sveša. Jūs šīs problēmas risināšanā neizmantosit nekādas nelikumīgas metodes. Turklāt jūs gribētu, lai dēls turpina mācības. Arī tas viņu atbrīvotu no dienesta. Labums no iestāšanās institūtā būtu divkāršs: gan jaunietim labi, gan mātes sirds mierīga. Viss ģimenē it kā būtu izlemts, viss pārdomāts, bet, lūk, jūsu atvase negrib mācīties. Viņš lieliski saprot, cik nopietna ir situācija, zvēr, ka drīz nāks pie prāta, pats pārdzīvo, taču pēc stundām tomēr dodas spēlēt futbolu, nevis ķeras pie matemātikas, kas iestājeksāmenos jānoliek vismaz uz četrinieku.

Tagad jau par vēlu runāt par to, kā jūsu bērnam trūkst — vēlmes mācīties, spēju, vai arī viņš gluži vienkārši ir vāja rakstura cilvēks un pagalma kompānija viņu ietekmē pēc savas patikas. Par to visu vajadzēja domāt agrāk. Tagad jums galvenais ir viens: ja jūs kaut ko steidzīgi nepasāksit, jūsu palutināto, turklāt ne visai veselīgo bērnu drīz vien paņems armijā. Varbūtība, ka pēc armijas viņš varēs iegūt kādu izglītību, ir ļoti maza: lai nu ko, bet spējas uz garīgo darbu armijā pavadītie gadi diez vai vairos.

Drošs problēmas risinājums šajā situācijā ir izmantot programmu, kas vērsta uz «mērķa» apņēmības pastiprināšanu. Jūs izsakāt dēlam visu programmu; tā skan apmēram šādi: «Tevi, ņemot vērā tavas sekmes, var paņemt armijā (programmas 1. elements). Tev no tā jāizvairās (2. elements). Iestājies institūtā (3. elements) un dabū atbrīvojumu (4. elements).»

Šajā programmā galvenais, kā mēs jau teicām, ir izdarīt enerģētisku akcentu uz rezultātu. Pat ja «mērķa» nodoms un vēlme sākumā ir visai vāja, jūsu iedarbības rezultātā gan nodoms, gan vēlme ļoti drīz pieaugs, un jūsu dēls, ja ne ar spējām, tad ar neatlaidību savu katrā ziņā panāks.

Tagad pievērsīsimies negatīvajām programmām. To izmantošanas nolūks ir mainīt notikumu attīstības gaitu, tas ir, atklāti iejaukties jūsu «mērķa» plānos. Mēs aplūkosim trīs negatīvās programmas. Mūsuprāt, tās tiek izmantotas visbiežāk un iesācējiem šķiet īpaši interesantas.

12. e solis. Programma uz neiejaukšanas jeb «dod ceļu»

Pirmajai no negatīvajām programmām dosim nosacītu nosaukumu «dod ceļu». To izmanto tajos gadījumos, kad ceļā nostājas cilvēks, kas jums apzināti vai neapzināti traucē īstenot iecerēto. Šis cilvēks var būt jebkurš — gan jūsu kolēģis, gan ģimenes loceklis, gan nejaušs garāmgājējs, gan autovadītājs, kas jums negrib dot ceļu, kad jūs pārejat ielu, gan daudzi citi, kas tā vai citādi pieņēmuši lēmumu ar jums cīkstēties tā vietā, lai dzīvotu savstarpējā cieņā un saskaņā. Izmantojot šo programmu, jūs varēsit tikt galā ar jebkuru sāncensi.

Metodes priekšrocība ir tā, ka paņēmiens ļauj neitralizēt pretinieku, neuzsākot ar viņu atklātu cīņu. «Marionetei», kas pieradusi pakļauties energoinfor- matīvajiem signāliem, šis paņēmiens ir absolūti nesāpīgs. Tā gluži vienkārši aiziet, dod jums ceļu, loģiski pamatojot savu rīcību ar personiskiem iemesliem. Tāpat kā izmantojot iepriekšējās programmas, tā nejūt ne mazāko spiedienu un jūsu gribai pakļaujas neapzināti. Tāpēc šīs programmas sekmīga apgūšana ļaus jums ievērojami paplašināt savas iespējas absolūti visās dzīves sfērās. Apskatīsim vienkāršu šīs programmas izmantošanas piemēru.

Kā zināms, apstākļi ļoti reti izveidojas tā, ka ceļā uz panākumiem neviens neliek nekādus šķēršļus. Biežāk gan sāncensis (sāncense) ar visu savu uzvedību pauž agresīvu skaudību. Viņš var jums apzināti kaitēt, darīt un teikt nejaucības tieši acīs un aiz muguras. Jūsu mērķi laikam gan lielā mērā saskan, citādi jau jūs nebūtu sastapušies. Atšķirība ir tikai tā, ka jums un viņam ir pilnīgi dažādi šā mērķa sasniegšanas līdzekļi. Tā kā jūs tagad jau esat pavisam citā attīstības pakāpē nekā viņš, jūs esat vairāk ierobežots līdzekļu izvēlē (mēs te domājam jautājuma morālo pusi), jo tas, kas ir pieņemams viņam, reizēm nepavisam nav pieņemams jums. Teiksim, ļaunprātīgas intrigas, tenkas, atklāta rupjība un meli — pat laiku tam visam tērēt žēl! Bet jums ir pilnīgāks līdzeklis — iedarbība ar programmu palīdzību. To vidū ir programma, kas vērsta uz jūsu «mērķa» labprātīgu izstāšanos no spēles.

Mans paziņa Dmitrijs, kas sāka apmeklēt TEIA sistēmas kursus pirms nepilna gada, veiksmīgi izmantoja šo programmu, lai atkarotu sāncensim mīļoto sievieti, — nesen bija kāzas. Šim konkrētajam pārim viss izdevies ļoti labi; vismaz tādu iespaidu viņi rada apkārtējos tagad. Kā būs vēlāk, — redzēsim. Taču, ja šo programmu izmanto personisko jautājumu risināšanai, ir jāņem vērā kāda svarīga detaļa. Es speciāli pakavējos pie šā jautājuma, jo pieredze rāda, ka sievietes un vīrieši to īpaši bieži izmanto «mīlestības trijstūra» problēmu atrisināšanai.

Protams, šāda iedarbība ir pieļaujama. īpaši tad, ja otram pielūdzējam nav paveicies. Tā bija arī gadījumā ar manu paziņu. Sievietei otrs kavalieris simpātijas neizraisīja, taču viņai principā patika piesaistīt sev vīriešus. Un tas viņai allaž izdevās. Tikai viena nelaime: šie panākumi bezgala kaitināja Dmitriju. Bet, tā kā sieviete to otro nemīlēja, Dmitrijs ar tīru sirdsapziņu viņu «noņēma no distances»: lai iemīļotā šādā veidā neizklaidētos un tas otrs vinu nekaitinātu.

Tieši attiecības, kas izveidojušās «mīlestības trijstūrī», jums ir labi jānoskaidro, pirms sākat lietot šo programmu. Atcerieties, ka šajā gadījumā jūs ar pretinieku esat nevis aci pret aci kā parasti, bet gan esat saistīti ar trešo cilvēku un tāpēc jums jāciena viņa izvēle, pat ja gadītos, ka šoreiz jums neveiksies.

Praktiski programmu īsteno šādi. Ja konkurents jums traucē tikai kādā konkrētā lietā, jūs vārdos formulējat to mērķi, kuru sasniegt viņš tiecas. Tas, piemēram, var būt šāds: «Tev jāpanāk N labvēlība.» Turklāt enerģētiskajā līmenī liekat lietā kompleksu konstrukciju. Tai jāsastāv no jūsu tēla (tas ir pats galvenais), kā arī no negatīva nodoma un negatīvas vēlmes atteikties no darbības, ar kuru šis cilvēks jums traucē (vai no vairākām darbībām, kuras gribat veikt jūs pats). Pareizas rīcības gadījumā tas izraisa pretēju reakciju un atņem jūsu sāncensim vēlmi darboties jūsu interešu sfērā (tai skaitā sagrozot galvu jūsu iemīļotajai).

Bet, ja konkurents jums burtiski iespriedies kā kumoss rīklē un traucē ne tikai kādā konkrētā lietā, bet itin visur, jums nav jēgas apelēt pie kāda konkrēta mērķa. Šajā gadījumā jums vajadzīgs, lai viņam gluži vienkārši izveidotos paradums vienmēr apiet jūs ar līkumu un vispār nejaukties jūsu lietās. Runājiet ar viņu par visu, kas vien ienāk prātā. Šajā laikā jums ir svarīgi turēt viņu savā redzeslaukā, piesaistīt viņa uzmanību sev. Runājot ar viņu, energoinformatīvajā līmenī ievadiet kompleksu konstrukciju — to pašu, par kuru mēs tikko runājām, — paša tēls un vēlme atteikties no darbības.

Lai iecerētais veiksmīgi izdotos, jums varbūt nāksies iedarbību atkārtot. Tas ir pilnīgi dabiski, jo «mērķis» ir spiests patstāvīgi izstrādāt visas savas nākamās rīcības motivāciju. Bet pacietieties, un pienāks brīdis, kad «mērķim» vienmēr — sadursmē ar jums vai gluži vienkārši sastopoties — radīsies vēlme dot jums ceļu.

Bez situācijas, kuru mēs tikko aplūkojām, jums droši vien netrūkst problēmu, kas saistītas ar to, ka cilvēki jums traucē neapzināti. Viņu plānos nebūt nav nostāties jums ceļā, kļūt par .jūsu konktirentu; viņi dzīvo savu dzīvi. Viņi par jums nedomā, tāpēc arī nepamana tās nelielās neērtības, kuras jums rada. Jums šādās situācijās nav nekādu tiesību uz viņiem dusmoties.

Protams, pašos vienkāršākajos gadījumos var ar cilvēku par to visu aprunāties, un, ja viņam pret jums nekāda naida nav, viņš droši vien jums ceļā nestāsies.

Ja jums rodas nopietnas problēmas, veidojot labas attiecības ar apkārtējiem cilvēkiem, iesakām biežāk izmantot 1. pozitīvo programmu. Centieties to noslīpēt pēc iespējas labi. Droši vien ir pamats to saglabāt jūsu atmiņā tieši ar tādu nosaukumu — 1. programma. Kā mēs jau teicām, tā ir sava veida pamat- programma. Tās prasmīga lietošana atbrīvos jūs no daudzām raizēm.

Ja tomēr ir gadījies, ka cilvēks, kas neko nenojauš, stāv jūsu ceļā un nemaz nedomā par to, ka vajadzētu paiet malā, bet laika trūkuma dēļ jūs nevarat uzsākt ar viņu nekādas pārrunas, var izmantot programmu «dod ceļu». Tas būs pat vienkāršāk, jo cilvēks negrasās ar jums sacensties. Piemēram, jūsu kolēģe jau 20 minūtes runā pa darbavietas telefonu par savām privātajām lietām. Var, protams viņai pateikt tieši, bet šī sieviete ļoti ātri apvainojas. Situācija regulāri atkārtojas: tiklīdz jums vajag steidzami piezvanīt, tā Liza jau «karājas vadā». Izmantojiet šo pašu programmu, un meitenei pāries vēlme pļāpāt pa telefonu.

Nevienam cilvēkam nepatīk aizrādījumi, pat ja tie ir pelnīti. Ar programmas «dod ceļu» palīdzību jūs varat izvairīties no šādām situācijām. Ap jums vienmēr valdīs miers un savstarpēja saprašanās.

12. f. solis. Darbības pārtraukšanas programma

Otrās negatīvās programmas uzdevums ir panākt, lai «mērķim» rodas pretīgums pret darbību, ko viņš veic. To bieži izmanto, kad jāpanāk, lai cilvēks pārtrauc kaut ko darīt. Tā ir viena no iecienītākajām programmām. Es pat teiktu, ka lietošanas biežuma ziņā tā stāv tūlīt pēc emocionālās reakcijas nostiprināšanas programmas.

Šīs programmas popularitāte ir pilnīgi saprotama: ļoti daudzi cilvēki dara ne tikai to, kas jums nepatīk, bet kas burtiski jūs izsit no sliedēm. Piemēram, jūsu kaimiņi atļaujas vienos naktī skatīties televizoru, ieslēguši to uz vislielāko skaļumu. Jūsu dēls visu brīvo laiku (arī to, kas jāatvēl mācībām) veltī datorspēlēm. Jūsu vīrs (vai sieva) var nosēdēt virtuvē līdz diviem naktī, smēķējot cigareti pēc cigaretes un lasot iemīļoto žurnālu; dzīvoklis pēc tādas atpūtas ir dūmu pilns, vai arī viņš (viņa) tā «pielīp» pie telefona, ka atraut no šīs sarunas viņu var tikai ziņa par plūdiem vai ugunsgrēku… Tie gan ir tikai tādi sīkumi. Dzīvē mēs sastopamies ar daudz nepatīkamākām situācijām, kuras jāatrisina nekavējoties.

Izraisīt konfliktus, risinot gan vienkāršas, gan arī sarežģītas problēmas, nebūtu saprātīgi. Pats šis process var izraisīt pretīgumu ne tik daudz pret darbību, kā personiski pret jums pašu. Jebkurai iedarbībai, lietojot spēku, kā jūs zināt, ir vesela virkne blakus- efektu, kas nekādu labumu nedod. Tieši tāpēc jūs tagad lasāt šo nodaļu, nevis apmierināties ar jau apgūtajām rupjajām vadīšanas metodēm. Ir daudz labāk, ja cilvēks pats atsakās no tās vai citas kaislības, pieraduma vai gluži vienkārši no kādas nevēlamas rīcības. Turklāt tā, lai nerastos kārdinājums atgriezties pie vecā paraduma. Tagad jums tas ir pilnīgi pa spēkam.

Pamēģināsim šo programmu izmantot situācijā, kurā mēs nokļūstam gandrīz katru dienu, pērkot produktus. Mūs ļaunprātīgi apkrāpj ar svaru, reizēm pat par ceturtdaļu vai vairāk. Tā, piemēram, pie jūsu mājas ir neliels veikaliņš, kur jūs varat nopirkt dārzeņus un augļus. Prece tur parasti ir laba. Viss jūs apmierinātu, tikai pārdevēja pastāvīgi krāpjas. Un laikam gan tā notiek ne tikai ar jums. Jūs droši vien esat tādos gadījumos licis lietā rupjās iedarbības metodes. Vai palīdzēja? Tikai attiecīgajā reizē. Pēc tam atkal viss gāja pa vecam.

Ieliksim pārdevējas apziņā programmu, kas rada riebumu pret pircēju apkrāpšanu ar svaru. Tādējādi jūs palīdzēsit ne tikai sev, bet arī visiem tuvāko māju iedzīvotājiem.

Programmu īsteno šādi. Parasti iedveš negatīvo vēlmi attiecībā uz mērķi, kas jāsasniedz. Jūs formulējat rīcības rezultātu un pastiprināt to ar negatīvu vēlmi. Mūsu gadījumā mērķis ir pārtraukt pircēju krāpšanu. Bet vārdos jums to būs grūti izteikt. Tas taču būtu komiski, ja jūs teiktu: «Neapkrāpiet mani par ceturtdaļu svara.» Tāpēc šajā gadījumā un visos citos gadījumos, kad verbālā formā ir grūti dot negatīvu darbības rezultātu, dodiet pozitīvu rezultātu. Tikai tad tas būs jāatbalsta nevis ar negatīvu, bet gan pozitīvu vēlmi. Piemēram, darbības rezultātu var izteikt tā: «Nosveriet man tieši puskilogramu tomātu, ne vairāk un ne mazāk.» Energoinformatīvajā līmenī sūtiet «mērķim» spēcīgu vēlmi izdarīt to, ko jūs teicāt. Tas nozīmē, ka viņai būs jāieliek jums noteikts svars, nevis tas, ko pati gribēs. Pat tad, ja pārdevējai ir attiecīgi noregulēti svari un kādu brīdi viņu kavēs pieradums krāpties, ļoti drīz viņa attapsies no apjukuma un nosvērs jums tieši tik daudz, cik vajag.

Šīs programmas trūkums ir tas, ka rezultāts netiek iegūts uzreiz. Tā ir tāpēc, ka jūsu «mērķim» vajadzēs izstrādāt sevī ne tikai negatīvu nodomu, bet arī loģisku pamatojumu tam, kāpēc viņa nevēlas atteikties no darbības (kādēļ atteikties no peļņas?). Viņa taču nevarēs nepamanīt strauju pārmaiņu savā noskaņojumā. Tāpēc nebrīnieties par pārdevējas apjukumu — tas drīz vien izzudīs. Divas trīs šādas iedarbības — un no kaitīgā ieraduma dzīvot uz citu rēķina vina būs atbrīvota uz visiem laikiem.

Pēc otrās vai trešās reizes programma, kā mēs jau teicām, sāks darboties ar pilnu jaudu. «Mērķa» zemapziņa katrā ziņā piespēlēs tā prātam kādu jaunās uzvedības iemeslu. Tfeiksim, apnikusi izskaidrošanās ar pircējiem, kuri atdod pirkumu un prasa atpakaļ savu naudu. Vai arī drīz pēc jūsu iedarbības viņu pašu kāds piekrāps līdzīgā veidā un attiecīgā reakcija radīs loģiski pamatotu atteikšanos no šādas nekrietnas rīcības.

12. g solis. Intereses zaudēšanas programma

Trešā negatīvā programma, ko apskatām TEIA sistēmas trešās pakāpes ietvaros, izmantojama situācijā, kad cilvēkam, kas veic iedarbību, nepieciešams dzēst otra cilvēka interesi par to vai citu jautājumu. Pēc savas būtības tai ir daudz kopīga ar programmu, kura modina pretīgumu, dziļu nepatiku pret noteiktu rīcību. Atšķirība ir tā, ka šī programma neizpilda tik radikālu funkciju: tā izraisa nevis principiālu nepatiku kā iepriekšējā programma, bet tikai vienaldzību pret to. Tāpēc šīs programmas īstenošanai vajag mazāk enerģijas salīdzinājumā ar iepriekšējo; tātad, ja kādu apstākļu dēļ jums jātaupa enerģija un situācija neprasa tiešu iejaukšanos, mēs iesakām izmantot šo programmu.

