Veriščagins Dmitrijs

Briedums

DMITRIJS VERIŠČAGINS

BRIEDUMS

PRIEKŠVĀRDS

Kopš pirmo triju grāmatu iznākšanas pagājis pavisam īss laiks, taču tās izraisījušas pārsteidzoši daudz vēstuļu un telefona zvanu. Un tas ir brīnišķīgi — šī interese liecina, ka pienācis tālākas energoinformatīvās attīstības laiks.

Ne tik sen — tikai pirms kādiem 10 gadiem — mūsu tauta vēl nebija gatava pieņemt jaunas zināšanas. Mēs visi bijām pārāk nodevušies pārbūves perspektīvām un vēlmei atbrīvoties no komunistiskās varas struktūru spaidiem. Tad šķita, ka tikai vēl mazliet — un mēs sāksim dzīvot tā, kā pienākas tautai, kurai ir pašas modernākās kosmiskās tehnoloģijas un atomteh- noloģijas, paši lielākie izejvielu resursi un Vismazāk sagandēta daba. Bet pagāja tikai daži gadi, un mēs piedzīvojām visdziļāko vilšanos, jo neviens no tiem, kas tik dāsni solīja, tā arī neko neizdarīja valsts labā un liela daļa cilvēku nonāca, tā teikt, aiz borta. Kļuva skaidrs: ja nepalīdzēsi sev pats, tad no sabiedrības, valsts, dažādiem darboņiem, daudzajiem šarlatāniem un naudas trūkuma māktajām budžeta struktūrām nav ko gaidīt. Pienācis laiks mācīties un iegūt kritiskas priekšrocības patstāvīgi. Šādas priekšrocības mums dod TEIA — tālākas energoinformatīvās attīstības sistēma.

Par šīs sistēmas rašanos pietiekami izsmeļoši bija rakstīts priekšvārdā pirmajai grāmatai, taču man gribētos piebilst dažus vārdus attiecībā uz šajā sējumā izklāstītajām zināšanām. Tomēr pirms tam atļaušos īsumā atkārtot galvenos notikumu attīstības momentus. Pati sistēma sāka pastāvēt 1982.gadā, kad es, kas tolaik strādāju netālu no Jekaterinburgas pie psihotrono ieroču projekta ar kodētu nosaukumu "Družba", pēc likteņa lēmuma un mana kolēģa piedāvājuma pārgāju pie cita projekta, kas tika izstrādāts Novosibirskas tuvumā. Šis projekts bija vērsts uz tādu metožu sistēmas izveidi, kas ļautu jebkuram cilvēkam, nevis tikai ekstrasensam, vadīt visai lielas cilvēku grupas, un, gluži dabiski, tika izstrādāts partijas augstākās vadības uzdevumā, jo tā bija noraizējusies par savas autoritātes katastrofālu kritumu.

Pie projekta izstrādes stājās četri cilvēki — Pjotrs Keldorovskis, Aleksejs Griščaks, Sergejs Desmencovs un es. Gribētu, lai jūs atcerētos šo cilvēku vārdus, jo viņi bija pirmie. Viņiem visiem piemita izcilas ekstra- sensorās spējas, un viņi vislabāk atbilda izvirzītajam uzdevumam. Taču viss nebūt nenotika atbilstoši tehniskajam uzdevumam, ko bija devis pasūtītājs. Tas ir, uzdevums tika izpildīts — un sistēma ļauj ikvienam pilnībā apgūt ekstrasensorikas paņēmienus, lai gan agrāk tika uzskatīts, ka tie ir pieejami tikai nedaudziem, īpaši apdāvinātiem cilvēkiem. Bet, lūk, kāds blakusefekts… Diemžēl cilvēku, kas bija apguvis jauno sistēmu, vairs nevarēja vadīt no malas. Viņš nenovēršami kļuva brīvs. Un tas, protams, nevarēja neizraisīt pasūtītāja represīvu reakciju: patiesi, kam viņiem, valsts valdošajai elitei, vajadzīgi brīvi cilvēki??? Nu galīgi nav vajadzīgi, tie ir pat ļoti kaitīgi.

Tāpēc mēs vilcinājāmies nodot projektu un uzdrošinājāmies to darīt tikai tad, kad vara jau bija kļuvusi vāja. Šajā laikā mēs iekļāvām sistēmā dažas tehnikas, kas vērstas uz veselības saglabāšanu un regulēšanu, harismas veidošanu un enerģētikas stiprināšanu, kā arī — pēc Keldorovska un Desmencova iniciatīvas — dvēseles enerģētikas paaugstināšanas un apkārtējās pasaules notikumu apzinātas vadīšanas sistēmu.

Dvēseles enerģētikas paaugstināšanas sistēma ir TEIA sistēmas ceturtās pakāpes priekšmets. Te visam ir ļoti liela nozīme, un viss dod praktiski tūlītējus un pārsteidzošus rezultātus. Sākot ar ceturto pakāpi, jūs kļūstat pilnīgi neatkarīgs no apkārtējā sociuma, iemantojat neierobežotu personisko spēku, jaunrades spējas, jums kļūst pieejamas intuitīvās zināšanas. Tā ir pilnīga ieiešana jaunā evolūcijas pakāpē un garantija apzinātai pastāvēšanai pēc nāves. Pat šo attīstības pakāpi sasnieguša cilvēka ēteriskā ķermeņa energoinformatīvā struktūra radikāli atšķiras no parasta cilvēka ēteriskā ķermeņa struktūras. Apgūstiet šo pakāpi, lai mierīgi un droši pārveidotu savu dzīvi tā, kā pats vēlaties. To izstrādāja tādi brīnišķīgi un pašaizliedzīgi cilvēki kā Pjotrs Keldorovskis un Sergejs Desmencovs.

Tie, kuri apgūs TEIA sistēmu, iemantos cerību. Viņi kļūs brīvi un nostiprinās savu veselību. Viņi būs noteicēji pār veiksmi un spēs ilgāk dzīvot. Viņu spējas pārsniegs parasta cilvēka spējas.

Vēlu jums visiem veiksmi!

Dmitrijs Veriščagins savā un Pjotra Keldorovska, Alekseja Griščaka un Sergeja Desmencova vārdā

IEVADS

No dvēseles nostiprināšanas — uz patiesu garīgumu

— Evolūcija turpinās, — atkal saku saviem jaunajiem un vecajiem lasītājiem. Tiem, kuri pirmo reizi uzzina par TEIA sistēmas pastāvēšanu no šīs ceturtās grāmatas, es ļoti iesaku izlasīt pirmās trīs sērijas grāmatas "Atbrīvošanās", "Tapšana" un "Ietekme" — bez tām izprast šajā grāmatā izklāstīto materiālu būs krietni grūtāk. Bet pirmo triju grāmatu lasītāji, kuri kļuvuši par maniem neklātienes skolniekiem, protams, jau ir sapratuši, ko es domāju, runājot par evolūciju.

"Cilvēks ir radības kronis" — šo atziņu daudzus gadus mums centās iedvest zinātnieki materiālisti. Taču viņi kļūdījās. Patiesībā izrādās, ka cilvēks, kāds viņš ir tagad, nav nekāds radības kronis, viņš ir tikai pusfabrikāts. No pilnības un harmonijas tāla būtne, kas nebūt nav beigusi savu evolūciju. Tagad, uz jaunās tūkstošgades sliekšņa, laikmetu mijā, cilvēcei pēkšņi kļuvusi šaura un maza šobrīd sasniegtā evolūcijas pakāpe. Tāpēc cilvēki šaudās šurpu turpu, nezina, kur likties no skumjām un izmisuma, tāpēc daudzus pārņēmusi sajūta, ka viņu dzīve ievirzījusies strupceļā.

Iedomājieties kāpuru, kas vēl nav pārvērties par tauriņu, bet jau sajutis, ka palikt šajā attīstības stadijā tam nez kāpēc ir pretīgi. Dabā (atšķirībā no cilvēku sabiedrības) viss ir gudri iekārtots: kāpurs pārdzīvos nepatīkamo mirkli, pēc tam izpletīs spārnus un lidos. Cilvēku dzīvē viss ir sarežģītāk. Ne visi "kāpuri" cilvēku veidolā nodzīvos līdz tauriņa stadijai. Pirmkārt, tāpēc, ka cilvēki nezina par nākamo attīstības stadiju, kas viņus gaida, neredz perspektīvu, tādēļ krīt izmisumā un zaudē dzīvotspēju. Otrkārt, cilvēki, būdami neapmierināti ar savu "kāpura" stāvokli, sāk sevi sagraut — vieni ar alkoholu un narkotikām, citi — dzenoties pēc varas un naudas.

Un tikai retie zina: nevajag ļauties izmisumam un krist panikā, vajag klusi un pacietīgi gatavoties lidojumam.

Mūsu laikā — patiesi milzīgu pārmaiņu laikā — izdzīvos tikai tas, kas spēs mierīgi un nezaudējot cieņu pāriet jaunā cilvēku evolūcijas pakāpē. Kas stāsies Saprātīgā Cilvēka vietā? Garīgais Cilvēks, Apzinātais Cilvēks, Attīstītais Cilvēks, Energoinformatīvais Cilvēks? To lai izlemj nākamības zinātnieki, turklāt ne jau nosaukums ir būtisks. Galvenais ir pavisam kas cits, jaunā būtne, bet priekšā stāvošā evolūcijas pakāpe — tā patiesi ir kvalitatīvi jauna pakāpe. Tāpat kā tauriņš nav tikai paaudzies un labāks kļuvis kāpurs, bet ir principiāli jauna būtne, tā arī jaunais cilvēks būs principiāli cita dabas radība, apveltīta ar tādām īpašībām, kādas lielākajai daļai no mums pat sapņos nerādās. Turklāt ārēji cilvēks acīmredzot mainīsies maz, bet viņa iekšējais saturs kļūs kvalitatīvi cits. Gaišredzība, telepātija un, iespējams, arī telekinēze un teleportācija kļūs jaunajam, nupat dzimstošajam cilvēkam par tādu pašu ikdienas realitāti, kāda tagad ir telefons, televizors un dators.

Mums pēc iespējas ātrāk jāpāriet šajā jaunajā kvalitātē. Mums jākļūst par citādām būtnēm jau tagad. Tikai tā ir cilvēces izdzīvošanas garantija. Tagad daudziem patīk runāt par it kā tuvojošos pasaules galu. Bet mums ir pilnīgs pamats uzskatīt, ka pareģotais pasaules gals jau ir atcelts. Kāpēc? Gluži vienkārši tāpēc, ka cilvēce, izrādās, nebūt nav bezcerīga. Bezdibeņa priekšā atsevišķi tās pārstāvji pēkšņi kļuvuši redzīgi un nākuši pie prāta. Tā rezultātā te vienā, te otrā vietā vēl ne sevišķi pamanāmi un diezgan lēni, bet jau jūtami parādās jaunās cilvēces asni — ar grūtībām, kā zāle caur asfaltu tie lauž sev ceļu. Kopā ar to sev ceļu lauž cerība, ka cilvēku sabiedrība izdzīvos. Te vienā, te otrā vietā parādās cilvēki, pateicoties kuriem cilvēce izdzīvos. Tie ir cilvēki, kuri jau pārgājuši vai gatavi kuru katru mirkli pāriet jaunā evolūcijas pakāpē un palīdz to izdarīt citiem.

Vai tad ir jāteic, ka pie šādiem cilvēkiem sevi var pieskaitīt pirmo triju TEIA sistēmai veltītās sērijas grāmatu lasītāji. Šīs trīs grāmatas taču ir mācību līdzeklis iesācējiem "kāpuriem", un tajās izklāstīta metodika pārejai uz "tauriņa" stadiju.

Jūs jau esat apguvis pirmās trīs pakāpes. Jūs jau jūtat, kas jūs sagaida nākotnē, vai ne?

Ja jūs ne tikai izlasījāt šīs grāmatas, bet visu uzrakstīto likāt arī lietā attiecībā uz sevi un praksē apguvāt piedāvātās metodikas, tad jūs protat vadīt savu enerģiju, aizsargāties no svešiem pieslēgumiem, arī no slimībām. Jūs atbrīvojāties no patogēnās iedarbības, kuru rada pārapdzīvotības dēļ sirgstošā cilvēku sabiedrība un energoinformatīvie parazīti, kas aprij lielāko daļu cilvēku enerģijas un patiesībā vada soci- umu — cilvēku sabiedrību. Jūs esat kļuvis par sava likteņa noteicēju, esat iemācījies attīrīt karmu, patstāvīgi veidot sev vajadzīgos dzīves apstākļus un īstenot savas patiesās vēlmes. Jūs pats varat ietekmēt apkārtējo realitāti, citus cilvēkus un sabiedrību kopumā. Lai to spētu, jums nav jākļūst ne par prezidentu, ne par politiskās partijas līderi, ne par firmas direktoru. Viņi visi taču ietekmē apkārtējo pasauli ar rupjām iedarbības metodēm, bet šīs metodes ir vakardiena, tās raksturīgas aizejošajai evolūcijas pakāpei. Jums nav nekādas vajadzības ar savām darbībām rupji iejaukties materiālajā pasaulē —jūs veidojat notikumus un maināt apstākļus smalkajā plānā, energoinformatīvajās sfērās, jo tur jūs jau esat pietiekami varošs atšķirībā no lielākās daļas cilvēku. Un bieži tas ir raksturīgi jums kā cilvēkam, kas nostājies uz jaunas evolūcijas pakāpes.

Jā, jūs jau esat sasniedzis ļoti daudz, tomēr jūsu pārtapšanas process vēl nav beidzies. Jūs pagaidām vēl līdzināties tauriņam, kas nedroši vicina vājos spārniņus un vēl nepārvalda brīva lidojuma mākslu. Protams, salīdzinājumā ar lielāko daļu cilvēku, kurus, kā atceraties, vienā no iepriekšējām grāmatām mēs pielīdzinājām vēl nedzimušiem embrijiem, jūs esat jau pilnīgi pieaudzis cilvēks, pat milzis. Taču salīdzinājumā ar pilnvērtīgu nākotnes cilvēku jūs, gluži dabiski, vēl esat mazs bērns. Paaudzies bērns, kuram, varētu likties, jau ir pilnīgi viss pieaugušā dzīvei nepieciešamais, — gan rokas, gan kājas, gan attīstīti muskuļi, gan acis, gan ausis, jūs pat protat staigāt, runāt, lasīt… Bet pieaugušā dzīvei ar to nepietiek. Ir vajadzīga pieredze. Vajadzīgs briedums.

Kas tad ir briedums no energoinformatīvo procesu viedokļa?

1. zīm. Energoinformatīvais parazīts līdzinās medūzai un tur savos taustekļos daudzus tūkstošus cilvēku, no vieniem saņemot programmas, no citiem — Zemes enerģiju un visus bez izņēmuma izmantojot savos nolūkos

Vēlreiz atgriezīsimies pie apgūtā. Pirmajā grāmatā mēs mācījāmies, kā atbrīvoties no energo- informatīvajiem parazītiem, kuri vada mūsu sabiedrību kopumā un katru cilvēku atsevišķi. Atklāšu jums "briesmīgu noslēpumu": tur izklāstītās aizsardzības metodes cilvēkam, kas pārgājis jaunā evolūcijas pakāpē, ir tikai vidusskolas kurss. Bet paši energo- informatīvie parazīti tādam cilvēkam nav bīstamāki par uzmācīgiem, "lecīgiem" klasesbiedriem, kuri rausta meitenes aiz bizēm un liek skolotājai uz krēsla kniepadatas. Energoinformatīvajā ziņā nobriedušam cilvēkam metodes, kas ļauj aizsargāties no energo- informatīvajiem parazītiem, nav vajadzīgas — tāpat kā pieaugušam cilvēkam nav jēgas iesaistīties nenopietnos bērnu strīdos. Skolas kolektīvam jau sen pār viņu nav varas. Nobriedis cilvēks jau sen ir apsteidzis visus energoinformatīvos parazītus. Viņš stāv pāri tiem. Un tāpēc gluži vienkārši dzīvo brīvs un šos monstrus pat nepamana.

Jūs kļūsit par tādu patiesi nobriedušu cilvēku, ja apgūsit TEIA sistēmas ceturto pakāpi, kas izklāstīta šajā grāmatā. Šai nolūkā jums būs vēl vairāk jānostiprina sava personiskā enerģētika. Es jums iemācīšu arī to, kā nostiprināt un pastiprināt jūsu dvēseles enerģiju. Tad jūs kļūsit par patiesi garīgu cilvēku, kas atstājis tālu aiz sevis mūsdienu sabiedrību ar visiem tās energoinformatīvajiem parazītiem.

Tūdaļ nenovēršami rodas jautājums: bet kas tad ir tur, augšā? Tur, kur jūs vairs neredzat energoinformatīvos parazītus, viņi no monstriem, astoņ- kājiem un pūķiem pārvērtušies par vienkāršiem knišļiem, kur jūs vairs neaizsniedz nekāda sociuma ietekme?

Tur ir patiesi neierobežots plašums un patiesa brīvība. Tur jūsu iekšējai redzei pavērsies jauns aktīvs apkārtējās pasaules komponents, kas ir absolūti nepieejams parasto cilvēku uztverei. Tās ir tā saucamās Pasaules Plūsmas.

Par tām runāsim jau šajā grāmatā. Pasaules Plūsmas cilvēces likteņus ietekmē daudz vairāk nekā energoinformatīvie parazīti.

Ne jau katrs cilvēks iegūst pieeju Pasaules Plūsmām. Taču es esmu pārliecināts, ka mani neatlaidīgie lasītāji izturēs arī šo pārbaudījumu.

Tas, kas iziet Pasaules Plūsmu līmenī un mācās mijiedarboties ar tām, izzina tādas Visuma likumsakarības, kuras valda ne tikai pār cilvēkiem, bet arī pār energoinformatīvajiem parazītiem, — tātad vada tos. Vai spējat iztēloties, kādas milzīgas iespējas paveras cilvēkam, kas izzinājis šos likumus?

Jā, ir tādi likumi, kurus jūs līdz šim nespējāt aptvert. Tieši tāpēc mēs līdz šim brīdim par tiem nerunājām, bet runājām par sava likteņa un savas nākotnes veidošanu tajā līmenī, kurš jums jau bija pilnīgi reāls. Jūs patiešām ieguvāt sava likteņa un dzīves atslēgas— atslēgas, kuras jums neviens neatņems. Bet — atklāšu jums vēl vienu "briesmīgu noslēpumu" — pastāv vēl ari nākotne, kas nav atkarīga no cilvēka. To nosaka tieši Pasaules Plūsmas.

Paskaidroju: ir notikumi, kurus jau protat veidot patstāvīgi, turklāt simtprocentīgi droši, ka viss būs tieši tā, kā jums vajag. Tas attiecas uz notikumiem, kuri tā vai citādi ir atkarīgi no apkārtējiem cilvēkiem. Bet ir notikumi, attiecībā uz kuriem jums nākas samierināties tikai ar mazu varbūtības daļiņu. Piemēram, cilvēkam, kas pēc TEIA sistēmas paaugstinājis savu jutīgumu energoinformatīvā lauka uztverei, nav grūti izvilkt eksāmenā "laimīgo" biļeti vai vismaz panākt to, lai eksaminators atbildi uztvertu pilnīgi nekritiski, tā teikt, "uz urrā". Daudzi mani skolnieki izmantoja šo paņēmienu. Atslēdz domas, un roka, vispirms ēteriskā, bet pēc tam reālā, pati sniedzas pēc vajadzīgās biļetes — tā zina, kur šī biļete atrodas. Vai arī jūs gluži vienkārši pakļaujat sev eksaminatoru, un viņš ar sajūsmu seko jūsu domu gaitai. Proti, šajā gadījumā organizēt sev notikumu — atzīmi "teicami" jebkurā priekšmetā — nebūt nav grūti. Ja liek lietā zināmu pieredzi, piepūli un zināšanas, var radīt arī tādu notikumu kā eksāmena atcelšanu. īpaši efektīvi tas iznāk, kad to aktīvi grib reizē vairāki ener- goinformatīvajā ziņā attīstīti studenti. Tad notikumi gluži vienkārši ievirzās vajadzīgajā gultnē. Un jūs spējat to noorganizēt.

Bet iztēlosimies, ka jūs esat izvilcis "laimīgo" biļeti — un tieši šajā mirklī visā institūtā nodziest gaisma. Jūsu piecnieks ir apdraudēts. Ko tas nozīmē? Tas nozīmē, ka ir iejaukušies augstāka līmeņa spēki, kurus jūs pagaidām nespējat ietekmēt, un šie jums neaizsniedzamie spēki izjaukuši visus jūsu plānus.

Vai vēl labāk: jūs nokārtojāt eksāmenu uz "teicami", bet tad valstī sākās krīze un jūsu institūtu slēdza. Šajā gadījumā ne tikai piecniekam, bet arī diplomam vairs nav nekādas nozīmes. Iejaucās vēl augstāka līmeņa spēki.

Ja jūs pametat gaisā monētu, tad varat būt simtprocentīgi pārliecināts, ka tā nokritīs zemē. Darbosies gravitācijas likums. Jūs šo notikumu varat prognozēt, nebaidoties kļūdīties. Jūs pasviežat monētu — radāt cēloni, un tā nokrīt — iegūstat sekas. Jūs pats veidojat šo notikumu. Bet, ja jums vajag, lai monēta nokristu ar ģerboni uz augšu, jums nāksies samierināties ar piecdesmitprocentīgu varbūtību. Piecdesmit procentu apmērā pastāv iespēja, ka tā nokritīs ar ģerboni uz augšu, bet vēl piecdesmit procentus nāksies atdot gadījumam vai, pareizāk sakot, tiem spēkiem, kurus vadīt jūs vēl neprotat, jo līdz to līmenim vēl neesat izaudzis.

Taču ir spēki, kurus vadīt vispār nav iespējams neatkarīgi no tā, kādu līmeni jūs esat sasniedzis. Bet gadījumā ar cilvēci monētu, tēlaini izsakoties, met tieši kaut kur Pasaules Plūsmu līmenī, un iejaukties šīs monētas krišanas procesā mēs pagaidām nevaram.

Bet patiesībā tas nav nekas briesmīgs. Kad nevari grozīt likumu — to arī nevajag darīt. Vajag tajā prasmīgi iekļauties. Cilvēks, kas sasniedzis noteiktu brieduma pakāpi, spēj uzzināt Pasaules Plūsmu "plānus". Kaut arī viņš nespēj šajos plānos iejaukties, taču, uzzinājis par tiem, var vai nu izmantot plūsmu savos nolūkos, vai arī izvairīties no spējiem pavērsieniem un asiem leņķiem, paslēpties no pārāk vētrainām straumēm. Tā ir vesela māksla. Apgūt to nozīmē iemantot spēku un varenību.

2. zīm. Cilvēce ir niecīga salīdzinājuma ar Pasaules Plūsmu visaptverošajiem mērogiem

Kas nepieciešams, lai to panāktu? Pirmām kārtām ir jāzina Lielās Pasaules likumi. Ļoti svarīgi, lai jūs saprastu: kad es saku "jāzina likumi", es nedomāju par teorētisku zināšanu, kas uztverama tikai loģikas līmenī. Iedomājieties cilvēku, kas teorētiski zina par uguns pastāvēšanu, bet nekad to nav redzējis, nav jutis ne siltumu, ne gaismu, nav redzējis augšup plandošās liesmas, nav tuvinājis ugunij roku un nav atrāvis to, baidoties apdedzināties. Kāds labums no tādas zināšanas? Lai kaut ko lietotu, tas ir jāsajūt. Tāpēc šajā gadījumā "jāzina" — nozīmē "jāsajūt". Jāsajūt iespējami asi, spilgti un reljefi —jāsajūt pati šo likumu pastāvēšana, tā teikt, uz savas ādas.

Starp citu, vārds "āda" šeit ir rupjš un neiederīgs. Pareizāk būtu teikt, ka šie likumi jums jāsajūt ar savu dvēseli. Un tā ir būtība. Lai sajustu šos likumus, jūsu dvēselei jābūt tam gatavai. Dvēselei jāuzkrāj spēks, varenība, tai jāpaceļas un jāizaug līdz šo sajūtu līmenim. Tāpēc tas, vai jūs sapratīsit augstākos likumus vai nesapratīsit, ir pilnībā atkarīgs no tā, kā izturēsies jūsu dvēsele.

Starp citu, par dvēseli. Kas tad tā īsti ir? Mēs taču vairs nepiederam pie tiem cilvēkiem, kuri dvēseli uzskata par kaut ko efemeru, atnākušu no dzejnieku un sentimentālu kundzīšu leksikona. Lielākā daļa cil- "> vēku nesajūt savu dvēseli, tāpēc uzskata, ka tas ir  kaut kas nesaprātīgs un gandrīz vai nošķirts no viņiem, mīt vai nu aiz mākoņiem, vai papēžos, un pil- J nīgā nesaprašanā saņem atmaksu par saviem neapzinātajiem un tāpēc nesaprotamajiem grēkiem.

Tie ir maldi. Dvēsele ir cilvēka neatņemama sastāvdaļa, kuru var mācīt, kuru var attīstīt, kuru var apveltīt ar apziņu. Dvēsele var augt, iegūt jaunas zināšanas — apzināties sevi pasaulē, ja jūs, protams, gribēsit vest savu dvēseli, mācīt un apveltīt to ar apziņu. Kad dvēsele ir spēcīga un attīstīta, kad tā apzinās sevi, tad tikai no mums pašiem ir atkarīga mūsu gribas brīvība gan dzīves laikā, gan pēc nāves.

Dvēsele gluži vienkārši ir matrice, kristāls, kas aug visā cilvēka mūža gaitā. Pati par sevi tā neko neapzinās, jo ir tikai shēma, hologrāfiska struktūra, kas ietvērusi sevī visas kādreiz pastāvējušo personību likumsakarības. Tā gluži vienkārši krīt tādā kā nemaņā pēc fiziskā ķermeņa nāves, no dzimšanas līdz dzimšanai.

Bet ar apziņu apveltīta dvēsele pēc nāves nekrīt nemaņā. Tā joprojām apzinās sevi. Tā pati izlemj savu turpmāko likteni. Pateicoties kontaktieriem, medijiem, izciliem cilvēkiem, kuri atceras savas iepriekšējās inkarnācijas, un zinātnieku pētījumiem, ir zināms, ka daudzas patiesi garīgas personības pašas izvēlas, vai tās pēc nāves paliks brīvas enerģētiskas būtības vai atkal iemiesosies uz Zemes nākamajā inkarnācijā, aizies nezināmās tālēs vai paliks šeit, lai palīdzētu dzīvojošajiem.

3. zīm. Mūsu apziņu tikai caurauž bezgala ietilpīgais dvēseles kristāls

Vai tagad jums ir skaidrs, kāpēc lielākā daļa cilvēku neatceras ne iepriekšējās dzīves, ne nāves? Tāpēc, ka tikai attīstītas, spēcīgas, ar apziņu apveltītas dvēseles saglabā sevis apzināšanos un atmiņu par pagātni pat pēc nāves. Tikai dvēseles, kas sevi apzinās, nekad neieslīgst nemaņā — tās apzināti, būdamas pie pilna saprāta un apveltītas ar skaidru atmiņu, iet caur dzīvi un nāvi, neko neaizmirstot un katru mirkli izdarot apzinātu savas nākotnes izvēli. Tā arī ir dvēseles brīva, apzināta, patstāvīga pastāvēšana pasaulē. Tas, cik lielā mērā jūs būsit gatavs tādai pastāvēšanai, ir atkarīgs vienīgi nojums.

Šīs grāmatas lappusēs mēs nodarbosimies tieši ar to — ar dvēseles izaugsmi un attīstību, apzinātu kontroli pār tās kustībām. Jūs varēsit piešķirt savai dvēselei pienācīgu spēku un apziņu.

Kas ir spēks? Arī tas nebūt nav abstrakts jēdziens. Kā jūs jau zināt no iepriekšējām grāmatām, jūsu ēteriskajam ķermenim spēku piešķir divas plūsmas — tīrā Zemes enerģija un tīrā Kosmosa enerģija. Šajā grāmatā jūs uzzināsit kaut ko jaunu gan par šo enerģiju, gan par spēku. Jūs jau protat sajust enerģētiskās plūsmas, noslēgt tās un virzīt pēc savas vēlēšanās. Tagad jums jāpāriet pie nākamā posma — pie prasmes decentralizēt savu enerģētisko struktūru. Ko tas nozīmē, un kam tas vajadzīgs? Tas nozīmē koncentrēt savu uzmanību vienlaikus augšējā čakrā, Sahasrārā, un apakšējā čakrā, Mūlādharā. Tas vajadzīgs, jo, cik lielā mērā jūs esat decentralizēts — tik liels ir jūsu spēks, tik visvarens jūs kļūstat.

Lūk, kā ar vieglu roku es jums dāvinu vēl vienu atklājumu, ko izdarīja mani domubiedri TEIA sistēmas ietvaros. Tas patiesi ir nopietns atklājums un viens no galvenajiem sistēmas komponentiem, jo parastam cilvēkam tāda enerģētiskās struktūras konfigurācija ir absolūti netipiska, lai neteiktu — nedabiska. Bet tā ir organiska un dabiska jaunās formācijas cilvēkam — nākotnes cilvēkam. Parastais cilvēks enerģiju apziņas un dvēseles nodrošināšanai saņem galvenokārt no vidējām čakrām. Tas, kā noskaidrojies, ir pilnīgi neefektīvs enerģijas uzņemšanas veids, kas absolūti neveicina attīstību: šādā veidā iegūtās enerģijas pietiek vienīgi tam, lai dvēseles liesmiņa kaut mazliet kvēlotu un neapdzistu. Lai iedegtu ugunskuru, kas pieņemsies spēkā, varenībā, nodrošinās brīvību un ap sevi izplatīs spilgtu gaismu, nepieciešams koncentrēt apziņu vienlaikus augšējā un apakšējā čakrā. Apzinātai enerģijas uztverei atvērtā augšējā čakra dos jums garīguma, bagātas un smalkas pasaules uztveres avotu. Apzinātai enerģijas uztverei atvērtā apakšējā čakra — spēka avotu jūsu veikumiem.

4. un 5. TEIA pakāpe

^'žaunas' Cilvēka TEIA Cilvēka smadzenes

Sabiedrības ķermeņa Ekstremitātes

yisas pas au ļcs barjera barjera Sauszemes barjeras pārvarētas,

'JūTIT barjera palikusi tikai barjera cilvēku sabiedrības

barjera

4. zlm.

Pastāvīga šo čakru ieslēgšana jūsu apziņā padara jūsu ēterisko ķermeni un dvēseli neatkarīgus no fiziskā ķermeņa. Fiziskais ķermenis zaudē savu varu pār dvēseli: dvēseles stāvoklis vairs nav atkarīgs no ķermeņa ārējā izskata, tā slimībām, vecuma, tā vielmaiņas procesiem, iepriekšējās pieredzes. Tā ir brīvība, tā ir laime.

Tātad šīs grāmatas uzdevums ir sekmēt brieduma sasniegšanu jaunajā evolūcijas pakāpē, dvēseles spēka iegūšanu, tās vibrāciju līmeņa paaugstināšanu, augstāko likumu izpratni, dvēseles atbrīvošanu, tās patstāvību, apveltīšanu ar apziņu. Papildus jau esošajai brīvībai un prasmei darboties cilvēku sabiedrībā jūs iegūsit arī iespēju mijiedarboties ar augstākās pakāpes cēloņiem, bet tas nozīmē panākt efektīvu kontroli un mijiedarbību ar nedzīvās dabas un gadījuma rakstura notikumu pasauli. Jums tas katrā ziņā jāiemācās, ja gribat sevi realizēt pilnībā.

1. NODAĻA

BRIEDUMA NENOVĒRŠAMĪBA

Tātad mēs sākam TEIA — Tālākas energoinformatīvās attīstības sistēmas ceturtās pakāpes apguvi. Bet vispirms vēlreiz atcerēsimies un sistematizēsim mūsu galvenos sasniegumus pirmajās trijās pakāpēs. Es ceru, ka tie lasītāji, kurus vēl neesmu pārliecinājis par nepieciešamību pievērsties pirmajām trim grāmatām, iepazinušies ar šo informāciju, paši vēlēsies tās izlasīt kaut vai tādēļ, lai panāktu savā attīstībā mūsu sērijas pastāvīgos lasītājus.

Trīs pakāpieni pretī brīvībai

TEIA pirmā pakāpe. Tajā mēs apguvām metodi, ar kuras palīdzību var radīt un noturēt ap savu fizisko ķermeni enerģētisko aizsargapvalku, caur kuru nevar iekļūt ne tikai sveša enerģētiskā iedarbība — no- būrums, noskaudums, vampīrisms, bet arī energo- informatīvie parazīti, varenās egregoriālās struktūras, kuras neapzināti rada pati cilvēku sabiedrība un kuras pēc tam iegūst neierobežotu varu

pār cilvēkiem un viņu rīcību. Šāda aizsargapvalka nav un nevar būt parastiem cilvēkiem. Tas piemīt tikai jaunā evolūcijas posma cilvēkam — patiesi brīvam cilvēkam.

Jo kas tad ir brīvība? Tā ir spēja nepakļauties cilvēku sabiedrības šabloniem un stereotipiem, tā ir prasme dzīvot atbilstoši savām paša patiesajām vēlmēm, mērķiem, savai paša dzīves jēgai un sasniegt to, ko prasa paša personība, nevis apkārtējā ārējā pasaule. Tā var dzīvot vienīgi cilvēks, kuram ir aizsarg- apvalks. Cilvēks, kuram nav šāda apvalka, ir spiests visu mūžu dancot pēc svešas stabules kā marionete. Ieskatieties vērīgāk: pasaule apjums ir pilna tieši ar tādām marionetēm, kuras nodzīvo savu mūžu absolūti neapzināti un tikpat neapzināti nomirst. Viņi nezina, kas paši ir, kāpēc atnākuši šai pasaulē, viņi eksistē pēc programmas, ko uzspiedusi sabiedrība. Šādu nožēlojumu eksistenci nevar saukt par pilnvērtīgu dzīvi.

5. zlm. Tāds baismīgs stāvoklis ir tagad: cilvēce nokļuvusi pašas radītajos tīklos, un cilvēkus gluži kā marionetes vada zirnekļi — energoinformatīvie parazīti

Sociumu vadošie energoinformatīvie parazīti gluži kā milzīgs dators jau no bērnības ieliek cilvēkā noteiktu programmu visai viņa dzīvei, un cilvēks sāk kā nedzīvs automāts riņķot no mājas uz skolu, pēc tam uz darbu un atpakaļ, bet mājās arī gandrīz neapzināti pārvietoties no gultas pie galda, no galda pie tālrādes, no tālrādes atkal uz gultu, pilnīgi nedomājot par to, kāpēc viņš izturas tā un ne citādi.

Cilvēks, kas izveidojis aizsargapvalku, atbrīvojas no svešām programmām. Viņa prāts, apziņa, intuīcija pilnībā iekļaujas apkārtējā pasaulē — un cilvēks sāk izturēties apzināti, darīt to, kas vajadzīgs tieši viņam, pārstāj būt automāts un sāk pilnvērtīgi dzīvot atbilstoši savas paša būtības interesēm un uzdevumiem.

Minēsim piemēru tam, kā šādā situācijā izturas parasts cilvēks un jaunās evolūcijas pakāpes cilvēks, kas radījis sev aizsargapvalku.

Pēdējos gados mūsu valstī attīstījies materiālo vērtību kults, arī naudas kults. Pat, varētu likties, stipri un intelektuāli attīstīti cilvēki nevar noturēties pretī "zelta teļam", ne vienmēr saprotot, ka šī kaislība viņiem var bēdīgi beigties. Tāpēc daudzi jauni cilvēki, izvēloties profesiju, nonāk šīs programmas gūstā, bet tā orientē tikai uz materiālo labklājību un balstās tikai uz materiāliem apsvērumiem. Patiešām — jauns, vēl nestabils cilvēks, kam nav priekšstata par aizsargapvalku, faktiski nespēj pretoties programmai, kuru tagad uzspiež sabiedrība: jābūt bagātam par katru cenu, jo nauda — tā ir laime! Tāds ir sabiedrības viedoklis, un daudzi jauni cilvēki tam naivi tic.

Un, lūk, tādam jaunam cilvēkam apkārtējie burtiski spiež uz smadzenēm: jākļūst par juristu, baņķieri, uzņēmēju! Tādā situācijā parastam cilvēkam gluži vienkārši nepietiek spēka vērsties pie sevis paša, pie savas patiesās būtības un pajautāt sev pašam, vai viņam tas ir vajadzīgs. Pirmajā grāmatā mēs jau detalizēti aplūkojām enerģētisko mehānismu, ar kura palīdzību sabiedrība uzspiež cilvēkiem savu programmu.

6. zim. Tiklīdz noslēgsit augšējās un apakšējās čakras enerģijas plūsmas, tā jūsu iekšējā pasaulē neviens vairs neiejauksies. Nekad. Jūs kļūsit nepieejams un brīvs

Galu galā cilvēkam atslēdzas intuīcija un pašizjūta, viņš gluži kā robots, kā zombijs nemaņā izvēlas profesiju pēc principa: "visi iet, es arī iešu". Rezultātā šādu cilvēku gaida viens no trim likteņa variantiem: 1) viņš apgūst sev uzspiesto profesiju ar pretīgumu, pret savu gribu, pastāvīgi pārvarot sevi, galu galā neiegūst pilnvērtīgu sagatavotību, tāpēc nevar kļūt par labu speciālistu — un tāpēc nekādas karjeras nebūs, ambīcijas netiks apmierinātas, bagātības nebūs, cilvēks jūtas neveiksminieks un viņu pārņem mūžīga neapmierinātība, kas bieži noved pie alkoholisma; 2)viņš mācās labi, bet īsi pirms mācību beigām darba tirgū zūd pieprasījums pēc viņa kvalifikācijas speciālistiem, viņš kļūst par bezdarbnieku un vai nu gaužas, raud, nodzeras, vai tomēr sāk domāt par to, kas viņam ir vajadzīgs, un meklē citu nodarbi; 3) viņš mācās aizgūtnēm, kļūst par teicamnieku, taisa labu karjeru, nopelna daudz naudas, bet vai nu zaudē veselību, vai arī viņa dzīve kļūst par īstu elli reketa spiediena, telefonisko draudu, uzbrukumu utt. dēļ.

Visi trīs varianti raksturīgi cilvēkam, kas dzīvē izpilda nevis savu, bet svešu programmu.

Bet tagad piemērs, kas parāda, kā profesijas izvēles situācijā rīkojās mans skolnieks, TEIA sistēmu apgūstošs cilvēks. Ari viņu savulaik radinieki un draugi dedzīgi virzīja uz biznesmeņiem vai baņķieriem un visi par to vien runāja, ka vajag daudz pelnīt. Viņš bija absolūti mierīgs un gluži vienkārši neievēroja ap sevi trakojošo sociumu. Svešā zombējošā enerģija burtiski atlēca no viņa aizsargapvalka. Viņš lieliski zināja, ka tas nav viņa ceļš, un neskrēja pakaļ prātu zaudējušajam pūlim. Viņš rīkojās, varētu likties, pretēji jebkurai loģikai un veselajam saprātam: viņš rakstīja dzejoļus un zināja, ka neko citu nedarīs. "Tu esi galīgi jucis," vienā balsī kliedza tuvinieki, "tu pazudīsi, būsi nabags! Kāda poēzija mūsu laikā, kam tas vajadzīgs, tā tu paēdis nebūsi!" Bet viņš bija tik pārliecināts, ka viņa iekšējā būtība ved viņu pa pareizu ceļu, ka nepievērsa nekādu uzmanību šīm pamācībām.

Viņa dzejoļus ļoti drīz sāka izmantot bardi kā savu dziesmu tekstus. Pēc kāda laika viņam piezvanīja no izdevniecības un piedāvāja izdot dzejoļu krājumu — to var uzskatīt par brīnumu, jo tā jau parasti nekad nenotiek. Izrādījās, ka izdevniecībai nepildījās plāni, pievīla kāds autors, tukšo nišu vajadzēja ar kaut ko aizpildīt, tad nu redaktors it kā nejauši izvēlējās pirmo viņa uzmanības lokā nonākušo autoru. Mēs saprotam, ka tā nebūt nebija nejaušība: tā energo- informatīvais lauks palīdz cilvēkam, kas iet savu ceļu. Pēc dzejoļu krājuma iznākšanas pie mūsu varoņa vērsās ļoti pazīstams komponists un piedāvāja sadarboties. Tagad jaunais dzejnieks kļuvis par populāru dziesmu teksta autoru, viņam parādījusies nauda, dzīve kļuvusi ļoti interesanta un piesātināta. Turklāt tas viss nokārtojās viegli un vienkārši, it kā pats no sevis. Lūk, ko nozīmē būt neatkarīgam no svešām ietekmēm, no uzspiestām rīcības programmām.

Maniem lasītājiem, kuriem ir TEIA pirmās pakāpes apvalks, spriežot pēc daudzajām atsauksmēm par grāmatu, dzīve radikāli izmainījusies. Bet pie tā nedrīkst apstāties. Jo vēl ir jāiemācās dzīvot šo dzīvi — tās likumi taču principiāli atšķiras no parasta cilvēka dzīves likumiem. Tam kalpo energoinformatīvās attīstības sistēmas otrā pakāpe.

TEIA otrā pakāpe. Cilvēks jūtas brīvs. Viņu vairs neietekmē neviens un nekas. Un te nu ir svarīgi pareizi izmantot šo brīvību. Cilvēks, kas ieguvis brīvību un nezina, kā to izmantot, var apjukt, bet pēc tam ieslīgt apātijā un sākt garlaikoties. Atsauciet atmiņā daudzos stāstus par brīvībā iznākušajiem ieslodzītajiem, kuri ilgojas pēc cietuma. Viņi nezina, ko darīt ar brīvību, cietumā bija vienkāršāk — tur baroja, tur visu izlēma viņu vietā, tur nevajadzēja domāt, kā organizēt savu dzīvi.

7. zlm. Vēlmju vektors tiem cilvēkiem, kurus savai ietekmei pakļāvis energoinformatlvais parazīts, nesakrīt ar brīva cilvēka vēlmju vektoru

TEIA sistēmas otrā pakāpe ir veltīta brīvā dzīvē nepieciešamajām iemaņām, kad cilvēks izkļuvis no "cietuma", kurā parastu cilvēku tur energoinformatīvie parazīti. Pēc atbrīvošanās no energoinformatīvo monstru iedarbības mums taču tik un tā nākas dzīvot un mijiedarboties ar ārējās pasaules struktūrām — turklāt ne tikai vienkārši mijiedarboties, bet arī gūt no tā vislielāko labumu.

Otrajā pakāpē mēs iemācījāmies dzīvot brīvībā — veidot savas patiesās vēlmes to vietā, kuras mums uzspieda no ārienes, piesaistīt vajadzīgās apstākļu sakritības, lai īstenotu šīs savas vēlmes, programmēt sevi uz veiksmi un panākumiem, uz savas rīcības efektivitāti, uz pašpaļāvību un pašpietiekamību, kā arī uz veselību un pašizdziedināšanos. Mēs atbrīvojāmies arī no pagātnes karmas ietekmes, jo arī tā

programmē mūs uz noteiktiem izturēšanās stereotipiem. Tātad tagad mēs esam brīvi ne tikai no energoinformatīvajiem parazītiem, bet arī no pagātnes karmas "traipiem".

Atkal minēšu piemērus, kas parāda, kā izturas dažādi cilvēki pēc TEIA sistēmas otrās pakāpes apgūšanas. Neslēpšu — starp maniem audzēkņiem bija arī tādi, kas iestrēga pirmajā pakāpē un kaut kādu iemeslu dēļ nespēja virzīties tālāk. Es turpinu sekot divu tādu cilvēku liktenim. Viņu abu dzīvē pēc pirmās pakāpes apgūšanas notika lielas pārmaiņas. Turklāt šīs pārmaiņas pirmajā mirklī var likties sliktas: viens zaudēja darbu, no otra aizgāja sieva.

8. zlm. Karaliskie cēloņi ir grūti nosakāmi sakarā ar energoinformatīvo parazītu nemitīgo iedarbību. Bet tūlīt pēc atbrīvošanās no šīs iedarbības tie kļūst skaidri redzami

Es puišiem paskaidroju, ka patiesībā viņiem tas ir pilnīgi dabiski, noris dzīves telpas attīrīšana jauniem sasniegumiem. Jo pirmā darbs un otrā ģimene neatbilda viņu patiesajai energoinformatīvajai būtībai — abi tādā veidā dancoja pēc energoinformatīvo parazītu stabules, īstenojot to programmu. Vienam parazītam vajadzēja, lai mans pirmais skolnieks strādātu tieši to darbu, kas, starp citu, nevienam nedeva nekādu labumu, otram parazītam vajadzēja, lai otrs mans skolnieks dzīvotu tieši ar to sievieti, kura nesātīgi izmantoja sava vīra enerģiju, iztukšoja viņa spēkus. Kļuvuši brīvi un neatkarīgi, izveidojuši aizsargapvalku, šie cilvēki energoinformatīvajiem parazītiem vairs nebija vajadzīgi — brīvs cilvēks taču vairs neīsteno viņu plānus, tikai maisās pa kājām. Un energoinformatīvie parazīti gluži vienkārši "izspļāva" viņus no sev pakļautajām struktūrām.

Bet radīt atbrīvotajā vietā ko jaunu abiem pietrūka spēka. Tagad abi veselie, stiprie vīri gulšņā uz dīvāna un ļaujas grūtsirdībai, nezinādami, ar ko nodarboties un kam pielikt savus spēkus. Man atliek tikai cerēt, ka viņiem apniks pašu melanholija un abi tomēr ķersies pie otrās pakāpes, pratīs noteikt savas patiesās vēlmes un īstenot tās dzīvē, kad būs apguvuši veiksmes un panākumu programmu, darbības efektivitātes programmu un ticēs saviem spēkiem. Pretējā gadījumā viņus visai drīz savos tīklos notvers kāds energoinformatīvais parazīts un atkal atņems brīvību, liks mocīties un ciest nepiemērotā darbā vai dzīvojot ar nemīlamu sievu.

Pozitīvu piemēru, par laimi, ir vairāk. Parasti mani skolnieki, apguvuši pirmo pakāpi, tikai īsu brīdi cieš no tā, ka izjukusi vecā dzīve, — viņi veiksmīgi nodibina jaunu ģimeni, atrod jaunu darbu, pievēršas uzņēmējdarbībai un dzīvo pēc sirds patikas, tā, kā sapņos nav rādījies.

Bet arī pēc otrās pakāpes apgūšanas nedrīkst apstāties. Zinātniekiem jau sen ir skaidrs, ka mūsu pasaulē visi cilvēki ir savstarpēji cieši saistīti savas zemapziņas līmenī. Pat atbrīvojušies no svešām ietekmēm, mēs nenokļūstam vakuumā, mēs tik un tā dzīvojam šajā pasaulē, mijiedarbojamies ar apkārtējiem un ietekmējam viņus. Un mūsu zināšanas būs graša vērtas, ja mēs neiemācīsimies ietekmēt apkārtējos svētīgi, dodot vislielāko labumu gan sev, gan viņiem un galu galā visai pasaulei.

TEIA trešā pakāpe. Cilvēks, kas apguvis TEIA sistēmas trešo pakāpi, harmonizē savu apkārtni un telpu ap sevi. Jo tad, ja neharmonizēsim apkārtējo cilvēku izturēšanos, ļoti viegli var atkal nonākt svešā ietekmē vai tādā situācijā, kad apkārtējie var mums nodarīt ko ļaunu, bet mēs nespēsim tam pretoties. Tāpēc trešajā pakāpē mācāmies ietekmēt citus cilvēkus, izmantojot gan energoinformatīvās metodes, gan parastos psiholoģijā pazīstamos uzvedības paņēmienus.

Atbrīvot visus apkārtējos cilvēkus no energoinformatīvo parazītu ietekmes mēs nevaram. Taču varam kaut vai mijiedarbības brīdī ar šiem cilvēkiem novirzīt viņus no energoinformatīvo parazītu apkalpošanas un rosināt darboties pasaules harmonijas labā kopā ar mums.

Kāpēc tas ir tik nepieciešami? Paskaidrojumam minēšu piemēru. Viens no maniem skolniekiem nevarēja bez sirdssāpēm noskatīties, kā cieš viņa mazā meitiņa no audzinātājas bērnudārzā. Audzinātāja neieredzēja bērnus, dažnedažādi viņus aizvainoja un pazemoja, centās salauzt viņu dvēseles, nereti noveda bērnus līdz histērijai. Mans skolnieks bija apguvis gaišredzību un redzēja, ka audzinātājai ir pilnīgi melna aura. Ja mūsu sabiedrībā būtu attīstīta kaut vai pati elementārākā energoinformatīvās mijiedarbības kultūra, tādus cilvēkus gluži vienkārši nelaistu pie bērniem. Taču — ak vai — "melnā" audzinātāja bija iemantojusi vadības simpātijas. Bet mana audzēkņa meita, jūtīgs un viegli ievainojams bērns, cieta visvairāk: viņa sāka slimot, bez iemesla raudāt, viņai zuda ēstgriba, sākās miega traucējumi — kopumā bērnam attīstījās neiroze.

9. zim. Rīcības engrammas ielikšana "mērķa" smadzenēs

Ko lai iesāk? Izņemt meitu no bērnudārza nebija nekādu iespēju. Mans skolnieks bija visai attīstīts cilvēks. Viņš saprata, ka tie cīņas paņēmieni, kurus šādos gadījumos lieto parasti cilvēki, — pašvaldībai adresētas sūdzības, skandāli bērnudārza vadītājas kabinetā — ne vien nedos nekādu labumu, bet tikai pasliktinās situāciju. Tad viņš, izmantojot grāmatā izklāstītās metodes, sāka kontrolēt bērnudārza vadītājas apziņu.

Nepagāja ilgs laiks, un kādu rītu, kad viņš kā parasti aizveda meitenīti uz bērnudārzu, pēkšņi noskaidrojās, ka ļaunā audzinātāja atlaista. Turklāt bērnudārza vadītāja, pienākusi pie mana skolnieka, zem četrām acīm paziņoja: "Jūs zināt, viņai taču ir pilnīgi melna aura. Mums nācās pieņemt citu audzinātāju." Mans skolnieks labi zināja, ka vadītāja nekad nav aizrāvusies ne ar parapsiholoģiju, ne bio- enerģētiku un vārds "aura" diez vai agrāk bija viņas leksikonā.

Jaunā audzinātāja bija pati labestība, un bērna stāvoklis strauji normalizējās.

Tā ka TEIA sistēmas trešā pakāpe ienes mūsu brīvībā vēl vienu ļoti nozīmīgu komponentu — tagad mēs viegli un brīvi, bez jebkāda riska sev dzīvojam sociumā, un mums netraucē cilvēki, kurus virza sabiedrības patoloģiskās struktūras.

Evolūcija — tas ir barjerskrējiens

Ja jūs visu par TEIA sistēmas pirmajām pakāpēm esat sapratis pareizi, ja jūs to esat labi apguvis praktiski, tad varat sevi apsveikt: jūs jau esat pārgājis jaunā evolūcijas pakāpē. Dzīve ir kvalitatīvi mainījusies, zudusi neapmierinātība, aizgājušas slimības, normalizējusies saskarsme ar sev līdzīgajiem, kā arī uzlabojies finansiālais stāvoklis. Bet katram ir savi evolucionārās attīstības tempi, un, ja jūsu dzīve vēl nebūt nav ideāla, neuztraucieties: galvenais, ka ir pareizi izraudzīts virziens, un, ja jūs neapstāsities, visu pārējo izdarīs jūsu pieaugušais spēks un laiks.

Bet, ja jaunā evolūcijas pakāpe jau ir sasniegta, kādas tad var būt problēmas? Un tomēr jums joprojām rodas problēmas. Taču tās nav parastās cilvēku problēmas (skandāli ar nemierīgiem kaimiņiem vai naudas trūkums). Jums tagad ir pilnīgi cita problēma, kas gan būtībā ir tāda pati kā tā, ar kuru sastapāties, pārejot uz TEIA sistēmas otro pakāpi. Tā ir problēma, kas saistīta ar pāreju uz jaunu attīstības posmu.

Arī tagad mūs gaida jauns augšupvirzības posms, tātad mēs atkal saduramies ar "pārejas perioda grūtībām".

Kāds tad ir šis jaunais posms? Lai to saprastu, vispirms tiksim skaidrībā par to, kā vispār attīstījās dzīvība uz Zemes, pa kādu ceļu virzījās evolūcijas process. Neiedziļināsimies detaļās un sīkumos, atcerēsimies tikai pašus lielākos evolūcijas norises posmus.

Vispirms uz Zemes parādījās vienšūņi — pirmās baktērijas un citas šūnas. Tad — apmēram pēc diviem miljardiem gadu — radās pirmie daudzšūnu organismi: tārpi, sūkļi un citi. Pagāja vēl pusmiljards gadu, un parādījās būtnes ar skeletu — mugurkaulnieki. Kādu laiku tie dzīvoja jūrā, tad dzīvība iznāca uz sauszemes — mugurkaulnieki sāka dzīvot ne tikai ūdenī, bet arī uz zemes. Skeleta veidošanās nozīmēja iespēju ātri un efektīvi pārvietoties. Lai ātri pārvietotos ūdenī, ūdens mugurkaulnieki ieguva žaunas un peldspuras, bet sauszemes mugurkaulnieki — plaušas un ekstremitātes. Bet tad mugurkaulnieki sasniedza savā attīstībā cilvēkveidīgos pērtiķus — un notika lēciens uz nākamo posmu: pērtiķis ieguva intelektu. Bet ar intelektu apveltīts pērtiķis vairs nav nekāds pērtiķis — tas jau ir cilvēks.

Paiet Visuma mērogos ne visai ilgs laiks, kādi 15 miljoni gadu — un cilvēks iegūst savu pašreizējo veidolu. Rodas pirmās senās civilizācijas. Līdz ar civilizācijām — sabiedrība un valsts. Līdz ar sabiedrību un valsti izceļas kari un konflikti par teritorijām, par derīgajiem izrakteņiem, par bagātību un vietu zem saules. Tas ir, cilvēce pāriet nākamajā savas attīstības posmā, kam raksturīga sugas iekšējā konkurence. Tieši tāpēc diemžēl nav saglabājušās senās civilizācijas — tās iznīcināja kolonizatori. Tā spāņu konkistadori iznīcināja lielo maiju impēriju.

Bet tagad padomāsim: vai šis milzīgais evolūcijas ceļš no vienšūņiem līdz mūsdienu cilvēkam varēja noritēt līdzeni un gludi, bez jebkādiem satricinājumiem? Protams, evolūcija nav revolūcija, taču arī tā neiztiek bez krasiem lēcieniem savā attīstībā, bez barjeru pārvarēšanas. Kā mēs zinām, kvantitāte strauji pāriet kvalitātē. Piemēram, cilvēks apgūst ābeci, iegaumē burtus, mācās tos savienot zilbēs. Ilgi, ārēji neredzami viņa smadzenēs uzkrājas jaunā informācija. Un tad kādā jaukā brīdī viņš konstatē, ka prot lasīt. Uzkrātās informācijas daudzums ir pārgājis jaunā, agrāk nepazīstamā kvalitātē — spējā uztvert informāciju, kas izklāstīta ar burtu palīdzību uz papīra lapas. Tāpat notiek evolūcijas procesā: organisma iekšienē ilgi briest jaunā kvalitāte, bet ārpusē tā parādās pēkšņi, vienā rāvienā, taču, lai tā notiktu, ir jāpārlec pāri kādai barjerai.

Tā atbilstoši evolūcijas posmiem dzīvie organismi pārvarēja virkni baijeru: vispirms pāreju no vienšūņiem uz daudzšūņiem un ar to saistīto ķermeņa apjoma palielināšanos, tad uzsāka aktīvu pārvietošanos, kas savukārt bija saistīta ar skeleta izveidošanos, tai sekoja sauszemes barjera, intelekta barjera un, visbeidzot, sugas iekšējās konkurences baijera.

10. zīm.

Pievērsiet uzmanību: tuvojoties katrai jaunai barjerai, evolucionējošā būtne bija spiesta ne tikai pārvarēt jaunus šķēršļus, ne tikai iegūt jaunas kvalitātes, bet arī atteikties no vecajiem sasniegumiem. Piemēram, jūrā mītoša radība iznāca uz sauszemes — un izrādījās, ka žaunas tagad tai traucē. Nācās atteikties no šā ieguvuma, kas kādreiz bija ļoti vajadzīgs un bija progresa pazīme, bet tagad kļuvis par atavismu, kas traucē progresēt. Neko nevar darīt — visu veco, savu laiku pārdzīvojušo nākas bez nožēlas atmest, ja, protams, gribam attīstīties tālāk. Izveidojot valsti, arī būtībā notika kaut kas līdzīgs: lai lielas tautas masas iemantotu spēku un varenību, kas nepieciešami izdzīvošanas cīņā ar sev līdzīgajiem, nācās apspiest citādi domājošo individualitāti, intelektu un spēku — valstij tas kļuva par sava veida atavismu. īpaši tādai totalitārai valstij, kāda bija Padomju Savienība. Atcerēsimies, cik asiņu prasīja tās radīšana, ar kādu negantumu tika atgrūsts vecais — neiztika bez pilsoņu kara, bez "sarkanā terora".

Tātad esam nonākuši pie secinājuma: bez barjeru pārvarēšanas evolūcija neiztiek. Turklāt katras barjeras pārvarēšanai ir savas likumsakarības. Tā, piemēram, katras barjeras pārvarēšana, kas atbilst jaunajai evolūcijas pakāpei, vienmēr noris trijos posmos.

Pirmajā posmā dzīvā būtne nonāk strauji sarūkošā ekoloģiskajā nišā. Tas var būt saistīts, piemēram, ar strauju klimata maiņu uz Zemes. Siltummīlošie dzīvnieki nokļūst aukstuma zonā. Un, lai izdzīvotu, dzīvniekiem jāsāk ātri apgūt jauno ekoloģisko nišu: vai nu jāapaug ar spalvām, vai jāpalielina tauku kārta, vai arī jāpārceļas uz siltāku vietu. Skaidrs, ka evolūcija prasa pārmaiņas un izdzīvo tikai tie īpatņi, kuri spēj mainīties un attīstīt zināmas priekšrocības salīdzinājumā ar saviem sugas brāļiem.

Ir zināms unikāls gadījums, kad pērtiķi Japānas salās negaidīti nonāca sniegu zonā. Izdzīvoja tikai tie, kuriem "ienāca prātā" pārvākties tuvāk vulkāniskajiem avotiem un sildīties to karstajā ūdenī. Taču pērtiķiem tas ir absolūti netipiski! Savā laikā ekoloģisko "kaimiņnišu" apguva baltais lācis — viņš brīvi jūtas ne tikai uz sauszemes, bet arī ūdenī. Taču viņa tālie radinieki jūras lauvas pilnīgi pārvietojās uz šo nišu un kļuva par jūras dzīvniekiem.

Arī cilvēks savā evolūcijas procesā, gluži dabiski, bija spiests apgūt aizvien jaunas un jaunas ekoloģiskās nišas: tā, piemēram, viņš sāka ēst gaļu un līdz ar to izspieda no savas ekoloģiskās nišas citus cilvēkveidīgos, kuri tā arī nekļuva par cilvēkiem. Cilvēks nokļuva jaunā ekoloģiskajā nišā, bet viņi tā arī palika uz divu ekoloģisko nišu robežas.

Evolūcijas pakāpes otrajā posmā būtne pilnīgi atstāj veco ekoloģisko nišu, bet vēl pilnībā neapgūst jauno. Klasisks piemērs tam ir jūras kotiki, kā arī jūras un upju ūdri. Tie samērā nesen pārgāja no sauszemes uz dzīvi ūdenī un vēl pilnībā nav apguvuši ūdens telpu, tādēļ turpina abinieku dzīvesveidu. Tēlaini izsakoties, šie dzīvnieki vēl nav pilnvērtīgi ūdens plašumu saimnieki, nav sasnieguši pilnību kā ūdens dzīvnieki. Salīdzināsim tos ar īstiem ūdens dzīvniekiem — vaļveidīgajiem: arī tie taču ir cēlušies no sauszemes dzīvniekiem — primitīvajiem pārnadžiem, kas nonāca ūdenī pirms miljoniem gadu. Vaļi atšķirībā no ūdriem jau pilnībā ir apguvuši jauno ekoloģisko nišu — ūdens telpu, tur un tikai tur viņi jūtas kā mājās.

Evolūcijas pakāpes otro posmu var nosaukt par iepazīšanas posmu. Būtne jau pilnībā ir atbrīvojusies no iepriekšējās ekoloģiskās nišas spiediena un visai veiksmīgi risina savas problēmas apgūstamajā vidē, tomēr adaptācijas process dzīvošanai jaunajos apstākļos vēl nav noslēdzies, lai gan noris gluži sekmīgi. Tā, piemēram, ūdriem un roņiem vairs nav problēma organisma pārlieka atdzišana sakarā ar ilgstošu atrašanos ūdenī.

Trešajā posmā būtne pilnībā apgūst jauno ekoloģisko nišu, attīstās jaunajā vidē līdz pilnībai vai tuvojas tai. Piemērs — delfīni, kurus reizēm sauc par jūras cilvēkiem: viņi ir ideāli piemēroti dzīvei jūras vidē, tāpat kā cilvēki ilgu laiku bija ideāli piemēroti dzīvei uz sauszemes. Atcerēsimies, ka savā laikā arī dinozauri bija ideāli. Bet visa lieta tā, ka mūžīgi baudīt svētlaimi atrastajā ekoloģiskajā nišā neizdodas nevienai būtnei. Agri vai vēlu šī ekoloģiskā niša kļūst pārapdzīvota. Spiediens šajā nišā pieaug, tajā kļūst par šauru, un, lai izdzīvotu, daļa indivīdu atkal rāpjas augšup pa evolūcijas kāpnēm, vai nu mainot dzīvesvietu, vai arī iegūstot jaunas kvalitātes, kas dod priekšrocības sugas brāļu vidū. Tā noslēdzas evolūcijas barjeras trešais posms un sākas pāreja uz nākamo evolūcijas pakāpi.

Un nu mēģināsim paanalizēt — kur mēs tagad atrodamies? Līdz kuram posmam mūs aiznesusi evolūcija?

Pirmais posms sākās tad, kad spalvām apaugusī būtne ar šauro pieri un garajām ekstremitātēm konstatēja, ka ar līdzšinējiem paņēmieniem nespēj sevi pabarot. Būtnei nācās ciest badu, tāpēc nekas cits neatlika kā sākt kaut ko apjēgt (tā bieži gadās, vai ne?). Un būtne apjēdza, ka tai kaut kā trūkst, jo pat ar savām garajām rokām tā nevar aizsniegt iepatikušos barību. Un tad būtne paņēma rokās nūju. Būtne pirmo reizi savā mūžā izmantoja instrumentu! Tā pērtiķis pārvērtās par cilvēku. Tāds pirmcilvēks vēl nebija pilnībā atrāvies no savas ekoloģiskās nišas, vēl joprojām bija dzīvnieks, bet jau sāka apgūt jaunu — cilvēka ekoloģisko nišu. No šā brīža fiziskā evolūcija faktiski izbeidzās un sākās kvalitatīvi jauna līmeņa evolūcija — kultūras evolūcija.

Bet drīz vien pārāk daudz pērtiķu sāka skraidīt ar nūju rokās un tā iegūt sev pārtiku. Un atkal pārtikas visiem vairs nepietika. Nācās vēl vairāk pārveidoties par cilvēku, izdomāt jaunus izdzīvošanas paņēmienus. Tā cilvēks izdomāja daudzus jaunus tehniskus palīglīdzekļus medībām, zvejniecībai, uguns iededzināšanai: cilvēki sāka apvienoties grupās un nodarboties ne tikai ar medībām un pārtikas vākšanu, bet arī ar zemkopību, lauksaimniecību. Radās primitīvā kultūra. Tā cilvēks sasniedza jaunās evolūcijas pakāpes otro posmu.

Bet pēc tam ari jaunajā posmā sāka atkārtoties iepriekšējā aina. Atkal kļuva pārāk daudz cilvēku attiecīgajam dzīvesveidam. Tālākai izdzīvošanai bija vajadzīgas jaunas tehnoloģijas, rūpniecība, zinātne, parādījās valstis, kas savā starpā sadalīja visu Zemes virsmu. Tā norisa šīs evolūcijas pakāpes trešais posms.

Un kas ir tagad? Mums atkal kļuvis par šauru, mūsu dzīve nav mierīga, mūs vairs neapmierina ne tehniskais progress, ne rūpniecības panākumi. Mums šī ekoloģiskā niša ir kļuvusi par šauru!

Par ko tas liecina? Par to, ka šobrīd ir izieti visi trīs cilvēka evolūcijas pakāpes posmi. Cilvēks vairs nevar palikt tāds, kāds bija līdz šim. Viņam vai nu jāizmirst kā dinozauriem, vai arī jāpāriet jaunā kvalitātē.

Cilvēces attīstībā sāksies jauna evolūcijas pakāpe. Visas materiālās tehnoloģijas nonākušas strupceļā, visas tehniskās ierīces, pat tik pilnīgas kā kosmiskie kuģi, vairs neko nedod mūsu attīstībai, tikai aizkavē mūs jau noietajā evolūcijas posmā. Cilvēks vairs nevar attīstīties tālāk iepriekšējos ietvaros. Paplašināt šos ietvarus tagad var tikai vienā virzienā — energo- informatīvajā. Cilvēces tālākā evolūcija — tas ir energoinformatīvās attīstības ceļš.

Kā lai mēs nokļūstam jaunajā pakāpē? Jūs taču jau esat sapratis, ka mums ne tikai jāiegūst jaunas kvalitātes, bet arī jāatbrīvojas no vecajām. Kas tad mums ir jāpārvar sevī, paceļoties jaunā pakāpē? Kādai barjerai jātiek pāri? Mums ir jātiek pāri cilvēku sabiedrības barjerai. Tā tagad ir pāraugusi pati sevi. Mums ir jāuzveic sava sociālai būtnei raksturīgā cilvēciskā būtība. Arī turpmāk palikt sociālas būtnes statusā pašreizējos apstākļos ir ne tikai neefektīvi, bet arī pazudinoši: tas ir strupceļš, kas neļaus izdzīvot.

Atkal atkārtojas stāsts, kas ir vecs kā pasaule: apgūtā ekoloģiskā niša kļuvusi pārāk šaura. Un sugas progresīvākajai daļai ir jāatšķeļas, lai apgūtu jaunu ekoloģisko nišu, jaunu evolūcijas pakāpi. Un tas nozīmē, ka mums atkal būs jāiziet visi trīs jaunās evolūcijas pakāpes posmi, atkal jāpārvar evolūcijas barjera.

Bet tagad atgriezīsimies pie TEIA sistēmas.

Atcerieties vēlreiz visu, ko esat jau apguvis, visas tās jaunās kvalitātes, kuras esat ieguvis. Vai jūs vēl joprojām jūtaties kā sociāla būtne? Nedomāju vis. Vai jūs vēl aizvien esat atkarīgs no cilvēku sabiedrības un tās attīstības strupceļa virzienā? Nekādā gadījumā!

Vai nojaušat, par ko es runāju? Protams, nojaušat. Jūs jau esat energoinformatīva, nevis sociāla būtne. Jūs jau tagad, negaidot, kad visa cilvēce nonāks līdz jaunajai evolūcijas pakāpei, dzīvojat pēc šīs pakāpes likumiem — pēc energoinformatīvajiem, nevis sociālajiem likumiem. Jūs esat pieveicis evolucionārās attīstības jaunās pakāpes pirmo posmu. Tagad, šajā brīdī, jūs atrodaties uz šīs pakāpes otrā posma sliekšņa.