Intereses zaudēšanas programma ir viena no tā saucamajām neradikālajām, profilaktiskajām programmām, kad jums ir jānovērš nevis kāds notikums savā dzīvē, bet tikai atsevišķas tā attīstības tendences, kas var novest pie šā notikuma. Jūs pats saprotat, ka, pirms cilvēks kaut ko dara, viņš tam rūpīgi gatavojas. Parasti viņš tajā ir patiesi ieinteresēts, bet interese, kā mēs zinām, ir galvenais stimuls ceļā uz panākumiem. Ar programmu strādā šādi.

Izrunājiet skaļi visus četrus programmas elementus, pievienojot spēcīgu nodoma impulsu atteikties no darbības. Sakarā ar to, ka nodomu ievadāt «mērķa» apziņā brīdī, kad tiek izskatīta pilna psihiskā programma, nodomu atteikties no darbības «mērķis» novērtē nekritiski un pieņem. Tā ka pēc vairākiem programmas izskatīšanas cikliem «mērķis» vienmēr beigs pārspriedumus ar to pašu negatīvo nodomu un pakāpeniski zaudēs interesi par konkrēto lietu.

Kā piemēru aplūkosim izplatītu sadzīves situāciju. Jūsu vīrs pēdējā laikā bieži pasācis braukt komandējumos. Viņš to dara labprāt, priekšniecībai nenākas viņu pierunāt. Un no komandējuma atgriežas aizdomīgi atpūties un svaigs. Turklāt vīrs visu laiku apmeklē vienu un to pašu pilsētu, salīdzinājumā ar Pēterburgu un Maskavu pareizāk būtu teikt — pilsētiņu, kurā nevar būt nekā interesanta. Taču šajā ziņā jūs varbūt kļūdāties. Bet kas tur interesē jūsu vīru… To jūs, kā katra jutīga sieviete, nojaušat, tomēr uzzināt baidāties. Un ar šausmām domājat par to brīdi, kad kādudien mīļotais atklās jums visu un jūsu ģimene sabruks. Protams, pastāv iespēja, ka jūs kļūdāties, bet kāpēc gan sēdēt un gaidīt, ar ko tas viss beigsies, labāk apdzēst ugunskuru tā iedegšanās pašā sākumā.

Kādreiz jūs priecājāties par šādiem vīra braucieniem: tie bija izdevīgi. Bet tagad, gluži dabiski, par to nedomājat. Jūs jau sākat pukoties: katru reizi, kad viņš aizbrauc, paliekat viena ar bērniem; bez tēva stingrās rokas jums kļūst aizvien grūtāk tikt ar viņiem galā: bērni draiskuļo, gandrīz nemācās; turklāt mājās jau sen nepieciešams remonts, bet bez vīra palīdzības to veikt ir nereāli — tātad tas atkal tiek atlikts. Jūs varat purpināt šādā garā ilgi, taču no tā nav nekāda labuma. Jo jūsu vīrs grib braukt, nevis klausīties šādas žēlabas. Viņš jūs atvadoties noskūpsta un piebilst, ka tas viss nav nekāda problēma, tad aizbrauc, turklāt negrib, lai jūs viņu pavadāt.

Kamēr nav noticis nenovēršamais, jums, dabiski, jāapdzēš vīra interese par sāncensi. (Protams, tas attiecas tikai uz tām sievietēm, kuras spēj piedot un cenšas saglabāt ģimeni par katru cenu, vai arī uz vīriem, kas akli iemīlējušies.) Ja jūs savu uzdevumu paveiksit, vīrs no savas puses darīs visu iespējamo, lai pārliecinātu jūs, ka viņam bezgala apnikuši komandējumi, īpaši uz šo pilsētu, tik mazu, ka tur nav pat nekā ko apskatīt, tāpēc viņš turp vairs nebrauks. Ja jūs negribēsit vīru traumēt ar saviem minējumiem, tad piekritīsit viņa teiktajam un noticēsit tam (vai izliksities, ka ticat).

Tehniskajā ziņā programma tiek īstenota šādi. Tiklīdz jūsu vīrs pavēstīs par kārtējo komandējumu, esiet pēc iespējas laipnāka un saprotošāka. Parunājiet ar viņu par plāniem, kas saistīti ar šo komandējumu, par iespējamo izaugsmi karjerā un par visu citu, par ko viņš vēlēsies jums pastāstīt. Jūsu vīram nedrīkst rasties nekādas aizdomas, ka jūs nevēlaties šo braucienu. Varat jau laikus sākt kravāt viņa ceļasomu, ielikt tajā vīra vismīļākās lietas. Sarunas laikā notveriet mirkli, kad viņš būs pret jums visvairāk atklāts un neaizsargāts, un izrunājiet skaidri visu programmu, visus četrus tās elementus. Centieties neizmantot vārdu «komandējums», jo jūs taču cīnāties ne jau ar pašu šo faktu; izvēlieties tādus vārdus, lai rastos zināms divdomīgums. Bet nepārcentieties, tas jāuztver tikai jūsu vīra zemapziņai. Frāze var būt apmēram šāda: «Ja jau reiz tā, tad, protams, brauc.

Visas problēmas ir jāatrisina laikus. Tikai tad iespējams dzīvot normālu dzīvi.»

No nezinoša cilvēka viedokļa, jūs ar šo frāzi nepasakāt pilnīgi neko. Vienīgais vārds, kas ietver kādu konkrētu informāciju, ir vārds «brauc». Kur, kad, kāpēc — tas nav skaidrs. Bet lai jūs nemulsina programmas zināma ārējā neskaidrība. Tai taču jāiedarbojas uz «mērķa» zemapziņu, bet jūsu apziņā tā ir maksimāli konkrēta. Pievienojiet sagatavotajai un vārdos izrunātajai programmai nodoma impulsu atteikties no mīlestības sakara. Tā kā nodomu cilvēks izstrādā psihiskās programmas pilnas analīzes laikā, nodomu atteikties no darbības (proti, turpināt sakaru) «mērķis» novērtē kopā ar pārējiem programmas elementiem un pieņem to.

Protams, šāda programma sāk strādāt pēc diezgan ilga laika. «Mērķim» taču jāizstrādā ne tikai negatīvā vēlme, bet arī loģisks pamatojums tam, kāpēc viņam jāatsakās no savas draudzenes. Bet jūsu gadījumā ir tā: lēnāk brauksi, tālāk tiksi. Ja paspējāt ieviest šo programmu vira apziņā vismaz dažas dienas pirms komandējuma, viņš komandējumā droši vien nedosies. Ja tieši pirms izbraukšanas, tad, iespējams, negatīvā vēlme vēl nebūs izveidojusies. Bet jebkurā gadījumā paveiktais nebūs veltīgs: šis komandējums būs ja ne pēdējais, tad priekšpēdējais gan, turklāt jums vislabvēlīgākajā nozīmē. Varat pēc kādas nedēļas iedarbību atkārtot. Jūsu vīrs ļoti drīz pārstās braukt komandējumos, vismaz uz šo pilsētu. Jums viņš to izskaidros ar kādu reālu, bet ne sevišķi svarīgu iemeslu, kuram agrāk neesot pievērsis uzmanību.

Programmu apgūšana ir visai sarežģīta lieta. Lai spētu tās iedvest citu cilvēku apziņā, iepriekš jāattīsta savs enerģētiskais potenciāls, kā arī jāpilnveido pasaules uzskats. Tieši tāpēc mēs tik daudz laika tērējām rupjo enerģētisko impulsu un par tiem smalkāko domformu izmantošanai. Taču programma ir tas, ko neapzināti lieto itin visur. Jautājums tikai — cik bieži to dara. Mēs jau runājām par to, ka programmu svarīgākā priekšrocība ir tā, ka «mērķis», uz kuru jūs iedarbojaties, neko nemana. Jūsu ieliktās programmas strādā tieši zemapziņā. Kāds cits cilvēks, bet vēl jo vairāk pats «mērķis» praktiski nespēj tās atklāt. To var tikai pieredzējis psihoterapeits (un arī tas ir ļoti problemātiski). Bet, tā kā šīs programmas lielākoties strādā ne tikai jūsu, bet arī daudzu citu cilvēku un reizēm paša «mērķa» labā, diez vai kāds griezīsies pie viņa pēc palīdzības.

«Mērķis» jūsu iedarbības laikā var just neskaidru nemieru, viņu var pārņemt sajūta, ka kaut kas nav tā, kā jābūt. Tas ir pilnīgi normāli un saprotami. Tādas sajūtas šim cilvēkam droši vien ir daudz biežāk, nekā jūs iedarbojaties uz viņu. Šo cilvēku līdzīgi ietekmējat ne tikai jūs (cita lieta, ka šīs ietekmes nav tik mērķtiecīgas un efektīvas kā jūsējā). Atcerieties, cik bieži kaut kas līdzīgs notika ar jums, kad vēl nebijāt radījis sev necaurlaidīgu enerģētisko apvalku!

Māņticīgi cilvēki uzskata, ka nedrīkst citiem stāstīt par savām cerībām un plāniem. Viņi, īpaši tie, kuri ir pakļauti stiprai ārējai ietekmei, ļoti stingri ievēro šo padomu. Citi — reizēm pamatoti, reizēm ne — atmet tam ar roku kā muļķīgām iedomām. Taču es vienmēr esmu skaidri sapratis: ja jau kāda māņticība gadsimtiem ilgi mājo daudzu cilvēku apziņā, tam ir kāds pamats.

Papētīsim, vai tiešām tā ir. Kā jūs saprotat, jebkuru plānu īstenošana ir tieši saistīta ar programmu, kuru jūs pats sev esat radījis (sk. iepriekšējo grāmatu). Atklājot savu ieceri citam cilvēkam, jūs izrunājat programmu, to izklāstāt. Šajā brīdī, īpaši tad, ja jūs cilvēkam uzticaties (bet citādi jūs viņam nestāstītu par saviem nodomiem), jūs daļēji zaudējat savu aizsardzību. Jums ir jāzina, kāda būs sarunbiedra reakcija, iespējami pilnīgi un skaidri jāsajūt viņa enerģētika — jo uzticoties jūs šā vārda tiešā nozīmē atklājaties viņam. Jūsu enerģētisko apvalku, kas jau tā šajā brīdī ir trausls, ja vēlas, var viegli caursist. Šādā veidā kontaktējoties, jūs varat zaudēt ari aizsardzību. Un šajā mirklī sava nodoma un vēlmes tēla vietā varat saņemt sarunbiedra konstrukciju (tas var būt nevis ļauns nodoms, bet pilnīgi saprotams veselīgs skepticisms). Deviņos gadījumos no desmit šī konstrukcija ievērojami atšķirsies no jūsu ieceres. Bet tas nozīmē, ka tad, ja šis cilvēks attiecībā uz to, ko jūs sakāt, ir skeptiski noskaņots, arī jūs saņemat atbilstošu nodomu un vēlmju tēlus. Konstrukcija, kuru esat saņēmis no sava sarunbiedra, pakāpeniski nostiprinās jūsu zemapziņā un ar laiku padara nedrošu visu jūsu rīcību. Jūs sākat šaubīties vai nu par savas ieceres lietderīgumu, vai par savām spējām to īstenot; tāpēc mērķis, protams, netiek sasniegts. Jums atliek tikai pasūkstīties, ka kāds jūs noskaudis.

Mūsu novērojumi liecina, ka pat cilvēks ar ļoti spēcīgu paškontroli pēc kādām piecām sarunām ar svešiem cilvēkiem «noskauž» savu plānu. Tātad tautas ticējumiem ir pamats. Tāpēc savus plānus drīkst atklāt tikai tiem cilvēkiem, kuri jūs ne vien patiesi mīl un jūs neapskauž (aizsardzībai pret noskaudumu ar labu attieksmi vien ir par maz), bet zināmā mērā ir jūsu domubiedri; tikai viņi atbalstīs jūs un jūsu plānus, lai cik neprātīgi tie būtu (mēs jau runājām par to, ka idejas dzīvīgumu nosaka nevis tas, cik laba ir šī ideja, bet gan tas, ar kādu enerģētisko noskaņu cilvēki to uzņem). Protams, var radīt sev ne- caursitamu apvalku un vienmēr būt tā aizsardzībā. Tātad jums, lasītāj, ievērojot zināmu piesardzību, vairs nedraud briesmas tikt noskaustam.

Tagad jums varbūt jau grūti atcerēties situācijas, kad jūs kaut ko darījāt sev par sliktu, pakļāvāties svešām ietekmēm, ļāvāties pierunāšanai, lūgumiem. Ko jūs jutāt tajos brīžos? Reizēm jūs droši vien jutāt manipulāciju, jums radās nojausma par to, taču tik un tā neko nevarējāt izdarīt un pakļāvāties spēkam, kas jūs vadīja.

Es ceru, ka šo svešo programmu ietekmi jūs esat gandrīz aizmirsis. Starp citu, pat tiem, kuri nav apguvuši pirmajā grāmatā izklāstītos enerģētiskās aizsardzības paņēmienus, tomēr apzinās, ka ir pakļauti spēcīgai ārējai programmējošai iedarbībai, mēs varam šo to ieteikt kā pagaidu aizsardzības līdzekli.

«Stopkrāns» — universāla aizsardzība no rupjām manipulācijām

Paņēmiens, par kuru runāsim, zināms no seniem laikiem. To ir izmantojuši daudzi cilvēki, kas iegājuši vēsturē, reizēm apzināti, reizēm — ne. Viens no visspilgtākajiem tā popularizētājiem XX gadsimtā bija V. Ļeņins. Pilnīgi iespējams, ka šā paņēmiena nosaukums gadsimtu gaitā ir mainījies, bet ne jau tas ir galvenais. Tagad šo metodi gluži pamatoti var nosaukt par partijas filozofiju. Praktizējošo psihologu aprindās tā trāpīgi tiek dēvēta par «stopkrānu». Metodi izmanto, lai īstenotu stingru pragmatisku paškontroli.

Metodes būtība ir šāda: jums skaidri jāzina, kas tieši jums ir vajadzīgs un kādēļ. Ikreiz, kad dzirdat cita cilvēka viedokli, priekšlikumu vai padomu, tūlīt novērtējiet to no savu interešu viedokļa. Atcerieties, ka aiz patiesiem un ārēji it kā labvēlīgiem priekšlikumiem var slēpties šā cilvēka savtīgums un pašlabuma meklējumi, bet jums — kā sanāks. Ja šie priekšlikumi neatbilst jūsu interesēm, varat no tiem droši atteikties. Turklāt iesakām papildus atjaunot savu enerģētisko aizsargapvalku.

Viens no galvenajiem šā paņēmiena pareizas izmantošanas priekšnoteikumiem ir manipulācijas atklāšana. Tās pamatpazīme ir jūsu paša uzvedības nedabiskums. Ja esat sajutis, ka izturaties nedabiski, atcerieties: pastāv liela varbūtība, ka rīkosities neapdomīgi, jebkurā mirklī varat izdarīt kaut ko pats pret savu gribu. Pacentieties saprast, uz kāda āķa esat noķerts. Visbiežāk tās ir bailes, ka neesat pietiekami gudrs, atsaucīgs, moderns utt. Mūsu padoms: ja esat atklājis manipulatoru, atļaujieties būt tik slikts, cik vien jums tīk, un par to arī viņam pavēstiet. Skaidri pasakiet: «Baidos, ka jūs pārvērtējat manu nesavtību (intelektu, labestību, talantu, pievilcību utt.). Es nebūt neesmu gatavs darīt to, ko jūs lūdzat.» Tiklīdz jūs iedrošināsities pievilt sava sarunbiedra cerības, jums tūdaļ kļūs mierīgi un labi ap sirdi. Norobežojies no nepareiziem priekšstatiem par sevi, jūs atgūsit iekšējo brīvību un kļūsit nepieejams manipulācijām.

Šī metode ir arī lielisks līdzeklis, lai atbrīvotos no citu cilvēku vērtību sistēmas. Ir daudz piemēru tam, ka ar šīs metodes palīdzību izdevās harmonizēt attiecības mājās vai darbā. Iztirzāsim kādu ļoti izplatītu situāciju, kad firma darbiniekam liek papildus strādāt arī pa vakariem, norādot uz viņa morālajām saistībām un pienākumiem pret firmu un ne graša par šo darbu nepiemaksājot. Iespēja visu laiku rēķināties ar īpaši atsaucīgu darbinieku čaklumu un godaprātu ir veiksmīgas manipulācijas rezultāts. Piemēram, priekšnieks vēršas pie darbinieka ar šādiem vārdiem: «Tikai jums, zinot jūsu lielo centību un apzinīgumu, varu uzticēt…» Uzticēt viņš parasti var to, par ko negrib papildus maksāt un ko nav iespējams uzvelt kāda cita, no sveša viedokļa mazāk atkarīga darbinieka pleciem. Uzrunātajam ir neērti atteikties, un tāpēc viņš savā brīvajā laikā «par paldies» izpildīs darbu, no kura citiem cilvēkiem pietika prāta izvairīties. Viņš var lieliski saprast, ka gluži vienkārši tiek izmantots visbezkaunīgākajā veidā, taču neko nevar ar sevi padarīt.

Tāpēc rodas jautājums: ja jau viņš visu apzinās, tad kāpēc nevar atteikties no šā darba vai prasīt papildu samaksu? Bet tā jau ir manipulācijas būtība: cilvēks nevar atteikties, jo baidās zaudēt «uzticību», izrādīties sliktāks, nekā par viņu domā, tas ir, baidās atteikties no svešas vērtību sistēmas, kuru viņam uzspiež no augšas.

Bet visvienkāršākā situācijas analīze ar «partijas filozofijas» palīdzību nesaudzīgi parāda, ka nekādu morālu bezmaksas pienākumu pret firmu nevar būt, ja firmas īpašnieks par šo bez maksas, «morālo vērtību vārdā» izpildīto darbu saņem reālu naudu, ko ieliek savā kabatā.

Tā var izrīkoties tikai ar cilvēku, kuram morāles normas diktē citi. Paņēmiens, par kuru runājām — partijas filozofija — ļauj viņam bez jebkādiem sirdsapziņas pārmetumiem atteikties no vergu darba un pievērsties savām interesēm.