Varbūt kāds neticīgi pasmīnēs: vai tikai mēs pārāk ātri neattīstāmies? Evolūcijas pirmajā pakāpē pārejai no viena posma uz otru bija vajadzīgs simtiem tūkstošu gadu. Atbildu: varbūt jūs ievērojāt, ka visu procesu ātrums evolūcijas gaitā palielinās. No brīža, kad uz Zemes radās dzīvība, līdz brīdim, kad uz tās parādījās cilvēks, pagāja trīs miljardi gadu, no pirmā cilvēka līdz pirmajai civilizācijai — apmēram 15 miljoni gadu, no senākajām civilizācijām līdz tehniskā progresa sākumam — mazāk par 10 tūkstošiem gadu, tehnikas attīstība uz Zemes ilga mazāk par 200 gadiem — no XVIII gadsimta līdz mūsu dienām, bet datortehnikas triumfs — tikai kādus divdesmit gadus. Salīdziniet: dzīvības attīstībai vajadzēja miljardiem gadu, bet tam, lai cilvēces attīstības tehnoloģiskais ceļš ieietu strupceļā, — tikai pāris gadsimtu.

Laiks tagad strauji paātrinās. Lai izdzīvotu, mums jāattīstās ļoti ātri, vienas paaudzes ietvaros. Mums nav laika gaidīt.

Tāpēc sevis paša labā stājieties pie TEIA sistēmas ceturtās pakāpes apgūšanas. Tā jums palīdzēs ieiet jaunās evolūcijas pakāpes otrajā posmā. Jūs jau esat sapratis, kāda ir jebkuras evolūcijas pakāpes otrā posma būtība: tas ir iepazīšanas posms. Šajā laikā būtne, kas evolucionē, pilnīgi aiziet no vecās ekoloģiskās nišas un apgūst jauno. Tātad šis posms nodrošina pilnīgu atbrīvošanos un neatkarību no evolūcijas iepriekšējās pakāpes. Šajā posmā tiek uzveiktas "bērnu slimības" un iegūts briedums, kas ir tās jaunās būtnes kvalitāte, par kuru jūs jau esat kļuvis.

Tagad mēs pilnīgi sasniedzam jauno pakāpi, atsakoties no iepriekšējās paliekām, pārvarot tās barjeru. Nākamajās nodalās jūs uzzināsit, kā to panākt un kā izturēties jaunajā posmā. Es garantēju jums palīdzību, atbalstu un pašu pilnīgāko informāciju par to, ko mums nes jaunais evolucionārās attīstības posms, kas atbilst jaunajai TEIA pakāpei.

2. NODAĻA

JAUNAIS EVOLŪCIJAS POSMS — JAUNA TEIA PAKĀPE

Kas ir dvēsele?

Evolūcijas ceļā mēs esam spiesti pārvarēt barjeras. Ieejot jaunajā evolūcijas pakāpē, jūs jau pārvarējāt to barjeru, par kuru runājām iepriekšējā nodaļā, — sociuma barjeru. Proti, jums vairs neeksistē ierobežojumi, kurus bija uzlikusi cilvēku sabiedrība, traucējot jūsu izaugsmei un attīstībai un pakļaujot jūs sev. Pateicoties pirmajām trim TEIA pakāpēm, šī barjera ir pārvarēta, jūs esat sevi atbrīvojis no sociuma ietekmes.

Tagad jums jāpāriet uz nākamo evolūcijas pakāpes posmu un jāiemanto briedums savā jaunajā kvalitātē. Lai to panāktu, jums vajadzēs pārvarēt vēl vienu barjeru — barjeru, ko rada pats cilvēka organisms.

Lieta tā, ka šajā jūsu attīstības posmā pati jūsu organisma organizācija arī uzliek jums ierobežojumus. Pagaidām šo organizāciju var saukt par primitīvu. Jūsu uzdevums ir pāriet no primitīvas organizācijas uz augsti organizētu organismu. Tā tad arī būs jaunās barjeras pārvarēšana.

Šai nodaļā mēs noskaidrosim, ko nozīmē vārdi "primitīva organizācija" un "augstāks organizācijas līmenis". Bet pagaidām pateiksim tikai to, ka šīs barjeras pārvarēšanai un pāriešanai uz augstāku organizācijas līmeni ir tikai viens līdzeklis — dvēseles spēka palielināšana.

Es nepārteicos — tieši dvēseles, nevis energoinformatīvās būtības. Līdz šim mēs daudz runājām par energoinformatīvo būtību un dvēselei nepievērsām īpašu uzmanību. Pirmajās trijās TEIA pakāpēs par to runāt bija priekšlaicīgi. Tagad pienācis laiks to darīt. Nesaprotot, kas tad īsti ir dvēsele, nav iespējams apgūt nākamās TEIA pakāpes. Tāpēc mēs to noskaidrosim.

Jūs jau zināt, ka cilvēks sastāv ne tikai no fiziskā ķermeņa. Fiziskais ķermenis ir tikai viena no daudzajām cilvēka sastāvdaļām, turklāt pati rupjākā dala. Fiziskais ķermenis ļauj mums dzīvot fiziskajā pasaulē, un tāpēc, protams, par to ir jārūpējas, taču pakļaut visu dzīvi tikai fiziskā ķermeņa vajadzību apmierināšanai — tas nozīmē nolemt sevi slimībām, nelaimēm un ciešanām.

Bez blīvā fiziskā ķermeņa cilvēkam ir vēl vesela virkne smalko ķermeņu — ar parasto aci neredzamu energoinformatīvo struktūru, kuras kopā veido cilvēka energoinformatīvo būtību. Katram no šiem ķermeņiem atbilst noteikts energoinformatīvā lauka līmenis jeb slānis, un katrs nākamais ķermenis ir smalkāka struktūra salīdzinājumā ar iepriekšējo.

Jums jau ir priekšstats par ēterisko ķermeni, kas ir smalkāks nekā fiziskais ķermenis. Ēteriskais ķermenis ieskauj fizisko ķermeni kā apvalks, kas atkārto tā formu. Ēteriskais ķermenis ir tāds kā visu fiziskā ķermeņa šūnu, orgānu un daļu izstarojums, tāds kā tā nospiedums vai atveidojums. Tieši ēterisko ķermeni mēs redzam auras veidā. Kā jūs pats pārliecinājāties, apgūstot TEIA pirmo pakāpi, ēteriskais ķermenis var mainīt savu formu un lielumu vai nu pēc jūsu vēlēšanās, vai reflektoriski. Proti, tam ir zināma brīvība attiecībā uz pārvietošanos telpā, taču pilnīgi no fiziskā ķermeņa tas atdalās tikai pēc nāves. Un, protams, ēteriskais ķermenis nevar brīvi pārvietoties laikā. Tas šim ķermenim ir nepārvarams šķērslis. Ēteriskais ķermenis nevar aiziet nedz pagātnē, nedz nākotnē.

Vēl smalkāks par ēterisko ķermeni ir astrālais ķermenis. Ēterisko ķermeni var ieraudzīt auras veidā, bet astrālo ķermeni nav iespējams ieraudzīt. Astrālais ķermenis ir brīvāks nekā ēteriskais

11. zim. Cilvēkam ir daudz ķermeņu, bet tikai viena dvēsele

ķermenis — tas spēj atdalīties no fiziskā ķermeņa cilvēka dzīves laikā un pārvietoties telpā jebkurā attālumā. Astrālais ķermenis pastāvīgi atdalās, piemēram, miegā — un mūsu sapņi nav nekas cits kā ceļojumi pa astrālajām pasaulēm. Astrālās pasaules ir pasaules, kur dzīvo mūsu emocijas, vēlmes un iecerētais. Astrālais ķermenis atšķirībā no ēteriskā brīvi pārvietojas laikā — tas notiek, piemēram, tad, kad mēs pārāk iedziļināmies atmiņās par pagātni vai sapņos par nākotni.

Nākamais līmenis — tas ir mentālais ķermenis. To rada mūsu domas. Mentālajam ķermenim ir savi likumi. Tā tomēr ir samērā stingra struktūra, ko rada mūsu priekšstati par pasauli un sevi, mūsu spriedumi, pārliecība un idejas. Tas viss, protams, var mainīties, bet nespēj pārvietoties ne telpā, ne laikā. Patiesībā mentālā ķermeņa mūsu telpā un laikā vispār nav — tas atrodas citās dimensijās, kur nav ne telpas, ne laika mūsu parastajā izpratnē.

Ir vēl vairāki augstākas kārtas smalkie ķermeņi, par kuriem mēs pagaidām nerunāsim. Pateiksim vienīgi to, ka daudzi uzskata: visi šie smalkie ķermeņi ir tas, ko sauc par dvēseli. Taču tas ir pašos pamatos nepareizs priekšstats. Visi šie ķermeņi veido energoinformatīvo būtību, bet ne dvēseli.

Pievērsiet uzmanību: tā nav nejaušība, ka visas šīs smalkās struktūras apvieno viens kopīgs jēdziens. Tās visas apzīmē ar vārdu "ķermenis". Bet kas tad patiesībā ir ķermenis, kāda ir šā vārda jēga? Ķermenis, kā mēs zinām, ir tikai ietaise, kas ļauj mums pastāvēt šai pasaulē. Fiziskais ķermenis ļauj mums dzīvot fiziskajā pasaulē, astrālais — astrālajā utt. Ne tikai fiziskais ķermenis, bet arī visi pārējie ķermeņi — tās ir tikai šādas ietaises. Kam tās vajadzīgas, kam tās ļauj eksistēt? Pareizi: visi šie ķermeņi ir tikai ietaises dvēseles pastāvēšanai. Tie ir dvēseles mājvieta. Bet pati dvēsele ir kaut kas īpašs, tā nepavisam nelīdzinās ne fiziskajam ķermenim, ne citiem ķermeņiem. Tāpēc parunāsim par tās dabu.

Vispirms atzīmēsim, ka dvēseli vēl nevienam nav izdevies reģistrēt ar zinātnes metožu palīdzību. Pirmajā grāmatā mēs pieminējām Kirliāni fotogrāfiju, kas ļauj fiksēt auru, proti, ēterisko ķermeni. Ir metodes, kas ļauj sajust un fiksēt astrālo ķermeni. Taču tas, kā mēs tikko uzzinājām, ir nevis dvēsele, bet tikai tās mājoklis. Patiesībā dvēsele joprojām ir zinātniekiem nenotverama struktūra. Ir zināms, ka nāves brīdī ķermenis zaudē dažus gramus sava svara — to izdevies noskaidrot zinātnisku eksperimentu gaitā. Taču nevienam vēl nav izdevies pierādīt, ka šī parādība ir saistīta tieši ar dvēseles aiziešanu.

Ir veikti arī citi eksperimenti: cilvēku fotografēja nāves brīdī, un vairākos gadījumos fotogrāfijās bija redzama kaut kāda miglaina struktūra, kas vai nu iznāk no ķermeņa vai lidinās virs mirušā ķermeņa. Eksperimentāli ar īpašu ierīču palīdzību gūts apstiprinājums tam, ka pēc nāves mirušā ķermenis vairākas dienas izstaro kaut kādus enerģijas viļņus. Tomēr nav noskaidrots, kāda ir šo viļņu un miglaino struktūru daba. Daudzi uzskata, ka tā arī ir dvēsele, bet ļoti iespējams, ka tās ir tikai ēteriskā ķermeņa driskas, kas nāves brīdī atdalās no fiziskā ķermeņa.

Un tomēr šodien pat visiesīkstējušākais materiālists diez vai noliegs, ka viņam ir dvēsele. Padomājiet: kad mēs par sevi sakām "Es"— ko mēs ar to domājam? Vai tikai ārieni, seju, frizūru un apģērbu — to, ko redzam spogulī? Nē. Varbūt tās ir mūsu domas, emocijas, pārdzīvojumi, principi, pārliecība? Varbūt tas ir mūsu raksturs un temperaments? Jā, bet ne tikai. Katrs jūt sevī bez visa tā vēl kaut ko — kaut ko vārdos nepasakāmu. Patiesi, gan mūsu āriene, gan mūsu domas un pārdzīvojumi, gan mūsu uzskati, gan mūsu raksturs, pat temperaments un psihes īpatnības ar laiku var līdz nepazīšanai mainīties. Bet mēs tik un tā sakām — "tas esmu es", lai gan apkārtējiem var likties, ka tas jau ir cits cilvēks. Tātad ir kaut kas nemainīgs, kas mīt mūsos ārpus apziņas ietvariem un pat ārpus tā saucamās personības un individualitātes ietvariem. Šis "kaut kas" tad arī ir dvēsele. Un, lai gan to nav iespējams ne ieraudzīt, ne nosvērt, ne nofotografēt, — dvēseles eksistence tagad ir neapstrīdama.

Dvēsele ir tieši tas, kas pēc fiziskā ķermeņa nāves nenomirst, bet nākamās iemiesošanās reizē pāriet uz jauno ķermeni. Tiesa, atmiņas par iepriekšējo dzīvi parasti nesaglabājas — un tieši šis fakts liek daudziem šaubīties par dvēseles pastāvēšanu un vēl jo vairāk par tās nemirstību. Patiesībā viss ir izskaidrojams: dvēselei gluži vienkārši nepiemīt īpašība saglabāt atmiņu. Ir daudz speciālistu, kas mēģina "atmodināt" atmiņas par iepriekšējām dzīvēm, taču viņu eksperimentu rezultāti izraisa lielas šaubas. Šaubīties liek kaut vai tas fakts, ka katra piektā pat ļoti pazīstamu un pieredzējušu rein- karnācijas speciālistu paciente apgalvo, ka iepriekšējā dzīvē bijusi vai nu karaliene, vai faraona sieva, vai Kleopatra, vai Zanna d'Arka — allaž kāda visai pazīstama vēsturiska personība. Bet visām dāmām, kas aizraujas ar reinkarnāciju, vēsturisko personību gluži vienkārši nepietiks. Un nav jau ari iespējams, ka visas viņas vienlaicīgi būtu bijušas Kleopatras. Tā ka visas šīs "atmiņas par iepriekšējām dzīvēm" ir tikai fantāzijas auglis.

Parastu cilvēku dvēsele neatceras iepriekšējās dzīves. Šī atmiņa gluži vienkārši tiek izdzēsta. Noskaidrosim, kāpēc tas notiek.

Lieta tā, ka parastam cilvēkam atmiņa ir ierakstīta nevis dvēselē, bet gan fiziskā ķermeņa šūnās. Daļēji tā no fiziskā ķermeņa šūnām tiek kopēta, gūst "nospiedumu" arī smalkajos ķenneņos. Bet, es atkārtoju, dvēseli tas neskar.

Kad fiziskais ķermenis mirst, sabrūk arī atmiņas šūnas. Ēteriskais ķermenis kā fiziskā ķermeņa nospiedums, precīzs tā atveidojums vēl kādu laiku turpina pastāvēt, saglabājot gan fiziskā ķermeņa formu, gan aprises, gan atmiņu. Parasti ēteriskais ķermenis pēc fiziskā ķermeņa nāves dzīvo deviņas dienas. Tādas mājas iemītniekiem, kurā tikko miris cilvēks, pēc viņa nāves deviņas dienas ļoti bieži šķiet, ka viņi sajūt mirušā klātbūtni. Patiesībā viņi sajūt mirušā cilvēka ēteriskā ķermeņa klātbūtni, jo tas tik tiešām atrodas mājā. Ēteriskais ķermenis var brīvi pārvietoties un pat veikt dažas fiziskas darbības — grabināt kastroļu vākus, šļūkāt pa grīdu, mētāt priekšmetus, šūpot aizkarus. Dažos apstākļos no ēteriskā ķermeņa var izveidoties spoks, kas kļūst redzams un sāk sagādāt iemītniekiem daudz nepatīkamu pārdzīvojumu ne tikai deviņas dienas, bet reizēm visu viņu mūžu. Pagaidām nav īsti skaidri ne cēloņi, ne apstākļi, kas ļauj izveidoties spokam, tāpat arī pati šīs parādības būtība.

Bet spoks — tas ir ārkārtējs gadījums. Parasti tad, kad aizritējušas deviņas dienas pēc fiziskā ķermeņa nāves, ēteriskais ķermenis pilnīgi sabrūk līdz ar savu atmiņu. Gandrīz tūlīt pēc nāves sadalās vai vismaz atstāj mūsu realitātes slāņus arī astrālais ķermenis līdz ar tajā fiksēto atmiņu. Dvēsele nebūt nav paredzēta tam, lai saglabātu atmiņas par iepriekšējo dzīvi. Tā nu iznāk, ka šīs atmiņas nesējs pie cilvēka nepaliek: pārejai uz nākamo inkarnāciju taču paredzēta tieši dvēsele, nevis ēteriskais vai astrālais ķermenis.

Un tā nu beidzot mēs esam pienākuši cieši klāt izpratnei par to, kas tad īsti ir dvēsele.

Lūk, secinājumi, pie kuriem mēs nonācām savu pētījumu gaitā: dvēsele — tā nav nedz mūsu energo- informatīvā būtība, nedz atmiņa, nedz prieki un bēdas, nedz jūtas un domas. Jūtas un domas, prieki un bēdas — tas ir tas, ko sauc par apziņu. Pagaidām neiedziļināsimies apziņas būtībā, pateiksim tikai to, ka apziņa ir nemateriāls fenomens, kas patiesībā ir mūsu personība. Bet dvēsele — tas ir kaut kāds princips vai struktūra, vai shēma, vai matrice, pēc kuras izveidota visa mūsu energoinformatīvā būtība, visi mūsu smalkie ķermeņi un viss to saturs, kas veido mūsu apziņu.

Vai jūs kādreiz esat padomājis par to, kāpēc visiem cilvēkiem fiziskā ķermeņa uzbūve ir vienāda? Kāpēc cilvēce visu laiku rada sev līdzīgos — varbūt daba nepieļauj daudzveidību, novirzes no pastāvošās konstrukcijas, izņemot ne visai bieži sastopamās kroplības? Tā vien šķiet, ka kāds reizi par visām reizēm būtu apstiprinājis cilvēka projektu un modri sekotu tā precīzai izpildei. Šis minējums, ja tā padomā, nemaz nav tik tāls no realitātes: patiesi, šāds "projekts" — matrice, princips, programma — pastāv, tas ir ierakstīts DNS molekulā. Pēc šā "projekta" daba "štancē" aizvien jaunas un jaunas cilvēciskas būtnes, kurām joprojām ir divas rokas, divas kājas, viena galva un viena sirds.

Saskaņā ar to pašu principu savs "plāns", "projekts", matrice ir arī mūsu smalkajiem ķermeņiem.

Un visa energoinformatīvā konstrukcija, ko sauc par cilvēku, kopumā ir veidota pēc noteikta principa. Un šis princips ir dvēsele.

Kā redzam, dvēsele ir daudz abstraktāks jēdziens nekā smalkie ķermeņi. Un tomēr dvēsele — tā nav kaila abstrakcija, tas nav kaut kas sastindzis, statisks, nemainīgs. Dvēseles struktūra ieraksta sevī kā magnētiskajā lentē vai videokasetē visu, kas ar mums dzīvē notiek. Šos ierakstus var papildināt, izdzēst, mainīt. Tātad arī pašu dvēseli var mainīt un attīstīt.

Taču jāpatur vērā tas, ka dvēsele tikai ieraksta, fiksē sevī mūsu rīcību, jūtas, domas, mūsu apziņu. Bet pašai dvēselei apziņas nav. Ja mēs mēģināsim dvēselei pašai izveidot apziņu un ļausim dvēselei to darīt, iznāks, lūk, kas: dvēsele godprātīgi fiksēs sevī to mūsu apziņu, kāda mums tā ir attiecīgajā laikā un vietā. Dvēsele pati apziņu neattīstīs. Tā gaidīs nākamo atveidojumu.

Un tomēr, neraugoties uz to, lai cik paradoksāli tas būtu, dvēseli var apveltīt ar apzināšanos. Tā būs nevis apziņa, bet tieši sevis apzināšanās. Dvēsele var iemācīties sevi apzināties un just. Vēl vairāk — cilvēkam, kas nostājies uz evolūcijas jaunās pakāpes, ir nepieciešams iemācīt savu dvēseli apzināties un just sevi. Tas ir praktiski nereāli parastam cilvēkam, bet tā ir tipiska nākotnes cilvēka iezīme. Teikšu godīgi — tas ir samērā sarežģīts uzdevums pat audzēknim, kas apguvis pirmās trīs TEIA pakāpes. Tas nav vienkārši, jo, lai sajustu savu dvēseli, jāprot pazīt un atšķirt ļoti smalkas sajūtas. Savas paša dvēseles sajūtas iesācējam — un ne tikai iesācējam — dažkārt ir ļoti grūti uztvert un nošķirt no citām līdzīgām sajūtām.

Lai labāk saprastu, par ko ir runa, izdarīsim salīdzinājumu ar fizisko ķermeni. Ņemiet vērā: katrs no mums lieliski sajūt savu roku, kāju, galvu. Ar savas apziņas palīdzību mēs varam ne tikai sajust visas šīs ķermeņa daļas, bet arī vadīt to pārvietošanos telpā. Bet tagad mēģiniet tikpat skaidri sajust elpas ceļus — balseni un traheju. To ir grūtāk izdarīt, vai ne? Vēl grūtāk ir skaidri sajust sirdi, nieres vai zarnu traktu — protams, ja šie orgāni ir veseli un tajos nav ne sāpju, ne kādu nepatīkamu sajūtu. Bet tagad padomājiet: vai ir iespējams sajust savas smadzenes? Un savus asinsvadus, artērijas, vēnas? Vai ir iespējams sajust vienu sava organisma šūnu? Vai ir iespējams sajust DNS molekulu — kurā taču ir ietverta pati cilvēka organisma dzīvības būtība, katras tā šūnas, katra orgāna būtība?

Nē, DNS molekulu savā ķermenī sajust nav iespējams. Pat nemēģiniet. Jūs zināt par tās pastāvēšanu, taču šī zināšana ir tīri teorētiska. Fiziski sajust to nevar.

Bet tagad, pēc analoģijas (protams, visai nosacītas) iedomāsimies, cik tālu mūsu apziņa savā uztverē var iziet ārpus fiziskā ķermeņa. Tikpat viegli kā mēs uztveram savas rokas, kājas, galvu, mūsu apziņa uztver fiziskā ķermeņa līmeni, mūsu blīvo materiālo pasauli. Iedomājieties, ka balsenes, trahejas sajušana atbilst ēteriskā, astrālā ķermeņa un citu smalko ķermeņu sajušanai, proti, tos uztvert ir grūtāk nekā fizisko ķermeni. Sirds un citi iekšējie orgāni — tas, nosacīti runājot, ir dvēsele. Lai to sajustu, ir jau krietni jāpapūlas. Bet asinsvadi, vēnas, artērijas — tas nav nekas cits kā Pasaules Plūsmas. Sajust asinsvadus mēs varam tikai ar speciālu medicīnisko metožu palīdzību. Gluži tāpat Pasaules Plūsmu sajušanai nepieciešamas īpašas zināšanas un pieredze. Bet DNS mūsu piemērā atbilst Dieva līmenim. Lai iepazītu un sajustu Dievu, kā jūs saprotat, vajadzīgas visdziļākā līmeņa zināšanas, sapratne un pasaules uztvere.

Dzīve pēc nāves — tā ir realitāte

Tātad, būdami savā parastajā stāvoklī, mēs sevi identificējam tikai ar apziņas starpniecību. Bet tā parasti uztver vienīgi fizisko pasauli. Apziņa ļauj mums apzināties sevi katrā mūsu dzīves brīdī fiziskajā pasaulē. Bet fiziskā ķermeņa šūnās ierakstītā atmiņa ļauj mums ielikt savā apziņā visus notikumus, kas noris ar mums fiziskajā plānā, un atcerēties pieredzēto.

Vispār jau parastam cilvēkam, kas eksistē iepriekšējā evolūcijas pakāpē, ar atmiņu un apziņu pilnīgi pietika daudzmaz normālai dzīvošanai. Ja viņš zaudēja atmiņu un apziņu, — tikai tad viņa dzīvei zuda jebkāda jēga. Galu galā dzīve bez atmiņas un apziņas — tā vairs nav dzīve, tā ir miesas apvalka bezjēdzīga eksistence. Jo bez atmiņas un apziņas parastam cilvēkam patiesībā nekā cita nav. Kas attiecas uz dvēseli, tad tā viņam ir kaut kas abstrakts, netverams, kas pastāv kaut kur atrauti no viņa, un cilvēks to nekādi nesajūt, lai gan, tieši pateicoties dvēselei, viņš eksistē šajā pasaulē.

Tieši dvēseles neapzināšanās dēļ parasta cilvēka dzīvē pastāv trīs lielas problēmas. Pirmā problēma: lai gan cilvēka dvēsele ir nemirstīga, tomēr parastam cilvēkam no tā nav nekāda labuma. Viņš neko nezina par savu nemirstību un to nekādi nesajūt. Dvēsele, kura nav apveltīta ar apzināšanos, neatceras nemirstību, arī atmiņā šī informācija nav ierakstīta, un ikdienas apziņa par to nekā nezina. Tāpēc dvēseles nemir-

stiba parastam cilvēkam tā arī paliek vai nu mīts, vai sapnis, vai vājš mierinājums tiem, kuri baidās no nāves.

12. zlm. Ēteriskais ķermenis, apziņa un dvēsele tikai to kopums var dot nemirstību

Mūsu nemirstība tā arī mums paliks vien tukša skaņa, ja mēs nepratīsim apveltīt dvēseli ar apzināšanos un neiemācīsimies to tieši izjust un sajust.

Otrā problēma: nedz mūsu fiziskais ķermenis, nedz mūsu apziņa, nedz mūsu smalkie ķermeņi nespēj tieši sajust ne Pasaules Plūsmas, ne pasaules augstākās likumsakarības, ne Dievu. To var tikai dvēsele. Jo tikai dvēsele spēj kļūt vienota gan ar Pasaules Plūsmām, gan ar augstākajām likumsakarībām, gan ar Dievu. Bet, kamēr mūsu dvēsele nav apveltīta ar apzināšanos, sasniegt tik augstus uztveres līmeņus nav iespējams.

Trešā problēma izriet no divām pirmajām: patiesa, apzināta, individuāla nemirstība nav iespējama, kamēr mūsu apziņa netiek tālāk par fiziskā un ēteriskā ķermeņa uztveri.

Ļoti daudzi cilvēki, izdzirduši par dvēseles nemirstību, interesējas: vai pēc nāves es atcerēšos to, ka tas esmu tieši es, Petja Ivanovs, kas bija 4. kategorijas atslēdznieks santehniķis un dzīvoja Sevastopolē? Atbilde ir acīmredzama: ja Petja Ivanovs dzīves laikā bija parastas apziņas cilvēks, kas savā attīstībā neno- nāca līdz dvēseles uztveršanai un apzināšanai, tad, gluži dabiski, viņš neko tādu neatcerēsies. Viņa nemirstīgā dvēsele neapzinātajā pēcnāves eksistencē dosies, nepārņēmusi no tās īpašnieka nekādas viņa individualitātes pazīmes. Jo dzīves laikā viņš nav pacenties savienot individualitāti ar dvēseli, tās, kā dzīvoja atsevišķi, tā arī pēc nāves dosies katra uz savu pusi: individualitāte sabirzīs pīšļos, bet dvēsele uzturēsies neapzinātā sfērās līdz nākamajai inkarnācijai.

Taču, ja Petja Ivanovs dzīves laikā sasaistīs savu apziņu ne tikai ar fizisko ķermeni un smalkajiem ķermeņiem, bet arī ar dvēseli, tad viņš'arī pēc nāves atcerēsies, kas viņš ir un kā viņu sauc.

Apveltīt savu dvēseli ar tādu apzināšanos ir iespējams. Bet visiem, kas stājas pie TEIA ceturtās pakāpes apgūšanas, tas ir ne vien iespējams, bet arī pilnīgi sasniedzams vistuvākajā laikā.

Pirms mēs nākamajās nodaļās pievērsīsimies šādas jūsu dvēseles pārveidošanas principam, es pastāstīšu par pašu principu, ko šajā nolūkā ņem par pamatu, un jūs sapratīsit, ka runa ir par pilnīgi konkrētu metodi.

Kā jūs jau zināt no iepriekšējām grāmatām, enerģiju mūsu apziņai piegādā ēteriskais ķermenis, pārstrādājot Kosmosa un Zemes enerģijas plūsmas. Atcerieties: Kosmosa plūsma rada idejas, domas, uzskatus, programmas, bet Zemes plūsma — emocijas, noskaņojumus, pārdzīvojumus. Tas viss kopā tad arī veido mūsu apziņu. Un šīs apziņas spēks ir tieši atkarīgs no enerģijas daudzuma ēteriskajā ķermenī.

Tātad mēs atceramies, ka ēteriskais ķermenis ir tieši saistīts ar apziņu. Un, lai arī dvēseli saistītu ar apziņu, pilnīgi pietiek, ja to savieno ar ēterisko ķermeni. Tik vien! Savienojuši dvēseli ar ēterisko ķermeni, mēs varēsim to apveltīt ar nepieredzētu spēku: jo tad enerģijas plūsmas, kas baro ēterisko ķermeni, sāks automātiski barot arī dvēseli. Tas arī nozīmēs pāreju no organisma primitīvās organizācijas uz augstāku tā organizācijas pakāpi, par ko mēs runājām šīs nodaļas sākumā.

Par pašu šādas ēteriskā ķermeņa noskaņošanas metodi jeb tā pārslēgšanu uz šāda darba režīmu, kad tas tiek savienots ar dvēseli, jūs uzzināsit nākamajās nodalās.

Tikai tad, kad būsit sasaistījuši kopā dvēseli un apziņu ar ēteriskā ķermeņa starpniecību, jūs spēsit apzināti eksistēt pat pēc nāves — eksistēt absolūti neatkarīgi no fiziskā ķermeņa.

Jautājums par dzīvi pēc nāves — tas ir katras reliģijas pamatjautājums. Visas reliģijas sola paradīzi, debesu valstību — būtībā labāku dzīvi pēc zemes dzīves gaitu pabeigšanas. Izņēmums ir tikai klasiskais budisms. Lieta tā, ka budisti cenšas izvairīties no atkārtotām inkarnācijām, jo uzskata zemes dzīvi par bezjēdzīgu ciešanu virkni. Bet jēgu viņi saskata tikai mūžīgajā pēcnāves eksistencē ārpus fiziskā ķermeņa un acīmredzot ar to saprot neapzinātu pēcnāves eksistenci, kad cilvēciskā būtne zaudē savu individualitāti, izšķīst Dievā un vienotībā ar to mīt mūžīgā mierā un svētlaimē.

Pārējo reliģiju pārstāvji sapņo par apzinātu aizkapa dzīvi. Bet vai viņi visi to varēs sasniegt — tas ir vairāk nekā strīdīgs jautājums. Laikam gan ticīgo pamatmasa stipri maldās attiecībā uz savām aizkapa dzīves perspektīvām. "Dimantiem nosētas debesis" pēc nāves varēs ieraudzīt nebūt ne visi, bet gan tikai atsevišķi izredzētie.

13. zlm. Sajūtiet — tā cilvēks dzīvo uz Zemes, saņemot enerģiju no tās un no bezgalīgajiem Visuma plašumiem

Kas tad ir šie izredzētie? Pirmām kārtām, protams, reliģiju pamatlicēji. Visas reliģijas bez izņēmuma ir radījuši garīgo pilnību sasniegušie cilvēki. Viņi bija sasnieguši tādu savas attīstības līmeni, kas ļāva tieši sajust Dievu, sajūtu līmenī uztvert Viņa klātbūtni un visas Viņa izpausmes. Tieši tāpēc šie cilvēki arī kļuva par reliģiju dibinātājiem, tieši tāpēc pie viņiem sāka tiekties neskaitāmi pielūdzēji un sekotāji.

14. zlm. Tikai ēteriskais ķermenis var sasaistīt vienkop visu mūsu būtni, par enerģijas avotu izmantojot galējās čakras

Bet tas, ka pamatlicēji bija sasnieguši tik augstu savas attīstības līmeni, vēl nebūt nenozīmē, ka to pašu līmeni spēja sasniegt arī visi viņu sekotāji, visi kādas reliģijas piekritēji vai, runājot baznīcas vārdiem, visa draudze. Parasts ticīgais bieži vien nav pietiekami attīstīts, lai nonāktu tiešā saskarsmē ar Dievu. Viņš gluži vienkārši nepaceļas līdz tādam līmenim. Tieši tādiem parastiem cilvēkiem, kuri, kā mēdz teikt, nav nekādi spīdekļi, arī tika radīta baznīca un izdomātas lūgšanas, viņu dēļ arī pastāv daudzie reliģiskie rituāli. Jo tad, kad cilvēks pats nav pietiekami attīstīts un nevar aizsniegties līdz Dievam, viņam saziņai ar Dievu ir vajadzīgs starpnieks. Un, kad daudzi tādi cilvēki sapulcējas baznīcā, sāk lūgt Dievu un piekopt reliģiskos rituālus, viņu apvienotā enerģija veido jaunu energoinformatīvo kopību, kas ir augstāka nekā atsevišķam cilvēkam. Tā tiek radīts šim parastajam cilvēkam nepieciešamais starpnieks.

Baznīcā radītā kopība tad arī ir starpnieks atsevišķa cilvēka saskarsmei ar Dievu. Viņa paša spēku šādai sarunai ir par maz, bet, pieslēdzoties energo- informatīvajai kopībai, ko veidojis daudzu cilvēku spēks, šis cilvēks to var izmantot, lai paceltos līdz dievišķajiem augstumiem.

Vēl vairāk — šī piekritēju kopīgā enerģija top par pašas baznīcas balstu. Tāpēc baznīca kļūst ne tikai par starpnieku starp Dievu un cilvēkiem, bet arī pati iegūst spēku, kas ir pietiekams atsevišķa cilvēka problēmu atrisināšanai. Vienkāršāk runājot, lai atrisinātu dažas problēmas, cilvēkam pat nav katrā ziņā jāvēršas pie Dieva, pietiek ar to, ka viņš vērsīsies pie baznīcas, — un tā palīdzēs viņam ar saviem spēkiem, bez dievišķās līdzdalības.

Tātad ievērosim: baznīca un reliģija patiešām var palīdzēt cilvēkam viņa problēmu risināšanā. Bet tieši kādu problēmu risināšanā tā palīdz? Tikai to, kuras ir saistītas ar viņa zemes dzīvi. Savukārt jautājumos, kuri attiecas uz turpmāko eksistenci pēc nāves, ne reliģija, ne baznīca cilvēkam palīdzēt nevar. Pat viskvēlākajiem baznīcas piekritējiem nav nekādas garantijas uz apzinātu pēcnāves eksistenci. Ja dzīves laikā cilvēks nav izaudzis līdz tiešai Dieva uztverei, bet izaudzis tikai līdz saskarsmei ar Viņu caur starpnieku, viņš tā arī nespēs apzināti savienoties ar Dievu.

Ja lūgšana nav bijusi patiesa, bet tikai aiz ieraduma, ja Dieva uztvere nav sasniegta, tad pēc nāves, kad rituālie balsti paliks Zemes, materiālajā pasaulē, cilvēka dvēsele apjuks un burtiski zaudēs samaņu. Jo dzīves laikā savu pašas apziņu tā bija radusi aizstāt ar balstiem un kruķiem.

Precizēsim: pēc nāves jebkura cilvēka dvēsele, protams, mājos Dievā, jo Dievs ir viss. Taču pastāv milzīga atšķirība starp apzinātu iemājošanu Dievā un neapzinātu atrašanos Viņā. Ja cilvēks savas dzīves laikā tā arī nav izgājis ārpus baznīcas un reliģijas ietvariem, viņš mājos Dievā neapzināti. Reliģija saviem ierindas piekritējiem nedod ne iespēju apzināti mirt, ne apzināti dzīvot pēc nāves.

Reliģija vienīgi ļauj izvēlēties vienu no vairākiem neapzinātas eksistences aspektiem, kas ir vistuvākais konkrētās reliģijas konkrētajam piekritējam. Turklāt arī neapzinātai eksistēšanai ir dažādas šķautnes: kristietība sola mūžīgu mieru, islams — mūžīgu svētlaimi, bet virkne Āfrikas reliģiju — mūžīgu cīņu. Tāpēc dvēsele pēc nāves atkarībā no tā, kam cilvēks reliģijā devis priekšroku, atradīsies vai nu mierā, vai cīņā, bet neko neapzināsies.

Jūs gribat pajautāt, kā tas iespējams — būt svētlaimē vai cīņas stāvoklī un to neapzināties? Tas ir iespējams — un kā vēl iespējams, turklāt ne tikai pēc nāves, bet arī dzīves laikā. Mūsu zemapziņā taču pastāvīgi noris daudzveidīgi procesi, par kuriem mēs pat nenojaušam. Zemapziņu tāpēc arī sauc par zemapziņu, ka parasts cilvēks tai nevar apzināti piekļūt, tas notiek tikai retumis miegā. Mūsu zemapziņa pilnīgi neatkarīgi no apziņas te ar kaut ko cīnās, te bauda mieru un svētlaimi, bet mēs ar savu apziņu uztveram tikai visu šo procesu neskaidras atbalsis, pilnīgi nesaprotot sava sliktā noskaņojuma cēloņus, drūmās domas vai, gluži otrādi, neizskaidrojamo prieku. Kad apziņa ir atslēgta, piemēram, cilvēkam esot narkozes iespaidā vai komas stāvoklī, visi procesi zemapziņā turpinās, kaut arī cilvēks par to nekā nezina. Tā arī pēc nāves — neapzinātie procesi turpinās, bet cilvēks, kas savas dzīves laikā nav pārsniedzis ikdienas apziņas līmeni, neko par to nezinās. Lai apzināti eksistētu pēc nāves, dvēselei ir jābūt apveltītai ar apziņu jau dzīves laikā.

Tālākas energoinformatīvās attīstības sistēma palīdzēs jums pacelties augstāk par ikdienišķās apziņas līmeni un iegūt apzinātas dzīves iespēju pēc nāves. Šajā ziņā TEIA sistēma iet tālāk un augstāk par jebkuru reliģiju. Turklāt, un tas ir ļoti svarīgi, TEIA sistēma nav pretrunā ne ar vienu uz Zemes pastāvošo reliģiju.

Pilnīga TEIA sistēmas apguve ļauj sasniegt tik augstu attīstības līmeni, pateicoties kuram cilvēks sāk tieši uztvert Dievu — bez kādiem starpniekiem sajust Viņa klātbūtni. Tikai sasniedzis tādu līmeni, cilvēks varēs apzināti izvēlēties sev pēcnāves eksistēšanas veidu.

Bet brīdinu, ka tik augstu savas attīstības pakāpi jūs nevarēsit sasniegt uzreiz — ne šodien, ne rīt un ne vienā mirklī. Par to, kā savienoties ar dievišķo, jūs uzzināsit, tikai izlasot šīs sērijas pēdējo grāmatu. Jo tā taču ir ļoti smalka un sarežģīta lieta. Pagaidām jūs vēl nespējat iedomāties, cik pilnīgai jābūt būtnei, lai iemācītos smalki just vismaz dažus Dieva esamības aspektus. Jo Dievs kā bija, tā arī joprojām ir cilvēkam neaptverama, neizzināma būtība — to atzīst visas reliģiskās un filozofiskās sistēmas. Un ne mūsdienu zinātne, ne TEIA sistēma tur nekā nespēj mainīt.

Cilvēks nevar izzināt Dievu visā pilnībā, bet viņš var pieskarties tam sev pieejamās robežās. Taču pat tad ir jākļūst par pilnību sasniegušu būtni. Turklāt jāiemācās ļoti smalki just. Lai sajustu Dieva klātbūtni, vispirms ir jāiemācās atšķirt dievišķās izpausmes no ikdienišķajām. Daudzi cilvēki tās jauc, tā izdarot milzīgu kļūdu. Patiesi: visai bieži par dievišķām izpausmēm uzskata pašu cilvēku radīto energoinformatīvo struktūru ietekmi, — piemēram, energoinformatīvās kopības ietekmi, kas rodas baznīcā, vai arī mums jau pazīstamo energoinformatīvo parazītu ietekmi. Daudzi par Dievu

15. zīm. Energoinformatīvo parazītu dūmakā ietītā cilvēce ir tikai mazs puteklītis Pasaules Plūsmu okeānā, virs kura atrodas Dievs

uzskata Pasaules Plūsmas — tas, protams, jau ir augstāks līmenis salīdzinājumā ar energoinformatīvajiem parazītiem, tomēr visai tāls no Dieva.

Atšķirt dievišķo no ikdienišķā jūs mācīsities jau vistuvākajā laikā. Bet vispirms jums vajadzēs savienot vienkop dvēseli, ēterisko ķermeni un apziņu. Tas piešķirs milzīgu spēku ne tikai jūsu apziņai, bet arī dvēselei. Un patiesi stipra dvēsele spējīga veikt ļoti daudz. Visa pasaule vārda tiešā nozīmē ir pie tās kājām.

Tātad šajā nodaļā es centos jums izskaidrot, ko mums dod dvēseles, ēteriskā ķermeņa un apziņas savienošanas metode, kuru jūs apgūsit TEIA sistēmas ceturtajā pakāpē. Apkoposim teikto. Dilstošā svarīguma secībā: metode mums dos, pirmkārt, iespēju apzināti eksistēt pēc nāves; otrkārt, iespēju uztvert Pasaules Plūsmas; treškārt, metode pavērs pieeju neizsmeļamam jaunrades, radīšanas avotam un padarīs mūs brīvus mijattiecībās ar pasauli; ceturtkārt, metode nodos mūsu rīcībā citu neizsmeļamu avotu — spēkus; piektkārt, mēs iegūstam iespēju pilnībā izmantot savu intuīciju, kas ļauj jebkurā brīdī pieslēgties mūsu eksistēšanas neapzinātajam slānim un tur atrast precīzu un izsmeļošu atbildi uz jebkuru mūs interesējošu jautājumu. Rezultātā mēs pilnībā pacelsimies virs pirmajām trim TEIA pakāpēm, proti, pacelsimies pāri energoinformatīvo parazītu līmenim, kļūsim lielāki, augstāki un stiprāki par tiem visos aspektos: gan spēka, gan gudrības, gan brīvības pakāpes ziņā, gan spējā ietekmēt apkārtējo pasauli.

TEIA sistēmā to visu sauc par dvēseles stiprināšanu.

3. NODALA

DARBĪBAS PLĀNS: TRĪS SOĻI, KAS MUMS JĀSPER

Vērīgs lasītājs jau ir pamanījis: TEIA sistēmas ceturtā grāmata, kas veltīta mums tik nepieciešamajai dvēseles stiprināšanai, ietver ļoti daudz teorētiskā materiāla. Var teikt, ka tā ir pārsātināta ar teoriju. Turklāt jums tagad ir ļoti labi jāapgūst viss izklāstītais teorētiskais materiāls. Tas ir obligāts priekšnoteikums tālākai virzībai uz priekšu.

Tā kā šis temats ir pietiekami sarežģīts, viss teorētiskais materiāls, tā teikt, ir rūpīgi jāsakošļā. Tieši tāpēc rakstu šo grāmatas pašu īsāko — trešo nodaļu. Tā vajadzīga, lai lasītājs labāk apgūtu teoriju un varētu viegli pāriet no teorijas uz praksi. Tādā kārtā šī ir pārejas nodaļa. Tajā vispārināsim jau teikto un precīzi iezīmēsim soļus, kas mums jāsper, lai veiksmīgi apgūtu TEIA sistēmas ceturto pakāpi.

Kā jau teicām, mums ir jāsavieno vienā veselumā dvēsele, apziņa un ēteriskais ķermenis. Tāpēc jāsper trīs soļi.

TEIA sistēmas 4. pakāpe 1. solis. Dvēseles apzināšanās. Apziņas apgarošana

No iepriekšējām nodaļām jūs jau sapratāt, ka dvēsele ir jāmāca, jāattīsta un jāapveltī ar apziņu. Dvēselei ir sevi jāapzinās, bet apziņai jāsaplūst ar dvēseli —jākļūst ar to par vienu veselumu. Tikai tad dvēsele varēs kļūt patstāvīga, neatkarīga no ķermeņa, tikai tad tā iemantos patiesu nemirstību. Taču arī tas vēl nav viss. Ne tikai pēcnāves eksistēšana, bet arī dzīve uz Zemes, šajā ķermenī cilvēkam, kas būs apzinājies savu dvēseli un saplūdinājis to ar apziņu, kļūs kvalitatīvi citāda, un par to jūs visai drīz varēsit praktiski pārliecināties pats.

16. zīm. Apziņa, kas sevī ietvērusi dvēseles burvju kristālu, atrod jaunrades avotu

Jo tieši dvēsele ir tā, kas palīdz atklāt pašam sevi jaunrades avotu — gan radošu dzīves uztveri kopumā, gan konkrētā darbības sfērā dažādos jaunrades veidos. Lielākajai daļai cilvēku šis jaunrades avots ir cieši aizdarīts. Tas snauž un visbiežāk nekad nepamostas. Taču daba katru cilvēku ir apveltījusi ar jaunrades spēju. Tikai padomājiet: daba katru iecerējusi tā, lai viņš būtu radītājs, lai īstenotu kādu talantu. Bet ko mēs redzam? Sociuma sakropļotie cilvēki staigā kā aizmiguši un pilnīgi nejūt sevī dabas doto velti. Jo par radītāju cilvēks var kļūt tikai tad, ja viņš ir apzinājies savu dvēseli un panācis apziņas saplūsmi ar dvēseli. Izkropļodams savu dabu, cilvēks ir atņēmis sev šo kvalitāti. Mūsu uzdevums ir to atgūt, jo cilvēks, kas nostājies uz jaunas evolūcijas pakāpes, nevar nebūt radītājs.

Dvēseles apzināšanos un apziņas saplūsmi ar dvēseli var panākt ar speciālu metožu palīdzību (tās tiks aprakstītas nākamajā nodaļā). Šīs metodes dos jums ne ar ko nesalīdzināmas, vārdos neizsakāmas un neaizmirstamas sajūtas. Rezultātā atvērsies jūsu snaudošais jaunrades avots. Jūs iegūsit spēju izteikt visas savas jūtas tajā jaunrades veidā, kurš jums būs vistuvākais: poēzijā, mūzikā, glezniecībā, tēlniecībā vai jebkurā citā nozarē. Turklāt tas notiks pilnīgi neatkarīgi no tā, cik jums tagad gadu, kāda ir jūsu profesija, kāda ir jūsu iepriekšējā dzīves pieredze un vai jums agrāk ir bijis kāds priekšstats par radošās darbības veidiem.

Dzīvē ir daudz piemēru tam, ka jaunradei ļoti tāli cilvēki visai solīdā vecumā pēkšņi ne no šā, ne no tā sāka gleznot, rakstīt romānus vai spēlēt akordeonu. Šādos gadījumos mēs sastopamies ar spontānu apziņas un dvēseles saplūsmi un jaunrades avota atvēr- šanos. Jā, tas var notikt arī bez speciālu metožu lietošanas. Bet kāpēc mums vajadzētu cerēt uz nejaušību un gaidīt, vai radošās spējas kaut kā nesāks izpausties pašas no sevis? Ja pasīvi gaidīsim, tad, pirmkārt, nav nekādas garantijas, ka sagaidīsim. Bet, otrkārt, mēs jau tagad zinām, ka spējam pilnīgi apzināti paši atvērt šo jaunrades avotu. Un būtu grēks neizmantot iegūtās zināšanas.

Taču pats interesantākais ir tas, ka jūs varēsit gūt baudījumu ne tikai no paša izraudzītajiem konkrētajiem jaunrades veidiem —jūs iegūsit arī radošu pasaules uztveri visās tās izpausmēs. Katra jūsu rīcība, katra, pat visbanālākā, darbība, tāda kā trauku mazgāšana, dzīvokļa remonts vai iešana uz veikalu, kļūs par iedvesmas avotu, kļūs par priekpilnu radošu aktu. Tikai tādai dzīvei ir jēga — kad tā visa kļūst par jaunradi.

TEIA sistēmas 4. pakāpe

2. solis. Apziņas sazarošana

Kad esat atklājis un apzinājies sevī dvēseli, turklāt panācis tās saplūsmi ar apziņu, jums saplūsmei ar dvēseli jāsagatavo ēteriskais ķermenis. Tāpēc arī tas jāsavieno ar apziņu.

Kā zināt jau no pirmās grāmatas, apziņas spēku mums nes divas enerģētiskās plūsmas — Kosmosa un Zemes plūsma. Šīs pašas plūsmas būtībā veido arī mūsu ēterisko ķermeni. Lai ēterisko ķermeni sagatavotu saplūsmei ar dvēseli, mums jāsazaro apziņa, proti, tai jāaptver viss mūsu ēteriskais ķermenis, jāpadara tā apjomīga, vārda tiešā nozīmē plaša, stipra un spēcīga, jāpiepilda ar apziņu viss ēteriskais ķermenis.

Tāpēc jums jāiemācās saslēgt apziņu ar ēteriskā ķermeņa galējām čakrām. Tas dos jums iespēju saņemt apziņai nepieciešamo enerģiju tieši no šīm čakrām — apakšējās Mūlādharas un augšējās Sahasrāras. Tādā kārtā apziņu piepildīs enerģija, tā kļūs stipra un spēcīga, turklāt ēteriskais un līdz ar to arī fiziskais ķermenis kļūs pilnībā apzināts un apjēgts, pateicoties tam, ka apziņas un ēteriskā ķermeņa enerģētiskie avoti ir savienoti. Turklāt jūs varēsit apzināti vadīt visas pārējās iekšējās čakras, panākot pat to, ka tās kļūst nepastāvīgas un parādās vai izzūd pēc jūsu vēlēšanās.

Tāda ēteriskā ķermeņa un apziņas savienošana ļauj izmantot neierobežotu spēku un milzīgu enerģiju, kas padarīs jūsu apziņu patiesi visu varošu.

17. zim. Vienīgais, kas vajadzīgs ēteriskajam ķermenim, tā ir pieslēgšanās mūžīgajam esības enerģijas avotam

TEIA sistēmas 4. pakāpe

3. solis. Apziņas, ēteriskā ķermeņa un dvēseles apvienošana

Spēcīgs un ar apziņu piepildīts ēteriskais ķermenis ir pilnīgi gatavs savienoties ar dvēseli. Pēdējais, trešais solis nodrošina galīgu šo triju cilvēka būtnes komponentu savienošanos. Tā rezultātā iegūtās labvēlīgās pārmaiņas paliks uz visiem laikiem.

Jūs droši vien esat dzirdējis vārdus "apgarots ķermenis". Tā bieži mēdz teikt par aktieriem, dejotājiem, pantomīmas un baleta meistariem, kurus ar šo spēju apveltījusi daba. Par cilvēku ķermeņu lielāko daļu to nevar teikt. Tas viņiem darbojas kā nedzīvs automāts, absolūti neapzināti, atrauti no dvēseles. Apguvis šīs pakāpes trešo soli, jūs iemantosit daudz vairāk nekā tikai apgarotu ķermeni, turklāt daudz vairāk nekā no dabas apdāvinātie radošie cilvēki. Jūs iegūsit apgarotu apziņu, kas savienota ar apgarotu ķermeni. Tā rezultātā jūsu ķermenis sāks dzīvot un darboties kopā ar dvēseli un pēc dvēseles likumiem. Vairs nebūs tās mūžīgās nesaskaņas starp dvēseli un miesu, par kuru sūdzas daudzi. Dvēsele sāks burtiski mirdzēt caur jūsu ķermeņa šūnām. Un šī sevi apzinājusies mirdzošā dvēsele sāks pati jūs vest pa dzīves vislabvēlīgākajiem ceļiem, sāks sargāt jūs no nepatikšanām, ieteiks, kā izvairīties no asumiem un kā labāk rīkoties attiecīgajā situācijā. Ķermenis kļūs dvēselei paklausīgs un pakļāvīgs, tas iemācīsies "dzirdēt" šos ieteikumus un rīkoties saskaņā ar tiem.

Parasti šādas spējas sauc par attīstītu intuīciju un arī izskaidro kā iedzimtu dabas velti. Bet tagad jūs pats pēc savas vēlēšanās varat tieši piekļūt intuitīvo datu avotam. Jūsu intuīcija kļūs ļoti smalka un absolūti

18. zim. Gluži kā grūti atrisināma uzdevuma pēdējais elements dvēsele uz visiem laikiem apvieno apziņu un ēterisko ķermeni

nekļūdīga. Jūsu dzīvē pilnīgi izzudīs problēmas, kas saistītas ar izvēli: kur iet un kā rīkoties. To visu jūs zināsit pilnīgi precīzi, pēc ieteikuma "no augšas". Vēl vairāk —jūsu ķermenis pats ies tur, kur vajadzīgs, tā sakot, kājas pašas nesīs jūs vajadzīgajā virzienā. Gluži tāpat jūs saņemsit atbildi uz jebkuru jautājumu. Jūs vienmēr iesit tikai pa pareizo ceļu un darīsit tikai jums patiesi vajadzīgus darbus, pat neizmantojot otrajā grāmatā aprakstītās īsto vēlmju konstatēšanas un nodomu veidošanas metodes. Jums tās vairs nebūs vajadzīgas, tāpat kā iepriekšējās TEIA sistēmas pakāpes vispār.

Tātad jūs gaida dvēseles, apziņas un ēteriskā ķermeņa apvienošanas darbs — darbs, kas veicams šajā nodaļā aprakstītajos posmos. Sagatavojieties: tas

nav vienkārši paveicams, tas prasa visu organisma spēku mobilizēšanu un noskaņošanos uz pašām smalkākajām iekšējām sajūtām. Taču rezultāts ir šo pūliņu vērts. Tas pārsniegs visu gaidīto. Un nebaidieties no grūtībām: apguvis TEIA sistēmas pirmās trīs pakāpes, jūs, bez šaubām, tiksit galā ar ceturto.

Nesagatavotam cilvēkam to izdarīt būs daudz sarežģītāk. Tāpēc vēlreiz vēršos pie lasītājiem, kuri vēl aizvien nav izlasījuši cikla pirmās trīs grāmatas ("Atbrīvošanās", "Tapšana", "Ietekme"). Neesiet slinki, izlasiet, dariet to tūlīt, nekavējoties! Ja nebūsit apguvis tajās izklāstīto materiālu, šīs grāmatas tālāka lasīšana neko nedos. Bet, ja jums radušās grūtības, mēs vienmēr varēsim jums palīdzēt.

Kā rāda mūsu pieredze, daudzas lietas TEIA sistēmā apgūstamas tikai tieša kontakta ceļā individuālas apmācības laikā. TEIA skolas kursi notiek Sanktpēterburgā, Maskavā, Rostovā, tos vada speciāli sagatavoti un pieredzējuši pasniedzēji mana audzēkņa Kirila Titova vadībā. Jūs varat sazināties ar viņiem pa tālruni (812) 2191245 vai rakstot uz adresi:  198103, 44/46, 123. TEIA ceļš ir patstāvīga progresa ceļš, taču mēs vienmēr esam gatavi jūs atbalstīt.

Tātad jūsu tuvākais uzdevums ir panākt apziņas apgarošanos, dvēseles apzināšanos un iemantot dvēseles, apziņas un ķermeņa vienotību. Tā rezultātā jūs atvērsit sev jaunrades, spēka un intuīcijas avotu. Bet to izdarīt nav tik vienkārši, tas prasa lielu sagatavošanās darbu, kuru, esmu pārliecināts, lielākā daļa lasītāju jau paveikuši.

4. NODALA

DVĒSELES APZINĀŠANĀS.

APZIŅAS APGAROŠANA

Dvēseles sajušana — atslēga dzīvei un jaunradei

Lai apzinātos dvēseli, vispirms šī dvēsele ir sevī jāatrod. Kur tā ir? Patiesi — kur? Vai jūs kādreiz par to esat domājis? Vai esat tieši sajutis savu dvēseli? Vēl ne? Tad sagatavojieties: jūs gaida pilnīgi jaunas, vārdos nepasakāmas un turklāt ļoti patīkamas sajūtas.

Tagad mēs meklēsim sevī šo trauslo un efemero konstrukciju — dvēseli.

Lai izdalītu dvēseli, tā teikt, tīrā veidā, mums nāksies uz brīdi atvirzīt malā apziņu. Neuztraucieties: jūs nepaģībsit un nepārvērtīsities par nedzīvu ķermeni. Gluži otrādi: jūs jutīsities tik dzīvs kā vēl nekad. Jums tikai jānorobežo apziņa no savas patiesās būtības un jāpaskatās, kas tad galu galā paliks.

Mēs jau noskaidrojām, ka mūsu patieso "Es" neizsmeļ ne mūsu raksturs un temperaments, ne noskaņojums un jūtas, ne intelekts un dzīves pieredze. Patiesais "Es" — tas nav tas, ko mēs saucam par mūsu personību un mūsu apziņu. Tas ir kaut kas dziļāks un visaptverošāks. Tas ir kaut kas tāds, kas iziet ārpus mūsu personības ietvariem. Nav brīnums: mūsu patiesais "Es" ir loti cieši saistīts ar dvēseli, bet dvēsele — tā ir daļa no vienotās pasaules dvēseles, kas pagaidām nepieder mums katram kā konkrētai personībai un individualitātei.

Tātad, lai sajustu savu dvēseli, ir jāatceras sava patiesā "Es" sajūta — tā pamatsajūta, ar kuru mēs strādājām jau trešajā grāmatā un kuru mēs, ņemot vērā tās lielo nozīmi, nosaucām par sajūtu "Es esmu". Šo terminu mēs izmantosim arī tagad.

19. zlm. Cilvēks gluži kā pērle sastāv no daudziem neatkārtojamiem slāņiem, bet pašā tā centrā atrodas

visus apvienojošā daļiņa — tāpat kā pērles vidū atrodas smilšu graudiņš no mātes Zemes smiltājiem

TEIA sistēmas 4. pakāpe

1. a solis. Pamatsajātas "Es esmu" iegūšana

Izvēlieties laiku un vietu, kad un kur jūs neviens netraucēs vismaz stundu. Iekārtojieties sēdus vai guļus sev visērtākajā pozā. Aizveriet acis, atslābinieties, kā nākas pārbaudiet, vai kāda ķermeņa dala nav pārlieku saspringta.

Jūs jau sapratāt, ka jūsu domas — tas neesat jūs. Ja atslēgsit visas domas, vai tad jūs pazudīsit, pārstāsit eksistēt? Protams, ne.

Pamēģināsim. Novirziet visas domas ārpus savas uztveres ietvariem. Visvieglāk to panākt, koncentrējoties uz kādu tēlu. Iztēlojieties, piemēram, mežu pavasari. Jūs ne par ko nedomājat, gluži vienkārši baudāt dabu, vērīgi aplūkojat tikko izdīgušo zālīti, ieelpojat jauno lapiņu aromātu, ieklausāties putnu dziedāšanā. Domu nav, palikušas tikai jūtas. Turklāt ļoti patīkamas jūtas. Tad nu baudiet tās, ne par ko nedomājiet! Tikai baudiet pēc sirds patikas. Pievērsiet uzmanību: pat atbrīvojies no visām domām, jūs tik un tā nezaudējat sajūtu: tas esmu es.

Izbaudījāt? Tagad atbrīvojieties no pavasarīgā meža ainas, it kā noslaukiet to no iztēles ekrāna. Atgriezieties realitātē, taču neatverot acis un neļaujot vaļu domām. Jūs tikko jutāt vispozitīvākās emocijas. Tagad jums tās jānošķir no sevis, jānovāc, tāpat kā jūs novācāt domas. Gluži vienkārši atbrīvojieties no tām.

Iedomājieties, ka šīs izbaudītās jūtas jūs it kā izvadāt savas būtnes virspusē, tās kļūst par kaut ko līdzīgu sausām miziņām uz sīpola virsmas. Nometiet šo čaulu, gluži vienkārši palaidiet to vaļā, neturieties pie tās. Tā atdalīsies, un paliks tikai attīrītais kodols — jūsu patiesais "Es".

Neatkārtojama sajūta, vai nav tiesa? Iekšējs tukšums un pilnīgs miers, atsvešinātība, tīrība, atbrīvotība — un tai pašā laikā skaidra sajūta: "Es esmu!" Taču pats "Es" it kā paplašinājies, šķiet, tas ir gatavs piepildīt ar sevi visu pasauli.

Tieši tā ir dvēseles sajušanai vistuvākā sajūta. Tā ir pamatsajūta, kas jums jāiegaumē. Nezaudējam to un ejam tālāk.

Tagad pievērsiet uzmanību tam, ka šī sajūta nebūt nav kaut kas nekustīgs, pārakmeņojies un sastindzis. Tajā nav ne jūtu, ne domu, tomēr tajā ir dzīvība. Vēl vairāk—tuvāk pavērojot, izrādās, ka tas nebūt nav tukšums. Sajūta "Es esmu" ir it kā jūsu būtnes atveidojums, momentuzņēmums, acumirklīgs tā nospiedums, kas jūs esat patiesībā.

Tagad pamēģiniet noteikt, kur jūsu ķermenī dislocējas šī sajūta. Parasti tā rodas galvas centrā. Tāpēc vēl viens paņēmiens, kā sasniegt sava patiesā "Es" pamatsajūtu, ir iedomāties savu galvu kā to sīpolgalvu, no kuras jūs secīgi nolobāt vispirms tēlu čaulu, tad domu, pēc tam atmiņu un visbeidzot emociju čaulu.

Tagad mēs pārejam pie paša svarīgākā — pie apziņas atkalapvienošanas ar dvēseli.

TEIA sistēmas 4. pakāpe

1.b solis. Apzināta sajūtas "Es esmu" pārvietošana

Saglabājiet pamatsajūtu. Apziņa jums vēl joprojām ir kā sāņus nomesta čaula — nelaidiet to atpakaļ. Taču ļaujiet tai kļūt par mēmu liecinieci. Lai tā stāv maliņā un mierīgi, klusējot skatās.

Tagad jūsu uzdevums ir iemācīties pārvietot sajūtu "Es esmu". Mēs jau konstatējām, ka tā koncentrējas galvas centrā, taču nav ne pārakmeņojusies, ne nekustīga. Pacentieties lēnām un pakāpeniski pārvietot šo sajūtu no galvas centra vertikāli uz augšu kādus divdesmit centimetrus.

Izdevās? Kā mainījās jūsu sajūtas? Jūs it kā atkāpāties no sevis, vienlaikus atrodaties gan savā ķermenī, gan ārpus tā.

Un tagad iegaumējiet: tieši šis ir tas stāvoklis, kurā atrodas radošs cilvēks iedvesmas brīdī. Kas tad notiek šajā brīdī? Apziņa, kas atbrīvota no domām un jūtām, pēkšņi piepildās ar tēliem, kuri nāk it kā no ārienes, nevis no paša galvas. Pārvietojot sajūtu "Es esmu" uz augšu un nedaudz atpakaļ, parasti rodas redzes tēli, ko izmanto gleznotāji, grafiķi, tēlnieki un arhitekti (protams, tāda pārvietošana viņiem, atšķirībā no mums, notiek neapzināti). Pārvietojot šo sajūtu uz augšu un novirzot to pa kreisi apmēram par trīsdesmit grādiem, parādās verbālie tēli, bieži vien dzejiski. Pārvietojot uz augšu, pa labi un uz priekšu — kustību tēli, kas ir svarīgi dejotājiem, horeogrāfiem, kinorežisoriem.

20. zim. Tiklīdz sajūtu "Es esmu" pārvietosit ārpus fiziskā ķermeņa robežām, jūs sajutīsit jaunu tēlu pieplūdumu

Protams, jau ar pirmo reizi visi šie tēli tā gluži vienkārši neienāks jums prātā un jūs tūdaļ pat neķersities pie spalvas, otas vai kalta. Pie šīm sajūtām ir jāpierod, tās ir apzināti jākultivē un jātrenē. Taču kaut kādus tēlu uzplaiksnījumus un iedvesmai līdzīgu stāvokli jūs sajutīsit arī pirmajā reizē.

Bet tagad pamēģiniet pārvietot sajūtu "Es esmu" pretējā virzienā — no galvas centra uz leju. Ja jūs to pārvietosit uz leju un atpakaļ un novietosit sev aiz muguras — nebrīnieties, ka nokļūsit savā pagātnē. Jūs var pārņemt neparasti spilgtas atmiņas. Turklāt jūs ļoti skaidri izprotat savu dzīves ceļu, apzināties savu vietu dzīves telpā un laikā.

Bet tagad atgriezieties parastajā stāvoklī — novietojiet sajūtu "Es esmu" galvas centrā un ļaujiet atgriezties parastajām domām un jūtām. Atveriet acis. Paskatieties vērīgi uz savām rokām, kājām. Vai viss ir savā vietā? Paverieties apkārt, apskatiet istabu, apzinieties: jūs esat šeit, uz vietas, ierastajā vidē, šajā laika brīdī un šajā telpas punktā. Jūs esat tas pats cilvēks, tikai bagātināts ar jaunu pieredzi.

Pieņemiet apsveikumu: jūs tikko kā paveicāt lielu darbu un izdarījāt vēl vienu kvalitatīvu lēcienu savā attīstībā. Jūs tikko kā iemācījāties apzināti pārvietot savu apziņu —jūs iemācījāties to pārvietot pa savas dvēseles matrici. Tas nozīmē, ka jūs jau esat sācis savas apziņas un dvēseles savienošanas procesu.

Bet tagad, kad jūsu domas un jūtas atkal ir atgriezušās pie jums, pacentīsimies tikt skaidrībā par notikušo sīkāk.

Kā jūs jau sapratāt, apziņa — tā ir sarežģīta konstrukcija, kas sastāv no daudziem komponentiem: emocijām, loģikas, redzes un dzirdes tēliem, takti- lajiem, vestibulārajiem, garšas, smaržas signāliem, verbālajām un domu konstrukcijām utt. Kā tas viss darbojas no fizioloģijas viedokļa, tas ir, kā rodas nervu impulsi, kā tie nonāk smadzenēs un kā tur tiek analizēta saņemtā informācija — to mēs tagad neaplūkosim. Mums ir svarīgi saprast un sajust apziņu, tā sakot, no iekšienes. Bet tas patiesībā ir vienīgais veids, kā patiešām saprast savu paša apziņu.

Tātad apziņa — tā ir daudzu atsevišķu komponentu, iekšējo sajūtu un ārējo signālu kopums. Taču visi šie signāli tā arī paliktu nesaistītu sajūtu un tēlu bezjēdzīga kopa, ja nebūtu kāds svarīgs aspekts. Lieta tā, ka visiem šiem atsevišķajiem apziņas komponentiem piemīt īpašība pārklāties, fokusēties pašā cilvēka būtnes centrā, kuru mēs noteicām ar pamat- sajūtas "Es esmu" palīdzību. Tieši tur, īstajā "Es" centrā, visi apziņas signāli integrējas, iegūstot jēgu un nozīmi. Bez šādas fokusēšanās mūsu apziņa un viss, kas tajā ir, vispār zaudē jebkādu nozīmi!

Vienkāršs piemērs. Ņemsim jebkuru dzejas rindu, piemēram: "Snauž kalnu virsotnes nakts tumsā." Sadalīsim šo rindu atsevišķos vārdos: "snauž", "kalnu", "virsotnes", "nakts", "tumsā". Katram no šiem vārdiem ir kāda nozīme. Ja tos analizēsim no tīrās loģikas viedokļa, iznāks kaut kas bezjēdzīgs, jo kalni nesnauž, tie ir nedzīvi! Bet padomājiet: savienoti dzejas rindā, vārdi iegūst daudz lielāku jēgu un nozīmi nekā vienkāršs atsevišķu vārdu nozīmes kopums. Jo dzejas rinda pauž ne tikai kādu verbālu informāciju, tā izteic kaut ko tādu, kas tālu pārsniedz atsevišķu vārdu nozīmi. Dzejas rinda rada īpašu emocionālo noskaņu, pateicoties tai, acu priekšā nostājas konkrēts redzes tēls, aina. Lasītājam rodas noteikts garastāvoklis, jūtas, pārdzīvojumi, asociācijas, varbūt pat raisās atmiņas. Bet tas viss taču nekādi neizriet no atsevišķu šo vārsmu veidojošo vārdu satura. Tā, pretēji visiem matemātikas likumiem, dzejas rindas nozīme nepavisam nelīdzinās to veidojošo vārdu nozīmju summai!