Šis piemērs uzskatāmi parāda, ka, neraugoties uz energoinformatīvo metožu īpašo iedarbību, arī vienkārši paņēmieni reizēm var labi noderēt. Tāpēc grāmatas pēdējo nodaļu gribu veltīt vienkāršām apkārtējo cilvēku vadīšanas metodēm. Tās ir verbālās un uzvedības metodes, kuras neietilpst TEIA sistēmā, taču ir pietiekami efektīvas un tieši šai ziņā manāmi atšķirsies no iepriekš izklāstītajām metodēm. Tās zināt ir noderīgi — nešausim taču uz zvirbuļiem no lielgabala. Vienkāršiem mērķiem noder vienkāršas metodes.

Par programmu lietošanu, šķiet, neko vairāk pateikt nevar. Ir grūti pārvērtēt to lomu mūsu dzīvē. Patiesībā tieši programmas un to lietošanas plašās iespējas bija mūsu pētījumu centrā. Tās ir ļoti daudzveidīgas, tomēr mēs centāmies parādīt jums vismaz dažas, lai jūs pakāpeniski pierastu likt tās lietā. Drīz vien jūs izstrādāsit patstāvīgus programmu variantus, kas vislabāk atbilst jūsu mērķu sasniegšanai. Pamatīgāk to visu jūs varat apgūt TEIA kursos mana audzēkņa K. Titova vadībā Sanktpēterburgā (adrese: Cn6.,' 198103, 44/46, a/a 123, telefons — (812)219-12- 45). TEIA skolas klātienes kursos jūs materiālu apgūsit tādā līmenī, kādu grāmata nespēj dot, turklāt iegūsit domubiedru atbalstu, bet tas ir nenovērtējams.

Šajā nodaļā mēs apzināti nerunājām par metodēm, kuras ļauj zombēt lielas cilvēku masas, kā arī par tām, kuras ļauj ņemt citu cilvēku dzelžainā kontrolē. Jūsu mērķis un dzīves uzdevums jau nav kļūt par diktatoru vai valsts galvu. Turklāt šādas misijas uzņemšanās cilvēkam ar jūsu pašreizējo pasaules uzskatu būtu bezjēdzīga: jums kā nevienam citam ir jāsaprot, ka pasaules kundzība neatnes dvēselei laimi un harmoniju. Jums vajadzīgs tikai viens — lai apkārtējie jūs vairs neierobežo, lai ļauj jums dzīvot un izpausties visām jūsu iespējām.

Tātad — kādas ir tīri sociālās, neenerģētiskās vadīšanas metodes?

5. NODAĻA

IEDARBĪBA AR UZVEDĪBU UN VERBĀLAJĀM KONSTRUKCIJĀM

Jūs droši vien esat ievērojis, ka cilvēka uzvedība, viņa izturēšanās veids un pat raksturs lielā mērā ir atkarīgs no viņa sociālā stāvokļa. Neatkarīgi no mūsu gribas dzīvesveids uzliek mums neizdzēšamu zīmogu. Varbūt jums ir gadījies piedzīvot dīvainu sajūtu, kad redzat cilvēku pirmo reizi, bet šķiet, ka pazīstat viņu jau sen: pārāk daudz jau šajā pirmajā reizē varat par viņu pateikt.

Dažiem šī spēja precīzi noteikt gan otra cilvēka dzīvesveidu, gan nodarbošanos, gan galvenās noslieces attīstīta vairāk, citiem — mazāk. Taču lielākā vai mazākā mērā šī iezīme raksturīga visiem, tikai jāprot to attīstīt. Tādi analīzes ģēniji kā Serloks Holmss patiešām ir arī reālajā dzīvē. Viņu, protams, nav daudz, bet vini ir, un viņiem vienmēr ir loti plašs darbalauks.

Interesants fakts: krievus ārzemēs atpazīst, pirms viņi paguvuši pateikt kaut vienu frāzi savā valodā. Pilsētnieki viegli atpazīst lauciniekus. Ir zināmi arī gadījumi, kad, būdams daudzu viena sociālā slāņa pārstāvju vidū, cilvēks, pāris minūtes uzmanīgi pavērojis kādu no viņiem, varēja par to pastāstīt praktiski visu. Šāda epizode reiz notikusi krievu rakstnieka Leonīda Andrejeva dzīvē. Viņš kādu brīdi vērojis cilvēku, kas pastaigājās pa tās viesnīcas vestibilu, kurā bija apmeties rakstnieks. Andrejevs saderēja ar draugiem par to, kas ir šis cilvēks, un derības uzvarēja. Eleganti ģērbtais kungs patiešām bija blēdis kāršu spēlē.

Protams, tāds vērīgums nebūt nepiemīt visiem. Bet ne jau tas ir svarīgi. Būtiski, ka mūsu dzīvesveids, nodarbošanās un pat raksturs uzliek neizdzēšamu zīmogu mūsu zemapziņai, bet tā taču vada visu: nosaka mūsu dzīves scenāriju, visu mūsu rīcību, vārdus un pat žestus.

Vai jums ir gadījies būt kopā ar cilvēku, kas agrāk ieņēma diezgan augstu posteni, bet vēlāk kaut kādu apstākļu dēļ tika pazemināts amatā? Ja jums ir gadījies kontaktēties ar šādiem cilvēkiem, jūs katrā ziņā ievērojāt, kā viņi izturas. Pirmais, kas krīt acīs, ir vinu izturēšanās maniere — tā neatbilst šo cilvēku pašreizējam stāvoklim.

Mums bieži nākas samierināties ar dažu priekšnieku nepatīkamo paradumu skatīties uz ierindas darbiniekiem no augšas, runāt ar viņiem pavēlošā tonī. (Kā man reiz teica kāds «jaunais krievs», ar kuru kopā saveda liktenis, «direktors arī pirtī ir direktors».) Apkārtējo negatīvā reakcija uz šādu priekšniecības uzvedību ir pilnīgi normāla un saprotama, jo šāda attieksme aizskar to cilvēku pašcieņu, kuri stāv uz dienesta kāpņu zemākā pakāpiena. Un tomēr, ja cilvēks ieņem noteiktu posteni, viņu var saprast (taču ne jau piedot šādu rīcību). Bet, ja viņš nav nekas, tomēr izturas kundziski, tad nemaz nezini, ko lai domā: — viņš ir vai nu nekauna, vai mulkis. Va- rēja taču aptvert, cik neiederīga ir šāda uzvedība: ja ne tūlīt, tad pēc kāda laika. Bet nē. Kaut ko tādu gaidīt ir gandrīz bezcerīgi.

Kāpēc tā notiek? Kāpēc bijušie priekšnieki tā uzvedas?

Mēs zinām, ka cilvēks ir nogājis garu evolūcijas ceļu. No tiem tālajiem laikiem saglabājušies daudzi refleksi, kuri visai lielā mērā pārveidojušies, pateicoties apziņas attīstībai, bet savā būtībā palikuši tādi paši.

Viens no visspēcīgākajiem šādiem refleksiem ir bara reflekss. Cilvēks, pirms kļuva par tādu, kāds ir tagad, ilgi dzīvoja barā. Jebkurā dzīvnieku populācijā— gan tādā, kas dzīvoja senāk, gan tagadējā — raksturīga stingra hierarhija, kas nodrošina kārtību un populācijas izdzīvošanu. Katram baram vajadzīgs vadonis, kura rīcība ir paraugs pārējiem. Tas ir negrozāms likums, kas darbojas pat kukaiņu pasaulē: arī bitēm ir sava māte — valdniece.

Iedomāsimies, kas notiktu, ja vairāki īpatņi barā sevi sāktu uzskatīt par vadoņiem. Pievērsīsimies konkrētai situācijai. Pērtiķu baram tuvojas bīstams plēsoņa. Parasti vadonis dod signālu, un bars vai nu gatavojas aizsardzībai, vai glābjas bēgot. Bet jebkurā gadījumā visu darbība ir saskaņota. Ja barā ir vairāki vadoņi, tie katrs skries uz savu pusi un pārējie viņiem pakaļ. Tātad bars sašķelsies. Bet, jo mazāks tas ir, jo vieglāk to iznīcināt. No visiem viedokļiem bara locekļiem vienmēr ir bijis izdevīgi turēties kopā, pakļauties vienam vadonim.

Tāpēc zvēri apvienojas. Vienīgais vadonis, pats gudrākais un dzīvotspējīgākais, saliedē ap sevi visu baru. Šāda apvienošanās ir izdevīga pilnīgi visiem bara locekļiem: vājie gūst iespēju izdzīvot, stiprie — vairoties, nodrošinot baru ar dzīvotspējīgiem pēctečiem; mazuļus rūpīgi sargā viss bars.

Turklāt pievērsiet uzmanību tam, ka līderis baram ir īpaši nepieciešams tieši briesmu brīžos. Un tad, gluži dabiski, attiecību noskaidrošana nenotiek. Tāpēc līderis, kam diendienā nemitīgi jāizcīna savs stāvoklis, briesmu brīdī kļūst par absolūtu valdnieku, kuram pakļaujas reflektoriski. Tāpēc katram dzīvnieku baram (bet arī cilvēks kādreiz tāds bija) piemīt daudzi instinkti, kas nodrošina momentānu pakļaušanos kā atbildi uz līdera rīcību.

Arī līdera rīcībai ir savas īpatnības. Zoopsihologi, kas pēta dzīvnieku uzvedību tiešā to tuvumā, bez grūtībām var noteikt bara vadoni pēc viņa izturēšanās un attiecībām ar pārējiem bara locekļiem. Var jau būt, ka kādam šāds salīdzinājums nepatiks, taču pērtiķu bara līdera uzvedība ir visai līdzīga cilvēka — līdera uzvedībai. Galvenais, protams, ir iekšējā spēka apzināšanās un pārliecība par to. Šī pārliecība par savu spēku izpaužas visā, ko līderis dara, uz to balstās arī attiecības starp līderi un pārējiem bara locekļiem.

Laika gaitā cilvēka instinkti, protams, ir krietni mainījušies; bara instinkti pārveidojušies par sociālajiem instinktiem. Cilvēks, tāpat kā kādreiz, reflektoriski reaģē uz mazāko briesmu sajūtu; tāpat kā tālajā senatnē, viņam arī tagad ir nepatīkams jebkurš apdraudējums tam, ko viņš uzskata par savu. Cilvēkam saglabājies ne tikai reflekss aizsargāt sevi un savu teritoriju, bet arī citi bara refleksi, piemēram, reflekss pakļauties. Gan vieni, gan otri mūs interesē no cilvēku vadīšanas iespēju viedokļa —jo tā ir problēma, kurai tagad esam pievērsušies.

Viduslaikos bija īpaša māksla, kurā apmācīja karaļus un viņu tuvākos līdzgaitniekus. Tās būtība bija jebkuros, pat visnepiemērotākajos apstākļos prast panākt bezierunu paklausību pat no pilnīgi nepazīstamiem cilvēkiem.

Šajā posmā jūs varat sasniegt to pašu. Pareizāk sakot, pat vairāk, jo viduslaiku valdniekiem to mācīja audzināšanas ietvaros un šīs mākslas mērķis pirmām kārtām bija prasme izturēties tā, kā to pienākas darīt karalim. Jūs, ievērojot to, ka jums iedarbība uz cilvēkiem jau sen no mērķa pārvērtusies par līdzekli, varētu gūt pilnīgi jūtamus rezultātus, risinot jebkuru problēmu, kas saistīta ar iedarbību uz apkārtējiem cilvēkiem.

Kas attiecas uz instinktiem, par kuriem mēs runājam, tie patiesi ir apslāpēti. Bet ne vairāk. Nav grūti par to pārliecināties. Pavērojiet dzīvniekus dabā, pavērojiet, kā rotaļājas vai konfliktē suņi vai kaķi, bet labāk, protams, savvaļas dzīvniekus (vispirms gan parūpējieties par savu drošību). Tad pievērsiet uzmanību savai uzvedībai. Salīdziniet savu un dzīvnieku uzvedību.

Ko jūs darāt, kad kāds jums uzkliedz? Ja apzināti neliekat sev savaldīties, tad droši vien arī paaugstināt toni: jūs taču esat spiests kaut kā aizstāvēties. Jūsu atbildes reakcija ir tas pats, kas zvēra rēcieni līdzīgā situācijā: viņš ieraudzīja, ka pretinieks gatavojas uzbrukt, un arī ieņēma pozīciju, kas liecina par nodomu dot pretsparu.

Pat ja jūs maz interesē dzīvnieku dzīve, jūs droši vien zināt arī par citu viņiem piemītošu instinktu: lielākā daļa dzīvnieku cenšas iezīmēt savu teritoriju, tādējādi norobežojot to no svešiniekiem. Šāds instinkts piemīt pilnīgi visiem dzīvniekiem, pareizāk sakot, visiem tēviņiem. Protams, ne jau visiem ir iespēja novērot savvaļas dzīvniekus. Tad vismaz pievērsiet uzmanību suņiem: ari viņi tiecas noi'obežot savu teritoriju; tēviņš vienmēr izvēlēsies kādu manāmāku krūmu vai stabu. Jebkurš suņa īpašnieks jums apliecinās, ka, vedot suni pastaigāties, viņam nākas apstāties daudzas reizes, jo sunītim gribas pacelt kāju visdažādākajās vietās.

Par dzīvniekiem, šķiet, viss ir skaidrs. Bet pārsteidz tas, ka šis pikantais instinkts saglabājies arī cilvēkam, lai gan varētu likties, ka mūsdienu dzīves apstākļos tas nepavisam nav vajadzīgs un varētu atmirt. Taču tas nav noticis. Atmetīsim visas konvencionalitātes un paanalizēsim, kāda ir šā instinkta transformācija un kā tas izpaužas tagad. Ja vīriešiem nākas nokārtot savas dabiskās vajadzības brīvā dabā (piemēram, mežā vai uz lauka), viņi to dara pavisam citādi nekā sievietes. Vīrietis gandrīz vienmēr uzmeklē ko labi pamanāmu — koku, akmeni vai vēl ko citu, kas izceļas apkārtējā ainavā. Sieviete to izdara pašā nemanāmākajā, viņai ērtākajā vietiņā, un ne vairāk. Kāpēc tā notiek? Iemesls ir tas pats mūžsenais. Cilvēka senči tā kādreiz iezīmēja savu teritoriju, turklāt nevis kur pagadās, bet pirmām kārtām uz tiem priekšmetiem, kuri kaut cik manāmi izcēlās uz visa apkārtējā fona. Padomājiet, tāds sens instinkts un tik labi saglabājies cilvēkam, lai gan no kādreizējās ožas viņam palicis tik maz!

Vēl kāda interesanta nianse: ja mēs sadzirdam tuvumā kādu cilvēku, tad cenšamies piespiesties pie koka vai akmena. Jūs varat teikt, ka cilvēkam tādos brīžos šķiet gluži dabiski paslēpties no svešām acīm, jo katrs no mums taču cenšas ievērot zināmas pieklājības normas. Un daļēji jums būs taisnība. Taču arī šādai uzvedībai ir savs izskaidrojums. Kad tuvumā ir citi cilvēki, nemiers pieaug un rodas vajadzība vēl aktīvāk iezīmēt savu teritoriju. Šis reflekss adaptācijas gaitā ir transformējies. Būtība palikusi iepriekšējā, bet izskaidrojums tagad ir cits: te izpaužas galvas smadzeņu attīstība un tas, ka mainījušies dzīves apstākļi (atcerieties, mēs jau vairākkārt esat teikuši, ka apziņa vienmēr cenšas izskaidrot zemapziņas centienus pa savam, loģiski un savai uztverei pieņemami).

Ko mēs no tā visa varam secināt? Cilvēkā saglabājies pilns refleksu kopums, ko viņš saņēmis mantojumā no saviem tālajiem senčiem. Tas nozīmē, lūk, ko: ja jūs kādu iemeslu dēļ nevēlaties izmantot vadīšanas enerģētiskās formas, jūs varat programmēt cilvēku uz jums vajadzīgo reakciju, izmantojot viņa iedzimtos refleksus, un tādējādi nodrošināt to, ka jūs uztver kā līderi.

Vispirms noskaidrosim, kam tad ir nozīme zemapziņas refleksu aktivācijā un, pats galvenais, kā to var izmantot, lai iedarbotos uz citiem cilvēkiem. Šajā nodaļā mēs neaplūkosim ļoti sarežģītus piemērus — tie nav piemēroti īsam apskatam. Situācijas, kuras iztirzāsim, būs lielā mērā ierobežotas: jūs ar sarun- biedru vai nu vispār neesat pazīstami, vai pazīstat viņu slikti; turklāt viņš nav ne piedzēries, ne dusmu pārņemts, ne arī vētraini pauž kādas emocijas, proti, viņš ir savā parastajā stāvoklī. Tieši ar tādiem cilvēkiem jums taču parasti rodas sarežģījumi savstarpējās attiecībās, vai ne? Gadījumi, kad problēmas rodas attiecībās ar tuviem un pazīstamiem cilvēkiem, prasa pavisam citādu pieeju un neiekļaujas tematā, kuram mēs tagad esam pievērsušies. Tāpēc tos neaplūkosim.

Kam tad ir nozīme cilvēka zemapziņas refleksu aktivācijā? Kam pirmām kārtām jāpievērš uzmanību, kad jūs tikai sākat apgūt vadīšanas paņēmienus?

Distances loma saskarsmē

Viens no svarīgākajiem faktoriem ir distance, kādā cilvēks pielaiž sev klāt citus. Mēs jau runājām par to, ka dzīvniekiem piemīt instinkts norobežot savu teritoriju no svešas teritorijas. Kad šī viņa iezīmētā robeža tiek pārkāpta, dzīvniekiem rodas pamats satraukumam, jo katram dzīvniekam organiski nepieciešama sava teritorija, sava dzīves telpa. Jo mazāk dzīvnieku mitinās kādā teritorijā, jo šī individuālā dzīves telpa ir plašāka. Kaut kādās robežās tā var palielināties vai samazināties, un tas līdz zināmam laikam neietekmē viņa iespēju izdzīvot. Sarežģījumi rodas tikai acīmredzamas pārapdzīvotības gadījumos. Ja populācijā rodas šāda problēma, dzīvnieki nonāk pastāvīga stresa apstākļos, bet tas izraisa adrenalīna līmeņa paaugstināšanos asinīs. Adrenalīnam, ko izstrādā organisma endokrīnā sistēma, ir ļoti svarīga loma augšanas regulēšanā, reprodukcijā un organisma aizsardzībā no negatīvām iedarbībām. Tādā kārtā pārapdzīvotība izraisa dzīves apstākļu krasu pasliktināšanos, bet tas savukārt atsaucas uz dzīvnieku spēju izdzīvot. Viņi sāk izmirt, un tas turpinās tik ilgi, līdz dzīvnieku skaits atbilst dzīvei nepieciešamajām normām.

Cilvēkam kā sociālai būtnei arī ir raksturīga tieksme saglabāt ap sevi zināmu telpu. Jau sen ir ievērots, ka vietās, kur sapulcējas daudz cilvēku, biežāk izceļas sadursmes. To izraisa tas, ka, samazinoties katra cilvēka personiskajai telpai, viņa sakaitināmība pieaug, tāpēc izceļas kautiņi un grūstīšanās. Gan pie mums, gan ārzemēs to ievēro sabiedriskās kārtības sargāšanas institūcijas. Pūli cenšas vai nu izklīdināt, vai arī uzturas tā tiešā tuvumā, lai nepieciešamības gadījumā varētu novērst sadursmes.

Tāpēc cilvēkam, tāpat kā dzīvniekiem, ir dabiska tieksme turēt apkārtējos noteiktā attālumā no sevis.

Pastāv jēdziens — kritiskā distance. Kamēr cilvēks atrodas aiz tās robežām, viņš tiek uztverts kā svešs priekšmets. Šādos gadījumos saskarsmes vai nu nav vispār, vai arī tā netiek īpaši reflektoriski uzturēta. Arī cilvēks ārpus šīs distances robežām tiek uztverts kā nenozīmīgs objekts (dzīvnieku zemapziņa tad no svešinieka negaida uzbrukumu, ne arī kādas citas darbības, uz kurām vajadzētu nekavējoties reaģēt). Šīs distances ietvaros tiek uzskatīts, ka cilvēks ir nodibinājis kontaktu; viņam pievērš zināmu, tomēr ne pārāk lielu uzmanību (tiešas briesmas no viņa nav sagaidāmas). Un tikai tad, kad distance tiek acīmredzami samazināta, uzmanība pilnībā pārslēdzas uz to, kas tuvojas.

Dzīvnieka smadzenes tad sāk vērīgi sekot svešiniekam, kas ienācis viņa teritorijā, un ir gatavas momentāni reaģēt uz to, kas notiks. Tad parasti seko vai nu tieša agresija, no kuras jāprot pasargāties, vai arī seksuāla rakstura koķetēšana, ja ienācējs ir pretēja dzimuma.

Cilvēkam, lai gan viņa instinkti ir pielāgojušies modernajiem dzīves apstākļiem, zemapziņas reakcijas noris analogā veidā. Katrā gadījumā viņa uzmanība tūdaļ pārslēdzas uz cilvēku, kas pārvarējis šo distanci, lai noskaidrotu, ko tad no viņa grib.

Kāda šī distance ir cilvēkam? No kā tā ir atkarīga, un kāda ir tās nozīme saskarsmē?

Tā ir tā saucamā saskarsmes komfortablā distance, kas ir atšķirīga dažādās cilvēku sabiedrībās. Pirmajā grāmatā mēs sīki pastāstījām par to, ka šī distance ir tieši saistīta ar reflektoriski uzturētajiem mūsu ēteriskā ķermeņa izmēriem. Tas ir, jo lielāks ēteriskais ķermenis, jo lielākai jābūt cilvēka komfortablajai distancei. Šī nodaļa ir veltīta neenerģētis- kajām vadīšanas metodēm, tāpēc pateikšu tikai to, ka pēc ēteriskā ķermeņa izmēriem nav grūti noteikt katra cilvēka komfortablo distanci, tādējādi nodrošinot harmoniskas attiecības ar vinu. Pilsētnieki, kas pirmoreiz atbraukuši uz laukiem, vienmēr ar zināmu izbrīnu vēro, kā savā starpā kontaktējas laucinieki. Pilsētniekam, sasveicinoties ar savu paziņu, šķiet dabiski pieiet viņam tieši klāt un paspiest roku, bet lauciniekiem pilnīgi dabiski ir 15 metru attālumā nokliegt sveicienu un pamāt ar roku. Atceros, kā bērnībā pirmo reizi biju liecinieks laucinieku saskarsmei. Mani kā pilsētnieku tā zināmā mērā uzjautrināja, bet vietējiem iedzīvotājiem šķita pilnīgi dabiska.

Kāda kolhozniece, atgriežoties no darba, brauca ratos garām mājai, kurā dzīvoja viņas draudzene. Ieraudzījusi, ka tā sēž uz lieveņa un pārlasa ērkšķogas, viņa ne tikai sasveicinājās ar savu draudzeni, bet arī sāka skaļi apspriest savas sadzīves problēmas. Pēc tam apjautājās, kā klājas šai sievietei, un tad abas sāka bez žēlastības «mazgāt savu paziņu veļu» — un tas viss notika, pat neizkāpjot no ratiem. Protams, abas runāja skaļi, visu dzirdēja arī tuvākie kaimiņi, bet mulsināja tas tikai mani, pilsētnieku.

Jau no šā piemēra varam izdarīt secinājumu, ka laucinieki dod priekšroku saskarsmei vairāku metru attālumā, bet pilsētnieki — metra attālumā. Tādu attālumu var izskaidrot ar pierasto attālumu starp cilvēkiem. Pilsētas, pat nelielas, vienmēr ir biezāk apdzīvotas, cilvēki tur vienmēr jūt zināmu šaurību. Tāpēc to iedzīvotāji reflektoriski samazina sava ēteriskā ķermeņa izmērus, lai nesaskartos ar kaimiņa lauku.

Ir ievērots, ka cilvēks, kas daudzus gadus nosēdējis cietumā un beidzot nokļuvis brīvībā, saskarsmē burtiski līp klāt savam sarunbiedram. Tā cēlonis ir necilvēciskie apstākļi mūsu ieslodzījuma vietās. Sešiem cilvēkiem paredzētā kamerā ievieto trīsdesmit, un uz lāvām tur guļ pa trim, turklāt trijās maiņās. Cilvēka ēteriskā ķermeņa izmēri ieslodzījuma laikā tā sarūk, ka, nokļuvis brīvē, viņš ilgu laiku nespēj adaptēties un izsauc citos pilnīgi saprotamu atgrūšanas reakciju.

Ļoti raksturīga ir komfortablās distances atšķirība starp Maskavas un Pēterburgas iedzīvotājiem. Pēterburgas iedzīvotāji uzskata, ka maskavieši ir uzbāzīgi un kaitinoši, savukārt maskavieši domā, ka Pēterburgas iedzīvotāji ir auksti un izvairīgi. Šādas attieksmes pamatā ir komfortablo distanču atšķirība: pēterbur- giešiem tā ir 75—80 centimetri no konkrētā cilvēka, bet maskaviešiem 40—50 centimetri.

Kā jau teicu, šīs reakcijas cilvēkiem ir reflektoris- kas un tās var izmantot vadīšanā. Šajā nodaļā mēs mācīsimies, kā to darīt. Mēs izanalizēsim dažas situācijas, kas parāda cilvēka uzvedību, atrodoties komfortablā distancē, ārpus tās, kā arī tās ietvaros. Skaidri zinot, kāda būs reakcija uz jūsu tuvošanos vai attālināšanos, jūs varat iepriekš izplānot savu izturēšanos, lai tuvotos savam mērķim iespējami ātrāk un ar vienkāršākiem līdzekļiem.

Distances izmantošana saskarsmē

Sāksim ar situāciju, kad jūs, kontaktējoties ar kādu cilvēku, atrodaties komfortablā attālumā.

Tieši šī distance ir vislabākā pilnvērtīgai informācijas apmaiņai. Visās etiķetes rokasgrāmatās parādīta cilvēka pareiza uzvedība tieši šajā zonā. Mēs jau runājām par to, ka cilvēkiem, kas dzīvo dažādās vietās, komfortablais attālums ir dažāds. Tur, kur iedzīvotāju blīvums ir mazāks, šī distance parasti ir lielāka. Vidēji Krievijas iedzīvotājiem tā ir no 50 centimetriem līdz vienam metram 20 centimetriem. Ja cilvēks pienācis otram tuvāk par 50 centimetriem, var teikt, ka viņš ir pārkāpis komfortablo distanci starp viņiem. Ja atrodas tālāk par pusotru metru, viņš ir ārpus komfortablās distances.

Komfortabla distance

Tātad jūs atrodaties komfortablās distances attālumā no sarunbiedra.

No tā, kā jūs šajā gadījumā izturēsities, ir tieši atkarīga viņa atbildes reakcija. Dabiski, ja sāksit tuvoties, viņš uz īsu brīdi koncentrēsies uz jums, gaidīdams, kas tad īsti tam sekos. Šajās sekundēs šā cilvēka zemapziņa saspringti strādās, lai konstatētu, vai jūs ar savu tuvošanos neapdraudat viņu. Mēs jau runājām par to, ka cilvēki spriež par mums nevis pēc tā, ko mēs sakām, bet gan pēc tā, kā mēs to darām. No tā, kā jūs pieiesit pie sarunbiedra, būs atkarīgs, kā viņš pret jums izturēsies.

Ja, samazinot distanci, smaidāt, jūs nodrošināt sev pirmo pozitīvo šā cilvēka reakciju uz jūsu parādīšanos. Ja jūs pienākat ar tādu sejas izteiksmi, kas neko neizsaka, pauž neapmierinātību vai — vēl ļaunāk — niknumu, jūs attiecīgi arī sagaida. Droši vien negatīvajām emocijām, kas jūs pārņēmušas, nav tieša sakara ar konkrēto cilvēku. Bet zemapziņa to nešķiro. Tā redz, ka no jums strāvo ļaunums (un šajā brīdī nav svarīgi, vai tas ir pārejošs), un darīs visu, lai sagatavotos un dotu šim ļaunumam pretsparu. Tātad, ja tuvojaties cilvēkam, būdams nepārprotami agresīvi noskaņots, varat izraisīt tādu pašu atbildes agresiju vai, gluži otrādi, bailes. Ko tieši jūs izraisīsit, ir atkarīgs no tā, kā jūsu spēku novērtēs konkrētā cilvēka zemapziņa. Tas pirmām kārtām ir atkarīgs no jūsu ēteriskā ķermeņa izmēriem un tā cilvēka ēteriskā ķermeņa izmēriem, kuram tuvojaties.

Aplūkosim vienkāršu situāciju. Mazam bērnam, kas spēlējas smilšu kastē, ar pilnīgi nevainīgu nolūku piebiedroties tuvojas vecāks bērns. Abu vecuma starpība ir neliela, tikai pāris gadu, un arī intereses lielā mērā ir līdzīgas. Bet, tā kā bērni aug ļoti ātri, vecākais no viņiem ir galvas tiesu lielāks par jaunāko. Protams, arī vina ēteriskais ķermenis ir lielāks. Kā jūs domājat: kāda būs mazuļa pirmā reakcija? Vai viņš gribēs dot atnācējam savas rotaļlietas? Laikam gan ne. Droši vien pie viņa pienāks māte, lai nomierinātu bērnu. Pilnīgi iespējams, ka pēc mātes iejaukšanās abi sāks kopā rotaļāties, taču bez šādas iejaukšanās būs grūti iztikt.

Tagad pievērsīsimies citai situācijai: jūs visai agresīvā tonī sakāt savam sarunbiedram kaut ko nepatīkamu, vienlaikus izdarot kustību, kas liek saprast, ka vēlaties attālināties no viņa. Šajā gadījumā otra cilvēka zemapziņa parasti to uztver kā baiļu reakciju un izraisa agresīvu atbildi. Un cilvēkā mostas vajāšanas instinkts. Tā bēgošajam vienmēr metīsies pakaļ suns.

Šo paņēmienu bieži ir izmantojuši talantīgi karavadoņi tajos gadījumos, kad vajadzēja imitēt atkāpšanos un ievilināt pretinieku lamatās. Ar šādu taktiku vēsturnieku ievērību izpelnījās Spartaks. Savas atkāpšanās laikā viņam izdevās romiešus ievilināt tiem visneizdevīgākajos cīņas apstākļos. Cits visiem zināms piemērs, kuru gribas minēt tā viennozīmīguma dēļ, ir Kutuzova vadībā izcīnītā uzvara pār frančiem 1812 gadā. Vēl joprojām lielākā daļa vēsturnieku uzskata, ka Napoleona galvenā stratēģiskā kļūda bija tā, ka viņš padevās kārdinājumam vajāt krievu armiju un ieņēma izputināto un tukšo Maskavu, kurā viņam un visam franču karaspēkam, ņemot vērā Krievijas bargo ziemu, klājās ļoti grūti.

Jūs, es ceru, saprotat, ka tad, kad runa ir nevis par atsevišķu cilvēku, bet gan par veselu armiju, gan mērogi, gan attālumi ir pavisam citādi. Cilvēkiem, kas sarunājas, komfortablā distance ir viena, bet divām savā starpā karojošām armijām — gluži cita. Tomēr apskatāmās likumsakarības būtība nemainās: ja jūs atkāpjoties metat pretiniekam izaicinājumu, tam seko reflektoriskā reakcija — vēl agresīvāka atbilde.

No tā, kā jūs attālināties no cilvēka, atstājot komfortablo distanci, būs atkarīga viņa reakcija uz tikko notikušo sarunu ar jums. Arī aiziet ir jāprot. Smaids šādā gadījumā ievērojami samazina notikušās sarunas nozīmi. Šajā kontekstā zemapziņa to uztver kā pakļaušanās zīmi.

Kāda jauna sieviete, kas mācījās pie manis, pastāstīja, lūk, ko. Viņa, noraizējusies par iespaidu, kādu atstāja uz apkārtējiem, vienmēr nedaudz pārspīlēja sava smaida nozīmi. Reiz šī sieviete nokļuva nepatīkamā situācijā. Viņai bija jādabū direktora piekrišana nopietniem pārkārtojumiem nodaļā, kuru pati vadīja. Ar lielām pūlēm viņa panāca tikšanos ar direktoru (reizēm priekšniecību ir grūti satikt) un argumentēti izklāstīja visas savas idejas. Kad saruna tuvojās beigām, viņa mainīja tematu un pastāstīja priekšniekam par savām personiskajām problēmām. Un visu to izklāstīja ar tāda cilvēka intonāciju, kurš rēķinās ar sapratni, turklāt apburoši smaidīdama, nedaudz skumji, bet valdzinoši.

Acīmredzot viņa baidījās, ka ar savu lietišķo sarunu būs radījusi nepatīkamu iespaidu, bet viņai gribējās sevi parādīt ne tikai kā nodaļas vadītāju, kas veiksmīgi tiek galā ar pienākumiem, bet arī kā interesantu un pievilcīgu sievieti. Viņa pačaloja, pasmaidīja— un aizgāja, cerēdama, ka konstruktīvie priekšlikumi tiks ņemti vērā. Kāds gan bija šīs sievietes pārsteigums, kad pēc nedēļas direktors pateica, ka, viņaprāt, īpašas nozīmes šādiem pārkārtojumiem neesot, tie neesot vajadzīgi ne pašai vadītājai, ne nodaļai, ne organizācijai kopumā.

Kāpēc tad viņa gāja pie direktora, vai patiešām tāpat vien, aiz gara laika? Uz šo jautājumu viņš laikam gan atbildēja tā, kā viņam, vīrietim, bija patīkamāk. Un zināmā mērā viņam bija taisnība: dikti jau jauki sieviete smaidīja.

Tāpēc attiecībā uz šādām situācijām varam dot tikai vienu padomu: ja jūsu saruna ir pietiekami nopietna, centieties šo noskaņu saglabāt līdz pašām beigām un aizejot ne pieklājības, ne kāda cita iemesla dēļ nesmaidiet. Paglabājiet smaidu citam gadījumam. Šādās situācijās jūs ar savu smaidu tikai samazināsit teiktā nozīmīgumu.

Tagad trešā situācija: jūs nekur nepārvietojaties, gluži vienkārši sarunājaties ar otru cilvēku komfortablās distances robežās. Šajā gadījumā jums jāzina, ka jūsu teikto sarunbiedrs diez cik augstu nevērtēs (šeit atkal izpaužas dzīvnieka instinkts: uzmanību piesaista tikai tas, kas kustas). Tā nav nejaušība, ka nopietnu sarunu laikā cilvēki nespēj ilgi nosēdēt vienā vietā. Viņi pieceļas, sāk staigāt, ja situācija ļauj — smēķē. Tas notiek ne jau tāpat vien: zemapziņā cilvēks cenšas darīt visu iespējamo, lai sarunbiedrs iegaumētu viņa teikto.

Šo likumību labi izmantot gadījumos, kad apstākļi liek jums teikt to, kam jūs iekšēji absolūti nepiekrītat. Piemēram, apstākļi liek jums melot. Jums gribētos, lai šie meli netiktu pamanīti un sarunbiedram šķistu nenozīmīgi, lai viņš tos tūlīt pat aizmirstu.

Saskarsme ārpus komfortablās distances

Tagad aplūkosim, kādas ir saskarsmes īpatnības ārpus sarunbiedra komfortablās distances, tas ir, kad divi cilvēki neatrodas pārāk tuvu viens otram. Pašā vispārīgākajā gadījumā darbojas tās pašas likumsakarības, kuras ir noteicošās, kad saskarsme notiek komfortablā attālumā. Atšķirība tikai tā, ka cilvēka reakcija uz redzēto un dzirdēto nebūs tik spilgti izteikta. Arī tas izskaidrojams ar seno instinktu: ja kaut kas notiek pietiekami tālu, tas nav sevišķi bīstami, tāpēc tam nav jāpievērš liela uzmanība.

Atgādinu, ka šāda distance ir vairāk par pusotru metru no cilvēka. Tādā attālumā mēs parasti turamies no svešiem cilvēkiem. Piemēram, no santehnika, kas strādā mūsu dzīvokli, no pārdevēja veikalā, no jauna kolēģa, kuru vēl labi nepazīstam.

Atrodoties tādā attālumā no cilvēkiem, jums jānovērtē sava drošība, kad vēlu vakarā viens pats atgriežaties mājās. Šādā attālumā notiek uzstāšanās auditorijas priekšā dažādās apspriedēs un konferencēs.