Tāpat ir ar mūsu apziņu — tā, tēlaini runājot, satur tikai tādu nesaistītu vārdu savārstījumu. Kas tos apvieno, kas piešķir tiem jaunu nozīmi? Pareizi: to dara dvēsele! Uztverot dzejas rindu, mūsu apziņa pati, automātiski (tiesa, ne visiem cilvēkiem, un par to mēs vēl runāsim) pārvietojas uz mūsu patiesā "Es" centru, saplūst ar pamatsajūtu "Es esmu" un sāk pārvietoties pa dvēseles matrici, turklāt dvēsele ļauj savākties apziņā noteiktām nozīmēm, kuras — ievērojiet — ir katram cilvēkam individuālas. Pat tie tēli, kurus izraisa viena un tā pati dzejas rinda par kalnu virsotnēm, katram ir pilnīgi citādi. Vienam kalni ir zili, citam — violeti, vēl citam — augsti un klinšaini, bet kādam — lēzeni un apauguši ar mežu.

Tieši dvēsele ir tā, kas rada šo katram individuālo atsevišķu vārdu integrāciju un fokusējumu, piešķirot tiem jaunu jēgu un nozīmi. Dvēsele sintezē no atsevišķiem vārdiem kvalitatīvi jaunu nozīmi. Var teikt, ka dvēsele piepilda ar dzīvību atsevišķus izkliedētus vārdus. Tieši tāpat dvēselei jāatdzīvina un jāapgaro mūsu apziņa, piešķirot jēgu nesaistītiem tēliem, signāliem un sajūtām, kas tajā ienāk.

Atgriezīsimies pie dzejas: kā jūs zināt, daudzi cilvēki ir absolūti kurli pret to. Kāpēc? Tieši tāpēc, ka dvēsele un apziņa viņiem ir nošķirtas un nesavienojas pat dzejas rindu ietekmē. Šādiem cilvēkiem pat visģeniālākā dzeja ir tikai bezjēdzīgu vārdu kopums, kas viņiem neko neizsaka.

Pat cilvēkiem, kuri saprot dzeju, apziņa pārvietojas pa dvēseles matrici tikai īsu laiku — to brīdi, kad viņi lasa dzeju un dzīvo tās iespaidā. Pēc tam dvēseles un apziņas "laimīgā vienība" atkal sabrūk un cilvēks turpina savu parasto pussnaudas eksistenci. Mūsu uzdevums ir padarīt dvēseles un apziņas apvienošanos pilnīgi apzinātu un kontrolējamu, neatkarīgu no nejaušībām, bet pašu šo stāvokli — pastāvīgu, lai visa mūsu dzīves uztvere būtu tāda pati priecīga, iedvesmas un jēgas pilna kā brīnišķīgas dzejas rindas uztvere.

Tātad mēs esam panākuši to, pēc kā tiecāmies: esam sajutuši dvēseli. Esam sajutuši arī to, kā dvēsele ir saistīta ar apziņas darbību.

Līdz šim mēs teicām, ka dvēsele — tā ir matrice. Bet tagad iedomājieties konkrētāku tēlu: šī matrice ir hologrāfisks attēls. Tā ataino un ieraksta sevī visus daudzveidīgos stāvokļus, kas piemīt mūsu apziņai. Turklāt arī attīra un sakārto tos.

Atsevišķa cilvēka dvēsele — tā ir pasaules dvēseles daļa, un tā ir vienota ar pasaules dvēseles likumiem. Tieši dvēsele ļauj cilvēkam sajust Dieva esamību, saprast Visuma augstākos likumus, sajust apkārtējās pasaules sakārtotību, harmoniju un apgarotību.

Tieši dvēsele ļauj cilvēkam iziet reinkarnācijas procesu — atgriezties pie iepriekšējo dzīvju tēliem. Turklāt apziņa pārvietojas pa dvēseles hologrāfisko matrici dziļumā, un, pateicoties tam, tiek atjaunoti tālas pagātnes tēli. Bet, kā mēs jau teicām, tas nav tas, ko sauc par atmiņu, jo dvēselei pašai par sevi atmiņas nav, — tā tikai nolasa nospiedumus un ierakstus. Tāpēc ieraudzīto tēlu interpretācija paliek uz paša cilvēka sirdsapziņas, un te nu ir viegli kļūdīties, tāpēc arī rodas ievērojamu personību bezgalīgās "pārtapšanas".

Dvēsele var uztvert ne tikai pagātnes, bet arī nākotnes tēlus. Šī spēja ir pamatā nākotnes paredzēšanas fenomenam. Dvēseles matrice var tikt papildināta ar nākotni — tas notiek pēc tās pašas shēmas, pēc kuras vispār veidota visa mūsu pasaule, jo dvēsele taču dzīvo pēc tās likumiem, tā ir vienota ar šiem likumiem. Pateicoties tam, dvēsele spēj uztvert fragmentārus tēlus, vārdus, sajūtas, kas atspoguļo nākotnes uzplaiksnījumus.

Dvēseles spēja uztvert tēlus ir arī jaunrades fenomena pamatā. Radošs cilvēks ņem tēlus no ārienes — no pagātnes, tagadnes, nākotnes, no pašas pasaules dvēseles. Un, jo smalkāk uztver, sintezē un izprot šos tēlus, jo ģeniālāks radītājs viņš kļūst. Tā nav nejaušība, ka šo ģēniju ir tik maz. Kā jūs jau sapratāt, lielākajai daļai parasto cilvēku viņu apziņa vēršas pie dvēseles diezgan reti. Parasta cilvēka apziņā dominē loģika. Dvēsele nenovēršami tiek atbīdīta malā. Dvēsele sintezē tēlus un sajūtas, piešķir tiem viengabalainību, jaunu jēgu un nozīmi (tas patiesībā ir gan mākslas darbu uztveres, gan jaunrades kā tādas process), bet loģika — gluži pretēji — visu sadala, sašķeļ daļās un nošķir.

Loģiska prāta funkcija ir sadalīt un analizēt. Dvēseles funkcija ir apvienot un sintezēt. Un, lūk, kas ir svarīgi: cilvēks jūtas laimīgs tikai apvienošanas un sintēzes procesā. Tas, protams, nenozīmē, ka nevajag vispār neko analizēt. Reizēm analīze ir gluži vienkārši nepieciešama, bet jebkurai analīzei ir jēga tikai kā pakāpei uz turpmāko sintēzi, nevis kā pašmērķim.

Taču, nokļuvusi loģikas varā, lielākā daļa cilvēku tā arī nekad nenonāk pie laimes, ko dod sintēze, apvienošana, —tātad arī pie laimes, ko sniedz jaunrade. Tāpēc šiem cilvēkiem visu laiku šķiet, ka pasaule ap viņiem brūk, sašķeļas, bet viņi paši zaudē pamatu zem kājām. Un tas nav nekas pārsteidzošs — šo cilvēku dvēsele ir tik vāja un neattīstīta, ka nespēj sajust pasaules dvēseles radošo spēku, nespēj ieraudzīt apkārtējās pasaules viengabalainību, vienotību, harmoniju un skaistumu.

Paredzēt nākotni? Tas ir tik viegli!

Kā panākt, lai apziņas un dvēseles harmoniska saplūsme kļūtu pastāvīga, kā padarīt to mijiedarbību nepārtrauktu? Uz to virzīts nākamais ceturtās pakāpes solis.

TEIA sistēmas 4. pakāpe

1. c solis. Apziņas pārvietošana pagātnē un nākotnē

Iepriekšējās TEIA sistēmas pakāpes apguvušie lasītāji ļoti labi zina jēdzienu, kuru mēs saucam par etalonstāvokli. Mēs veltījām daudz laika, lai izskaidrotu, kas ir etalonstāvoklis, kā arī metodikām, kā nonākt un būt etalonstāvoklī, tā izmantošanai dažādiem mērķiem. Visiem, kuri apzinīgi apguvuši iepriekšējās TEIA sistēmas pakāpes patstāvīgi vai kursos, jau ir precīzi izstrādāts etalonstāvoklis un iemaņas ieiešanai tajā jebkurā brīdī un bez jebkādām grūtībām.

Arī tagad mums ir tāds pats uzdevums — ieiet etalonstāvokli, un jūs, protams, bez grūtībām veiksit šo uzdevumu. Bet, pirms to darāt, es pievienošu šim jums nu jau vieglajam uzdevumam vienu papildu nosacījumu. Šoreiz, ieejot etalonstāvoklī, jums skaidri jāsajūt, ka ieejat vienā no savas pagātnes brīžiem. Proti, etalonstāvoklis, kurā jūs tagad ieejat, ir saistīts ar kādu situāciju pagātnē un attiecas vienīgi uz to.

To ir viegli izdarīt. Jūs droši vien atceraties, ka tad, kad mācījāmies ieiet etalonstāvoklī, mēs centāmies atsaukt atmiņā kādu savas pagātnes brīdi, kas atbilda šim etalonstāvoklim. Toreiz mēs teicām, ka vismaz viens tāds brīdis katrā ziņā ir bijis ikviena, pat paša nelaimīgākā, cilvēka dzīvē. Tad nu mēs arī atgriezāmies šajā skaistajā pagātnē. Izdarīsim to atkal. Tikai vispirms jānoskaņojas uz darbu — tāpat kā jūs to darījāt iepriekšējā solī: iekārtojieties ērtāk, atslābinieties, aizveriet acis, atslēdziet tālruni un parūpējieties, lai neviens jūs netraucē.

Tātad — kas jums ir ieiešana etalonstāvoklī? Tā ir atgriešanās tajā stāvoklī, kāds jums jau bijis, jūs to varat atcerēties (proti, šis stāvoklis ir reāli bijis, tajā nav pārāk daudz cilvēku, tajā jums ir labs garastāvoklis un laba pašsajūta, un tas nav saistīts ne ar kādām negatīvām priekšnojautām). Etalonstāvoklis katram ir savs un tikai savs. Piemēram, etalon- ainava—jūra, saule, pludmale. Etalonemocijas un etalonsajūtas — prieks, siltums, možums, spēks. Etalonnolūks — prieks par gaidāmo peldēšanos siltajā jūrā. Katram ir bijis kas cits, tā ir katra personiskā darīšana: kādam etalonstāvoklis ir saistīts ar izbraukumu uz mežu agrā pavasarī, citam tas var būt veikala apmeklējums, lai nopirktu jaunu kažoku. Galvenais, lai tajā brīdī jums būtu bijis labi visos aspektos. Tad nu atgriezieties šajā skaistajā brīdī, nezaudējot sajūtu, ka atgriežaties pagātnē. Tikai nekādā gadījumā neļaujieties nostalģijai, citādi neviļus ienesīsit šo stāvokli tagadnē, jo gribēsit, lai bijušais atkārtotos tagad. Gluži vienkārši mierīgi un ar prieku atcerieties to.

Nu jūs esat ieslīdzis savas pagātnes skaistajā brīdī. Tagad, neiznākot no pagātnes un no etalonstāvokļa, attīriet savu apziņu no blakus domu un jūtu "sēnalām", kā to darījāt 1. b solī. Jūs pārņem sajūta "Es esmu". Bet tagad, saglabājot šo stāvokli, lēni pārvietojiet sajūtu "Es esmu" uz augšu un novietojiet to tieši virs galvas. Atcerieties: jūs esat pagātnē. Koncentrējieties: kas tās par domu, tēlu, ainu drumslām pazibēja jūsu iekšējā skatiena priekšā? Kaut kas pārsteidzoši pazīstams, vai ne? Atklāšu noslēpumu: jūs redzat un dzirdat tēlus, kas attiecas uz jūsu šodienu. Kaut kādas aprautas frāzes, sejas, ainas… Tas viss nāk tiešā ceļā no tagadnes. Bet jūs šos fragmentus redzat it kā no malas, miglainus. Kāpēc? Viss ir ļoti vienkārši. Jūs redzat tagadni, bet skatāties uz to no tālienes — no savas pagātnes!

Tagad atsauciet sajūtu "Es esmu" atpakaļ galvas centrā, turklāt paliekot savā pagātnes etalonstāvoklī. Atkārtojiet vingrinājumu vēlreiz, lai pārliecinātos par savu sajūtu patiesumu. Atkal pārvietojiet pamatsajūtu uz augšu, atkal paskatieties uz šodienu no pagātnes…

Tagad padarīsim vingrinājumu sarežģītāku. Atsauciet apziņas sajūtu "Es esmu" galvas centrā, saglabājot savas pagātnes etalonstāvokli. Nu jūsu uzdevums ir lēni pārvietot šo sajūtu no pagātnes tagadnē. Lai to panāktu, varat iztēloties, ka jūs ejat pa laika koridoru no tā brīža, kurā atradāties etalonstāvoklī, virzienā uz šo brīdi. Uz šā koridora sienām mainās attēli, situācijas, interjeri, ainavas, sejas — visas tās dzīves ainas, kurām jūs gājāt cauri kopš ieiešanas savā etalonstāvoklī.

Ejiet lēni un sajūtiet, kā mainās jūsu iekšējais stāvoklis. Šajā laika posmā zināmā mērā taču ir mainījies jūsu pasaules uzskats, jūs esat pārdzīvojis kādas jūtas, vienas vēlmes zudušas, bet citas parādījušās, jūs esat apguvis kādas jaunas zināšanas, bet kaut ko arī aizmirsis — vai maz kas vēl cits ir noticis jūsu dzīvē.

Tomēr sasprindzināties, cenšoties visu atcerēties un atkal no jauna pārdzīvot, jums nekādā ziņā nevajag. Lēni un atslābināti pārvietojoties pa "laika koridoru", jūs it kā no malas vērosit pārmaiņas, kas ar jums notikušas šajā ceļā, skaidri un noteikti sajutīsit, kā paši no sevis smadzenēs uzpeld notikumi, sejas, frāzes, noskaņojumi, jūtas — viss, kas norisinājās konkrētajā jūsu dzīves posmā. Iespējams, pārjums nāks kāda atklāsme — jūs pēkšņi citām acīm ieraudzīsit notikušo, jums atklāsies kāda apslēpta tā jēga un nozīme. Jūs sapratīsit notikušā būtību, ieraudzīsit patieso ceļu, kuru iet jūsu dvēsele, un, iespējams, pat savu lomu un sūtību šajā iemiesojumā.

Ja šādi atklājumi nenotiks tūdaļ, — nebēdājieties, tie katrā ziņā nāks pēc kāda laika. Galvenais, ka jūs esat uz pareizā ceļa. Bet pagaidām esiet pateicīgs par to, ko jums būs lemts saprast jau tagad, pat tad, ja tas jums liksies tīrais sīkums. Energoinformatīvajam laukam sīkumu nemēdz būt — jebkuras zināšanas, kas jums pavērsies, ir vienādi svarīgas un nozīmīgas.

Pakāpeniski nonāciet līdz pašreizējam brīdim. Pievērsiet uzmanību: sajūta "Es esmu" pati atgriezusies atpakaļ galvas centrā, lai gan jūs neko speciālu nedarījāt, tikai lēni pārvietojāties no pagātnes tagadnē.

Tagad, kad atkal esat tagadnē, varam noskaidrot, kas tad notika.

Sākumā jūs no savas pagātnes skatījāties tagadnē. Tad virzījāties no pagātnes uz tagadni, gluži citādām acīm raugoties uz savu dzīves ceļu.

Vai jūs zināt, ka jums pienākas paši sirsnīgākie apsveikumi? Jūs esat izdarījis to, kas vienkāršam cilvēkam šķiet vistīrākā fantastika. Jūs pieskārāties ar jums notiekošā patiesajai jēgai. Un turklāt sākāt trenēt notikumu paredzēšanas mehānismu. Jā, jā, nebrīnieties: tagadne, ja uz to skatās no pagātnes, attiecībā pret šo pagātni nav nekas cits kā nākotne. Atrodoties etalonstāvoklī, jūs pa dvēseles matrici pārvietojāt savu apziņu nākotnē. Bet, tā kā jūs to pārvietojāt no pagātnes, tad šī nākotne izrādījās tagadne, kuras fragmentus jūs uztvērāt.

Vai tagad jums ir saprotams nākotnes paredzēšanas mehānisms? Agrāk šī spēja piemita retiem cilvēkiem, to prata izmantot tikai orākuli un gaišreģi, kurus pielūdza un godāja tūkstošiem cilvēku. Mūsdienu pasaule ir kvalitatīvi mainījusies, un evolūcija prasa, lai katrs cilvēks būtu apveltīts ar tām spējām, kuras agrāk bija dažu privilēģija. Tieši tāpēc energo- informatīvais lauks tagad ļauj cilvēcei iegūt zināšanas, kas palīdz attīstīt šīs spējas. Jaunās evolūcijas pakāpes cilvēkam jābūt gan pareģim, gan gaišreģim. Tas, kurš atpaliks attīstībā un neapgūs notikumu paredzēšanas mehānismu, kā arī daudzas citas kvalitātes, kas nepieciešamas nākotnes cilvēkam, gluži vienkārši neizdzīvos trešajā tūkstošgadē.

Tieši tāpēc tiek rakstītas šīs grāmatas — mēs gribam nevis izklaidēt lasītāju ar jaunu informāciju, bet gan sniegt viņam jaunas zināšanas un praktiskās iemaņas, palīdzēt apgūt trešās tūkstošgades cilvēkam nepieciešamās kvalitātes, bet gala rezultātā — palīdzēt sev un saviem pēcnācējiem izdzīvot, turklāt padarīt savu dzīvi patiesi pilnvērtīgu un cilvēka cienīgu.

Turpināsim. Tātad notikumu paredzēšanas mehānisma būtību jūs uztvērāt. Iemācījies ieskatīties no pagātnes tagadnē, jūs tagad bez grūtībām iemācīsities ieskatīties no tagadnes nākotnē. Princips ir pilnīgi tas pats.

Aizveriet acis, atslābinieties. Attīriet savu patieso "Es" no domu un jūtu uzslāņojumiem. Panāciet pilnīgu miera stāvokli.

Tagad lēni pārvietojiet sajūtu "Es esmu" vertikāli uz augšu. Galvā, kas atbrīvota no apziņas uzslāņojumiem, katrā ziņā radīsies kaut kādi neskaidri tēli, ainas, varbūt sarunu fragmenti. Tie ir nākotnes uzzib- snījumi. Viengabalainu un sakarīgu ainu jūs, protams, neieraudzīsit. Redzēsit tikai atsevišķus nesaistītus fragmentus, mozaīkas gabaliņus, no kuriem pēc tam, ja vēlēsities, varēsit ar savas iztēles palīdzību izveidot pilnu ainu. Tomēr atcerieties, ka neviens nav pasargāts no kļūdām ieraudzīto fragmentu interpretācijā, tāpēc esiet piesardzīgs nākotnes paredzēšanā, it īpaši sākumā. Bet jaunrade… Jaunrade jau arī ir ielūkošanās nākotnē.

Ievadiet patiesā "Es" sajūtu atpakaļ galvas centrā, bet pēc tam vairākas reizes atkārtojiet ar ielūkošanos nākotnē saistīto eksperimentu, līdz šī sajūta kļūs jums pilnīgi skaidra un pierasta. Tikai neaizmirstiet ikreiz pilnībā atgriezties tagadnē.

Par radītāju var kļūt katrs

Izdarīsim kopsavilkumu par tikko pārrunāto. Ko jūs iemācījāties?

Jūs iemācījāties pēc savas vēlēšanās atvērt jaunrades avotu. Un neatlieciet darbošanos uz vēlāku laiku, sāciet radīt. Dariet to, ko visvairāk vēlaties. Un nebaidieties, ka jums kaut kas neiznāks, ka jūs ne- kļūsit ne par Puškinu, ne Allu Pugačovu. Jums šajā posmā galvenais ir iemācīties gūt baudījumu, sajust prieku un apmierinājumu no paša jaunrades procesa neatkarīgi no tā, kāds ir iegūtais rezultāts. Ja pratīsit saglabāt pastāvīgu radīšanas prieku, tad pārējais nāks pats par sevi. Kad ir galvenais — atvērts pats jaunrades avots, tad meistarība un profesionālisms vairs nav problēma. Galu galā tas ir tikai tehnikas jautājums.

Jūs iemācījāties, aizejot pagātnē, pārdzīvot neparasti spilgtas atmiņas. Jūs iemācījāties citādi uztvert savas pagātnes jēgu un nozīmi, redzēt savu patieso lomu dzīvē, savas dvēseles patieso ceļu. Tas kļuva iespējams tāpēc, ka jūs tagad spējat atbrīvoties no apziņas uzslāņojumiem un tieši uztvert savu dvēseli, un, pateicoties tam, redzēt tās ceļu, tās darbus un tās uzdevumus šajā pasaulē.

Jūs iemācījāties uztvert nākotnes uzplaiksnījumus. Tas nozīmē, ka jūs jau protat noskaņot savas dvēseles matrici uz nākotni. Jūsu dvēsele iegūst nākotnes atveidu tieši no pasaules dvēseles, kurā ierakstīta visa cilvēces pagātne, tagadne un nākotne. Vēlreiz atgādinu: esiet uzmanīgs ar interpretācijām! Jo šis atveids, šis nospiedums, kura fragmentus jūs redzat, nav zināšanas tīrā veidā, tas ir tikai atveids un nekas vairāk, tas nav nekādi interpretējams. Centieties iegrožot savu fantāziju un vēl jo vairāk loģisko prātu tā centienos izprast nākotni. Citādi jūs riskējat aizstāt patiesās zināšanas ar saviem nepamatotiem minējumiem, kuriem nav nekāda sakara ar realitāti. Labāk vispār mazāk interpretējiet. Ko redzējāt, to redzējāt, gan laiks rādīs, ko tas nozīmē. Ja nākotnes izskaidrojums neatnāk it kā pats no sevis, no ārienes, tad neko neizdomājiet. Tas nozīmē, ka jums vēl ir pāragri zināt, ko patiesībā nozīmē nākotnes fragmenti, kurus jūs uztvērāt.

Ceru, jūs arī pats jau sapratāt: jūsu sasniegtie rezultāti ir gluži vienkārši pārsteidzoši. Jo ilgāk jūs praktizēsit minētos paņēmienus, jo vairāk par to pārliecināsities.

Tomēr sākumā jums var likties, ka sasniegtais stāvoklis nav īpaši stabils. Pagaidām jūs vēl neesat pietiekami daudz trenējies, neesat izstrādājis iemaņas viegli ieiet kontaktstāvoklī ar savu pagātni, nākotni, ar jaunrades avotu, jums nākas pārlieku ilgi noskaņoties uz šo kontaktu — ieiet etalonstāvoklī, atslēgt apziņu, noņemt domu un jūtu uzslāņojumus, koncentrēties, lai norobežotos no sevis, ieietu miera stāvoklī, sajustu savu dvēseli.

Tas patiešām ir ļoti ilgs un darbietilpīgs process. Jums, protams, gribētos veidot saikni ar pagātni, nākotni vai jaunrades avotu viegli un ātri, turklāt panākt, lai šī saikne būtu stabila, noteikta un skaidra?

Es jau varētu teikt: trenēties, trenēties un vēlreiz trenēties. Tas patiešām ir nepieciešams — tāpēc noskaņojieties uz treniņiem, no tā nevar izvairīties. Bet, ņemot vērā, ka tagad mums nākas attīstīties paātrināti, ir vērts izmantot speciālu paņēmienu. Cilvēcei taču ir pārāk maz laika, ir jāpagūst izdzīvot, tāpēc veltīt gadus treniņiem nav iespējams, mums gluži vienkārši nav rezervē šo gadu.

Es atklāšu jums ļoti efektīvu paņēmienu, kas aizstās vairākus treniņu gadus. Šī metode ļauj sasniegtajam rezultātam nostiprināties un fiksēties uz ilgu laiku. Tikai tūdaļ brīdinu: šo paņēmienu jūs tagad drīkstat lietot tikai tādā gadījumā, ja esat nolēmis neapstāties, ja esat nolēmis apgūt TEIA sistēmas ceturto pakāpi līdz galam. Pilnīgu dvēseles un apziņas saikni, kas ļauj nokļūt pie jaunrades avota un jebkurā telpas un laika punktā, jūs varēsit sasniegt tikai pēc tam, kad būsit apguvis ceturtās pakāpes 3. soli.

Tūlīt arī brīdinu: metode ir ļoti iedarbīga, tā vienā mirklī un strauji izraisa nopietnas pārmaiņas visā cilvēka būtnē. Tas nav bīstami, jo šīs pārmaiņas būs svētīgas. Tomēr cilvēkiem, kuriem ir nopietnas problēmas ar sirds un asinsvadu sistēmu, es neieteiktu izmantot šo paņēmienu. Viņiem labāk ievērot mērenības un piesardzības principu. Tāpēc šiem cilvēkiem, kā arī visiem pārējiem pakāpenisku pārmaiņu piekritējiem ieteicams pamazām, taču regulāri trenēties. Bet nepacietīgajiem, kas alkst iegūt visu un tūdaļ, paredzēts nākamais solis.

TEIA sistēmas 4. pakāpe

1. d solis. Punkta "Es esmu" pārvietošana, aizturot elpu

Šā paņēmiena pamatā ir parastais nosacījuma reflekss. Mēs to varam izmantot, lai nostiprinātu sākumā vēl nestabilo saikni starp dvēseli un apziņu. Uzmanību: nepārcentieties — ar šo paņēmienu to var nostiprināt ne biežāk kā divas trīs reizes dienā.

Ērti apsēdieties. Lai sagatavotos, izdariet jums jau pazīstamo apziņas attīrīšanu un punkta "Es esmu" pārvietošanu uz augšu — tajā virzienā, kas jums patīk visvairāk un kas izsauc visspilgtākās sajūtas: vieniem tas būs uz augšu un pa labi, citiem — uz augšu un uz priekšu utt. Noslīpējiet šo stāvokli vairākas reizes, lai tas jums kļūtu pierasts.

Tagad atsauciet sajūtu "Es esmu" izejas punktā galvas centrā. Atkal attīriet savu apziņu, to nekur ne- pārvietojot. Pēc attīrīšanas dziļi ieelpojiet un aizturiet elpu. Neelpojiet tik ilgi, cik vien varat. Turieties no visa spēka. Kad vairs nevarat neelpot, pārvietojiet punktu "Es esmu" jau ielāgotajā punktā virs galvas — un ieelpojiet. Krietni saelpojieties, atsauciet pamatsajūtu galvas centrā, tad atkārtojiet vingrinājumu vēl divas reizes.

Kāpēc mums vajadzīgs šis vingrinājums, kāda ir tā jēga? Paskaidroju: elpošanas reflekss ir pats galvenais un pats noturīgākais cilvēka reflekss. Varmācīga vai piespiedu elpas aizture organismam ir vislielākais stress. Ja neizturamas elpošanas aiztures pārtraukšana notiek vienlaikus ar punkta "Es esmu" pārvietošanu pa dvēseles matrici, tad smadzenes neapzināti saista ieelpas stāvokli ar šo pārvietošanu. Apziņas un dvēseles kontakts sāk asociēties ar brīvu elpošanu. Galu galā sāk darboties nosacījuma reflekss: organisms atbild uz katru elpošanas kustību, pārvietojot punktu "Es esmu" pa dvēseles matrici, proti, nodibinot dvēseles un apziņas kontaktu. Tādējādi tiek sasniegta pastāvīgāka apziņas un dvēseles integrācija, kas ļauj saglabāt dziļas iekšējās vienotības un veseluma sajūtu, sajūtu, ka cilvēks ir iesaistīts jaunrades procesā.

TEIA kursos bieži tiek novēroti satriecoši efekti. Tūlīt pēc vingrinājuma izpildīšanas rezultāts var arī nebūt visai pamanāms, bet jau pēc dažām dienām ar audzēkņiem notiek acīm redzamas pārmaiņas. Realitātes stereotipās uztveres vietā atnāk cita — svaiga, pilnestīga, dabiska. Cilvēki atrod gluži negaidītu risinājumu pat ļoti ielaistām problēmām — pār viņiem nāk it kā atklāsme, apskaidrība, un cilvēks pats nesaprot, kā gan līdz šim nav redzējis šo neparasto, savā ģenialitātē tik vienkāršo problēmas risinājumu.

Tas notiek tāpēc, ka cilvēks atbrīvojas no uztveres stereotipiem, pārstāj domāt un darboties šabloniski, sāk dzīvot pilnīgā saskaņā ar savu dvēseli. Tas nozīmē, ka katru savas dzīves mirkli viņš uztver radoši. Radoša uztvere — tā ir dzīva, tieša, priekpilna dzīves uztvere, kuras tā pietrūkst lielākajai daļai cilvēku, kas dzīvo ar klapēm uz acīm un saskaņā ar šabloniem. Tagad jums nav nekā kopīga ar viņiem.

Kāda mana sena skolniece, Olga Ivanovna, savā laikā piedzīvoja traģēdiju — viņa zaudēja mīļoto vīru. Kļuvusi atraitne, sieviete ilgi nespēja atgūties un samierināties ar savu vientulību. Tad vēl viņas vienīgā meita apprecējās ar amerikāni un aizbrauca uz pastāvīgu dzīvi Amerikas Savienotajās Valstīs. Kad Olga Ivanovna tikko sāka apgūt TEIA sistēmu, tā bija nelaimīga, mūžīgi raudoša sieviete, kas visiem sūdzējās par savu bezcerīgo vientulību un teica, ka neredz nekādu izeju no šīs situācijas.

Jāteic, ka no jebkuras situācijas patiesībā vienmēr ir izeja, turklāt ne viena vien, bet vismaz divas vai pat trīs. Tikai apziņa, kura nav apvienojusies ar dvēseli, kuru sasaistījuši stereotipi un šabloni, neredz šīs izejas, lai gan tās dažkārt atrodas burtiski deguna priekšā. Bet, pateicoties metodei, kas ļauj apgūt radošu pasaules uztveri, apziņa atbrīvojas, cilvēkam burtiski atveras acis un viņš sāk redzēt, ka viņa problēmai ir daudz risinājumu.

Tā notika arī ar Olgu Ivanovnu. Protams, kad šī sieviete sāka apgūt TEIA sistēmas ceturto pakāpi, viņa bija jau gluži cits cilvēks — vairs neraudāja un negau- dās, tomēr izeju no vientulības tā arī nebija atradusi. Bet, kad viņa apguva ceturto pakāpi, no Amerikas pienāca vēstule. Meita rakstīja, ka agrāk nav aicinājusi māti dzīvot pie sevis, jo bijusi pārliecināta: viņa nekad tam nepiekritīs. Jo Olga Ivanovna bija grūti iekustināma, viņai bija smagi šķirties no ierastajiem apstākļiem. Bet tagad meita tomēr bija nolēmusi aicināt māti uz Ameriku: ja nu pēkšņi piekrīt. Un Olga Ivanovna patiešām saprata, ka ir gatava spert šādu soli, lai gan agrāk tas viņai šķita neiedomājami.

Tūlīt radās vēl viena iespēja grozīt savu likteni: izrādījās, ka Olgas Ivanovnas vasarnīcas kaimiņš, arī atraitnis, ļoti cienījams un turīgs cilvēks, jau vairākus gadus pret viņu nav vienaldzīgs, bet nekādi nav varējis iedrošināties runāt par savām jūtām. Kaimiņiene viņam likās ļoti nepieejama, viņš bija pārliecināts, ka Olga Ivanovna bildinājumu noraidīs, pat neklausīsies. Bet tad (acīmredzot sajutis, ka viņa kļuvusi citāda) kaimiņš nolēma atklāt savas jūtas. Olga Ivanovna, sev par pārsteigumu, bija gatava pieņemt šo piedāvājumu.

Tagad viņai jāizvēlas: vai nu braukt uz Ameriku pie meitas, vai iziet pie vīra un palikt šeit. Bet varbūt doties pāri okeānam kopā ar jauno vīru? Tagad viņa ir laimes un daudzu jaunu iespēju spārnota pievilcīga sieviete. Bet viņa taču bija jau gandrīz pārvērtusies par īgnu veceni — turklāt nebūdama nemaz tik veca. Pats interesantākais ir tas, ka visas šīs iespējas pastāvēja arī agrāk, bet viņa tās neredzēja, jo nebija gatava pieņemt. Tiklīdz cilvēks paraudzījās uz pasauli citādām acīm, atbrīvoja un apgaroja savu apziņu, tā parādījās un kļuva redzamas līdz šim apslēptās iespējas. Un viņa pati sāka justies vingra, kustīga, jaunāka, gatava izmantot visas iespējas, kuras sniedz pasaule.

Vēl viens mūsu kursu beidzējs sāka izmantot savas jaunās kvalitātes nedaudz citādi. Viņš tikai izklaidēšanās pēc trenējās radoši uztvert pasauli pārpildītos transportlīdzekļos sastrēgumstundās. Tur jau nu gan visi reaģē cits uz citu pēc iesīkstējušiem šabloniem un stereotipiem. Jūs pagrūda — jūs atbildējāt ar to pašu. Jums uzkāpa uz kājas — jūs sarunājāt rupjības. Jūs grib pastumt malā — jūs pretojaties. Kopumā skumji un apnicīgi, nekādas jaunrades, nekādas spēles, nekādas dzīvības. Tikai bezjūtīgi, nikni automāti. Šādā situācijā dzīva, radoša, atšķirīga cilvēka parādīšanās izraisa furoru. Pat daži "automāti" atdzīvojas un kļūst par normāliem cilvēkiem.

Šis cilvēks (viņu sauc, šķiet, Anatolijs) nekad neko neizmēģināja un iepriekš neizdomāja, viņš zināja, ka viņa apgarotā apziņa un apzinātā dzīvā dvēsele vienmēr vajadzīgajā brīdī pateiks priekšā izturēšanās variantu. Piemēram, viņu pagrūž kāda nikna fūrija un gaida, ka arī viņš saniknosies (tādiem cilvēkiem to vien vajag, lai visi apkārtējie būtu tādi paši kā viņi). Bet viņš ar galantu smaidu pagriežas un saka: "Ak kundze, es saprotu, ka ļoti traucēju jums ar savu klātbūtni šajā transportlīdzeklī, un, tā kā neesmu cienīgs pat stāvēt blakus tik jaukai dāmai, es tuvākajā autobusa pieturā izkāpšu." Agresīvā būtne ir apkaunota, pasažieri smejas.

Iesēdinot autobusā savu veco māti, viņš skaļi paziņo: "Kungi, tā ir mana māte. Lūdzu mīlēt un saudzēt. Viņa ir ļoti cienījams cilvēks, tāpēc, lūdzu, uzmaniet, lai viņa aizbrauktu līdz galam sveika un vesela." Un uzreiz pusducis jaunu cilvēku pielec kājās un piedāvā vietu šai sievietei, visi pasažieri raugās uz viņu ar simpātijām, parāda gan uzmanību, gan rūpes līdz pašām brauciena beigām.

Tas, protams, nenozīmē, ka arī jums jāsāk uzvesties tāpat. Anatolijam patīk tā spēlēties ar apkārtējo pasauli, viņš gūst baudu no savas spēles, kurā, bez šaubām, ir sava daļa ākstības, — tā acīmredzot izpausmi gūst viņa iedzimtais aktiera talants. Radoša attieksme pret pasauli katram cilvēkam izpaužas dziļi individuāli. Jums tā izpaudīsies citādi, tikai jums raksturīgā veidā.

Jūs arī pats redzēsit, cik neparasti izturēsities visparastākajās situācijās, kāda priekpilna jaunrade ienāks visā jūsu dzīvē. Būtībā jūs no jauna sāksit radīt gan sevi pašu, gan savu dzīvi. Tā tad ari ir neparasta laime un brīvība.

Kas attiecas uz konkrētiem radošās darbības veidiem, tad arī šeit notiek brīnumi. Ir ļoti interesanti vērot jaunrades avota pamošanos — tas ir ļoti individuāls, ļoti personisks process, katram tas notiek citādi.

Nereti gadās, ka cilvēki pēc kursu beigšanas maina profesiju, sāk nodarboties ar kaut ko pilnīgi jaunu, agrāk sev neiedomājamu lietu. Kursu beidzēju vidū ir bijušais milicis — tagad daudzsološs dizainers. Ir meitene — bijusī aerobikas trenere, kurā pamodies horeogrāfes talants. Viņa izveidojusi savu deju kolektīvu, kas veiksmīgi kondertē visā valstī. Ir sieviete vidējos gados, bijusī inženiere, kura veiksmīgi nodarbojas ar audumu apgleznošanu un pārdod savus darinājumus ārzemju tūristiem.

Šādas laimīgas pārmaiņas gaida arī jūs, mans dārgais lasītāj, pat nešaubieties par to.

Bet vispirms jums jāizdara otrais solis, kura būtība ir apziņas enerģētikas kardināla pārveidošana — sagatavošanās fāze dziļai apziņas, ēteriskā ķermeņa un dvēseles savienošanai!

5. NODAĻA

APZIŅAS SAZAROŠANA

Sajūtas — mūsu apziņas enerģija

Tātad pirmais solis ir sperts: mēs esam sākuši apziņas un dvēseles apvienošanas procesu. Vēlreiz izanalizēsim, ko tad esam sasnieguši. Būtībā mēs esam sākuši pieradināt apziņu dvēseles — informācijas matrices — sajušanai. Ideālā gadījumā tai jābūt neatdalāmai no apziņas. Apziņai pastāvīgi jāsajūt dvēsele, jābūt ar to vienotam veselam — tā ir norma. Bet šī norma cilvēku lielākajai daļai diemžēl ir nesasniedzama.

Kā izturas tādu cilvēku apziņa, kuri nav sasnieguši šo normu, kā vēl nesen izturējās jūsu apziņa? Ļoti vienkārši: nebūdama vienota ar dvēseli, nebūdama koncentrējusies uz to, jūsu apziņa pastāvīgi "pieķeras" kaut kam citam — vienalga, kam, tikai ne dvēselei. Parasti apziņa, kas ir nošķirta no dvēseles, tiecas koncentrēties uz pārejošām un savstarpēji nesaistītām sajūtām, kas rodas vai nu pašā fiziskajā ķermenī, vai arī ar tiešu fiziskā ķermeņa līdzdalību. Sāk sāpēt galva — apziņa "ielec" galvā, kuņģī nonāk garšīga barība — apziņa traucas taisnā ceļā uz gremošanas traktu. Apziņa šādos un līdzīgos gadījumos visu laiku uzturas virspusē un nekad nevirzās dziļumā, uz pašu jūsu būtību — dvēseli. Tieši tāpēc parasta cilvēka apziņa pastāvīgi noņemas ar visādiem niekiem, dažādām otršķirīgām lietām un nekādi nespēj saprast, kas tad īsti notiek ar cilvēku. Bet cilvēka īstās būtības atslēga atrodas tieši dvēselē.

Ievērojiet: kamēr apziņa ir pastāvīgi koncentrēta uz sajūtām, kas saistītas ar fizisko ķermeni, tā ir pilnīgi atkarīga no fiziskā ķermeņa. Tā ir saistīta ar fizisko ķermeni nesaraujamām saitēm, tāpēc nav brīva. Un tikai tajā gadījumā, kad apziņa ir koncentrēta uz dvēseli, tā kļūst neatkarīga no ķermeņa. Ķermeņa sajūtas taču ir pārejošas un nejaušas, bet dvēseles sajūtas — mūžīgas un neatkarīgas no materiālās pasaules ārējiem apstākļiem. Tikai savienojusies ar dvēseli un tādējādi kļuvusi neatkarīga no fiziskā ķermeņa, apziņa turpina pastāvēt arī pēc fiziskā ķermeņa nāves, jo, savienojoties ar dvēseli, tā ir kļuvusi brīva un neatkarīga no materiālās pasaules. Fiziskā ķermeņa sabrukums tagad nav bīstams — apziņa turpinās dzīvot tā, it kā nekas nebūtu noticis. Tas nozīmē, ka pēc nāves mūs tagad gaida nevis neapzināta, bet gan pilnīgi apzināta pastāvēšana.

Līdz ar iepriekšējās nodaļas materiāla apgūšanu jūs jau esat spēris pirmo soli uz dvēseles un apziņas savienošanu, tātad arī uz apziņas neatkarību no fiziskā ķermeņa. Un tomēr tas, ko jūs jau esat paveicis, ir tikai sarežģīta un daudzšķautņaina procesa sākumfāze. Jūsu apziņa vēl tikai pierod tieši sajust dvēseli, bet pati šī sajūta jums vēl nav kļuvusi stabila un pastāvīga.

Kas jādara, lai šī dvēseles un apziņas savienība kļūtu stabila un pastāvīga? Jūs jau esat sapratis, ka iegūt brīvību un neatkarību apziņai traucē tās pastāvīgā saikne ar fizisko ķermeni, pilnīga pievēršanās tā procesiem, atkarība no tā, bet tas nozīmē, ka no materiālās pasaules vispār. Tātad pirmais, kas mums jāizdara, ir: jānošķir apziņa no fiziskā ķermeņa un jāsasaista ar — kā jūs domājat, ar ko? — pareizi: ar mums labi pazīstamo ēterisko ķermeni.

Lai apziņa funkcionētu, tai nepieciešama noteikta enerģētiskā bāze. Līdz šim šāda enerģētiskā bāze bija fiziskais ķermenis. Tagad mēs ļaujam apziņai radīt sev citu enerģētisko bāzi, kas nav saistīta ar fizisko ķermeni. Ja mēs turklāt nevis vienkārši sasaistīsim apziņu ar ēterisko ķermeni, bet gan "izvērsīsim" mūsu apziņu, lai tā pilnībā sakristu ar ēterisko ķermeni un tā enerģijas avotu, tad apziņa iegūs noturību un papildu stabilitāti. Bet stabilitāte tai vajadzīga tieši tādēļ, lai noturētos iepriekšējā stāvoklī, nesabruktu pat pēc tam, kad fiziskais ķermenis būs beidzis funkcionēt. Koncentrēšanās uz fiziskā ķermeņa sajūtām taču nedod apziņai nekādas iespējas pastāvēt pēc nāves.

Vēlreiz noskaidrosim — kāpēc. Mēs jau konstatējām, ka apziņas pastāvēšanai ir vajadzīga enerģētiskā bāze. Nekas pasaulē nepastāv bez enerģijas pieplūdes — motori nedarbojas, spuldzītes nedeg, elektrostacijas neražo elektrību, cilvēks nevar strādāt un pat pārvietoties telpā. Lielākajai daļai šī apziņas enerģētiskā bāze ir ķermenis. Tieši tāpēc visas parasta cilvēka sajūtas koncentrētas galvenokārt fiziskajā ķermenī. Pievērsiet uzmanību: apziņas enerģētiskā bāze ir fiziskajā ķermenī, apziņas sajūtas — arī fiziskajā ķermenī… Nav grūti saprast, ka mēs tuvojamies kādai mums ļoti svarīgai likumsakarībai: kur ir apziņas sajūtas, — tur arī tās enerģētiskā bāze.

Sajūtas un enerģētiskā bāze — tās ir divas lietas, kas ir pilnīgi neatdalāmas viena no otras! Tur, kur parādās sajūtas, tur attiecīgajā brīdī ir apziņa. Izzūd sajūtas — zūd arī apziņa.

Lai to labāk saprastu, izmantosim šādu analoģiju. Lūk, cilvēks, kam liegta dzirde, — viņš neuztver skaņu. Šis cilvēks skatās tālrādi. Pieņemsim, ka filma ir ar subtitriem. Visas viņa sajūtas, uztvere ir saistīta ar redzes tēliem, un tikai. Bet pēkšņi attēls no ekrāna pazūd, paliek vienīgi skaņa. Dzirdīgs cilvēks pēc skaņas saprot, ka filma turpinās. Bet kurlais teiks: "Filma beigusies!" Un neviens nespēs viņu pārliecināt par pretējo.

21. zlm. Gluži kā ūdens lāses, kas papildina ūdens daudzumu ezerā, sajūtas nemitīgi papildina ar savu enerģiju apziņu

To, kas neiekļaujas mūsu sajūtās, mūsu apziņa gluži vienkārši nepieņem. Tāpēc, ka šādā gadījumā apziņa zaudē enerģijas avotu, kas nepieciešams tās darbībai.

Kurlam cilvēkam tāds enerģijas avots bija attēls. Pazuda attēls — un filma viņam beidzās, lai gan cilvēkiem ar normālu dzirdi tā turpinās, viņiem taču ir vēl viens enerģijas avots — skaņa.

Paspilgtināsim situāciju, veicot kādu daudziem zināmu eksperimentu. Ja cilvēkam aizsienam acis, aizbāžam ausis un iegremdējam viņu vannā, kas piepildīta ar siltu glicerīnu (uzsildītu līdz ķermeņa temperatūrai — 36,6° C), šā cilvēka ķermeni nesasniegs nekādi ārējie impulsi — ne dzirdes, ne redzes, ne taustes impulsi. Ķermenis, kas iegremdēts siltajā glicerīnā, nekādi nesajūt apkārtējo pasauli, jo acis neredz, ausis nedzird — cilvēks ir gluži vienkārši atrauts no ārējās pasaules. Viņam vispār nav nekādu sajūtu. Kas tad galu galā notiek? Eksperiments rāda, ka apziņa šādos apstākļos nav spējīga darboties, smadzenes automātiski un gandrīz momentāni ieslīgst miegā, bet pēc tam cilvēks zaudē samaņu! Tas notiek tikai tāpēc, ka smadzenes nesaņem impulsus no ārējās pasaules.

Jūs teiksit: bet organismā taču ir arī kaut kādas iekšējās sajūtas — kaut vai zarnu trakta kustības, mēles kustības mutes dobumā vai garšas sajūtas… Jā, tā tas ir, taču lielākā daļa cilvēku nav raduši pastāvīgi uztvert šīs iekšējās sajūtas. Parasti sajūtas organisma iekšienē cilvēks uztver tikai tad, kad uzņem barību vai kustas vai kad viņam kaut kas sāp. Parasts cilvēks nevar, pamatojoties vienīgi uz iekšējām sajūtām, likt apziņai turpināt savu darbu. Un vannā ar siltu glicerīnu viņa pasaules aina gluži vienkārši izplūst, sabrūk un aiziet no uztveres sfēras — apziņa pazūd. Tā neiztur galvenās signālu plūsmas atslēgšanu.

Tomēr interesi izraisa, lūk, kas: cilvēki, kuri ir speciāli mācījušies uztvert dažāda veida signālus organisma iekšienē — sirds pukstus, asins plūsmu, kuņģa sulas izdalīšanos, glicerīna vannā neatslēdzas!

Pēc šīs pašas analoģijas ikdienišķā apziņa pēc fiziskā ķermeņa nāves atslēdzas, jo izbeidzas no apkārtējās pasaules nākošo signālu plūsma, ko uztver fiziskais ķermenis. Un tikai attīstīta apziņa, kas ir savienota ar dvēseli un sazarota, neatslēdzas — kā neatslēdzas glicerīna vannā cilvēks, kas spēj uztvert ne tikai ārējās pasaules signālus.

Tātad, lai sasniegtu šādu stāvokli, mums ir nepieciešama pastāvīga pieredze apziņas dabiskajā koncentrēšanā uz sajūtām, kas nav atkarīgas no fiziskā ķermeņa. Tikai tas ļaus saglabāt apziņu neatkarīgi no fiziskā ķermeņa.

Pievērsiet uzmanību: nupat mēs pirmo reizi visā mūsu grāmatu sērijā pateicām, ka sajūtas ir mūsu apziņas pastāvēšanai nepieciešamā enerģija. Ja nav sajūtu, apziņa beidz pastāvēt. Lūk, cik svarīgas mums ir sajūtas, lai gan parasts cilvēks savā dzīvē tām nepiešķir nekādu lielo nozīmi. Bet sajūtas — tā ir dzīvība. Un mūsu grāmatu sērija, ja tā padomā, ir veltīta tieši sajūtām. Viss, ko mēs mācāmies, — tas ir sajust, sajust un sajust. Vispirms sevi kā energoinformatīvu būtību, savu ēterisko ķermeni, enerģētiskās plūsmas, tad dvēseli un apziņu, pasaules enerģētisko būtību, bet vēlāk mūs gaida vēl augstākas matērijas, vēl smalkākas sajūtas. Dzīvs cilvēks — tas ir jūtošs cilvēks. Cilvēks bez sajūtām — tas vairs nav cilvēks, tas ir automāts, robots. Diemžēl lielākā daļa cilvēku sevi ir pārvērtuši par tādiem mehānismiem. Taču mums ar šo vairākumu nav pa ceļam.

Tāpēc nu ir īstais laiks atcerēties, ko mēs jau esam paspējuši uzzināt par sajūtām un ko mēs esam paspējuši, tā teikt, sajust.

Jau TEIA sistēmas pirmajā pakāpē mēs noskaidrojām, ka pastāv divas centrālās enerģētiskās plūsmas, kas piegādā enerģiju mūsu ēteriskajam ķermenim. Kosmosa plūsma piegādā domas enerģiju, Zemes plūsma — emociju enerģiju, bet kopā tās veido apziņas enerģiju.Šīs enerģijas pieplūduma rezultātā gan apziņa funkcionē normāli, gan ķermenis strādā saskaņoti. Ceru, ka jūs jau esat sapratis: tas ir neapstrīdams fakts. Katrs, kas apguvis TEIA sistēmas pirmās trīs pakāpes, pats ir pārliecinājies, kādas priekšrocības iegūst cilvēks, kurš pratis pakļaut sev centrālās plūsmas, iemācījies tās vadīt pēc savas gribas.

22. zlm. Kā ūdensrozes ziediņš vienlaikus dzer ūdeni un elpo gaisu, tā arī cilvēks saņem savu dzīvības enerģiju no Kosmosa un Zemes

Bet centrālās plūsmas taču nes ne tikai enerģiju. Tās kopā ar šo enerģiju nes ar to nesaraujamās sajūtas — tās pašas mūsu apziņas pamatsajūtas, kuras parastam cilvēkam ir tik ierastas un dabiskas, ka viņš tās pat nepamana — tāpat kā netrenēts cilvēks nepamana gremošanas trakta kustības un citas sajūtas sava ķermeņa iekšienē.

23. zlm. Zemapziņa iedveš dzīvību apziņai, taču to dara, pārveidojot centrālo plūsmu primāro enerģiju

Mēs jau protam atpazīt šīs sajūtas un pat tās vadīt — to mēs mācījāmies darīt, apgūstot TEIA sistēmas pirmās pakāpes. Atcerieties, kā mēs atpazinām svešus veidojumus savā apziņā, kā atbrīvojāmies no tiem, kā paši ielikām savā apziņā mums vajadzīgās programmas. Visa šā darba pamatā bija prasme sajust savu apziņu un to stingri vadīt. Būtībā mēs attīrījām apziņu no svešām enerģijām — tātad arī no svešām sajūtām. Izveidojuši aizsargapvalku, mēs reizi par visām reizēm norobežojām sevi no svešām enerģijām un sajūtām un izslēdzām no savas dzīves gan energoinformatīvo parazītu iedarbību, gan arī tādas parādības kā nobūrums, noskaudums, programmēšana.

Atmetot prom no sevis svešo enerģiju, no ārienes uzspiestās sajūtas, mēs pārstājām būt atkarīgi no tām. Mēs kļuvām atkarīgi tikai no tīrās enerģētikas, ko mūsu ķermenis saņem tieši no Kosmosa un Zemes un kas nav piesārņota ar svešu ietekmi. Tas nozīmē, ka tagad mēs vadāmies tikai pēc tīrām sajūtām — mūsu pašu, neviena no malas nesaduļķotām sajūtām.

Tagad jums jābūt saprotamai enerģijas un sajūtu saiknei. Un, apguvis šo likumsakarību, jūs bez grūtībām sapratīsit: kad mācījāties ieklausīties ēteriskajā ķermenī radušajās sajūtās un vadīt šīs sajūtas, tātad arī enerģiju, tas, ko jūs darījāt, nebija nekas cits kā savas apziņas sasaistīšana ar ēterisko ķermeni! Proti, jūs sākāt veidot savai apziņai jaunu enerģētisko bāzi, kas nav atkarīga no fiziskā ķermeņa. Jūs taču jau saprotat, ka tur, kur ir sajūtas, ir arī enerģija. Kur ir sajūtas, tur ir arī apziņa.

Tāpēc apziņas un ēteriskā ķermeņa savienošanai jūs jau esat pilnībā gatavs, vēl vairāk —jūs jau sen esat sācis pildīt šo uzdevumu. Taču tas, kas jums tagad būs jādara, tā nav tikai apziņas un ēteriskā ķermeņa savienošana. Jums vajadzēs panākt, lai apziņa izplatās pa visu ēterisko ķermeni. Līdz šim taču mūsu apziņa galvenokārt bija koncentrēta uz centrālajām plūsmām. Bet tas ir nepietiekami, jo ēteriskajā ķermenī bez centrālajām plūsmām ir vēl daudz citu enerģētisko plūsmu, un tās pagaidām plūst pilnīgi neapzināti. Šī plūsmas nes sajūtas fiziskajam ķermenim, nevis ēteriskajam ķermenim. Tātad jūsu ēteriskais ķermenis vēl nebūt nav pilnībā apvienojies ar apziņu, un tagad ir pienācis laiks novērst šo nepilnību, padarīt savu ēterisko ķermeni pilnīgi apzinātu.

Atcerēsimies, ka mūsu ēteriskajā ķermenī bez enerģētiskajām plūsmām ir arī čakras. Ar katru čakru ir saistīta atsevišķa enerģētiskā plūsma. Čakras ir ēteriskā un fiziskā ķermeņa saskares punkti. Proti, tās, no vienas puses, pieder ēteriskajam ķermenim, bet, no otras puses, ir saistītas ar fizisko ķermeni un atkarīgas no tā. Tas nozīmē, ka čakru modulētās enerģētiskās plūsmas ir saistītas ne tikai ar ēterisko, bet arī ar fizisko ķermeni. Tieši tāpēc šīs enerģētiskās plūsmas rada sajūtas fiziskajā ķermenī. Apziņa, uztverot šīs sajūtas, piesaistās tām, tātad — noteiktiem fiziskā ķermeņa apvidiem, kas atbilst noteiktām čakrām. Bet piesaistoties fiziskā ķermeņa apvidiem, konkrētām fiziskajām sajūtām, kuras rada čakrālās plūsmas, apziņa, gluži dabiski, atkal zaudē brīvību, atkal atraujas no dvēseles un nonāk ķermeņa atkarībā.

Par to, ka tā tas tiešām ir, katrs var pārliecināties pats. Vajag tikai pavērot sevi un savas sajūtas kaut vai vienu dienu. Atcerieties sajūtu "Es esmu" — to centru, kur koncentrēts jūsu patiesais "Es". Un pasekojiet, kā šis centrs pilnīgi neatkarīgi no jūsu gribas pārvietojas no viena ķermeņa punkta uz citu, no vienas čakras uz citu, paspējot dienas laikā izceļoties gandrīz pa visu ķermeni.

Piemēram, jūs gribat pateikt kaut ko ļoti svarīgu, bet jums pēkšņi aizžņaudzas kakls. Tā sevi liek manīt kakla čakra Višudha, kas atbild par komunikēšanos, ne tikai par loģiskās, bet arī par emocionālās informācijas nodošanu. Reaģēja čakra — ēteriskā ķermeņa komponents, bet sajūtas radās fiziskajā ķermenī, un centrs "Es esmu" automātiski pārvietojās uz kaklu. Apziņa "iestrēga" kaklā, tā pārstāja uztvert apkārtējo pasauli, tā atslēdzās no dvēseles un pilnībā koncentrējās tikai uz nespēju pateikt svarīgu lietu. Tādam cilvēkam šajā brīdī visa pārējā dzīve ir it kā beigusies.

Viņš, tā teikt, ieciklējies. Tas ir līdzvērtīgi tam, kā beidzas filma kurlajam, kad uz tālrādes ekrāna pazūd attēls. Bet patiesībā taču gan filma, gan dzīve turpinās! Tātad ir jāiemācās neatslēgties no tām nekādos apstākļos.

Cita situācija: jūs iegājāt veikalā ar pēdējo desmitnieku kabatā un ieraudzījāt neiedomājami augstas produktu cenas. Tajā pašā mirklī jums kaut kas nepatīkami sažņaudzās saules pinuma apvidū. Jūs sapratāt, ka paliksit izsalcis, un nobijāties. Jums radās šaubas, vai varēsit saņemt dzīvībai nepieciešamo enerģiju, jūsu bailes tiešā ceļā iesita pa Manipūru — dzīvības enerģijas čakru. Jūsu centrs "Es esmu" tagad ir tur, un jūs nekādi nespējat atslābināties un atbrīvoties no nepatīkamās sajūtas kuņģa apvidū. Jūs tūdaļ pārstāj priecēt saule, palāses un pavasaris, un vispār visa pasaule kaut kur pazūd no jūsu uztveres sfēras. Pasaule jums vairs neeksistē — tā koncentrējusies līdz kuņģa izmēriem. Viss pārējais no jums ir kā nošķīries ar melnu priekškaru.

Ļoti izplatīta situācija: jums patīk pretējā dzimuma būtne, pret kuru jūtat tīri fizisku dziņu. Šajā gadījumā visa jūsu būtība ir koncentrēta dzimumčakras Svadhistānas rajonā. Ja jūs mīlat nevis ar sirdi, nevis ar dvēseli, ja tā ir nevis garīga, bet gan tīri fiziska mīlestība, visas augšējās čakras klusē, toties seksuālā enerģija kūsāt kūsā. Mēs atkal esam sastapušies nevis ar harmonisku stāvokli, bet gan ar pretdabisku nesa- balansētību enerģētiskajā struktūrā. Atrodoties šādā stāvoklī, nekādi nav iespējams uztvert pasauli visā tās pilnībā. Apkārtējā dzīve jums apstājas, viss ir vērsts tikai uz pielūgsmes objektu, bet, ja tas nav pieejams, situācija var beigties visai bēdīgi: cilvēkam, kura enerģija ir burtiski pielipusi pie Svadhistānas, dzīve gluži vienkārši zaudē jēgu, ja neizdodas kaislību apmierināt.

Tā noris lielākās cilvēku daļas.dzīve. Viņu enerģija pielīp te pie vienas čakras, te pie otras, te pie trešās, viņu emocijas gluži kā šaurs prožektora kūlis visu laiku izgaismo te vienu, te otru, te trešo dzīves fragmentu, taču visu ainu kopumā viņi nekad neredz. Bet harmoniska un skaista var būt tikai visa aina kopumā, un atsevišķu fragmentu jēga kļūst saprotama, tikai uztverot veselo. Katrs atsevišķs fragments vienīgi kropļo gan ainas uztveri, gan pašu uztvērēju.

Tagad jūs saprotat, ka lielākā daļa cilvēku skatās uz dzīvi pa atslēgas caurumiem — te pa vienu, te otru, te trešo - un visur redz tikai savas apziņas izkropļotus fragmentus, no kuriem nekādi neveidojas kopaina. Toties viņi bieži ar lepnumu saka: "Es pazīstu dzīvi!" Nekad neticiet šādiem vārdiem. Tas, kurš tā saka, parasti zina vismazāk.

Lai kļūtu neatkarīgs no šādām nošķirtām sajūtām, kuras ik pa brīdim saņem mūs savā gūstā, ir gluži vienkārši jāatrauj sava apziņa no konkrētām čakrām un jāpievieno visas tajās radušās sajūtas centrālajām plūsmām. Tas nozīmē, ka jūs esat atrāvis sajūtas no fiziskā ķermeņa un pārnesis tās uz ēterisko ķermeni, proti, tieši ēteriskajā ķermenī esat radījis jaunu enerģētisko bāzi apziņai. Šajā gadījumā jūsu konkrētās sajūtas absolūti necietīs, taču jūs vairs nepieķersities atsevišķām sajūtām, tādējādi kaitējot citām. Jūs tikai iemācīsities redzēt visu ainu kopumā — un tas ir daudz patīkamāk. Jūs iemācīsities uztvert pasauli vienotībā, dzīvi visā pilnībā, ar visām čakrām vienlaikus! Jūs piepildīs neparasta sajūtu bagātība, un priekpilna esības sajūta visās tās izpausmēs tūdaļ kļūs par jūsu dzīves normu. Jūs vairs necietīsit atsevišķu emociju un sajūtu dēļ, šīs pretdabiskās enerģētiskās nesabalansētības dēļ.

Tagad jūs esat pilnībā gatavs tam, lai tiktu galā ar šo uzdevumu. Varat novērtēt, cik tālu jau esat pavirzījies uz priekšu salīdzinājumā ar pirmajām TEIA sistēmas pakāpēm, kad mēs vēl nerunājām par tādu jēdzienu kā dvēsele. Tagad jūs varat sajust dvēseli, varat savienot to ar apziņu. Tagad jūs varat dvēselei, kas savienota ar apziņu, dot enerģētisko bāzi — ēterisko ķermeni, pārvietojot savas sajūtas no fiziskā ķermeņa uz šo ķermeni. Ar apziņu savienota un ar ēteriskā ķermeņa sajūtām piesātināta dvēsele ir ļoti stipra, faktiski neievainojama konstrukcija, kurai ir pieejamas neierobežotas enerģijas rezerves.

Jā, tagad jums ir pieejama neierobežota enerģija. To izdevies panākt tikai vienam procentam Zemes iedzīvotāju, tiem, kuri pratuši attīrīt savu enerģētiku un ņemt enerģiju tieši no Kosmosa un Zemes, pateicoties neatlaidīgam daudzus gadus ilgam darbam sevis pilnveidošanā. Mūsu "paātrinātais kurss", mūsu ātrās evolucionārās attīstības sistēma paver iespēju gūt tādus panākumus lielam cilvēku skaitam visai īsā laikā.

Mēs ar jums tagad kļūstam par tīrās Kosmosa un Zemes enerģijas izplatītājiem cilvēku pasaulē, kas sevi no šīs enerģijas ir atrāvusi. Kādam jābūt pirmajam, kas ienesīs cilvēku pasaulē viņu pazaudēto spēku un tādējādi palīdzēs cilvēcei izdzīvot. Liktenis lēmis mums būt pirmajiem šā ceļa gājējiem.

Iztēlosimies šādu ainu: cilvēci tagad var salīdzināt ar izkaltušu stepes zāli: katrs cilvēks ir kā sauss, nedzīvs stiebriņš. Uz šā fona mēs ar jums esam vareni, spēcīgi zaļi koki, kas šajā izdedzinātajā stepē sastopami ne tik bieži. Bet tieši šie koki balsta visu

planētu, tieši šie koki savieno Zemi un debesis, dara visu, lai izdedzinātā stepe ar laiku kļūtu par dzīvu varenu mežu. Mēs ar jums esam enerģētiskie kolosi, gaismas stabi, kas sniedzas no Zemes līdz debesīm cilvēku sabiedrības tumsības un tukšuma vidū. Mēs pildām atbildīgu misiju. Tāpēc mums ir zināmas privilēģijas.

Mums ir tiesības izmantot saņemto neierobežoto enerģiju personiskiem mērķiem. Uzmanību: mērķi nedrīkst būt savtīgi, tie nedrīkst būt virzīti uz ļaunu, tos nedrīkst izmantot tukšas bravūras dēļ un savu iespēju demonstrēšanai. Proti, jūs nedrīkstat izmantot savus spēkus mērķiem, kas jūsos rada vainas apziņu. Citādi enerģijas avoti aizvērsies, izveidosies patoloģiskas saites ar cilvēku sabiedrību — un visu vajadzēs sāk no gala.

24. zīm. Tikai apzināta ēteriskā ķermeņa enerģija ir spējīga piepildīt ar sevi dvēseli un to atdzīvināt

Spēkus var izmantot savu patieso vēlmju īstenošanai; to mērķu sasniegšanai, kas nav pretrunā ar Visuma harmoniju; veselības nostiprināšanai; iekšējās harmonijas, miera, esības raisītās prieka sajūtas iemantošanai.

Ja šajā nodaļā aprakstītie soļi tiks izpildīti pareizi, to visu izdosies sasniegt viegli un praktiski bez piepūles. Apgūstot TEIA sistēmas otro pakāpi, kāda mērķa sasniegšanai mums nācās ilgi pārbaudīt savas vēlmes patiesumu, tad veidot situāciju tās īstenošanai, piesaistīt sadarbībai apkārtējos cilvēkus, bet tagad to visu vairs nevajag darīt. Vēlmes īstenošanai pietiek ar tikko uzzibsnījušu domu. Mēs esam tieši pieslēgušies tīrajai Zemes un Kosmosa enerģijai. Tāpēc viltus vēlmes lidos prom no mums kā pūciņas, tās mums principā nevar rasties, jo esam harmonizēti tā, ka visas mūsu vēlmes ir īstas, harmoniskas un vēlamas ne tikai mums, bet arī visai pasaulei. Dzīve mūsu priekšā atritinās burtiski kā paklājs pasakā. Vajadzīgs darbs, miteklis, nauda — tas viss atnāk pats vajadzīgajā brīdī un bez problēmām.

6. NODAĻA

DZIĻA APZIŅAS, ĒTERISKĀ ĶERMEŅA UN DVĒSELES APVIENOŠANA

Veselums — īstenais ceļš pie sevis

Ko tad mēs jau esam izdarījuši? Ceturtās pakāpes pirmajā posmā mēs apvienojām apziņu un dvēseli. Šis savienojums vēl nebija visai stabils. Otrajā posmā mēs sazarojām ar dvēseli apvienoto apziņu, sadalījām savu uztveri starp apakšējo un augšējo čakru un tādējādi pieslēdzām apziņu un dvēseli patiesiem un tīriem enerģijas avotiem — tiem pašiem, kas baro arī ēterisko ķermeni. Mūsu stāvoklis kļuva daudz stabilāks.

Kā tad mums vēl trūkst? Trūkst paša ēteriskā ķermeņa noturīguma un stabilitātes. Mums taču vajag, lai izveidotais komplekss — dvēseles, apziņas un ēteriskā ķermeņa trīsvienība — būtu stabils, spēcīgs un neatkarīgs no fiziskā ķermeņa, lai tas varētu pastāvēt pat pēc fiziskā ķermeņa nāves. Bet, lai sasniegtu šo mērķi, mēs vēl neesam pietiekami daudz pastrādājuši ar ēterisko ķermeni, lai to nostiprinātu, stabilizētu un padarītu tiešām tīru.

Patiesi — mēs jau attīrījām apziņu un dvēseli, pieslēdzot tās tīrajiem Kosmosa un Zemes enerģijas

avotiem. Bet ēteriskais ķermenis, kaut arī barojas no tiem pašiem avotiem, vēl aizvien pamanās paķert no apkārtējās pasaules kādu duļķainu un svešu enerģiju. Jo visas čakras vēl joprojām strādā pa vecam un vēl joprojām reaģē uz apkārtējās pasaules izpausmēm, lai gan, protams, izdarījuši iepriekšējo soli, mēs panācām to zināmu neatkarību. Tas ir, TEIA sistēmas pirmās pakāpes apvalks bloķē neapzināto energoapmaiņu, bet mēs taču nemitīgi atveramies apzināti! Neatkarība pagaidām ir relatīva. Bet mums tā jāpadara absolūta.

Galīgā visas mūsu būtnes stabilitāte jaunajā evolūcijas pakāpē tiks sasniegta tikai tad, kad mēs arī ēterisko ķermeni pārslēgsim uz tādu pašu energoapgādi, uz kuru esam pārslēguši dvēseli un apziņu, proti, uz pieslēgumu vienīgi tīrajai Zemes un Kosmosa enerģijai, bez jebkādiem piemaisījumiem. Tikai pēc tam mēs varēsim sasniegt ne vien pilnīgu neatkarību no fiziskā ķermeņa, bet varēsim kļūt arī patiesi viengabalaini cilvēki, kuriem harmonijā un vienotībā pastāv gan ķermenis, gan prāts, gan dvēsele, gan apziņa, gan zemapziņa.

Tikai šādā stāvoklī mēs varēsim viegli uztvert un uzkrāt informāciju, kuras saņemšana nekādi nav saistīta ne ar fizisko ķermeni, ne ar parasto smadzeņu darbību. Mums būs tieša pieeja intuitīvajiem datiem — patiesajām zināšanām, kuras nav iemantojamas ar loģikas palīdzību. Tātad mēs varēsim viegli iegūt atbildi uz jebkuru mūs interesējošu jautājumu — iegūt tieši no Visuma energoinformatīvā lauka.

Bet atgriezīsimies pie ēteriskā ķermeņa. Ēteriskais ķermenis, būdams tāds, kāds tas mums ir patlaban, līdz TEIA sistēmas ceturtās pakāpes trešā soļa apgūšanai, nekādi neder tās funkcijas izpildei, kuru tam gribam uzticēt. Tam taču jākļūst par to stabilo un noturīgo enerģētisko bāzi, uz kuras pamata pastāvēs jūsu nemirstīgā apzinātā dvēsele. Bet pagaidām jūsu ēteriskais ķermenis, piedodiet, ir mirstīgs. Tas ir pārāk cieši saistīts ar fizisko ķermeni — tik cieši, ka pat atkārto visas tā kontūras un aprises. Bet pēc fiziskā ķermeņa nāves ēteriskais ķermenis parasti iziet no tā caur pakausi, pēc tam eksistē vēl tieši deviņas dienas (izņemot spokus, par kuriem mēs jau runājām, bet tas ir īpašs gadījums). Un pēc deviņām dienām bez atlikuma sabrūk.

Šāds liktenis mums neder. Tāpēc mūsu uzdevums tagad ir pārveidot ēterisko ķermeni tā, lai tas kļūtu stiprs, nemirstīgs un neatkarīgs no fiziskā ķermeņa.

Jums liekas, ka tas nav iespējams? Un kā vēl iespējams, bet, protams, ne visiem, tikai tiem, kuri jau ir apguvuši iepriekšējās TEIA sistēmas pakāpes. Cilvēkam jaunajā evolūcijas pakāpē tas ir ne tikai iespējams, ne tikai nepieciešams, bet arī pilnīgi dabisks. Šāda ēteriskā ķermeņa pārveide ir viena no iezīmēm, kas raksturo nākotnes cilvēku, par kādu jūs tagad burtiski acu priekšā kļūstat.

Tātad jūs jau esat pārdzīvojis neatkārtojamo sajūtu, kas saistīta ar apziņas pārvietošanu lejupejošās un augšupejošās plūsmas ienākšanas punktos un jūsu apziņas sazarošanos. Jums jau ir labi pazīstams patīkamais stāvoklis, kad visu jūsu būtni piepilda Kosmosa un Zemes tīrās enerģijas. Nezaudējiet šo sajūtu un, to saglabājot, pakāpeniski pārejiet uz TEIA sistēmas ceturtās pakāpes trešo soli, kā rezultātā panāksit pilnīgu un dziļu apziņas, dvēseles un ēteriskā ķermeņa savienošanos.

Šim nolūkam vajadzēs atcerēties darbā ar ēterisko ķermeni nepieciešamās iemaņas, kuras mēs apguvām jau pirmajā TEIA sistēmas pakāpē. Kā jūs atceraties, mēs mācījāmies sajust savu ēterisko ķermeni, pārvietot to telpā, pārvietoties tajā, palielināt un samazināt tā izmērus utt. Ēteriskais ķermenis ir mūsu apziņas energoinformatīvais pamats, tāpēc mums ir tik svarīgi iemācīties to kontrolēt un labi nostiprināt šīs iemaņas.

TEIA sistēmas 4. pakāpe

3. a solis. Centrālo plūsmu sajušana ēteriskajā ķermenī

Nostājieties taisni, esiet mierīgs un atslābinieties, rokas nolaistas gar ķermeni. Tagad lēni celiet uz priekšu labo roku — ļoti lēni, ļoti izjusti koncentrējoties uz sajūtām muskuļos, cīpslās, šūnās. Iegaumējiet, kādas sajūtas rodas rokā, kas ceļas augšup. Kad roka sasniegs horizontālu stāvokli attiecībā pret grīdu, sāciet to tikpat lēni un izjusti nolaist, atkal vērīgi sekojot visām sajūtām šajā rokā.

Tagad jūsu fiziskā roka nolaista blakus ķermenim. Atstājiet to mierā, bet apzināti izraisiet sevī sajūtu, ka roka lēni paceļas. Jūs sajutīsit, ka visas rokas reālās pacelšanās laikā radušās sajūtas atkārtojas apbrīnojami precīzi. Jūs jau zināt, ka šādā veidā paceļat savu ēterisko roku, un, lai gan fiziskā roka joprojām ir nekustīga, sajūtas praktiski ir tādas pašas, it kā tā paceltos.

Tagad pakustiniet ēterisko roku tā, kā jums pašam ienāk prātā. Paspiediet ar to otru roku, pieskarieties sienai, paskrāpējiet griestus — un vērojiet sajūtas. Izdariet šo pašu vingrinājumu ar otru roku. Tad ar kājām. Vispirms pakustiniet savas reālās fiziskās kājas, iegaumējiet sajūtas, tad, fiziskajām kājām paliekot nekustīgām, to pašu izdariet ar ēteriskajām kājām.

Pagrieziet vispirms reālo galvu, tad ēterisko. Apsēdieties uz krēsla un piecelieties vispirms reāli, tad apsēdieties uz tā un piecelieties ar ēterisko ķermeni, fiziskajam ķermenim paliekot nekustīgam. Pastaigājiet pa istabu ēteriskajā ķermenī, izejiet koridorā, tad aiz mājas durvīm. Tikai tālu neejiet — darba turpināšanai jums jāatgriežas savā fiziskajā ķermenī.

Tātad jūs sajutāt savu ēterisko ķermeni, jūs apzināti to vadījāt — jūs jau ļoti labi sajūtat savu ēterisko ķermeni, jo jau TEIA sistēmas pirmajā pakāpē ar to nodarbojāties. Un pat tad, kad jūsu fiziskais ķermenis ir savietots ar ēterisko ķermeni un tie abi ir nekustīgi, jūs ļoti labi uztverat atšķirību starp tiem un jūtat, kur patlaban atrodas jūsu apziņa — ēteriskajā ķermenī vai fiziskajā ķermenī. Lai turpinātu šo soli, mums jāpanāk tieši šī sajūta —jūsu apziņai skaidri jāsajūt ēteriskais ķermenis pat tad, kad tas telpā ir savietots ar fizisko ķermeni un ir nekustīgs.

Tagad mēs vēlreiz pārliecinājāmies, ka ēteriskais ķermenis nebūt ne sliktāk par fizisko ķermeni var dot mums veselu kompleksu ķermenisku sajūtu. Turklāt šis sajūtu komplekss ir pilnīgi nošķirts no fiziskā ķermeņa. Ēteriskais ķermenis ir fiziskā ķermeņa energoinformatīvais ekvivalents, kam pieejamas visas sajūtas, bet kas tomēr pastāv atsevišķi no fiziskā ķermeņa. Un kā tāds patstāvīgs fiziskā ķermeņa ekvivalents ēteriskais ķermenis spēj kļūt patstāvīgs un no fiziskā ķermeņa nošķirts apziņas nesējs.

Tam, kā mēs jau teicām, ir būtisks trūkums — tas nav mūžīgs. Taču pašreizējā jūsu attīstības pakāpē šis trūkums ir viegli pārvarams. Mēs jau saslēdzām apziņu ar ēteriskā ķermeņa galējām čakrām. Tagad ar šīm čakrām, pareizāk sakot — ar augšupejošās un lejupejošās plūsmas ienākšanas punktiem, jāsaslēdz pats ēteriskais ķermenis. Tikai tad šīs plūsmas kļūs par ēteriskā ķermeņa enerģijas avotu, kas nekādi nav saistīts ar fizisko ķermeni. Tikai tad ēteriskais ķermenis iegūs patstāvību un neatkarību no fiziskā ķermeņa, kā arī spēju pastāvēt pēc patikas ilgi — tātad mūžīgi, tāpat kā nemirstīgā dvēsele. Jo, saslēdzies ar centrālajām plūsmām, ēteriskais ķermenis kļūs atkarīgs tikai no tām. Bet Zemes un Kosmosa plūsmas, kas baro mūsu dvēseli un apziņu, pastāv un pastāvēs tik ilgi, kamēr pastāvēs mūsu Visums.

Lai sasniegtu šo stāvokli, mums vispirms jāiemācās sajust centrālās plūsmas, atrodoties ēteriskajā ķermenī. Kā atrasties ēteriskajā ķermenī, to jūs jau zināt. Kā sajust centrālās plūsmas — arī zināt. Atliek tikai apvienot šīs sajūtas.

Ļaujieties ēteriskā ķermeņa sajušanai, ēterisko roku, kāju, galvas kustībām, tad nomierinieties, pārstājiet kustēties kā fiziskajā, tā ēteriskajā ķermenī. Taču, arī būdams nekustīgā stāvokli, joprojām sajūtiet ēterisko ķermeni. Sajūtiet fizisko kuņģi — un ēterisko kuņģi, tad fizisko mugurkaulu — un ēterisko mugurkaulu. Sapratāt atšķirību, sajutāt to?

Tagad, aizvien vēl sajūtot ēterisko ķermeni, kas caurauž katru jūsu fiziskā ķermeņa šūnu, sajūtu, koncentrējieties uz centrālo plūsmu sajušanu. Atsauciet atmiņā to, kā plūsmas ir saistītas ar elpošanu. Sajūtiet šo saikni: lēni un dziļi ieelpojam un izelpojam, turklāt jūtam, kā ieelpas laikā kļūst stiprāka un piesātinātāka augšupejošā plūsma, bet izelpas laikā — lejupejošā plūsma. Ar katru ieelpu un izelpu plūsmas kļūst aizvien stiprākas, sasniedz maksimālo spēku… Sajūtiet, kā plūsmas ieiet tieši ēteriskajā ķermenī, nevis fiziskajā, gar ēterisko mugurkaulu, nevis fizisko. Atšķirību uztvert nav grūti, un jūs viegli to izdarīsit. Tagad, nezaudējot plūsmu izjūtu, koncentrējieties vienlaikus uz centrālo plūsmu ieiešanas punktiem galējās čakrās — tā, kā jūs to iemācījāties darīt, izpildot iepriekšējo soli.

Tad bez pārtraukuma pārejam pie nākamā soļa.

TEĻA sistēmas 4. pakāpe

3. b solis. Ēteriskā ķermeņa apzināta saslēgšana ar galējām čakrām

Atkal sajūtiet centrālo plūsmu kustību visā ēteriskajā ķermenī.

Sajūtiet, kā Sahasrārā ieiet lejupejošā plūsma. Tā ir pilnīgi caurspīdīga, kristāltīra, tās kustība raisa vārdos nepasakāmas, no loģikas viedokļa nenosakāmas sajūtas. Šī plūsma it kā kristalizē telpu savā ceļā — un viss, kam tā plūst cauri, kļūst absolūti skaidrs, noteikts, redzams it kā caur labi nomazgātu stiklu.

Koncentrējieties uz šīs caurspīdīgās, kristāltīrās plūsmas sajūtu Sahasrārā. Skaidri sajūtiet šo čakru. Un tagad, nezaudējot čakras sajūtu, sajūtiet visu savu ēterisko ķermeni vienlaikus kā vienotu struktūru, koncentrējoties uz visu ķermeni uzreiz, nevis uz tā atsevišķām daļām vai orgāniem. Tagad nāk atbildīgs brīdis: jums jāieslēdz Sahasrāra savā ēteriskajā ķermenī, jāsavieno tā ar savu ēterisko ķermeni. Jums it kā jāuzņem čakra savā ēteriska jā ķermenī, jāielaiž tā tur un jāļauj tai iedzīvoties. Saplūdiniet čakru ar ēterisko ķermeni, padariet to par nedalāmu veselumu.

Tagad jūs sajūtat Sahasrāru kā neatņemamu sava ēteriskā ķermeņa daļu.

Turpinot sajust visu ēterisko ķermeni kā vienotu struktūru, savienojiet tā augšējo daļu ar Sahasrāru. Lai tās saplūst, izšķīst viena otrā — Sahasrāra ēteriskā ķermeņa augšdaļā, ēteriskā ķermeņa augšdaļa — Sahasrārā.

Tiklīdz jūs panāksit šo sajūtu, jums radīsies pirmajā mirklī dīvaina un ne ar ko nesalīdzināma sajūta — it kā visa pasaule jums būtu gluži neticamā kārtā noskaidrojusies, it kā jūs būtu ieguvis spēju apzināties to, ko agrāk neapzinājāties, skaidri saprast to, kas agrāk bija nesaprotams. Visapkārt skaidrība, noteiktība, viss saprotams — viss salikts pa plauktiņiem, savā vietā; gan apziņā, gan domās, gan dvēselē viss ir neparasti skaidrs, spilgts un saprotams. Vairs nav nekāda sajukuma smadzenēs, nekādas neskaidrības ne sevī, ne apkārtējā pasaulē jums vairs nekad nebūs.

Te vajadzīgs neliels paskaidrojums. Šī sajūta jums ir pilnīgi jauna. Un varbūt jūs nedaudz brīnīsities — kāpēc jūs to nejutāt agrāk, jūs taču jau strādājāt ar Sahasrāru, kad saslēdzāt savu enerģētiku, veidojot aizsargapvalku. Atbildu: tajā brīdī jūs vēl nebijāt gatavs pieslēgties tīrajai enerģijai. Tāpēc tolaik mēs neiekļāvām čakru savā ēteriskajā ķermenī. Tad mēs gluži vienkārši ļāvām šai enerģijai plūst, aizsargāt mūs no ārpuses, bet neielaidām to tīrā veidā sevī, jo tajā posmā, kad mēs vēl nepratām strādāt ne ar dvēseli, ne ar apziņu, tas varēja būt graujoši. Tagad cita lieta: jūs esat gatavs.

Saglabājiet šo jums jauno Sahasrāras un ēteriskā ķermeņa augšējās daļas saplūšanas sajūtu un tās rezultātā atnākušo apziņas skaidrību. Un, noturot šo sajūtu, pārejiet pie šā soļa nākamās fāzes.

Koncentrējiet uzmanību uz Mūlādharu. Sajūtiet, kā tajā ienāk Zemes enerģijas augšupejošā plūsma — tā ir spēcīga, varena, elastīga kā vilnis. Tai pašā laikā nezaudējiet ēteriskā ķermeņa kā vienota veseluma sajūtu. Koncentrējieties uz čakras un ēteriskā ķermeņa sajušanu, iekausējiet čakru ēteriskajā ķermenī.

Tagad jūs esat iekļāvis arī Mūlādharu savā ēteriskajā ķermenī. Sajūtiet ēterisko ķermeni kā vienotu struktūru, kuras augšējā daļa pieslēgta Sahasrārai. Ēteriskā ķermeņa apakšējo daļu savienojiet, sakausējiet ar Mūlādharu. Tagad jūs pieslēdzāt Mūlādharu visai ēteriskā ķermeņa apakšējai daļai.

Kad jums tas izdosies, jūs atkal pārņems nepierasta sajūta, kas papildinās iepriekšējo, — visu jūsu būtni piepildīs neiedomājama enerģija un spēks. Ar Mūlādharu ir tāpat kā ar Sahasrāru: agrāk jums nebija šīs sajūtas, tāpēc ka jūs nebijāt pieslēdzis Mūlādharu savam ēteriskajam ķermenim, jo nebijāt gatavs uzņemt tīro Zemes enerģiju.

Vai atceraties liju Muromieti? Viņam vajadzēja trīsdesmit trīs gadus palikt līdz jostasvietai zemē, lai iegūtu šo spēku, šo vareno Zemes enerģiju. Atcerieties, cik neiedomājami stiprs viņš kļuva pēc šiem trīsdesmit trim gadiem, kā grāva ienaidniekus, bet pats bija neuzvarams, un nebija viņam līdzinieku spēka ziņā? Bet jums nevajag šāda spēka iegūšanai trīsdesmit trīs gadus palikt līdz viduklim ieraktam zemē. Pietiek ar to, ka apgūstat TEIA sistēmas ceturto pakāpi.

Ko jūs tikko izdarījāt? Būtībā jūs savā ēteriskajā ķermenī atstājāt tikai divas čakras — augšējo un apakšējo. Sajūtiet savu ēterisko ķermeni, kas savienots tikai ar šīm divām čakrām. Pārējo čakru vairs nav. Un tā ir nevis

kroplība, bet gan normāls jaunās evolūcijas pakāpes cilvēka stāvoklis. Jūs esat tieši pieslēgts tīrajai Zemes un Kosmosa enerģijai, jūs sastāvat tikai no divām caurspīdīgām enerģētiskajām plūsmām — pārējās čakras gluži vienkārši nav vajadzīgas. Jums tagad nav vajadzīgas visas pārējās enerģētiskās plūsmas, kuras plūst caur pārējām piecām čakrām. Jūs sastāvat tikai no tīrās Kosmosa un Zemes enerģijas, pārējās čakrālās plūsmas, kas jums piesaista svešu enerģiju, tikai traucētu. Protams, jūs katrā laikā varat atjaunot savā ēteriskajā ķermenī jebkuru no zaudētajām čakrām (varbūt pat visas piecas), ja tas jums kaut kam būs vajadzīgs. Pēc savas vēlēšanās jūs tās atkal varēsit izslēgt. Lai gan, kā esmu ievērojis, neviens no maniem skolniekiem, kas apguvuši ceturto pakāpi, nav izteicis vēlēšanos atkal iekļaut šīs čakras. Tik jauka un brīnišķīga ir dzīve bez tām, ka par atgriešanos pagātnē pat domāt negribas.

25. zīm.

Kam jums, piemēram, sirds čakra Ānahata, ja jūs varat sajust visu pasauli ar visu savu būtni tā, it kā jūs viss būtu viena liela sirds? Kam jums dzimum- čakra Svadhistāna, ja jūs arī mīlat ar visu savu būtni,

vienlaikus izbaudot visas sajūtas, kas saistītas ar šo stāvokli, nesadalot to seksuālajā, garīgajā, jutekliskajā mīlestībā? Bet vienlaikus visas sajūtas — tas, es jums teikšu, ir kas daudz spēcīgāks nekā cilvēka vienpusīga pieķeršanās.

Un kam jums, piemēram, kakla čakra Višudha, kas atbild par saskarsmes spējām, par prasmi kontaktēties, ja jūs arī kontaktējaties, izmantojot visu savu būtni, un jums tam nav vajadzīgs atsevišķs orgāns?

Kopumā jūs esat patiesi viengabalains cilvēks, visas jūsu daļas savienotas, sakausētas vienkop, un tāpēc jūs baudāt dzīvi ar visu savu būtni, jūs dzīvojat, jūs elpojat, jūs jūtat ar katru savu šūnu, jūs varat just neierobežotu laimi arī ar katru sava ķermeņa šūnu. Turklāt no katras jūsu šūnas un ķermeņa kopumā burtiski staro gaisma, spēks, enerģija, nekas nespēj aptumšot šo bezgalīgo un pastāvīgo mirdzumu.

Tagad, kad jūs esat sajutis savu ēterisko ķermeni vienotu ar divām galējām čakrām, atlicis tikai papildināt šo sajūtu ar sajūtu "Es esmu".

Atkal ieslīgstiet sajūtā "Es esmu" — un tad pakāpeniski savienojiet to ar savu atjaunoto ēterisko ķermeni — izkausējiet to savā ēteriskajā ķermenī.

Ļaujieties šai sajūtai. Ja līdz šim sajūta "Es esmu" bija saistīta ar tādu kā tukšumu, no domām un jūtām atbrīvotu vakuumu, tad tagad šis "tukšums" pēkšņi piepildīsies ar enerģiju, ar gaismu un elastīguma sajūtu. Tas nozīmē, ka jūsu sajūta "Es esmu" beidzot ir ieguvusi pilnīgi konkrētu enerģētisko substrātu savai pastāvēšanai.

Apgūstot iepriekšējo, piektajā nodaļā aprakstīto soli, jūs sajūtu "Es esmu" savienojāt ar galējām čakrām, taču pati šī sajūta — tur nu jums vajadzēs piekrist — bija diezgan abstrakta, visai grūti uztverama un tāda kā bezmiesiska, kaut arī jūs to iemācījāties uztvert. Bet tagad tā ieguvusi, tā teikt, miesu un asinis. Tātad jūsu sajūta "Es esmu" ir piepildījusies ar dzīvību līdz malām — tā ir tik spēcīga sajūta, ka jums sākumā varbūt gribēsies lēkāt no laimes un skaļi saukt: "Es esmu! Es esmu!" Šī esamības pilnības sajūta, spilgtā apzināšanās, ka tu dzīvo, ir piepildīta ar bezgalīgu prieku, kas pilnīgi nesasniedzams parastajiem cilvēkiem.

3.b soli vajag atkārtot vairākas reizes, līdz sajūtas kļūst noteiktas un skaidras. Bet pēc tam, kad jūs kārtējo reizi iziesit visu soli īpaši rūpīgi, jums vajadzēs bez kāda pārtraukuma (uzsveru — te apstāties nedrīkst, tas ir ļoti svarīgi!) plūstoši pāriet uz nākamo soli.

TEIA sistēmas 4. pakape

3. c solis. Sajūtas "Es esmu"pārvietošana uz galējām čakrām un tās nostiprināšana

Un nu mums jāizpilda TEIA sistēmas ceturtās pakāpes pēdējais solis. Mēs jau esam izdarījuši praktiski visu, kas jāpaveic šajā pakāpē, proti, esam iemācījušies sajust dvēseli un apziņu, esam iemācījušies pārvietot apziņu pa dvēseles matrici un skaidri sajust šo pārvietošanos. Mēs esam pieradinājuši savu zemapziņu pie tām patīkamajām sajūtām, kuras atbilst pareizai apziņas sazarošanai — tās sadalīšanai starp galējām čakrām. Mēs savienojām vienā veselumā dvēseli, apziņu un ēterisko ķermeni un tādējādi kļuvām vienots veselums — tas ir brīnišķīgs harmonisks stāvoklis, kas ir pilnīgi nepieejams parastiem cilvēkiem. Visbeidzot, mēs iemācījām savu dvēseli, apziņu un ēterisko ķermeni tieši izmantot tīro Zemes un Kosmosa enerģiju, turklāt tikai to.

Varētu likties, ka tas ir paradokss — sašķeļot savu apziņu, sadalot to starp galējām čakrām, mēs ne tikai sadalām savu būtību divās daļās, bet, tieši pretēji, jūtamies vienoti, monolīti un pilnīgi apzināmies sevi. Patiesībā nekāda paradoksa nav — un, ļaujoties šai sajūtai, jūs pārliecināsities, ka, tikai sadalot savu apziņu starp galējām čakrām, tikai iemācoties vienlaikus sajust un apzināties sevi no diviem centrālo plūsmu ienākšanas punktiem, jūs varēsit sajust sevi kā vienotu veselumu. Un ne tikai kā vienotu veselumu, bet arī kā apgarotu, sevi apzinošos, dzīvu un visu pasauli vienlaikus ar visu savu būtni uztverošu no pirkstu galiem līdz pakausim.

Tagad, pavērojuši apkārtējos cilvēkus, jūs bez pūlēm ieraudzīsit, cik viņi ir kokaini, stīvi — nedzīvi. Viņi automātiski kustina rokas un kājas, it kā tas būtu nevis dzīvs organisms, bet gan kruķi. Jūsu ķermenis tagad kļuvis dzīvs, spontāns, acumirklī reaģējošs uz jebkuru situācijas maiņu, jūs tieši un aktīvi reaģējat uz visu. Kopumā jūs esat dzīvs cilvēks manekenu un automātu pūļa vidū, par kādiem diemžēl sevi pārvērtusi lielākā daļa cilvēku.

Kas tad mums vēl jāizdara? Jāpanāk pilnīga ēteriskā ķermeņa, apziņas un dvēseles saplūsme un uz visiem laikiem jānostiprina šis stāvoklis. To paveikt mums palīdzēs iemaņas, kuras iegūtas iepriekšējo soļu laikā.

Atgādinu, ka šis solis jāizdara kompleksā ar iepriekšējiem, bez jebkādiem pārtraukumiem.

1. Tūdaļ pēc tam, kad iepriekšējā soļa sajūtas kļūs noteiktas un skaidras, kad esat sajutis, kā augšējā un apakšējā čakra saplūst ar ēterisko ķermeni, izraisiet sevī pamatsajūtu "Es esmu". Tas jāizdara, nezaudējot sajūtu, ka ēteriskais ķermenis ir saplūdis ar galējām čakrām.

26. zini. Apziņas un Kosmosa enerģijas avota

apvienošana

2. Pārvietojiet sajūtu "Es esmu" pa dvēseles matrici uz augšējo čakru. Sajūtiet, kā sajūta "Es esmu" saplūst ar ēteriskā ķermeņa augšējo fiksācijas punktu vietā, kur tajā ieiet lejupejošā plūsma. Fiksējiet radušos sajūtu: jūsu stāvoklim jāmainās strauji, grūdien- veidīgi. Jūs sajutīsit, kā Kosmosa enerģija burtiski iebrāžas jūsu dvēselē un apziņā, kā jūs applūdina kosmiskā gaisma, kā Kosmosa enerģija caurauž visu jūsu būtni. Kādā brīdī jūs varat sajust, ka esat saplūdis ar visu Kosmosu, ar Visumu, ka jūs ietilpināt sevī visu pasauli! Tā nav metafora, tas tā patiesi ir. Sasniedzis noteiktus augstumus savā evolucionārajā attīstībā, cilvēks kļūst vienots ar visu pasauli. Viņa enerģētika kļūst neizmērojama un viegli sasniedz jebkuru Visuma stūrīti, ieskaujot visu pasauli. Tagad Visums — tas esat jūs, bet jūs - tas ir Visums. Ne vairāk un ne mazāk. Tikai šādu stāvokli sasniedzis cilvēks kļūst patiesi liels. Salīdzinājumā ar to visi zemes dzīves brīnumi — bagātība, vara, slava — ir nenozīmīgi nieki, bērnu rotaļlietas, izklaide vājprātīgajiem, kuri nezina, kas ir patiess diženums. Lai kādu slavu būtu iemantojis cilvēks uz Zemes, Visumam viņš tik un tā ir tikai puteklītis. Bet jūs tagad esat samērojams ar Visumu.

3.   Saglabājiet un fiksējiet iegūto sajūtu, izbaudiet to.

4.   Lēni pārvietojiet sajūtu "Es esmu" uz leju pa dvēseles matrici līdz pilnīgai saplūsmei ar apakšējo čakru. Sajūtiet, kā pārvietotā sajūta "Es esmu" sakūst ar ēteriskā ķermeņa fiksācijas apakšējo punktu

27. zlm. Apziņas apvienošana ar Zemes enerģijas plūsmas ienākšanas punktu

vietā, kur augšupejošā plūsma ienāk ķermeni. Ļaujieties šai sajūtai: strauji, grūdienveidīgi mainīsies jūsu stāvoklis, un jūs sajutīsit, kā Zemes spēks un enerģija piepilda visu jūsu būtni, ieplūst dvēselē un apziņā, caurauž jūs visu.Tagad jūs varat justies vienots ar Zemi, ar visu dabu, ar dvēseli sajust, kā jūs pēc paša vēlmes kļūstat te par jūru, te upi, te klinti, te ziediņu. Tagad visa Zemes daba, visas Zemes stihijas jums palīdzēs kā dzīvas būtnes. Tās jau arī ir dzīvas būtnes, visa pasaule ap mums ir dzīva, viss tajā ir dzīvs — gan augi, gan jūras, pat akmeņi un klintis. Jūs sajutīsit, kā visa pasaule ar jums sarunājas, pats iemācīsities sazināties ar pasauli tās valodā. Lielākā daļa cilvēku nedzird šo valodu, tāpēc viņiem šķiet, ka pasaule ir naidīga, un paši viņi naidīgi izturas pret apkārtējo pasauli. Bet jūs tagad savā dvēselē kļuvāt rada visai Zemei. Tāpēc katrs zāles stiebriņš un smilšu graudiņš kļūs par jūsu labāko draugu, palīgu un padomdevēju jūsu zemes dzīves ceļā.

3.   Saglabājam, fiksējam radušos sajūtu, izbaudām to.

4.   Jūsu sajūta "Es esmu" tagad izšķīdusi ar čakrām savienotajā ēteriskajā ķermenī. Bet tā nav izšķīdusi pilnībā, kaut kas tomēr ir palicis. Atgrieziet šo atlikumu jums pierastajā stāvoklī un sāciet lēni un vienmērīgi elpot, domās to izšķīdinot.

5.    Izšķīdinājis šo atlikumu, ieklausieties savā stāvoklī, nedaudz pagaidiet. Jūs sajutīsit, ka sajūta "Es esmu" atkal tikko jaušami parādās pierastajā stāvoklī. Tagad dziļi ieelpojiet un aizturiet elpu. Neelpojiet tik ilgi, cik vien varat. Elpas aiztures brīdī jūs sajutīsit, ka sajūta "Es esmu" lēni kūst un izšķīst bez atlikuma. Kad jūs sāksit elpot, tā var atkal parādīties. Vēlreiz aizturiet elpu un izkausējiet šo sajūtu. Tā jādara kādas piecas reizes — un sajūta "Es esmu" vairs neradīsies ierastajā vietā, tā būs izšķīdināta galējās čakrās, kas savienotas ar ēterisko ķermeni.

Tas arī viss. Jūs pabeidzāt pēdējo TEIA sistēmas ceturtās pakāpes soli. Bet vēl par agru aprimt: iegūtā

28. zim. Gluži kā koks, kas pavērsts pret gaismu un ar saknēm ieaudzis drošā pamatā, jūs ar savu apziņu ieskaujat tīros Zemes un Kosmosa enerģijas avotus

efekta nostiprināšanai jums vairākus mēnešus vajadzēs šo soli atkārtot vismaz reizi nedēļā. Jūs pats jutīsit, kā mainās jūsu stāvoklis, kā tas kļūst aizvien stabilāks, noturīgāks, kā jūsu spēki un enerģija kļūst nesatricināmi, bet jūs pats — pilnīgi neievainojams.

Varu jūs apsveikt! Jūs īsā laikā esat paveicis milzīgu darbu, kas citiem prasa gadus un gadu desmitus. Jūs esat kļuvis par viengabalainu būtni, jūs esat sakausējis vienkop dvēseli, apziņu un ēterisko ķermeni.

Būtībā jūs esat kļuvis tāds, kādus mūs visus iecerējusi daba, — visuvarens Cilvēks ar lielo burtu, būtne, kas sevī apvieno Kosmosa un Zemes dabu, tātad ir apveltīta ar Kosmosa varenību un visu Zemes spēku. Cilvēku civilizācija bija atrāvusi mūs no mūsu īstenās dabas, padarījusi par niecīgu puteklīti uz maldu ceļa, pa kuru iet sociums. Laiks atgūt savu īsto būtību, kļūt par tiem dižgariem, par kādiem mums ir tiesības būt no dzimšanas.

Jaunais stāvoklis dos jums daudzas priekšrocības, par ko jūs drīz vien pārliecināsities. Pilnīgi pazudīs visas cilvēkiem raksturīgās problēmas, kas saistītas ar veselību, naudu, savstarpējām attiecībām ar citiem cilvēkiem. Visi dzīves labumi līs pārjums kā no pārpilnības raga, bet jūs rotaļāsities ar tiem kā žonglieris, nebaidoties, ka straume izsīks. Gaudas par dzīvi kļūs smieklīgas — kā var gausties ar visu Kosmosu un visu Zemi vienots milzis? Jums pietiek tikai pakustināt pirkstu, lai iegūtu visu, ko vajag, —jūsu spēks ir tik liels, ka acumirklī gluži kā magnēts jūs pievelkat visu, ko vien gribat.

Jūs pats kļūstat par savas dzīves radītāju — un radāt to pēc savas gaumes un patikas katrā savas pastāvēšanas brīdī, radāt brīvi, viegli un ar iedvesmu. Turklāt jūs iegūstat parastam cilvēkam nedzirdētu iespēju turpināt apzinātu un individuālu eksistenci pēc fiziskā ķermeņa nāves.

Bet pats interesantākais ir tas, ka jūsu apziņai tagad ir atvērta pieeja intuitīvajiem datiem, ko sevī nes Kosmosa enerģija. Tā kā Kosmosa enerģija tagad ir kļuvusi par jūsu vienotās un viengabalainās būtnes tiešu sastāvdaļu, visi intuitīvie dati, visas patiesās zināšanas par pasauli, par sevi, par pagātni, tagadni un nākotni pastāvīgi ir jūsu apziņā. Un, lai iegūtu atbildi uz jebkuru jautājumu, jums pat nevajag sa- sprindzināties — pietiek viegli koncentrēties, apstādināt domas — un atbilde gatava.

Vairumā gadījumu jums pat nevajadzēs formulēt šo jautājumu — intuīcija pati vedīs jūs tur, kur jums vajadzēs katrā jūsu dzīves brīdī. Jūsu apzinātais, apgarotais ķermenis pats viegli uztvers intuitīvos signālus, bet kājas pašas nesīs tieši tur, kur jums vajag — pie jums vajadzīgajiem cilvēkiem, uz vajadzīgajiem veikaliem utt. Jums tikai pilnībā jāuztic sevi tai varenajai Kosmosa un Zemes enerģijai, kura pati jūs tagad ved pa dzīvi. Kad jūs pilnībā uzticēsities šai enerģijai, kas ar jums runās intuīcijas valodā, izrādīsies, ka jums ne no kā nav jābaidās šai dzīvē un jebkurā situācijā jūs varat justies pilnīgi mierīgi un brīvi.

Kāds mans skolnieks, 35 gadus vecs veiksmīgs biznesmenis Sergejs, beidza TEIA sistēmas ceturtās pakāpes apguvi. Jāteic, ka viņam nekādi neizdevās galīgi nostiprināt sevī un padarīt stabilu dvēseles, apziņas un ēteriskā ķermeņa vienotības stāvokli. Viņš it kā visu saprata pareizi, un reizēm viņam viss izdevās labi, taču pēc tam atrastais stāvoklis atkal aizslīdēja prom, pilnīgam efektam kaut kā pietrūka.

Un tad viņš lido lidmašīnā, un lielā augstumā lidmašīnai rodas kaut kādi bojājumi. Turklāt šie bojājumi ir pietiekami nopietni, rodas gandrīz vai avārijas situācija. Lidmašīnu sāk mētāt, tā nosveras uz vienu pusi, šķiet, tūdaļ kritīs. Stjuartes mierina pasažierus. Bet panika tik un tā sākas.

Kādu brīdi arī Sergejs bija gatavs ļaut. es panikai. Bet pēkšņi spēcīgs grūdiens satricināja visu viņa būtni. Sākumā viņš nodomāja, ka vainīga lidmašīna. Tad saprata, ka grūdiens nāk no viņa paša, no pašas viņa būtības. Tajā brīdī viņš sajuta sevī ieplūstam kaut kādus varenus neierobežotus spēkus, kas pacēla viņu kā uz spārniem un nesa Turklāt viņš nezaudēja samaņu, pat acis neaizvēra, bet gluži vienkārši mierīgi sēdēja savā krēslā, labi apzinoties visu apkārt notiekošo. Taču pēkšņi viņu piepildīja priekpilns miers. Viņš juta, ka tie spēki, kas viņu pacēla, pilnīgi kontrolē situāciju. Kāda balss it kā teica viņam: "Viss būs kārtībā."

Šajā mirklī Sergejs sajuta visas savas būtnes viengabalainību un tādu bezrūpīgu prieku, kādu nebija jutis nekad agrāk. No viņa plūda tāds spēks, tāda mierīga pārliecība, ka to nevarēja nepamanīt pārējie pasažieri, neraugoties uz apkārt valdošo burzmu. Bet, to pamanījuši, arī viņi sāka pamazām nomierināties. Drīz vien apkalpe tika galā ar ārkārtas situāciju, un lidmašīna veiksmīgi pabeidza reisu. Kopš tā laika Sergeju jau vairs nekad nepameta lidmašīnā iegūtā stabilā un līdzsvarotā ēteriskā ķermeņa, dvēseles un apziņas vienotības sajūta, kā arī uzticēšanās savai intuīcijai un Zemes un Kosmosa enerģijas spēkam, kas vada viņu pa dzīvi. Noslēdzošajai ieiešanai šajā stāvoklī viņam, kā izrādījās, trūka tieši šādas "sapurināšanas".

Mans padoms: ja arī jums, tāpat kā Sergejam, sākumā viss neizdosies, izdzīvojiet domās epizodi, kuru viņš reāli pārdzīvoja lidmašīnā. Sajūtiet savā iztēlē to satricinājumu, to grūdienu, kas vienā paņēmienā sakausēja vienā veselumā viņa būtnes atsevišķās daļas. Ja jūs izdzīvosit to domās, energoinfor- matīvajam laukam nevajadzēs jums piespēlēt ko tādu reāli.

Galu galā jūs katrā ziņā sasniegsit brīnišķīgo savas būtnes vienotības, dvēseles, apziņas un ēteriskā ķermeņa trīsvienības stabilo stāvokli, absolūtu uzticēšanos dzīvei un savai intuīcijai. Sasniedzis šo stāvokli, jūs varēsit būt drošs: tagad jūs esat sasniedzis jaunu cilvēces evolucionārās attīstības pakāpi.

Bet sakarā ar pamodušos intuīciju ar maniem skolniekiem uz katra soļa notiek tādi brīnišķīgi gadījumi, kas parastiem cilvēkiem pat sapņos nerādās. Lūk, tikai viens piemērs. Jeļena Petrovna, augstskolas pasniedzēja, pirms daudziem gadiem izšķīrās no vīra un visus šos gadus cieta no vientulības. Apguvusi TEIA sistēmas četras pakāpes, kādu rītu viņa pamodās ar absolūti skaidru un noteiktu sajūtu, ka viņai tagad noteikti jāiziet no mājām un viņa katrā ziņā satiks vīrieti, kas kļūs viņai tuvs cilvēks. Turklāt sajūta bija tik skaidra, ka Jeļena Petrovna bija pilnīgi pārliecināta, ka šī tikšanās notiks.

Viņa tā arī rīkojās: pastaigājās pa pilsētu, paņēma biļeti uz elektrisko vilcienu, aizbrauca uz Otradnoju. Bet tur, Otradnojā, ir brīnišķīgs parks. Viņa pastaigājas pa parku, pastaigājas, tomēr nevienu nez kāpēc nesatiek. Sāka jau uztraukties: kur tad viņš ir, viņam taču jābūt! Un, kad viņa jau pavisam sāka šaubīties par savām intuitīvajām spējām un pat (ko tur slēpt) par savu prātu ("Ak, kas mani no ne šā, ne no tā attrieca uz šo Otradnoju — vai tik neesmu mazliet jukusi?"), kad jau sāka iet atpakaļ uz staciju, no sānu alejas iznāca Viņš, tieši tas vīrietis, kuru līdz šim viņa bija sastapusi tikai savos sapņos. Viņi viegli un pavisam vienkārši iepazinās, un izrādījās — abi patiešām ir radniecīgas dvēseles. Tagad dzīvo kopā un ir ļoti laimīgi.

Es pat nerunāju par visādiem sīkumiem — kad, sa- posies uz veikalu, pēkšņi skaidri sajūti, ka šis veikals ir slēgts, un, pienācis tuvāk, tiešām ieraugi uzrakstu: "Slēgts. Inventarizācija". Vai jūti, ka nevajag kāpt šai tramvajā, — un neiekāp tajā, kaut arī tas iet vajadzīgajā virzienā. Bet tramvajs, atgājis no pieturas, noskrien no sliedēm. Un tā tālāk. Šādas lietas ar maniem skolniekiem notiek gandrīz vai katru dienu. Un visu to sāc uztvert kā kaut ko dabisku un ikdienišķu.

Tas viss arī jūs sagaida vistuvākajā nākotnē.

Un vēl kāds svarīgs aspekts: kad jūs galu galā esat panācis dvēseles, apziņas un ēteriskā ķermeņa pilnīgu saplūsmi, pavērojiet sevi ar iekšējo skatienu, pārbaudiet, kāds ir jūsu jaunais stāvoklis, kas noticis ar jūsu enerģētiku. Pamēģiniet noteikt sava ēteriskā ķermeņa jaunās robežas. Jūs ar izbrīnu konstatēsit, ka ēteriskais ķermenis vairs neatkārto fiziskā ķermeņa kontūras, tas vairs nav cieši piesaistīts tā orgāniem, sistēmām un daļām. Viss jūsu fiziskais ķermenis ir pārplūdināts ai* enerģiju, kas jūs caurauž. Bet pats ēteriskais ķermenis ir ieguvis lodes apveidu, tas iziet tālu ārpus jūsu fiziskā ķermeņa robežām.

Būtībā ēteriskais ķermenis ir saplūdis ar aiz- sargapvalku (turklāt ievērojami palielinājis tā izmērus), ko mēs uzlikām jau pirmajā TEIA pakāpē, saslēdzot enerģētiku ar galējām čakrām. Šādā stāvoklī var dzīvot, radīt, just, strādāt simtiem reižu ražīgāk, nekā to dara parasts cilvēks. Šādā stāvoklī var viegli pāriet no vienas dzīves citā dzīvē, no viena iemiesojuma citā iemiesojumā, nezaudējot individualitāti, apziņu, visu sajūtu kopumu. Nāve jums vairs neeksistē. Ir mūžīga dzīve, mūžīga jaunrade, mūžīgs esības prieks.

TEIA sistēmas ceturtā pakāpe ir apgūta, pabeigta pilnīga un galīga pāreja jaunā evolūcijas pakāpē. Mums atlicis pavisam nedaudz: nākamajā nodaļā mēs parunāsim par dažiem nosacījumiem, kurus vēlams

ievērot, lai sekmīgāk apgūtu TEIA sistēmas ceturto pakāpi, kā arī īsi ieskicēsim to, kas mums būs jāapgūst TEIA sistēmas pēdējā, piektajā pakāpē.

7. NODAĻA

DAŽI IEROBEŽOJUMI, KAS NODROŠINA TĪRĪBU

Esmu iespējami lielākas brīvības piekritējs katram, bet diemžēl TEIA sistēmas ceturtās pakāpes apgūšana prasīs no jums, mani lasītāji, zināmu atturēšanos no ieradumiem. Ar ko tie ir saistīti?

Jums jau vajadzētu saprast, ka mūsu pamatsajūta "Es esmu" praktiski nemitīgi pārvietojas mūsu ēteriskā ķermeņa un dvēseles telpā, gūstot patiesi kalei- doskopiskus iespaidus. Pat dienas gaitā šī sajūta piedzīvo ievērojamas pārmaiņas, pat stundas laikā, pat dažās minūtēs. Un to ir grūti kontrolēt, jo šī pārvietošanās ir nesaraujami saistīta ar domāšanas un apkārtējās pasaules sajušanas procesu. Bet mūsu uzdevums tieši ir panākt kontroli, un tas ir visai sarežģīti, un nevajag šo uzdevumu vēl vairāk sarežģīt. Tāpēc ir vesela rinda nelielu ierobežojumu, kuru ievērošana būtiski palielinās jūsu izredzes uz panākumiem.

Turklāt pats TEIA sistēmas ceturtās pakāpes apgūšanas process nes sev līdzi tik spēcīgu enerģētiku, ka ievērot ierobežojumus kļūst ne tikai iespējami, bet pat patīkami.

Tātad, pirmais, protams, ir alkohols un citas stiprās narkotikas. Kas notiek, kad cilvēks lieto narkotikas vai ieslīgst alkohola radītajā reibumā? Viņš izbauda veselu rindu sajūtu, kuras neizraisa tieša ķermeņa receptoru aktivācija, bet kuras ir atkarīgas no galvas smadzeņu garozā notiekošo smalko procesu līdzsvara haotiskas izjaukšanas. Turklāt sajūta "Es esmu" tad pārvietojas nevis pa individuālās dvēseles matrici, bet gan sāk pārvietoties pa ārējām matricēm, kas ir svešas ne tikai attiecīgajam konkrētajam cilvēkam, bet arī cilvēcei vispār. Sajūtas "Es esmu" centrālais punkts nonāk matricēs, kuras indiešu filozofijā pilnīgi pareizi tiek sauktas par dēmonu, rakšasu un jakšu pasaulēm. No šā brīža sajūtas "Es esmu" punkts vairs nav kontrolējams, jo varu pār to iegūst dēmoniskas dabas būtnes, kurām ir liels prieks "pavizināties" uz cilvēka apziņas fokusa punkta. Varu pār dvēseli, paldies Dievam, tās tūdaļ neiegūst, toties kļūst noteicējas pār apziņu līdz tam laikam, kad cilvēks atbrīvojas no alkohola izraisītā reibuma un atjauno kontroli. Bet arī tad zemapziņa reaģē uz sajūtas "Es esmu" punkta atgriešanos visai savdabīgi — pakļaujoties vissenākajam refleksam, kas patiesībā arī piesaista apziņas fokusējumu mūsu ķermenim, zemapziņa nostiprina šo punktu tā, kā vien spēj. Un tikai ļoti pieredzējis un varens prāts var to kaut kādi kontrolēt.

Tāpēc ir pilnīgi skaidrs, ka ceturtās pakāpes apgūšanas laikā alkoholu nedrīkst lietot. Es nevienam to neiesaku lietot vispār, taču mēs visi esam cilvēki un cilvēciskās vājības mums nav svešas. Kā pilnīgi pareizi teicis kāds no gudrajiem: viss patīkamais šajā pasaulē ir vai nu kaitīgs, vai amorāls, vai izraisa aptaukošanos. Cilvēka juteklisko baudu saraksts nav garš, un mēs esam raduši to pēc iespējas vairāk dažādot. Tāpēc piedāvāju alternatīvu kompromisa variantu: ceturtās pakāpes apgūšanas laikā mēs alkoholu nelietojam vispār, bet pēc tam — lūdzu, taču nedaudz un nekad līdz apreibumam. Bet metodes apgūšanas laikā — pilnīgi nekad, citādi pēc spirtoto dzērienu baudīšanas nāksies ilgi atjēgties un iziet ceturto pakāpi no jauna. Un patiešām tas būs jādara, jo jūs jau esat apguvis daudzus TEIA sistēmas paņēmienus, jūsu spēks ir pieaudzis, bet kustības virziens ir atkarīgs no jūsu apziņas neatkarības pakāpes. Taču, jo lielāks spēks, jo lielākas briesmas draud cilvēkam, kas nav ticis galā ar vadīšanu. Arī pie pašizkrāvēja stūres taču pielaiž tikai pieredzējušus šoferus, bet pie konteinervedēja stūres — tikai augstākās klases vadītājus! Un, ja jūs neatjaunosit kontroli pār savu apziņu, jūs var aizraut nezin kur, un tad nu gan ir skaidrs, ka pie laba tas nenovedīs. Par laimi, TEIA sistēmas ceturtajai pakāpei pašai par sevi piemīt tāds spēks, kas būtiski samazina vai pat pilnībā atbrīvo no slieksmes uz alkoholu. Tikai nepakļaujieties ieradumam — un jūs spēsit atturēties.

Tas pats attiecas uz vājām narkotikām, tādām kā nikotīns un kofeīns, ka tiek lietotas visai ievērojamā daudzumā. Bet nikotīns — patiesībā smēķēšana kā pieradums — ir kaitīgs visam organismam kopumā. Tāpēc nepalaidiet garām radušos iespēju — TEIA ceturtās pakāpes apgūšanas laikā jūs varat izmantot to, ka samazinās tieksme pēc stimulatoriem, un vispār atmest smēķēšanu! Es jums to ļoti iesaku: ja jūs palaidīsit garām īsto brīdi, ieradums uzvarēs un, ceturtās pakāpes nostiprināšanas laikā pāris reizes ne- pacenties atmest savu nelāgo ieradumu, jūs zaudēsit šo iespēju.

Tagad par pārtiku. Protams, kļūt par veģetārieti mūsdienās ir praktiski bezjēdzīgi — tāda eksotiska pārtika, lai tā būtu pilnvērtīga, prasīs no jums visai lielus finansiālus tēriņus. Tomēr TEIA sistēmas ceturtās pakāpes apgūšanas laikā es jums iesaku kategoriski atteikties no gaļas un pat zivju lietošanas. Tas neattiecas uz olām, sviestu, pienu, biezpienu, sieru un kefīru. Mums ir vajadzīgas dzīvnieku izcelsmes olbaltumvielas, taču ceturtajā pakāpē diemžēl nekaitēs tikai tās, kuras nav iekrāsojusi negatīvā enerģētika. Tā ka no visa, kas reiz piederējis svešai apziņai, vingrinājumu izpildes laikā vajadzēs atteikties.

Kāpēc? Domāju, jūs to jau labi saprotat. Lieta tā, ka mums tagad piemīt paaugstināts jutīgums un tāpēc ir lielas iespējas sajust to programmu un nodomu paliekas, kas saglabājušās gaļas produktos. Šī enerģētika mums vairs nevar kaitēt gluži vienkārši tāpēc, ka mūsu spēki ir daudz pārāki par parasta cilvēka spēkiem. Taču tas nenozīmē, ka mūsu apziņa spēj laikus uztvert un padarīt nekaitīgas svešas enerģētikas drumslas. Visticamāk, ka tā var kļūdaini uzskatīt šīs drumslas par savām pašas un pieņemt izpildei. Parastajā stāvoklī mums tas nav bīstami, jo galu galā mūsu zemapziņa par savas darbības moduļiem bieži izmanto ne mazāk graujošas konstrukcijas, bet savas energoinformatīvās struktūras pārveides procesā un laikā, kad tiek izdarītas manipulācijas ar punktu "Es esmu", viss ir pilnīgi citādi.

Kas zina, kādas vīzijas parādījās dzīvnieka smadzenēs, pirms nolaidās priekškars? Varam iedomāties, ka tās bija gan sāpes, gan šausmas, gan kontakta sajūta ar viņpasaulīgo… Un šos fragmentus mūsu apziņa var iemantot, pārvietojot sajūtu "Es esmu". Un, protams, tad šī sajūta pārvietosies mums ne visai labvēlīgā virzienā. Sāpes un šausmas — tie ir tikai ziediņi, bet, lūk, kontakta sajūta ar viņpasaulīgo…

Tā ir visbīstamākā sajūta! Punkta "Es esmu" pārvietošanos šajā virzienā tradicionālajā ekstra- sensorikā sauc par "pieslēgšanos kapam". Tas ir vissmagākais bojājums, kas prasa rūpīgu darbu tā likvidēšanā, bet pats nepatīkamākais šajā lietā ir tas, ka to ļoti grūti diagnosticēt. Un, ja mūsu apziņa uzskatījusi programmu par savu, tad varat nešaubīties — apziņai pilnīgi pietiks spēka izveidot šādu "pieslēgumu".

Tātad, ja jūs neesat pats sev ienaidnieks, tad ceturtās pakāpes apgūšanas laikā, kad vajadzīga maksimāli tīra apziņa, nelietojiet uzturā gaļu. Pēc tam, kad jūs vairs nebūsit jutīgs pret svešām programmām, — lūdzu. Bet ne tad, kad esat pievērsies šīs pakāpes apgūšanai.

Un pēdējais, ko bieži neievēro cilvēki, kuri tiecas pēc apziņas tīrības, — tā ir tālrāde. Saprotiet: jo pievilcīgāks ir masu informācijas līdzeklis Jo stiprāk tas iedarbojas uz apziņu! Tāpēc jau tas arī ir tik pievilcīgs!

Bet mūsu sabiedrības dzīve ir tik tāla no ideāla, cik vien tas vispār iespējams. Jo praktiski viss, no kā sastāv mūsu jaunākās ziņas, ir vai nu slepkavības, vai vardarbība, vai meli, vai politiķu viltība un naids. Pat sportu un kultūru tagad caurauž konjunktūras tendences, konkurence un krāpšana. Tā ka, šķiet, vienīgais raidījums, kas saglabājis maksimālu tīrību un patiesumu, ir laika prognoze.

Un mēs, skatoties televīzijas raidījumus, saņemam pilnu šīs zombējošās indes lādiņu tieši apziņā, pat zemapziņā, ja esam nedaudz iegrimuši savās domās. Bet reklāma, kas tieši inducē mūsos slimības? "Jums ir grēmas?", "Ko darīt, ja sāp galva?", "Sāpes mugurā…" Tā, dāmas un kungi, ir vistīrākā iedvesma, kas vērsta uz to, lai cilvēks tomēr saslimtu un būtu spiests tērēt naudu kārtējam brīnumlīdzeklim.

Pat klasika tālrādē nav nemaz tik droša, jo tā operē ar ļoti stipriem zemapziņas tēliem, kas dziļi iespiežas dvēselē.

Lai teiktais nebūtu kaili apgalvojumi, pastāstīšu, kas atgadījās pirms kādiem pieciem gadiem ar vienu no maniem skolniekiem, kurš dzīvo Sankt- pēterburgā. Šis cilvēks tolaik apguva TEIA sistēmas ceturto pakāpi, viņam bija lieliska enerģētika, jo viņš arī agrāk bija nodarbojies ar ekstrasensoriku. īsāk runājot, spēka un spēju koncentrēties viņam bija pārpārēm. Kad viņš stājās pie TEIA sistēmas ceturtās pakāpes apgūšanas, tālrādē sāka demonstrēt lielisku padomju laika filmu — "Skrējiens". Spēcīga filma, ar varenu enerģētiku. Tikai diez vai tās pamatā ir silti, romantiski tēli.

Audzēknis apguva ceturto pakāpi, un viss bija normāli… kamēr viņš nesāka dzert un nodoties uzdzīvei. Paldies Dievam, ka mēs laikus reaģējām, tas ir, paguvām, pirms slimība — alkoholisms — paņēma viņu savā varā. Un mums tas nenācās viegli. Izrādījās, ka, skatoties filmu, viņš pirmo reizi sapratis, ka būtībā nožēlojamā rupjā zaldāta Carnotas tēls ir daudz traģiskāks nekā asiņainā Hludova tēls. Carnotas pašsa- graušanas programma, kas lieliski atainota filmā, bija iekļuvusi viņa zemapziņā, uztverta kā savējā un ņemta vērā kā viens no faktoriem punkta "Es esmu" pārvietošanā. Rezultātā cilvēks gandrīz aizgāja bojā, jo viņu nospieda neremdināmas skumjas un tieksme uz izlaidīgu uzdzīvi. Sergejam bija pietiekami daudz spēka, lai pamatīgi sevi pārprogrammētu.

Secinājums no tā visa ir viens: kad jūs apgūstat TEIA sistēmas ceturto pakāpi (it īpaši 1. un 3. soli), labāk tālrādi neskatieties. Lasiet lirisku grāmatu vai klausieties mūziku. Ja nu tomēr nekādi nevarat iztikt bez zilā ekrāna, tad ļoti rūpīgi izvēlieties pārraides: vismazāk bīstamas ir zīmētās multfilmas, pārraides par dzīvniekiem, par dabu un vecās, labi pazīstamās filmas, kurās nav karu un asiņu. Tās ir nevis "spēcīgās", bet gan mierīgās un patīkamās filmas.

Šiem ierobežojumiem nav mistiska vai reliģioza rakstura. Tie balstās tikai uz tāda cilvēka veselo saprātu, kurš nevēlas kaitēt pats sev.

Sevis paša labā, lūdzu, ievērojiet manus brīdinājumus! Pret TEIA sistēmas ceturtās pakāpes apgūšanu izturieties ļoti nopietni.

Tas tad arī ir viss. Mums vēl tikai mazliet jāparunā par pēdējo, piekto TEIA sistēmas pakāpi — tai veidā, kādu to radīja mūsu grupa. Protams, izstrādnes bija daudz plašākas un tām ir daudz blakus atzarojumu — piemēram, enerģētiski saistītu grupu veidošanas tehnikas vai telepātiskās saziņas prakse, taču pamat- pakāpes TEIA sistēmā ir tikai piecas. Ar ceturto jūs jau iepazināties.

NOBEIGUMS

Mani dārgie lasītāji! Drīz jūs būsit apguvuši visu TEIA sistēmu, tālākas energoinformatīvās attīstības sistēmu.

Es domāju, ka šī sistēma mūsu laikā daudziem cilvēkiem kļūs par cerības staru mūs aptverošajā vispārējā tumsā, bet nekādi negaidīju, ka tik daudzi lasītāji tik ātri gūs praktiskus rezultātus. Grāmata taču ir un paliek grāmata, bet mācīšanās klātienē ir daudz labāka, arī efektivitāte ir simtprocentīga. Bet mani lasītāji pārspēja vispārdrošākās cerības. Paldies Dievam!

Praktiski visiem, kuri patstāvīgi nodarbojās pēc pirmās grāmatas, notikušas pārmaiņas liktenī un ģimenes apstākļos. Mainījušās attiecības darbā. Paaugstinājusies efektivitāte, pieaugusi neatkarība… Es jūs apsveicu! Tas ir vareni — jūs taču ejat patstāvīga progresa ceļu tādā sarežģītā nozarē kā energo- informātika.

Tai pašā laikā—tam es pievērsu uzmanību, lasot jūsu vēstules, — pirmās pakāpes apvalks, kas veidots pēc grāmatā sniegtajiem norādījumiem, ne vienmēr ir tik stiprs, kā gribētos. Bet šis apvalks ir ļoti nozīmīgs — tā taču ir jūsu aizsardzība no energoinformatīvajiem parazītiem un enerģētiskajiem triecieniem. Bet tas ir trenēšanās jautājums. Starp citu, ja arī apvalks nav pietiekami stiprs, jūs varat to ievērojami pastiprināt, pārejot uz centrālo plūsmu paaugstinātu līmeni. Bet, ja ir grūtības, šādā gadījumā tomēr iesaku klātienes mācības. Kaut vai tāpēc, ka tās ir daudz ātrākas un efektīvākas, jo energoinformatīvais progress, ja tas reiz sācies, ir neatgriezenisks — un vajag tikai vienreiz sajust, piemēram, auru, lai jūs nostātos uz šā jaunā ceļa.

Analizējot jūsu vēstules, es nevaru nepieskarties vēl kādai problēmai. Man vēlreiz jāuzsver, ka tiem cilvēkiem, kuri tika speciāli apmācīti TEIA sistēmas pasniegšanai, ir apliecības, kuras parakstījis mans pārstāvis. Ja kāds, tikai izlasījis grāmatu, pats uz savu roku gribēs izmēģināt spēkus pasniedzēja darbā, viņš, nezinādams tēlu speciālo secību un nebūdams nodrošināts ar pasniedzējam nepieciešamajām īpašajām enerģētiskajām rezervēm, kas piemīt mūsu skolai, praktiski ir nevērtīgs. Turklāt viņš nepratīs pieslēgt apmācāmo TEIA enerģētiskajām rezervēm. Patstāvīgi pieslēgties šīm rezervēm nav iespējams. Mācīšanās pie šāda cilvēka nebūs efektīvāka par grāmatas izlasīšanu. Un tas — labākajā gadījumā. Sliktākajā gadījumā tas nesīs ļaunumu, kropļojot klausītāju enerģētiku un diskreditējot sistēmu. Tāpēc obligāti pārbaudiet savu pasniedzēju kvalifikāciju, jo no dažām vēstulēm kļuva skaidrs, ka sistēmu pasniedz autodidakti, kā rezultātā cilvēkiem rodas problēmas jau otrajā un trešajā pakāpē. Tad labāk mācieties pēc grāmatām.

Tagad par piekto pakāpi. Tā sniedz nedaudz teorijas un galvenokārt ir veltīta praksei. Kad esat apguvis ceturto pakāpi, tad, izejot jaunā enerģētiskajā un informatīvajā līmenī, jūs jau varat tieši sajust apjums esošās nedzīvās dabas likumsakarības, tas ir, sajust tā saucamās Pasaules Plūsmas. Kas tās ir? Visa mūsu pasaule ir dzīva, tā ir Visuma apziņas — to vai citu tās elementu — nesēja. Mēs salīdzinājumā ar mūs ieskaujošo Visumu esam bezgalīgi mazi. Tāpēc saskaņotie kosmiskie procesi, kas ir ārkārtīgi nozīmīgi, mums šķiet tikai varbūtības, proti, nejauši procesi.

Bet tas nebūt tā nav. Šiem procesiem ir savas likumsakarības, kaut arī tie neietver cilvēku vajadzības (no tā līmeņa, kurā pastāv šo procesu cēloņi, cilvēks ir tikpat nepamanāms kā amēba dīķi, skatoties no Mēness). Taču cilvēks ir apveltīts ar spējām saskatīt likumsakarības. Mēs varam tās sajust un atbilstoši uzvesties. Bet no varbūtīgiem notikumiem pasaulē ir atkarīgs viss! Un tas nebūt nav pārspīlējums. Pat tad, kad cilvēks, cenšoties visu paredzēt, kaut ko apzināti un nenovēršami dara savu iespēju robežās, piemēram, palaiž kosmisko raķeti, viņš ir atkarīgs no nejaušībām. Ceļā tai var gadīties meteorīts, var būt slikti laikapstākļi, var kaut kas nenostrādāt… Bet cilvēks tik un tā cenšas visu paredzēt, jo tāds ir viņa kopš vissenākajiem attīstības laikiem izstrādātais darbības veids. Ja varētu zināt, kas tieši traucēs… Un Pasaules Plūsmu tieša uztvere, to rakstura "izskaitļošana" tad arī ļauj to izdarīt.

Un ne tikai. Cilvēkam raksturīgas visdažādākās sajūtas, un to vidū ir ticības sajūta. Tā atšķiras no pārējām ar to, ka nav piesaistīta apkārtējās reālās pasaules objektiem. Un tas ir pareizi, jo ticība ir tas cilvēka Radošo Spēju mazumiņš, kas ļauj tieši iedarboties uz apkārtējās pasaules notikumiem. Tieši jaunrade taču ir spēja iemiesot pasaulē to, kā agrāk nav bijis. Šīs sajūtas izmantošana ļauj cilvēkam pašam vadīt notikumus, izraisot pasaulē sev vajadzīgo. Šī prakse prasa ievērojamu koncentrēšanos un iekšējo pilnību. Un tieši tas raksturīgs cilvēkiem, kuri apguvuši TEIA sistēmas četras pakāpes. Ietekmēt pasauli ar nelielu gribas piepūli ir ļoti vienkārši. Šādu iespēju paver piektā pakāpe.

Es apsveicu jūs ar to, ka ejat progresa ceļu. Paldies par to, ka jūs rādāt pareizo ceļu citiem. Dvēseles un apziņas evolūcija — lūk, kas glābs cilvēci. Paldies jums.

Uz redzēšanos!

SATURS

NOVĒLĒJUMS LASĪTĀJAM………………………….. 3

PRIEKŠVĀRDS………………………………………………. 5

IEVADS………………………………………………………….. 8

No dvēseles nostiprināšanas —

uz patiesu garīgumu…………………………………. 8

1. NODAĻA. BRIEDUMA NENOVĒRŠAMĪBA… 22

Trīs pakāpieni pretī brīvībai………………….. 22

Evolūcija — tas ir barjerskrējiens…………… 33

2.  NODAĻA. JAUNAIS EVOLŪCIJASPOSMS— JAUNA TEIA PAKĀPE 43

Kas ir dvēsele?……………………………………….. 43

Dzīve pēc nāves — tā ir realitāte……………. 53

3.  NODALA. DARBĪBAS PLĀNS:

TRĪS SOĻI, KAS MUMS JĀSPER…………………. 64

1. solis. Dvēseles apzināšanās.

Apziņas apgarošana………………………….. 65

2. solis. Apziņas sazarošana…………………… 67

3. solis. Apziņas, ēteriskā ķermeņa

un dvēseles apvienošana……………………. 69

4.  NODAĻA. DVĒSELES APZINĀŠANĀS. APZIŅAS APGAROŠANA 72

Dvēseles sajušana — atslēga

dzīvei un jaunradei…………………………………. 72

1. a solis. Pamatsajūtas "Es esmu"

iegūšana……………………………………………… 73

1. b solis. Apzināta sajūtas "Es esmu"

pārvietošana……………………………………….. 75

Paredzēt nākotni? Tas ir tik viegli…………….. 82

1. c solis. Apziņas pārvietošana

pagātnē un nākotnē……………………………… 82

Par radītāju var kļūt katrs………………………… 87

1. d solis. Punkta "Es esmu"pārvietošana, aizturot elpu 90

5.  NODAĻA. APZIŅAS SAZAROŠANA……… 96

Sajūtas — mūsu apziņas enerģija………………. 96

6.  NODAĻA. DZIĻA APZIŅAS, ĒTERISKĀ ĶERMEŅA UN DVĒSELES APVIENOŠANA ! 111

Veselums — īstenais ceļš pie sevis………….. 111

3. a solis. Centrālo plūsmu sajušana

ēteriskajā ķermenī……………………………… 114

3. b solis. Ēteriskā ķermeņa apzināta

saslēgšana ar galējām čakrām………….. 117

3. c solis. Sajūtas "Es esmu"pārvietošana uz galējām čakrām un tās nostiprināšana 122

7.  NODAĻA. DAŽI IEROBEŽOJUMI, KAS NODROŠINA TĪRĪBU 134

NOBEIGUMS………………………………………….. 141

dziednieks un

DZĪVE

JŪSU CEĻVEDIS HARMONISKAI DZĪVEI

IZNĀK DIVAS REIZES MĒNESĪ. PAREDZĒTS IKVIENAM (neatkarīgi no profesijas, dzimuma un vecuma), KAS INTERESĒJAS PAR DZIEDNIECĪBU UN VESELĪGU DZĪVESVEIDU

Ceļvedis palīdzēs apjaust un ievērot Kosmosa likumus,

izprast dabu un prasmīgi izmantot augus,

sniegs derīgus padomus dārzkopībā, kulinārijā, pašatvese|ošanā,

piedāvās horoskopus un krustvārdu miklas,

interesantas idejas rokdarbniecēm

DZIEDNIEKS un DZĪVE - TAS NOZĪMĒ MAZLIET NOSLĒPUMAINĪBAS UN MAZUET APCERES, MAZUET PRAKTISKUMA UN REIZĒ MAZUET IZKLAIDES

Izdevums nopērkams Preses apvienības kioskos un Latvijas pasta nodalās, bet abonējams - abonēšanas centrā Diena un dziednieks un dzīve redakcijā

Formāts 84x108/32. Apgāds «Vieda», Rīgā, Lubānas ielā 6-4, LV 1019.

Reģ. apl. Nr. 010300001. Iespiesta SIA «Tipogrāfija Ogrē», Ogrē, Brīvības ielā 31, LV 5001.

Content

Veriščagins Dmitrijs Briedums

DMITRIJS VERIŠČAGINS BRIEDUMS

PRIEKŠVĀRDS

IEVADS

1. NODAĻA BRIEDUMA NENOVĒRŠAMĪBA

2. NODAĻA JAUNAIS EVOLŪCIJAS POSMS — JAUNA TEIA PAKĀPE Kas ir dvēsele?

3. NODALA DARBĪBAS PLĀNS: TRĪS SOĻI, KAS MUMS JĀSPER

4. NODALA DVĒSELES APZINĀŠANĀS. APZIŅAS APGAROŠANA

5. NODAĻA APZIŅAS SAZAROŠANA

6. NODAĻA DZIĻA APZIŅAS, ĒTERISKĀ ĶERMEŅA UN DVĒSELES APVIENOŠANA

7. NODAĻA DAŽI IEROBEŽOJUMI, KAS NODROŠINA TĪRĪBU

NOBEIGUMS

SATURS

dziednieks un DZĪVE