Pirmais, kas jāņem vērā, atrodoties ārpus komfortablās distances, ir tas, ka jums, kā jau teicām, var neveltīt īpašu uzmanību. Reizēm jums tas ir izdevīgi, reizēm — ne. Ja gribat, lai jūs ievēro, visam, ko darāt, jābūt pēc iespējas uzkrītošam. Ja gribat nodibināt ar cilvēku uzticības pilnas attiecības, viņā jārodas vēlmei pielaist jūs tuvāk.

Ir ievērots, ka uz pasniedzējiem, kas savu lekciju laikā studentiem uzsmaida, taču vienlaikus izturas pārliecināti, bez lišķības, auditorija reaģē ļoti pozitīvi. Tieši pie tāda cilvēka gan studenti, gan skolnieki tūdaļ pēc nodarbības pienāks, lai uzdotu savus jautājumus par attiecīgo vielu. Šā paņēmiena efektivitāte ievērojami pieaugs, ja pasniedzējs nevis stāvēs vienā vietā, bet gan staigās pa klasi, nebaidoties ieiet audzēkņu komfortablajā distancē. Vienmēr atcerieties: objektam, kas tuvojas, tiek veltīta lielāka uzmanība.

Cits piemērs. Jūs uzstājaties auditorijas priekšā un gatavojaties aiziet. Ja jūs attālināties, apkārtējie it kā izdara kopsavilkumu par tikšanos ar jums, pieliek tai punktu. Kad mēs runājām par saskarsmi komfortablās distances robežās, es jau minēju piemēru tam, kad smaids var samazināt jūsu teiktā nozīmi un jums kaitēt.

Mans padoms: kad jūs atrodaties ārpus komfortablās distances un gribat, lai uzstāšanās atstātu pēdas, aizejot nesmaidiet.

Tuva distance

Mēs aplūkojām cilvēku saskarsmes īpatnības, viņiem atrodoties komfortablajā distancē un ārpus tās. Pēdējais variants, kas mums jāizanalizē, ir tas, kad viens no saskarsmes dalībniekiem ir pārkāpis otra komfortablo zonu un strauji tuvojas viņam. Arī šādā gadījumā no jūsu izturēšanās ir atkarīga jūsu partnera izturēšanās.

Ja partneris ir noskaņots just jūs tuvu, bet jūs šajā brīdī atvirzāties, tas ir negatīvs stimuls.

Aplūkosim piemēru, kas ilustrē pietiekami parastu situāciju, kad divi mīlētāji noskaidro attiecības vai gluži vienkārši izlemj kādu strīdīgu jautājumu.

Teiksim, parkā uz soliņa sēž jauns pāris. Izraudzītā vieta ir pavisam klusa: visapkārt ceriņkrūmi, priekšā — skaists dīķis. Viņi sēž, viens otram piekļā- vušies, smaida, par kaut ko sarunājas. Ir gluži dabiski: jo mazāks šādā situācijā ir attālums starp cilvēkiem, jo viņu attiecībās vairāk savstarpējas uzticēšanās. Ja kāds vērotājs no malas atrodas abu tuvumā, jau pēc šo cilvēku sejas izteiksmes viņš sapratis, ka abiem viss kārtībā. Ja novērotājs atrodas tālu no pārīša, tad pirmais, kam viņš pievērsīs uzmanību, ir attālums, kādā vini viens no otra atrodas.

Abi sēž blakus, nemainot tuvo distanci, un mierīgi sarunājas; vīrietis maigi apskauj meiteni. Bet tad sieviete nez kāpēc atvirzās. Vīrietis, pēc visa spriežot, nav apmierināts ar tādu pavērsienu; viņš cenšas sievieti noturēt, bet sieviete viņu atgrūž. No malas rodas pilnīgi pamatota sajūta, ka viņi sastrīdējušies. Vēl dažas sekundes — un sieviete jau sēž metra attālumā no vīrieša, reizumis pagriežot galvu uz viņa pusi, acīmredzot kaut ko saka.

Tā taču ir daudziem pazīstama situācija, vai ne? Un nozīmē tikai to, ka, pastāvot mīļām, siltām savstarpējām attiecībām, ir dabiski atrasties tuvu vienam pie otra. Mūsu zemapziņai tas ir negrozāms likums. To var izmantot arī vadīšanā. Ja gribat izraisīt sarunbiedrā negatīvu stimulu, — strauji atvirzieties no viņa. Tā jūs liksit viņam saprast, ka kaut kas jūs ļoti neapmierina: lai domā, kā labot stāvokli.

Ja sarunai ir agresīvs raksturs, jūsu attālināšanās var izraisīt reakciju, kas atkarīga no partnera iekšējā stāvokļa. Ja viņš ir saniknots, bet jūs attālināties, viņā pamostas pakaļ skrienoša suņa instinkts, ko nesen pieminējām. Mēs runājām par šo reakciju, iztirzājot saskarsmi komfortablas distances robežās. Šajā gadījumā jūsu attālināšanās izraisīs tikai papildu agresiju. Ja cilvēks jūt bailes vai vēlmi pakļauties, jūsu attālināšanos viņš uztvers ar atvieglojuma sajūtu. Iedomājieties: kāds no jums baidījās, izvairījās no tikšanās ar jums — un nu jūs pats aizgājāt. Beidzot var atviegloti uzelpot!

Tagad pievērsīsimies situācijai, kad jūs atrodaties komfortablajā zonā, vēl vairāk tuvojaties savam sarunbiedram. Smaids līdz ar lēnu tuvošanos droši vien izraisīs uzticēšanos. Ja esat pretējā dzimuma cilvēks, jūsu uzvedība laikam gan tiks novērtēta kā seksuāls flirts. Atcerieties, kā vīrieši parasti uzaicina sievieti uz deju. Viņi nesteidzīgi pienāk klāt, un viņu sejā ir tikko jaušams smaids. Ja sieviete pēkšņi atsakās dejot, jāsecina, ka vīrietim acīmredzot nav izdevies iemantot viņas uzticēšanos; ja tādas lietas dzīvē gadās pietiekami bieži, vīrietim jāpārdomā iespējamās kļūdas savā uzvedībā.

Ja cilvēkam, kas tuvojas, ir dusmu vai naida pilna sejas izteiksme, tā pirmajā mirklī izraisīs pilnīgi pamatotas bailes un vēlmi atkāpties. Tas notiek tāpēc, ka distance, kas tagad šķir cilvēkus, ir ļoti neliela un tuvošanās ar tādu sejas izteiksmi, kas skaidri liecina par negatīviem nodomiem, cilvēkam ir negaidīta. Bet pēc kāda laika (dažkārt pietiek ar pāris sekundēm, lai zemapziņa novērtētu situācijas nopietnību), kaut arī ar nokavēšanos, cilvēks var novērst uzbrukumu ar savu pretreakciju.

Tādi ir neenerģētiskās vadīšanas galvenie paņēmieni, kas saistīti ar distanci. Bet starp neverbālajiem komunikācijas faktoriem ir vēl viens ļoti svarīgs — skatiena virziens.

Skatiena virziens kā saskarsmes faktors

Skatiens ne velti atzīts par vienu no vissvarīgākajiem cilvēku attiecību faktoriem. Saka taču, ka acis ir dvēseles spogulis. Tās kā nekas cits spēj paust cilvēka neizteiktās domas. Acis ir savdabīgs smadzeņu piedēklis, kam ir izeja uz apkārtējo vidi. Tās reaģē uz pilnīgi katru mūsu domu, un šī reakcija atbilstošā veidā atspoguļojas tajās.

Daudzi jūtas ļoti neērti, kad viņiem nākas kontaktēties ar cilvēkiem, kas uzlikuši tumšas aizsargbrilles. Kāda mana paziņa, kurai pēdējā laikā bija sarežģījušās attiecības ar savu draugu, stāstīja, ka viņš nopietnu sarunu brīžos vienmēr centies nodrošināties, uzliekot tumšas brilles. «Ja mēs sēžam pie galda un nelietojam nekādus žestus, uz viņa vārdiem var reaģēt tāpat kā runājot ar viņu pa telefonu. Ir tāda sajūta, ka viņš speciāli tās uzliek, lai man būtu vieglāk melot.»

Ir ievērots, ka tad, kad cilvēka domām ir agresīvs impulss, viņa acis parasti ir piemiegtas, bet acu zīlītes sašaurinātas, lai panāktu lielāku asumu. Cilvēks tādos brīžos jums sūta «caururbjošu» vai, kā vēl mēdz teikt, «slepkavniecisku» skatienu.

Ja cilvēku pārņem labestība un siltas jūtas, viņa plakstiņi atslābst, bet zīlītes palielinās. Literatūrā šādas acis bieži sauc par «smaidošām» vai «smejošām». Tā viens uz otru var skatīties ne tikai vīrietis un sieviete, tā bērni skatās uz mīļoto skolotāju; tuvas draudzenes pēc ilgas šķiršanās, nejauši paziņas, kas viens otram iepatikušies no pirmā saskarsmes brīža.

Tieši pēc acu kustībām visbiežāk tiek konstatēts, ka cilvēks melo vai cenšas kaut ko noslēpt, vai kaut ko atcerēties, vai kaut kāda iemesla dēļ ir apmulsis.

Negaidīta jautājuma brīdī acis nodreb, skatiens uz mirkli novirzās sāņus. Tā notiek, kad cilvēku pēkšņi pārsteidz, ar jautājumu izsit no sliedēm. Tad viņš parasti sāk runāt muļķības, pīties, stostīties. Tomēr šī reakcija ne vienmēr liecina par to, ka cilvēks melo, lai gan tas ir iespējams.

Arī meliem ir dažas īpašas pazīmes. Šīs pazīmes vienmēr nav spilgti izteiktas; tās, kā jau teicu, viegli sajaukt ar apjukumu vai kādām citām jūtām. Turklāt cilvēks saskarsmē ar jums nevar pastāvīgi melot. Viņš jūs parasti māna attiecībā uz kaut ko vienu, cenšoties glābt savu ādu. Tāpēc, sarunājoties ar jums, vinu nodarbina ne tikai melošana kā tāda, bet arī citas jūtas. Šajā brīdī viņš varbūt cenšas kaut ko atcerēties, kaut ko izdomāt, kaut ko apjēgt. Turklāt viņam momentāni jāreaģē uz jūsu jautājumiem. Un visi procesi, kas noris viņa smadzenēs, kā mēs jau teicām, atspoguļojas šā cilvēka acīs. Protams, jūs uzreiz neiemācīsities konstatēt, kad tieši jums melo. Tomēr dažas vispārīgas pazīmes ir.

Ja melis drudžaini cenšas kaut ko izdomāt, vina acis parasti strauji pašaujas uz augšu. Tajā brīdī, kad viņš jums pasniedz šos melus, viņa acis ir maksimāli tīras un nekustīgas. Viņš mierīgā balsī pasaka sagatavotos melus un skatās uz jums, acis nemirkšķinot.

Cilvēkam, kurš cenšas kaut ko atcerēties, skatiens slīd nedaudz uz leju. Lai pārliecinātos par to, pavērojiet studentus vai skolniekus, kas kārto eksāmenu, tajā brīdī, kad tiek uzdots papildjautājums.

Cilvēks, kurš kaut ko slēpj, runājot parasti cenšas izvairīties no atbildes. Viņa acis sāk raudzīties lejup un nodod vinu.

Tā kā skatiena virziens izraisa sarunbiedrā reflektoriskas beznosacījuma reakcijas, tad, zinot šādas reakcijas cēloni, viņu var viegli vadīt: pietiek mainīt skatiena virzienu.

Skatiena virziens vislabāk parāda cilvēka iekšējo stāvokli viņa attieksmē pret sarunbiedru. Ja cilvēks jūtas vājāks par partneri, viņš uz to skatās caur pieri, no apakšas uz augšu. Tieši tā uz saviem vecākiem skatās pusaudži, kad viņus rāj par sliktu uzvedību, zemajām atzīmēm vai ko citu.

Ja partnera galva turklāt vēl ir noliekta uz priekšu, tas liecina par bailēm un bijību, bet, ja sāņus — par iztapību un tieksmi pakļauties. Turklāt viņa skatiens ir centrēts uz sarunbiedru — lai uztvertu vismazāko tā kustību. Tā ierindas darbinieki bieži skatās uz savu priekšniecību. Arī šī izturēšanās maniere ir mantota no pinkainajiem senčiem. Kā tā viņiem izveidojās? Tas notika tā. Iespējamas agresijas gadījumā dzīvniekam nācās izlocīties, atrodoties apakšā, jo stiprākais partneris viņu gluži vienkārši saspieda ar savu ķermeni. Ja tā notika, tad vēl palika cerība to nomest, metot kūleni pār galvu: jo seja (pareizāk — purns) un visi vājākā pretinieka iekšējie orgāni uzbrucējam bija aizsegti.

Ja cilvēks jūtas stiprāks, viņa galva ir nedaudz atliekta atpakaļ vai gluži vienkārši pacelta nedaudz vairāk nekā parasti, skatiens vērsts no augšas uz leju. Turklāt viņš var arī neskatīties savam sarun- biedram sejā. Te atkal gūst izpausmi dzīvnieka reflekss: tas, kas tā skatās, gatavojas nevis izlocīties, bet gan pats samīt pretinieku. Skatiens nav centrēts, jo vājāka dzīvnieka reakcija uzbrucēju neinteresē, izņemot varbūt gadījumus, kad tas gatavojas uzbrukt.

Šīs uzvedības īpatnības, ko cilvēks saglabājis no ļoti seniem laikiem, var visai sekmīgi izmantot. Padomāsim, kā to darīt. Jums droši vien ir nācies sastapt cilvēkus, kuri spētu vadīt vienīgi tos, kas ir vājāki par viņiem. Kad gadās sastapt stiprākus par sevi, visas viņu ambīcijas būt par līderi pazūd. Tā nav pati labākā un cienījamākā iezīme, bet ir dabas nosacīta. Mani novērojumi liecina, ka šādi grēko vairāk nekā puse cilvēku. Mēs, protams, nespējam mainīt šo situāciju, mēs to varat tikai izmantot mums vajadzīgu mērķu sasniegšanai.

Ja līderis pēkšņi sāks izturēties kā vājulis, apliecinot savu stāvokli ar noteiktu skatienu, vājie indivīdi tūdaļ kļūs nekaunīgi. Tieši ar to izskaidrojams fakts, ka ģimenēs, kur dzīvniekus (starp citu, arī bērnus) pārāk lutina, lolo, visādi viņiem iztop, šie mīluļi ļoti ātri uzsēžas savam saimniekam uz kakla. Saimnieks, mīlot savus audzēkņus, demonstrē savu vājumu, ko vini veikli izmanto. Bet, ja vājais pēkšņi sāk uzvesties kā līderis, vadonis tūlīt cenšas nolikt viņu vietā (protams, ja attiecības jau ir izveidojušās).

Kā mēs jau teicām, cilvēka zemapziņa fiksē visas šīs neverbālās pazīmes. Un pats interesantākais ir tas, ka cilvēki iepazīstoties savas attiecības veido tieši pēc šīm neverbālajām pazīmēm. Turklāt tas notiek reflektoriski un tiek apzināti novērtēts tikai tajos gadījumos, kad sev pašam ir jāatbild uz jautājumu: «Bet kāpēc gan es tā uzvedos?» īstajai atbildei uz šo jautājumu principā jābūt šādai: «Tāpēc, ka esmu stiprāks par viņu un man gribas to parādīt.» Bet cilvēkam tāds izskaidrojums prātā neienāk: kaut kā negribas sev atzīties. Tādu atbildi drīzāk varētu dot dzīvnieki, ja prastu runāt. Tāpēc cilvēka apziņa meklē savai rīcībai jebkuru izskaidrojumu. Teiksim, šim vājajam cilvēkam ir neizskatīga āriene, nepatīkama runas maniere, stiprais viņu var uzskatīt par dumju utt.

Izanalizējiet savu uzvedību. Iedomājieties, ka jums, kas esat par sevi visai pārliecināts cilvēks, nākas kontaktēties ar cilvēku, kas izturas šādi: skatās it kā ne uz jums, bet uz leju vai vispār kaut kur tālumā. Jūs viņam it kā neeksistējat, jo nevarat notvert viņa skatienu. Tāds stāvoklis jums ir neērts, nepatīkams, un jūs tūdaļ kaut ko pasākat, lai liktu viņam paskatīties jums sejā: cenšaties viņu iesaistīt sarunā, panākt, lai viņš reaģē uz jums. Dažkārt pieceļaties kājās, sākat staigāt, ejat viņam riņķī un apkārt, cenšoties ieskatīties acīs. Turklāt jūs pat neiedomājaties, ka tieši tā pirms daudziem tūkstošiem gadu izturējās senais pērtiķis. Protams, nepatīkami, bet fakts: senie refleksi nekur nepazūd.

Tas viss liecina tikai par vienu — skatiena virzienu var izmantot. Kā tieši — to jūs droši vien jau sapratāt. Izmantojot to vai citu skatienu saskarsmē ar citiem, var panākt praktiski jebkuru jums vajadzīgo reakciju. Turklāt jums jāsamierinās ar faktu, ka skatiens izraisīs reakciju tieši attiecībā uz jums kā uz sociāli nozīmīgu objektu, nevis uz kādām jūsu domām, kuras jūs cenšaties ieskaidrot apkārtējiem.

Skatiena virziena izmantošana

Padomāsim, tieši kādās situācijās un kā jums vislabāk skatīties uz savu sarunbiedru. Piemēram, jūs esat priekšnieks, liela uzņēmuma direktors. Pēc pāris minūtēm pie jums kabinetā ienāks darbinieks un ziņos par paveikto. Kāda viņa iezīme jūs neprātīgi kaitina: viņš mūžīgi mēģina dabūt cauri dažādas nepārdomātas idejas, turklāt dara to ļoti pašpārliecināti, varētu pat teikt — nekaunīgi. Acīmredzot izmanto jūsu pieejamību un vienkāršību saskarsmē. Tagad viņš atnāks, un jūs pieņemat lēmumu: tiklīdz kas — noliksit viņu vietā.

Izmantojiet šim nolūkam skatienu no augšas uz leju, nedaudz atmetot galvu. Protams, iepriekš vajag patrenēties, citādi jūs tēlosit nevis stipro, kas iedveš bailes, bet gan lelli, kurai izgriezta galva. Tātad nepārcentieties!

Bet, ja jūsu darbinieks ir pārlieku kautrīgs un bailīgs, ja, jūs ieraugot, viņam tūlīt zobi sāk klabēt, jums, gluži dabiski, gribētos, lai viņš izturas drošāk (un pie viena arī skaidrāk izklāsta savas domas). Tad izmantojiet skatienu no lejas uz augšu. Bailīgam darbiniekam tas vairos spēkus un atraisīs mēli.

Darbinieki visbiežāk uz priekšnieku skatās no apakšas uz augšu — tā viņi it kā parāda pienācīgo cieņu. Tajās neordinārajās situācijās, kad jums jāpanāk, lai viņš reaģētu negatīvi, saniknotos un tādējādi diskreditētu sevi darbinieku acīs, varat izmantot skatienu no lejas uz augšu.

Šos pašus skatienu tipus varat izmantot ari citos apstākļos, piemēram, paziņu kompānijā, ja jūtat, ka kāds no draugiem sāk meklēt kašķi; veikalā — attiecībā uz pārdevējiem, kas neizceļas ar īpašu pieklājību, transportlīdzekļos — rupjiem pasažieriem; vārdu sakot, saskarsmē ar jebkuriem pazīstamiem vai svešiem cilvēkiem.

Apskatīsim šā skatiena izmantošanas piemēru saskarsmē ar pilnīgi svešiem cilvēkiem. Arī kontaktējoties ar viņiem, reizēm jāparāda, ka esi stiprs, reizēm— vājš. Teiksim, jūs bibliotēkā prasāt, lai jums uz mēnesi iedod grāmatu, kuru vispār izsniedz tikai uz lasītavu. Šajā situācijā galvenais ir pārliecināt bibliotekāri, ka šī grāmata jums ļoti vajadzīga. Paskatieties uz viņu no apakšas uz augšu, atzīstiet viņas nozīmīgumu, pasmaidiet. Lai, skatoties uz jums, viņa pati nāk pie atzinuma, ka, palīdzot jums, palīdz cilvēkiem attīstīties. Iedvest cilvēkiem tādas cildenas domas reizēm ir ne tikai viegli, bet arī noderīgi.

Bet, ja jūs esat nokļuvis situācijā, kurā iespējams jūs apspiest vai apmānīt, — labāk izmantojiet skatienu no augšas uz apakšu. Tas noteikti samazinās svešam cilvēkam vēlmi ar jums saķerties. Ja tā izturēsities, jūs diez vai tirgū kāds centīsies apmānīt vai būt pret jums rupjš transportlīdzeklī. Izmantojot šo skatienu, jūs demonstrējat savu spēku, bet stiprajiem šajā pasaulē vienmēr pakļaujas.

Skatiena un distances izmantošana ir paši svarīgākie neverbālās iedarbības paņēmieni. Tomēr, lai gūtu pilnīgāku, priekšstatu par neverbālo vadīšanu, mums jāaplūko vēl viens paņēmiens — žestikulācija. Kā jūs saprotat, žestiem ir milzīga loma cilvēku saskarsmē. Tos vairāk vai mazāk izmanto pilnīgi visi cilvēki. Arī šo paradumu esam saņēmuši mantojumā no tālajiem senčiem. Pavērojiet pērtiķus zooloģiskajā dārzā: katrs no tiem — tā ir parodija par ikvienu no mums.

Žesti un iedarbības veidi ar tiem

Tieši tāpēc, ka žestu loma cilvēku savstarpējā sapratnē ir tik liela, kļuva iespējama tādas mākslas kā pantomīma rašanās. Dresētājs, kontaktējoties ar dzīvniekiem, žestus izmanto ne mazāk kā vārdus. Ir zināms, ka delfīni ar dzirdi neuztver to skaņu frekvenci, kurā runā cilvēki, tāpēc nevar viņus dzirdēt; dresētājs ar delfīniem saprotas, izmantojot tikai žestus. Tas nozīmē, ka žestikulācija ļauj, neizmantojot vārdus, darīt savu domu zināmu citas būtnes zemapziņai — nav svarīgi, vai tas ir cilvēks vai dzīvnieks.

Kā jūs domājat, kāpēc sarunājoties mēs tik bieži un tik daudz kustinām rokas? Roku kustība partnera redzeslaukā piesaista viņa uzmanību tam, ko jūs sakāt. Tā cilvēka zemapziņa, kas vēro jūsu žestikulāciju, tiecas noskaidrot, vai jūsu teiktais atbilst patiesībai. Par žestiem varētu uzrakstīt veselu grāmatu. Kā jūs jau sapratāt, jebkura cilvēka žestikulācija ir viņa zemapziņas darba rezultāts. Žesti, tāpat kā acis, parāda cilvēka būtību. Šajā grāmatā mēs tos sīki neaplūkosim: mans mērķis ir iepazīstināt jūs ar svarīgākajiem vadīšanas paņēmieniem. Bet, tā kā žestikulācija salīdzinājumā ar to, ko jūs jau esat apguvis, nav pats iedarbīgākais paņēmiens, mēs sīkāk pakavēsimies tikai pie trim žestu kategorijām: piesaistošajiem, atgrūdošajiem un nomierinošajiem žestiem.

Kaut ari žesti sarunā ir pilnīgi dabiski, tomēr ir dažas to izmantošanas nianses. Tās ļauj vadīt sarunas neverbālo kontekstu. Varam panākt apmēram šādu efektu: jūs, risinot ar «mērķi» nepiespiestu sarunu, vienlaikus strādājat ar viņa zemapziņu, iedvešot viņam noteiktu viedokli par jūs interesējošo problēmu. Šis paņēmiens ir ļoti izdevīgs, ja jums jāpanāk, lai cilvēks maina savas domas, bet kāda iemesla dēļ nevarat runāt ar viņu par to pilnīgi atklāti.

Un tagad parunāsim par pirmo žestu kategoriju — piesaistošajiem žestiem. Kā tos izmanto? Jūs droši vien esat ievērojis, ka uzmanību piesaista praktiski jebkurš žests, kuru izpildot rokas daļa, kas atrodas redzeslaukā, atvirzās no tā. Tādus žestus cilvēks lieto, kad grib kādu pieaicināt sev klāt. Ja šis cilvēks atrodas tuvu, to var izdarīt, pamājot ar pirkstu, ja tālu (vairākus desmitus metru) — pamājot ar visu roku, izdarot tādu kā rausošu kustību.

Šos žestus var izmantot pretrunā ar sarunas kontekstu. Jūs izdarāt to vai citu žestu, un tieši tas nogulsnējas jūsu sarunbiedra zemapziņā. Tas, ko jūs tajā pašā laikā sakāt, viņa uztverei vairs nav tik svarīgi. Bet, ja jums kaut kas jāievada sava sarunbiedra zemapziņā, taču jūs to nevarat pateikt skaļi, jums jāizmanto noteikti žesti. Šādu situāciju var būt daudz, un tajos gadījumos, kad jūs nevēlaties izmantot enerģētiskos iedarbības paņēmienus, žestu lietošana jums var būt ļoti noderīga.

Uzskatāmības labad aplūkosim piemēru. Jūs un vēl divi cilvēki esat direktora uzticības personas. Viņš izsauc jūs visus trīs, lai apspriestu firmas turpmāko attīstību, konkrēti — jautājumu par sadarbību ar citu organizāciju.

Jūsu viedoklis šajā jautājumā būtiski atšķiras no tā viedokļa, ko pauž abi kolēģi. Viņi negatīvi izturas pret sadarbību ar firmu, par kuru jums ir paši labākie priekšstati. Bet visiem ir zināms, ka tās direktors ir jūsu labākais draugs. Un savu viedokli izteikt skaļi jūs nevarat, jo baidāties, ka abi kolēģi jūs nesapratīs, jo viņiem radīsies aizdomas, ka jūs meklējat labumu tikai sev.

Šādā situācijā jūs varat rīkoties, lūk, kā. Skaļi jūs sakāt, ka ar šo firmu nevajag sadarboties, bet vajadzīgajā brīdī izdarāt piesaistošo žestu, kas direktora apziņā rada pārliecību, ka tieši tas viņam ir vajadzīgs. Proti, žests pēc savas nozīmes ir pilnīgi pretējs tam, ko jūs sakāt. Tālāk, ja viss izdarīts pareizi, direktos sāk rīkoties atbilstoši savas zemapziņas rīkojumam un nosliecas uz vajadzīgo risinājumu. Turklāt jūsu kolēģiem nav iemesla uz jums dusmoties: tas, ko jūs pateicāt, pilnīgi sakrīt ar viņu interesēm.

Ja jūs šo žestu izmantojat neitrālā kontekstā, tas rada pozitīva izteikuma iespaidu, lai gan vārdos jūs neko tādu neteicāt. Tas ir noderīgs situācijās, kad jūs gribat radīt savas neitralitātes ilūziju vai izlikties, ka jautājuma risinājums jums ir vienaldzīgs.

Nākamais žestu tips, kuru aplūkosim, ir atgrūdošie žesti. Tos izmantojot, cilvēks parasti atver plaukstas, vēršot to pret sarunbiedru, un izdara pret viņu kustību ar visu roku, dažkārt arī atvirzot atpakaļ visu ķermeni. Šis paņēmiens ir viens no daudzajiem refleksiem, kas saglabājies no seniem laikiem. Tāpat kā pirms daudziem tūkstošiem gadu, arī tagad cilvēks ar šo žestu aizsargājas no viņam draudošām briesmām, aizklājot ar rokām savu ķermeni. Ir taču tā: ja kāds pret jums atvēzējas, gatavojoties iesist, pirmais, ko jūs darāt, — paceļat roku, it kā norobežojot sevi no briesmas radošā objekta.

Ja briesmu kā tādu nav, jūs izmantojat šo žestu sarunā, kad cenšaties kaut ko noliegt, izslēgt, nepieļaut. Jūs to varat izmantot arī jau minētajās situācijās. Izmantojot šo žestu neitrālā kontekstā, rodas iespaids, ka jūs neko neesat noliedzis. Tāpat situācijā, kad jūs esat spiests runāt pretēji savām patiesajām domām, šis žests jums var labi noderēt.

Piemērā, kuru tikko aplūkojām, jūs varētu izmantot atgrūdošo žestu, ja visi jūsu kolēģi būtu par sadarbību atbalstoša lēmuma pieņemšanu, bet jūs — pret to. Jūs izdarāt šo žestu — un direktoram rodas iespaids, ka jūs esat pret šīs problēmas risinājuma apspriežamo variantu, lai gan vārdos tam piekritāt. Kolēģiem nav iemesla jums piesieties. Un direktora lēmums ir atkarīgs no tā, cik pamatota viņam pašam liksies sadarbība ar jauno firmu. Taču jebkurā gadījumā jūs viņam darījāt zināmu to, ko gribējāt, un jūsu profesionāļa sirdsapziņa ir tīra.

Pēdējā aplūkojamo žestu kategorija ir nomierinošie žesti. Tie parasti izskatās tā: cilvēks noteiktā attālumā no sarunbiedra izdara ar roku līganu kustību, it kā noglāstot kādu virsmu. Kad izmantojat šo žestu, sarunbiedram rodas iespaids, ka no jums strāvo miers, spēja apmīļot, mīlēt, ka jūs nekad nedarīsit pāri ne fiziski, ne garīgi.

Šis žests ir ļoti noderīgs, ja gribat iegūt cilvēku labvēlību. Mūsu nemierīgajā laikā ļoti daudzi cilvēki sirgst ar neirozēm. Aptiekās nopirkto zāļu daudzuma ziņā visā pasaulē pirmajā vietā ir sedatīvie (nomierinošie) līdzekļi. Cilvēki ar absolūti veselu nervu sistēmu ir liels retums.

Nav brīnums, ka daudzi tiecas pie tāda cilvēka, kurš atšķirībā no pārējiem nevis palielina spriedzi, bet gan nomierina. Un jāteic, ka sevišķi jutīgas un pateicīgas šai ziņā ir sievietes. Kas gan labāk par viņām spēj novērtēt kustību, kas vienlaikus nomierina un apmīļo! Spēja būt maigam un mīļam — tas ir tas, ko viņas pirmām kārtām novērtē vīrietī. Kāds mūsu metodikas apguvējs vairākkārt lika lietā šo žestu saskarsmē ar sievieti, kas viņam bija iepatikusies, un diezgan ātri panāca, ka arī šī sieviete sāka tiekties pēc viņa. Enerģētiskie paņēmieni viņam tā īsti nepadevās; un kas zina, cik ilgs laiks paietu, līdz viņš iekarotu mīļotās sirdi, ja nebūtu ļoti prasmīgi izmantojis žestu mākslu.

Šo žestu var lietot gan neitrālā kontekstā, kad jūs negribat vārdos pateikt neko noteiktu, gan arī pretstatā tam, ko sakāt: sarunbiedra zemapziņa fiksē tieši jūsu žestikulāciju. Teiksim, jūs nevarat daudzu cilvēku klātbūtnē atklāti atzīties sievietei, ka viņa jums ļoti patīk, — tad izmantojiet šo žestu, un viņas zemapziņa visu momentāni uztvers.

Protams, visus šos žestus var izmantot ne tikai tajos gadījumos, kad jums kaut kas jānoklusē (mēs jau pārrunājām tādas situācijas, jo tās ir pašas sarežģītākās). Jūs varat apvienot žestikulāciju ar paša teikto un tādējādi nostiprināt reakciju, ko izraisījuši jūsu vārdi, padarīt savu runu bagātāku un spilgtāku.

Jūs jau sapratāt, ka mēs aplūkojām tikai pašus svarīgākos žestus: patiesībā to ir simtiem un pat tūkstošiem. Bet, ja sajutīsit, ka jūsu dzīvē tiem ir īpaši liela nozīme, jūs ātri iemācīsities pievērst tiem uzmanību un saprast, kad kas lietojams, kā arī veiksmīgi izmantot tos citu cilvēku vadīšanai.

Un tomēr neverbālās vadīšanas metodes nav tik efektīvas kā verbālās metodes, kad tiek izmantoti vārdi un balss. Es negrasos detalizēti aplūkot šo jautājumu (tāpat kā iepriekšējo) tā vienkāršā iemesla dēļ, ka par vadīšanu ar balss un vārdu palīdzību var sarakstīt ne vienu vien grāmatu. Pakavēšos tikai pie taktiski svarīgākajiem paņēmieniem. Visu pārējo varēsit apgūt patstāvīgi, ja vien vēlēsities to darīt. Turklāt šie paņēmieni pieder pie sociālajām metodēm. Kaut arī tie ir efektīvi, tomēr visai sarežģīti. Vai jums ir vērts veltīt tiem īpašu uzmanību un spēkus, ja jūs jau protat ilglaicīgi vadīt citādā veidā? Taču jebkurā gadījumā iesaku rīkoties nevis atbilstoši kādiem konkrētiem noteikumiem, bet gan konkrētai situācijai. Tāpēc nākamais, kam pievērsīsimies šajā nodaļā, ir balss režīms.

Balss režīms

Ar balss režīmu mēs saprotam to intonāciju, to toni, kurā cilvēks izsaka kādu apgalvojumu. Mūsu zemapziņai galvenais ir nevis tas, ko mēs sakām, bet gan tas, kā to darām. Tāpēc, pirms cilvēks novērtē jūsu teiktā jēgu, viņš reaģē uz toni. īpaši jutīgi uz jūsu intonāciju reaģē bērni un dzīvnieki, kā arī aklie, kuru uztvere ar dzirdi ir loti saasināta. Bērns dzimto valodu apgūst, uztverot toni, kādā ar viņu runā māte.

Cilvēka balss spēj izteikt visdažādākās emocijas. Bet vēl svarīgāk ir tas, ka ar noteiktu intonāciju mēs provocējam sarunbiedru uz to vai citu atbildi. Tāpēc balss režīmu var izmantot kā neenerģētisku paņēmienu apkārtējo cilvēku vadīšanai.

Pamēģiniet vienu un to pašu frāzi vai vārdu pateikt dažādiem cilvēkiem ar dažādu intonāciju. Piemēram, parasto sasveicināšanās vārdu: «Labdien!» Pasakiet šo vārdu, satiekoties ar vairākiem saviem paziņām, taču ikreiz ar citu intonāciju: vienam priecīgi, mundri; otram — ar atklātām skumjām balsī; trešajam — izsmējīgi vai pat ņirdzīgi; ceturtam — salti, piektajam — vēl kādā citā intonācijā. Pēc tam salīdziniet reakciju uz savu sveicienu. Pavērojiet, kurš no jūsu paziņām jums uzsmaidīja vai apstājās ar jums parunāt, bet kurš — izbrīnīti paskatījās un neko neteica.

Ir trīs galvenie balss režīmi. Pirmais balss režīms ir tā intonācija, kuru parasti izmanto skolotāja, liekot nepaklausīgam skolniekam piecelties. Šis tonis ref- lektoriski izraisa bezierunu pakļaušanos. To visbiežāk izmanto armijā kārtības nodrošināšanai, kā arī dresētāji, kas strādā ar savvaļas dzīvniekiem, cilvēkiem bīstamiem dienesta suņiem. Ir zināms: ja suns uzskata, ka ir stiprāks par saimnieku un vēl jo vairāk par dresētāju, pilnīgu šā dzīvnieka pakļautību nav iespējams panākt. Bet dienesta suns nedrīkst būt patvaļīgs. Tāpēc, ja jūs mājās turat suni, visas komandas («Sēdēt!», «Gulēt!» u.c.) jādod tieši šajā tonī, kas nepieļauj nekādus iebildumus. Ja suns jūs neklausa, izskaidrojums ir viens —jūs dodat komandas nepareizi.

Otrais balss režīms ir dziļi izjusts tonis, apmēram tāds, kādā Dons Žuans savaldzina savu kārtējo upuri. Tas izraisa sarunbiedrā reflektorisku uzticēšanos — reakciju, kuru jūs novērojat, tiklīdz pārejat uz šo toni. Tomēr ņemiet vērā, ka tieši uzticēšanos, nevis, piemēram, naidu vai dzimumtieksmi parasti tūlīt pārbauda loģika. Cilvēks, uz kuru jūs iedarbojaties, var sev pajautāt: «Kāpēc es pēkšņi esmu sācis viņam tik ļoti uzticēties?» Tāpēc, izmantojot šo paņēmienu, nepārcentieties. Bet vēl labāk — sakiet šai brīdī sarunbiedram kaut ko tādu, kas varētu pamatot viņa uzticēšanos jums. Jūsu vārdu jēgai un balss tonim ir jāharmonē.

Cilvēka vadīšanai šo balss režīmu izmanto reti. Tas kalpo galvenokārt tam, lai samazinātu klausītāju uzmanību ziņojuma laikā. Šo režīmu nesen lika lietā mūsu metodikas piekritējs kārtējās sesijas laikā universitātē, kur viņš mācās vakara nodaļā. Viņš ir ģimenes cilvēks, mācības apvieno ar darbu, tāpēc rūpīgi apgūt vielu viņam gluži vienkārši nepietiek laika. Viņš tad arī novērsa pasniedzēja uzmanību eksāmena laikā ar savu izjusto dūdošanu. Pasniedzējs, klausoties savu studentu, pilnīgi aizmirsa, par ko tad īsti tam jārunā, atbildot uz izvilktās biļetes jautājumiem. Neatceros, kādu atzīmi saņēma šis cilvēks, bet eksāmens tika nokārtots.

Trešajam balss režīmam raksturīga klusa, nedaudz aizlūzusi balss. Tā te pieklust, te atkal ieskanas «mērķa» apziņā, taču vienmēr it kā cenšas aizvest jūs tālāk no tās situācijas, kurā atrodaties. To galvenokārt izmanto, lai liktu sarunbiedram ieklausīties runātājā, izraisītu papildu interesi, lai rosinātu klausītājā vainas apziņu un nedrošību par savu rīcību.

Manam draugam ir dēls, kura draudzene spēja ar jaunekli darīt pilnīgi visu, kas vien ienāca prātā. Tiklīdz viņa izteica vismazāko neapmierinātību, jaunais cilvēks bija gatavs noticēt, ka ir īsts nejēga. Ja viņa kaut mazliet apvainojās, puisi tā mocīja sirdsapziņas pārmetumi, ka viņš nevarēja naktīs gulēt. Ja viņai gribējās kaut kur aizbraukt atpūsties, bet naudas nebija ne vienam, ne otram, puisis pamanījās to sadabūt — vai nu strādāja naktīs par krāvēju vai aizņēmās, bet meiteni tas ne mazākajā mērā nesatrauca. Ja viņai bija vajadzīga palīdzība, puisis nekad nespēja atteikt, pat ja pašam tas vienīgi kaitēja. Nonāca tik tālu, ka tad, kad puisim draudēja izslēgšana no augstskolas, viņa vecāki devās pie meitenes ar lūgumu ietekmēt dēlu. «Pamēģini viņu vest pie prāta. Tev izdosies.» Un izdevās. Kāpēc? Es to sapratu, kad ieraudzīju abus kāzās, pareizāk sakot, kad dzirdēju. Meitene runāja trešajā balss režīmā.

Varu iedomāties, cik daudzas meitenes, izlasījušas par tādu satriecošu trešā balss režīma iedarbību, tūdaļ gribēs to apgūt. Neaizraujieties! Pareizs balss režīms nav brīnumlīdzeklis mīlestības iegūšanai. Ne jau visiem šī meitene izraisīja simpātijas. Droši vien bija cilvēki, kuriem viņa nepatika. Un tomēr arī tie dažkārt nonāca viņas ietekmē. Viņā bija kaut kas piesaistošs, pareizāk sakot — hipnotizējošs. Tāpēc viņai tik viegli izdevās nodibināt kontaktu ar cilvēkiem, viņus ieinteresēt, pierunāt.

Starp citu, trešais balss režīms ir viens no iemīļotajiem hipnotizētāju paņēmieniem. Tas tāpēc, ka, ieklausoties trešajā balss režīmā izrunātajos vārdos, cilvēks viegli nonāk transa stāvoklī. Uz mēģinājumu viņus hipnotizēt dažādi cilvēki reaģē atšķirīgi. Tāpēc katram vajadzīga īpaša pieeja. Ja cilvēks ir bailīgs, viņu vieglāk novest transā, izmantojot pirmo balss režīmu. Viņam valdonīgā tonī sakāt: «Guliet!» — un viņš aizmieg. Bet attiecībā uz cilvēkiem, kuri tiecas pretoties hipnotizētājam, šis variants nederēs. Viņiem vajadzīga lielāka uzmanība. Tāpēc sarežģītākos gadījumos hipnotizētājs liek lietā trešo balss režīmu. Viņa balss ir klusa, viegli vibrējoša, tā vienlaikus nomierina un ved sev līdzi.

Ja jūsu sarunbiedram principā nav iebildumu pret hipnozi, ļoti labu papildu efektu dod ne visai spožs gaismas avots, piemēram, svece. Hipnotizētāja balss trešajā režīmā lieliski harmonēs ar sveces mirgošanu.

Nosēdiniet cilvēku ar seju pret sveci, lai viņš uz to skatās pēc iespējas ilgāk. Kad viņa acis aizvērsies, sveces tēls saglabāsies, tās mirgošanu viņš uztvers pat caur aizvērtajiem plakstiņiem, bet ausīs skanēs hipnotizētāja balss. Dabiski, ka ar šādu pieeju cilvēkam var iedvest jebko.

Izmantojot trīs galvenos balss režīmus, ar kuriem mēs jūs iepazīstinājām, var piespiest cilvēku ticēt vai pakļauties, pieņemt jūsu vārdus nekritiski vai, gluži otrādi, agresīvi. Izmēģiniet šos balss režīmus praksē — vispirms mājās, kad jūs neviens nedzird, pēc tam — paziņu lokā; pavērojiet viņu reakciju un izdariet attiecīgus secinājumus. Droši vien sākumā tas neizdosies. Kā jebkurš darbs, arī balss režīmu izmantošana prasa iemaņas un neatlaidību.

Pēc kāda laika jūs pats kļūsit vērīgāks un pamanīsit, kuri cilvēki un kādos apstākļos izmanto to vai citu balss režīmu. Jūs ievērosit, ka līderi visbiežāk liek lietā pirmo un trešo balss režīmu.

Ar to vien balss režīma iespējas nebūt nav izsmeltas. Bet mums nav nozīmes runāt par visām, jo tagad mēs aplūkojam aktīvos taktiskos vadīšanas paņēmienus. Parunāsim labāk par to, ko var panākt ar vārdu palīdzību: šīs nodaļas ietvaros mūs vairāk interesē tie paņēmieni, kuri palīdz izraisīt pozitīvu reakciju uz jūsu rīcību. Šai sakarā jums var noderet pane- miens, kas ir vecs kā pasaule, bet ļoti iedarbīgs un ko nosacīti sauc par «čigānu hipnozi».

«Čigānu hipnoze»

Jums droši vien ir gadījies sastapties uz ielas ar čigānietēm, kas piedāvājas «par monētu» pazīlēt un pastāstīt visu par jūsu grūto likteni. Ja čigānietei izdevies jūs ievilināt savos tīklos, saruna ar viņu beidzas nevis ar monētas, bet gan ar krietni lielākas naudas summas zaudēšanu. Turklāt, kad piekrāptajam pēc kāda laika pajautā: «Kas tev īsti lēcās? Tu taču esi nopietns un prātīgs cilvēks! Un cik tad viņas tev izkrāpa?», viņš nevar izskaidrot, kā tas ar viņu gadījies. Ja tā būtu noticis ar kādu citu, to vēl varētu saprast: vai mazums muļķu pasaulē! Bet ar viņu! Šķiet, tikai uz mirkli apstājās, bet, lūk, kas iznāca! Tagad līdz algas dienai neiztikt — vajadzēs aizņemties.

Tāpēc lielākā daļa cilvēku, cik es zinu, cenšas vispār nekontaktēties ar čigānietēm, neielaisties ar viņām nekādās sarunās. Ja čigānietes ir pārlieku uzmācīgas, gluži vienkārši pasūta viņas tālāk, nevairoties lietot pat rupjus vārdus.

Turklāt nevajag aizmirst, ka šīs čigānietes ir neizglītotas, tāpēc jau arī nonākušas uz ielas. Taču pat viņām, kā jūs zināt, visai bieži izdodas piekrāpt vienu otru lētticīgu, bet nebūt ne dumju cilvēku. «Čigānu hipnozes» pārvaldīšana ļauj ne tikai izkrāpt cilvēkiem naudu, bet tas, manuprāt, ir pats zemiskākais tās izmantošanas veids.Tā ļauj saņemt momentānu cilvēka piekrišanu visam — kaut arī uz neilgu laiku.

Tagad sīkāk aplūkosim šo parādību, noskaidrosim tās būtību un izmantošanu citu cilvēku vadīšanai. «Čigānu hipnozes» būtība ir cilvēka nolikšana tādā kontekstā, kuram viņš psiholoģiski nespēj pretoties. Jums droši vien dzīvē ir bijušas situācijas, kad jūs kādam cilvēkam nevarējāt kaut ko atteikt. Apmēram tās pašas izjūtas jums ir saskarsmē ar čigānieti. Tikai pirmajā gadījumā neiespējamību atteikt noteica kādi apstākļi: teiksim, šis cilvēks kādreiz bija izdarījis jums nenovērtējamu pakalpojumu un tagad jūs jūtaties viņa parādnieks vai arī jūs saista cieša draudzība — galu galā iemesls var būt jebkāds. Bet, satiekoties ar čigānieti, jūs viņai pakļaujaties bez kāda iemesla. Jūs gluži vienkārši ejat viņas pavadā. Ja čigānietes galvenais mērķis ir izkrāpt jums naudu, tas vēl nav pats briesmīgākais. Cerēsim, ka nekas cits viņai neizdosies.

Pareizi vest sarunbiedru pa šādu ceļu — tas nebūt nav vienkārši, ir nepieciešama liela prasme. Šai ceļā jums vajadzēs saņemt no sarunas partnera virkni apstiprinošu atbilžu.

Šo paņēmienu savā grāmatā labi atklājis D. Kār- negijs. Viņš iesaka sarunu virzīt tā, lai panāktu no cilvēka pozitīvas atbildes. Pamatojums tam ir šāds: ja cilvēks jums piekritīs vienu, otru un trešo reizi, viņam būs grūti iebilst jums ceturtajā reizē. Katrs «jā» aizvien vairāk nostiprina viņa uzticēšanos jums.

Taču Kārnegijs ne visai profesionāli instruēja savu lasītāju. Lieta tā, ka triju «jā» paņēmiens neiedarbojas mierīgā sarunā un tam nav ilgstošu seku; tas jāliek lietā uzstājīgi un ātri — tad jūs sasniegsit mērķi: skaļi pateiktu «jā». Pēc dažām ninūtēm sarunbiedrs atjēgsies.

Šis paņēmiens ir obligāts «čigānu hipnozes» noteikums un vienlaikus tās vienkāršākais variants. Atkārtojot apstiprinošas atbildes, īpaši tad, ja saruna notiek otrajā balss režīmā, jau pēc otrās atbildes partneris jūsu vārdus uztver pilnīgi nekritiski.

«Čigānu hipnozes» pamatlikums ir šāds: ja cilvēks divas reizes pēc kārtas ir teicis «jā» vai pakļāvies jūsu vārdiem (varbūt pat tikai aiz pieklājības), viņš droši vien to izdarīs arī trešo reizi —jau reflektoriski. Ja viņš to neizdara, varat uzskatīt, ka hipnoze nav izdevusies.

Atceraties, kā attīstās dialogs ar čigānieti? Sākumā viņa jūs apstādina un piedāvājas pazīlēt vai lūdz kādu nenozīmīgu pakalpojumu (iedot mazliet naudas, lai nopirktu bērnam maizi, vai pateikt, kā nokļūt kādā vietā), un atteikt, ja jūs nekur nesteidzaties, nav nekāda pamata. Galvenais šajā brīdī ir jūs kaut kādā veidā piesaistīt un nesaņemt atteikumu. Nākamajā sarunas posmā čigāniete cenšas jūs ieinteresēt. Viņa vētraini pateicas jums par pakalpojumu un piedāvājas «bez maksas» pazīlēt. Jums tas šķiet interesanti? Protams! Un jūs piekrītat, lai jums pa- zīlē. Jūs pat atceraties, ka to piedāvājās darīt par velti. Čigāniete pēta jūsu roku (vai gluži vienkārši skatās jums acīs) un saka par jums visu, ko redz. Un ko tad viņa «redz»? «Jums bija liela mīlestība!» Jūs, gluži dabiski, atbildat: «Jā.» (Kam gan tā nav bijusi?) «Ļoti pārdzīvojāt, kad tā beidzās.» Jūs atkal piekrītat. «Dzīve tev bijusi ļoti grūta, daudz ko nācies pārciest!» (Nu vismaz kāds jūs pažēloja!) Un jūs atkal piekrītat. Jūs pat neapjaušat, ka jau esat uzķēries uz āķa. Jūs esat ieintriģēts, jo viss, ko čigāniete teica, ir patiesība, un jūs pat esat gatavs samaksāt, lai tikai viņa vēl kaut ko pasaka.

Manā acu priekšā nākamais sarunas posms bija šāds. Jaunai meitenei čigāniete pateica, ka visu pārējo pastāstīs, tiklīdz meitene iedos viņai papīra lapiņu. Vārds «nauda» pat netika izrunāts. Meitene sāka meklēt somiņā papīru. Bija redzams, ka viņa mazliet uztraucas, tāpēc neko nevar atrast. Čigāniete viņai «palīdz»: «Nu kā tad nav, dārgā! Es taču pati tavā maciņā redzēju!» Jāteic, ka šai meitenei paveicās! Pašā situācijas karstumā viņu ieraudzīja kāds paziņa un burtiski aiz rokas izvilka no čigānu bara.

Process, kā tagad mēdz teikt, jau bija sācies: meitene bija paņēmusi maciņu, lai no tā izvilktu «papīrīti».

«Čigānu hipnoze» noder tikai ļoti ātrai taktiskai kontroles pārņemšanai pār situāciju. Ja jums dažu minūšu vai pat sekunžu laikā jāpanāk savs — lietojiet hipnozi. Problēmas, ko varat atrisināt ar tās palīdzību, protams, var būs visdažādākās. Bet atcerieties svarīgu noteikumu: liekot lietā «čigānu hipnozi», jūs nedrīkstat «mērķim» ilgi skaidrot, kas un kāpēc, nedrīkstat iedziļināties sīkumos. Saņēmāt pozitīvu atbildi — un esiet apmierināts, rīkojieties tālāk, kamēr viņš nav atbrīvojies no jūsu kontroles.

Iespējams, ka jums dzīvē ir bijuši gadījumi, kad pārdevēji tirgū pamanījās jums iegrūst lietu, kuru jūs pat negrasījāties pirkt, bet tikai pieskārāties tai aiz ziņkārības. Var jau būt, ka tā jums tiešām neskā- dētu; bet droši vien jūs nožēlosit, ka velti iztērējāt naudu, citādi pats būtu nolēmis to nopirkt. Jūs neatceraties, kā viss notika. Kaut kā ļāvāties pierunāšanai un samaksājāt naudu. Bet viss notika apmēram tā.

Jūs gājāt pa tirgu un pie vienas pārdevējas citu preču vidū ieraudzījāt skaistu blūzīti (ja esat sieviete, dabiski). Jūs piegājāt un sākāt domāt: iespējams taču, ka citur ieraudzīsit tādu pašu, taču lētāku. Jūs lieliski saprotat, ka liekas naudas jums nav, bet ko mugurā vilkt it kā ir. Katrā gadījumā jūs izskatāties labi, bet visu, kas ir tirgū, tik un tā nevar nopirkt.

Jums nosauc cenu, un dažas sekundes jūs ar sajūsmu skatāties uz blūzīti. Tālāk seko apmēram šāda saruna ar pārdevēju.

—   Jums patīk? — viņa vaicā.

—   Jā, — jūs atbildat.

—   Skaista, vai ne?

—   Jā, ļoti.

—   Un kā lai nepatiktu: tā ir pazīstamā Japānas firma «Karbo» (vai kāda cita). Blūzīte izgatavota ļoti kvalitatīvi: šuves lieliskas, audums neplūk. Jūs redzat?

—   Jā, — jūs atkal atbildat.

—  Un arī izmērs ir jūsējais! Varat pielaikot. Nāciet te aiz letes: pie mums visas mantas pielaiko. Vai pielaikosit?

—  Jā, —jūs atbildat. Jums taču neliek pirkt, bet tikai aicina pielaikot. Un tas ir tik patīkami — pielaikot skaistu mantu.

Jūs uzvilkāt blūzīti un paskatījāties uz sevi spogulī. Un tas, ko jūs tajā ieraudzījāt, vairs nebija svarīgi, jo pilnībā jau bijāt šīs sievietes varā. Jūs pati varbūt vēl nezinājāt, vai nopirksit šo blūzīti, bet viņa bija gandrīz droša, ka tas notiks. Ja blūze patiešām jums der un piestāv, uzskatiet, ka jums ir paveicies. Taču tā mēdz gadīties visai reti. Citādi jau nebūtu tik daudz neapmierināto ar neveiksmīgu pirkumu. Tā nu jūs stāvējāt pie spoguļa, bet pārdevēja atkal jums pajautāja:

—     Vai jūtaties ērti?

—   Jā.

—   Nu, tātad ņemsit? — Tā kā īsu brīdi klusējāt, viņa piebilda: — Es jums nolaidīšu piecus rubļus.

—   Jā, — jūs atkal atbildējāt.

To, cik vajadzīga jums bija šī blūzīte, mājās populāri izskaidros vīrs. Viņš taču galu galā uztur ģimeni. Viņš vispirms atvērs skapi, kas «piebāzts ar lupatām, kuras jau divdesmit gadus netiek vilktas mugurā». Tad ar pirkstu norādīs uz atlupušajām tapetēm un atgādinās, ka drīz vajadzīgs remonts, kas arī maksā naudu. Tad noskaidrosies, ka šajā mēnesī vēl nav samaksāts par dzīvokli utt. Jūs visam piekrītat, jo ar prātu saprotat, ka vīram taisnība. Taču nekādi nevarat aptvert, kā tas varēja gadīties.

Ja jūsu dzīvē nekas tāds nav noticis, tad iespējams viens no diviem: vai nu jūs nepakļaujaties nekādai ietekmei — un tad jums pašam jāmācās ietekmēt citus, vai arī jūs neesat saticis šādu hipnotizētāju — un tad visi materiālie, bet reizēm arī morālie zaudējumi vēl priekšā.

Taču cerēsim, ka ar jums, dārgo lasītāj, tas vairs nenotiks: apguvis TEIA sistēmas paņēmienus, jūs esat pasargāts no primitīvas hipnozes iedarbības.

Ar to arī beigsim neenerģētisko vadīšanas metožu apskatu. Par šo metožu iedarbīgumu ir viegli pārliecināties. Mēģiniet tās kombinēt, apvienojot balss režīmu ar īpaša tipa skatienu, sarunas laikā mainot distanci. Izmantojot «čigānu hipnozi», panāciet, lai sarunbiedrs piekrīt jūsu viedoklim kādā jautājumā, un atstājiet viņu nesaprašanā par to, kāpēc viņš jums piekrita un kā jums izdevās viņu tik veikli apvest ap stūri.

Protams, šo metožu izmantošanā jūs panāksit pozitīvus rezultātus. Bet tas, cik lietderīga ir šo metožu lietošana, ja jūsu zināšanu un iemaņu pūrā ir daudz iedarbīgāki un efektīvāki paņēmieni, —jāizlemj jums pašam.

Mēs savā grāmatā neveltījām pārāk lielu uzmanību šiem paņēmieniem, jo, kā jūs pats saprotat, vajadzība pēc tiem ir visai ierobežota. Tos sniedzām vairāk drošības dēļ, nevis ikdienas lietošanai. Ja jūs tomēr ieinteresēs šī tēma, varu ieteikt izmantot kādu no daudzajām grāmatām par neirolingvistisko programmēšanu un hipnozi. Tur viss ir sīki izklāstīts, un šo materiālu jums nebūs grūti apgūt. Bet vai tas jums ir vajadzīgs? Jūs, bez šaubām, jau ievērojāt, ka aizvien retāk izmantojat papildu pūliņus, lai panāktu vēlamo. Viss, ko jūs gribat, jūsu dzīvē notiek it kā pats no sevis. Tās ir priekšrocības, ko iegūst TEIA sistēmu apguvušie salīdzinājumā ar citiem cilvēkiem.

Šo zināšanu jums pietiks, lai vairs nebūtu problēmu ar apkārtējiem cilvēkiem, ja tādas jums ir bijušas. Tagad viņi attiecībā pret jums ieņem sev atbilstošu vietu.

NOBEIGUMS

Šai grāmatai TEIA sistēmā ir blakus nozīme, jo pašas sistēmas funkcijas ir ievērojami plašākas nekā tikai apkārtējo cilvēku vadīšana. Kā jūs saprotat, apkārtējo cilvēku vadīšana no galvenā mērķa, kuru jūs izvirzījāt sev sākumā, pārvērtusies tikai par jūsu problēmu risināšanas un vēlmju īstenošanas līdzekli. Ja es aplūkotu cilvēku vadīšanas jautājumus nopietni, man nepietiktu pat ar desmit grāmatām. Skaidrs, ka nav iespējams izklāstīt lasītājam pilnīgi visu, un tas nav arī nepieciešams. Laika gaitā jūs pats noskaidrosit, kuras no izklāstītajām metodikām jums noder vislabāk. Iespējams, ka jums izdosies radīt savu, pilnīgi jaunu.

Bet jebkurā gadījumā zināšanas ir zināšanas, un ļaunās rokās tās var atnest ļaunumu, bet labās — svētību. Jūs esat šo zināšanu cienīgs kaut vai tāpēc, ka negribat pakļauties parazītisko energoinformatīvo lauku ietekmei, ejat savu ceļu — savas evolūcijas ceļu, un, ja jums vajadzīgas zināšanas, — jūs esat tiesīgs tās saņemt.

Ko jaunu jūs atklājāt, lasot šo grāmatu?

Pirmkārt, jūs uzzinājāt, kā energoinformatīvie parazīti vada cilvēkus, cik izplatīta ir šī parādība un kā var iejaukties šajā procesā. Jo tieši energoinformatīvie parazīti lielā mērā ierobežo jebkura cilvēka rīcību. Tagad jūs varat nevis vienkārši pretoties tiem, bet arī cīnīties ar vissarežģītākajām parazītisko enerģētisko struktūru aktivitātēm — ar cilvēkiem, kuru rīcību diktē parazītiskās energoinformatīvās būtības. Šajā grāmatā mēs sīki aplūkojām visus iespējamos paņēmienus, kas ļauj iedarboties uz apkārtējiem cilvēkiem. Galvenais uzsvars, gluži dabiski, tika likts uz enerģētiskajiem paņēmieniem — tieši tie dod jums iespēju iedarboties precīzi, ātri un efektīvi. Pēdējā nodaļa grāmatā veltīta neenerģētiskiem, otršķirīgiem un mazāk efektīviem paņēmieniem, bet arī tie ir jāzina.

Mēs apguvām pasīvos vadīšanas paņēmienus, kas reducējas uz neverbālās informācijas iegūšanu no apkārtējiem un viņu nošķiršanu no parazītiskās vides. Šo metožu izmantošana ļauj neiejaukties notiekošajā, ja tas nav nepieciešams, un lieki netērēt enerģiju, pietaupot to citiem mērķiem. Mēs veltījām daudz uzmanības iedarbībai uz apkārtējiem cilvēkiem, izmantojot savas enerģijas impulsus, un pēc tam pārgājām pie vadīšanas, izmantojot paša apziņu; apguvām domformu un programmu lietošanu. Jūs iemācījāties dzirdēt citu cilvēku domas un tieši iejaukties oponenta apziņā. Manuprāt, šīs zināšanas nodrošina TEIA sistēmas lietotājam ievērojamas priekšrocības salīdzinājumā ar parastu cilvēku (neaizmirsīsim, ka jaunais energoinformatīvās attīstības posms jau tā ļauj jums darboties pilnīgi jaunā līmenī, sasniedzot gluži neticamu efektivitāti, tāpēc apkārtējo cilvēku vadīšanas metodes jums, šķiet, ir tikai zināms palīglīdzeklis).

Jums pašam, protams, nāksies izlemt, kā iedarboties katrā konkrētajā situācijā, bet mūsu pieredze rāda, ka pati komplicētākā, taču arī pati efektīvākā iedarbība iespējama ar programmu palīdzību. Programmu milzīgā priekšrocība ir arī tā, ka jūs gūstat iespēju pilnveidot cilvēkus, kas dzīvo jums līdzās: lietojot programmas, jūs kļūstat par tādu kā dvēseļu veidotāju. Izmantojiet to tikai labestīgos nolūkos!

Visa grāmatā izklāstītā informācija ļāva jums kārtējo reizi pārliecināties par to, cik lielas ir TEIA sistēmu apguvuša cilvēka iespējas, ja tās saprātīgi izmanto. Ziniet savas vājības un apkārtējo cilvēku vājības. Jums jāsaprot, ka fizisks sakropļojums ir tikai oda dzēliens salīdzinājumā ar jūsu rīcībā esošajām vadīšanas svirām.

Taču galvenais, ko es katrā ziņā gribu uzsvērt, ir, lūk, kas. Apguvis TEIA metodiku, jūs sapratāt, cik daudz dažādu faktoru ietekmē cilvēku. Protams, pat jūs nesaskatāt visus, labākajā gadījumā — simto daļu, ne vairāk. Bet tie, kas ir ap jums, neredz arī to. Viņi vispār neko neredz! Tāpēc tieši jūs spējat saprast, cik ievainojams ir cilvēks savā ikdienas dzīvē. Par laimi, jūs esat sācis apgūt TEIA sistēmu, kas ļauj atbrīvoties no šīs neaizsargātības.

Pašreiz jūs esat attīstīta, viengabalaina būtne, kas spēj vadīt apkārtējos cilvēkus. Centieties šīs zināšanas izmantot tā, lai tās dotu labumu jums un citiem cilvēkiem. Patiesībā tieši tāpēc es ievietoju materiālu par vadīšanu TEIA sistēmai veltītajā trešajā grāmatā. Tagad jums ir milzīgas priekšrocības salīdzinājumā ar pārējiem! Jūs zināt un jūtat, kā notiek jebkura veida iedarbība. Tur, kur parasti cilvēki nonāk konfliktā un patiesi to pārdzīvo, bet tas izraisa slimības, rada nepatikšanas, savas karmas pasliktināšanos, — tur jūs varat saskatīt sociuma pašpietiekamās enerģētikas — energoinformatīvo parazītisko struktūru — konfliktu un to likvidēt. Jūs līdzināties redzīgajam aklo zemē! Jo jums šīs iemaņas vajadzīgas, lai pats brīvi noteiktu savu ceļu.

Nākamajās grāmatās jūs gaida iepazīšanās ar metodēm, kuras ļauj uzmest skatienu apkārtējai energo- informatīvajai realitātei. Līdz šim jūs mācījāties tikai aizsargāties un nodrošināties: tieši šīs prasmes jums būs vajadzīgas šajā attīstības pārejas fāzē. Tagad jūs esat pilnīgi gatavs tam, lai pārietu jaunā pakāpē. Mēs nodarbosimies ar savas paša enerģētikas nostiprināšanu tādā mērā, lai kļūtu par kaut ko vairāk nekā cilvēks: jūs vairs nebaidīs ķermeņa zaudēšana, tas ir, jums būs garantēta apzināta dzīve pēc nāves. Jūs iemācīsities redzēt savus tālākos mērķus, iemācīsities dzirdēt Visumu. Jūs iemācīsities izmantot galveno apkārtējās pasaules transformācijas līdzekli — ticību un spēsit pārveidot apkārtējo realitāti tikai ar nenozīmīgu domas piepūli — pilnīgi pietiks ar to, ka jūs vēlēsities, lai viss reāli piepildītos.

SATURS

novēlējums lasītājam ………………………………. 3

priekšvārds………………………………………………….. 5

1.  nodaļa. aktualitāte. cilvēku mijiedarbības principi

un vīnu rīcības vadīšana……………………………. 8

Vadīšanas nepieciešamība…………………………….. 8

Vai energoinformatīvo parazītu virzītie

cilvēki ir līderi?…………………………………….. 12

Parazītiskās energoinformatīvās struktūras — to veidošanās

un pastāvēšana…………………………………….. 15

Vadīšana: teorētiskās īpatnības

un galvenie paņēmieni…………………………… 21

1.  solis. Saskaņotas darbības

sagatavošanas pazīmju konstatācija un pasīvie vadīšanas paņēmieni 22

2.   solis. Aktīva parazītiskās enerģētiskās saiknes pārraušana 27

2.   nodaļa. aktīvā enerģētiskā iedarbība.. 31

Aktīvā vadīšana — spēka metodes…………………. 31

Manipulācija ar uzmanību…………………………….. 33

3.   solis. Punktveida impulsa

nodošana……………………………………………. 40

4.   solis. Enerģijas atņemšana………………… 42

5.   solis. Enerģijas pārpalikuma atdošana 47

6.   solis. Rīcības engramma………………… 48

7.  solis. Pretējas darbības indukcija…….. 52

3.   NODAĻA. VADĪŠANA AR DOMFORMU PALĪDZĪBU. NODOMS, VĒLME UN KONSTRUKCIJAS 56

Tiešā saikne starp cilvēku apzinām………………. 56

8.   solis. Praktiskā telepātija………………. 62

Nodomu tēlu lietošana, lai vadītu cilvēka

apziņu…………………………………………….. 70

,9. solis. Vadīšana ar nodomu

palīdzību ………………………………………… 71

Vadīšanas īpatnības……………………………………. 76

Vēlmju tēlu izmantošana citu cilvēku

vadīšanā…………………………………………. 79

10. solis. Vadīšana ar vēlmes palīdzību… 82

11. solis. Konstrukciju izmantošana citu cilvēku apziņas vadīšanai 87

4.   NODAĻA. ILGSTOŠAS IEDARBĪBAS TEHNIKA — PROGRAMMAS CILVĒKA

APZIŅAS IETEKMĒŠANAI……………………………….. 96

Cilvēka apziņai paredzēto programmu

teorija……………………………………………. 100

12. solis. Programmu sastādīšana cita cilvēka apziņas ietekmēšanai 107

12. a solis. Reakcijas nostiprināšanas

programma…………………………………….. 117

12. b solis. Pilnīgas uzticēšanās

programma…………………………………….. 120

12. c solis. Programma gatavībai

palīdzēt…………………………………………. 122

12.cl solis. Programma apņēmības

pastiprināšanai………………………………. 125

12. e solis. Programma uz neiejaukšanos

jeb «dod ceļu»…………………………………. 127

12. f solis. Darbības pārtraukšanas

programma…………………………………….. 131

12. g solis. Intereses zaudēšanas

programma…………………………………….. 134

«Stopkrāns» — universāla aizsardzība no

rupjām manipulācijām ………………………….. 140

5. NODAĻA. IEDARBĪBA AR UZVEDĪBU

UN VERBĀLAJĀM KONSTRUKCIJĀM……………….. 145

Distances loma saskarsmē………………………….. 152

Distances izmantošana saskarsmē………………… 156

Komfortablā distance………………………………… 156

Saskarsme ārpus komfortablās

distances……………………………………………… 160

Tuvā distance…………………………………………… 162

Skatiena virziens kā saskarsmes

faktors………………………………………………… 164

Skatiena virziena izmantošana…………………….. 169

Žesti un iedarbības veidi ar tiem………………….. 171

Balss režīms……………………………………………… 176

«Čigānu hipnoze»………………………………………. 180

NOBEIGUMS………………………………………………….. 188

formāts 84x108/32. Apgāds «Vieda», Rīga, Lubānas ielā 6-4, LV 1019. Reģ. apl. Nr. 010300001. Iespiesta SIA «Tipogrāfija Ogrē», Brīvības ielā 31, Ogrē, LV 5001.

APGADA «VIEDA» IZDOTAS GRĀMATAS:

Dzīvās Ētikas Mācība, 1. — 6. sējums

Dzīvās Ētikas Mācība. Ccļavārdi Vadonim

N. Rērihs. Altajs — Himalaji

Helēnas Rērihas vēstules. 1. — 2. sējums

A. Klizovskis. Jaunā Laikmeta pasaules izpratne

V. Vostokovs. Tibetas lamas baušļi

V. Vostokovs. Gara mūža avots

A. Volkovs. Dzīves psiholoģija un mistika

V. Megre. Skanošais ciedrs. Anastasija (1. — 4. grāmata)

V. Ročestere. Divas sfinksas

G. Novoselova. Zvaigznes un skaitļi. Numeroloģija

0. M. Aivanhovs. Laba un ļauna atzīšanas koks

0. M. Aivanhovs. Seksuālais spēks jeb spārnotais drakons

0.    Andrejevs. Ātrlasīšanas tehnika un atmiņasvingrināšana

N. Rērihs. Nesatricināmais

S. Rērihs. Atspulgi

R. Rudzītis. Nikolajs Rērihs — kultūras ceļvedis Skaistums, jaunība un veselība —ikviena cilvēka sapnis

N. Rērihs. Ugunīgais cietoksnis

A. Blinkena. Savā zemē — savu valodu

Astrogors. Enerģētiskais vampīrisms

N. Zolotņickis. Leģendas par ziediem

Č. Lidbiters. Astrālā pasaule

S. Stuļginskis. Austrumu kosmiskās leģendas Bhagavadgīta. Svētā Dziesma

S. Vasjagina. Aromātu brīnumainais spēks Ievads Dzīvās Ētikas Mācībā Budisma pamati

Dzīvās Ētikas Mācība par jauniem ārstniecības veidiem Parsifāls

Sk. Gailīte. Dvēsele mūžīgi dzīvā…

1.   Sokolova. Zenta Mauriņa Pielūgtā un Peltā

A. Kalme. Es pasaulē Pasaule manī Kustība pasaulē

S. Vasjagina. Ārstniecība ar ēteriskajām eļļām •

A. Volkovs. Radības kronis

P. Stelps. Pēcpusdienas sarunas

T. Kārlails. Varoņi, varoņu kults un varonīgums vēsturē

R. Rolāns. Mahātma Gandijs

0. Krasavins. Svārsti un rāmīši — brīnumrlki ikdienai

D. Veriščagins. Atbrīvošanās

N. Uranovs. Meklējumu pērles

V. Lācis. Etniskie konflikti Austrumeiropas tautu vēsturē

R. Labanovskis. Rezonanse

V. Vostokovs. Senā Tibetas dziedniecība

Kalendārs gadagrāmata 2001 (lielformāta un mazformāta)

N. un A. Beregiņi. Mājas maģija

D. Veriščagins. Tapšana

A. Svijašs. Kā tīrīt savu «karmas trauku»

Sagatavošana:

V. Megre. Skanošais ciedrs. Kas mēs esam?

L. Solovjova. Ājurvēda — sevis atveseļošanas zinātne

G. Gorčakovs. Lielais Skolotājs

A. Ābele. Latvietība — vakar, šodien …un vai būs rītdien?

(īss sistemātisks apskats)

Austrumu Kauss (Mahātmu vēstules)

P. Uflmovs. Izdziedini savu māju

Par likteni un nolemto. Dzīvās Ētikas Mācība

D. Ivāns. Robežupe Daugava

N. Uranovs. Par astroloģiju

Content

Vehiščagins Dmitrijs Ietekme

DMITRIJS VERIŠČAGINS IETEKME

PRIEKŠVĀRDS

1. NODALA AKTUALITĀTE. CILVĒKU MIJIEDARBĪBAS PRINCIPI UN VIŅU RĪCĪBAS VADĪŠANA

Vadīšana: teorētiskās īpatnības un galvenie paņēmieni

2. NODAĻA AKTĪVĀ ENERĢĒTISKĀ IEDARBĪBA Aktīvā vadīšana — spēka metodes

3. NODALA vadīšana ar domformu palīdzību. nodoms, vēlme un konstrukcijas Tiešā saikne starp cilvēku apzinām

4. NODALA ILGSTOŠAS IEDARBĪBAS TEHNIKA — PROGRAMMAS CILVĒKA APZIŅAS IETEKMĒŠANAI

5. NODAĻA IEDARBĪBA AR UZVEDĪBU UN VERBĀLAJĀM KONSTRUKCIJĀM

NOBEIGUMS

SATURS

APGADA «VIEDA» IZDOTAS GRĀMATAS: