Millere-Kainca Elfrīda

Šteingašnere Beatrise

Ceļš uz atveseļošanos

Elfrīda Millere - Kainca

Beatrise Šteingašnere

Ceļš uz atveseļošanos

PRIEKŠVĀRDS

Šī grāmata ir savdabīgs «leksikons», kurā aprakstītas visvairāk izplatītās slimības un to dziļākie cēloņi, kā arī izskaidrota slimību ārstēšana.

Jau kopš gadu tūkstošiem cilvēki pūlas izzināt slimību dabu, lai atrastu to dažādos cēloņus. Aizvēsturiskos laikos slimības vēl bija dievu vai dēmonu uzliktais sods, antīkajā senatnē (Grieķija, Roma) vienmēr noderīgā dabas filozofija tās skaidroja ar nekārtību cilvēka prātā; viduslaikos ar tām saprata pārvērtības, ko radījušas novirzes no Dieva noteiktās kārtības. Mūsdienās ar slimību saprot šūnu darbību nenormālu apstākļu ietekmē. Arī šodien tiek sniegti galvenokārt simpto-mātiski skaidrojumi.

Tomēr ir loti svarīgi noskaidrot slimību dziļākos un patiesos cēloņus: visām slimībām līdz pat 90% ir dvēseliska izcelsme. Tās pauž galvenokārt neapzinātus pārkāpumus pret dabas likumiem. Šīs grāmatas mērķis-noskaidrot precīzas sakarības starp dvēseles trūkumiem un slimībām, kuras tie izraisa. Turklāt iepriekš ir jāapraksta vairāki pamatprincipi.

Šajā grāmatā atradīsiet skaidrojumu, kādā veidā slimības kopējā aina vai atsevišķi slimības simptomi ļauj izdarīt secinājumus par atbilstošiem rakstura trūkumiem. Tikai tādējādi ir 'iespējams noskaidrot slimības īsto cēloni.

Mēs norādīsim arī uz to, ka simptomos, tāpat kā dvēseliskajos iemeslos, vērojamas individuālās atšķirības. To pamatojums ir cilvēka personības daudzpusība. Rakstura īpašības ir izteiktas dažādā mērā, tāpēc ari tām ir atšķirīga iedarbība uz atsevišķu cilvēku izturēšanos. Tādēļ šī grāmata nav domāta kā terapijas aizstājēja - it īpaši smagu slimību gadījumos. Drīzāk tā kalpos kā palīglīdzeklis, kurš dos iespēju sameklēt slimības īsto cēloni, lai gūtu kaut ko pozitīvu arī no savas slimības.

1.

DZĪVES JĒGA - SLIMĪBU JĒGA

Cilvēks atšķiras no visām pārējām dzīvajām būtnēm uz šīs planētas pirmām kārtām ar spēju domāt. Ar šīs tīri garīgās enerģijas palīdzību viņam ir iespējams iepazīt ne tikai fiziskos, bet arī garīgos Universa likumus, tos studēt un pēc tam saskaņā ar tiem rīkoties.

Tieši šķietami negatīvais šo likumsakarību aspekts izpaužas ciešanu un slimību formā vai arī - labākajā gadījumā - to pārveido, sniedzot atziņas par slimību jēgu. Tikai tie cilvēki, kuri atrod iepriecinošo vai sarūgtinošo notikumu cēloņus, spēj labāk izprast arī savu dzīves ceļu un maina izturēšanos, lai dzīvotu harmonijā ar Universu un tā likumiem. Būt harmonijā nozīmē būt veselam, laimīgam un dzīvot ilgāku laiku saskaņā ar sevi, ignorējot nelabvēlīgos apstākļus. Šī harmonija un iekšējais līdzsvars daudziem cilvēkiem šķiet gandrīz neaizsniedzams mērķis, tomēr tas ir iespējams.

Tā kā cilvēkiem trūkst zināšanu par kosmiskajām likumsakarībām, tikai retos gadījumos viņi saskata ciešo savijumu starp personiskajiem piedzīvojumiem un Universa plānu. Notikumos viņi redz kaut kādu sagadīšanos un runā par «laimi», ja gadās notikums, kurš no viņu viedokļa ir pozitīvs, vai arī par «neveiksmi», ja rezultāts ir negatīvs. Alberts Šveicers uz jautājumu, vai pastāv sagadīšanās, reiz atbildēja: «Gadījums ir tad, ja Dievs ar mums sarunājas inkognito!»

Kas gan mūsu dzīvē nosaka šo sagadīšanos^

Universs ir pakļauts precīzam kārtības principam, kurš regulē pilnīgi visu. Šis princips arī izšķir,; kas notiek pareizi un kas notiek nepareizi.

Kārtības principu pārstāv divas varas. No vienas puses -objektīvā vara, dabas likumi, kuri darbojas automātiski. Tie sevī ietver kā fizikas likumus (piemēram, gravitāciju), tā arī garīgos likumus (piemēram: «Kas otram bedri rok, pats tajā iekrīt!»). Pretējā pusē stāv =subjektīvs spēks, proti, Dievs, kurš spējīgs iedarboties uz dvēseles esamību pavisam individuāli. Tā ir vara, kas domā un darbojas subjektīvi. Abas šīs varas ir vienotas.

Vienkāršības labad turpmākā izklāstā šī vienotība tiks apzīmēta galvenokārt ar vārdkopu «dabas likumi».

Ikvienam notikumam šajā pasaulē un Universā ir sava jēga, to reģistrē, kontrolē un regulē dabas likumi. Universālās zināšanas ir uzkrātas centralizēti - kā datorā. Šajā informācijas tīklā visas sastāvdaļas ir citas ar citu saistītas. Pateicoties intuīcijai, ar šo tīklu ir savienots arī ikkatrs atsevišķs cilvēks.

Kopš gadu tūkstošiem cilvēki cenšas piešķirt savai dzīvei dziļāku jēgu. Jau senajiem filozofiem bija zināms, ka dzīves jēgu vieglāk ir atrast, iepazīstot pašiem sevi un mācoties pazīt noteiktas likumsakarības.

1. att. Ikviens cilvēks ir vienots ar dabas likumiem un Dievu. Jebkurš lēmums rada atbilstošas sekas.

Viens no svarīgākajiem Universa likumiem ir pastāvīgas attīstības process, esošo vērtību progresējoša, nepārtraukta uzlabošana. Jebkura apstāšanās ir solis atpakaļ, jo Kosmoss (vai Universs) ir pakļauts nemitīgam pilnveidošanās procesam, nepārtrauktai attīstībai. Lai progress Universā gūtu labus rezultātus un visi procesi attīstītos uz Pozitīvo un Labo, tika radītas dvēseles. Dvēsele ir cilvēka garīgā daļa - pretstatā ķermenim, kurš pārstāv materiālo daļu (precīzāku skaidrojumu sk. nodaļā «Cilvēka dvēsele»). Visam ir jāattīstās uz Pozitīvo un Labo.

Dzīves jēga ir pastāvīga personības attīstība.

Ja esam gatavi doties pa šo ceļu, tad mūsu pūles tiks atalgotas ar interesantu un iepriecinošu dzīvi. Vienlaikus mēs apzināsimies svarīgo likumu, proti, universālais galamērķis vienmēr ir kaut kas pozitīvs. Mēs arvien no jauna pieredzēsim, ka ikviena šķietami negatīva parādība arvien kristalizējas par pozitīvu gala iznākumu.

Dvēsele ar brīvās gribas palīdzību (sk. «Brīvā griba» nodaļā «Ar enerģiju var darīt visu») iegūst brīvu izvēli - vai nu veicināt šo attīstības procesu, vai arī no tā atteikties. Pilnveidošanās ir ilgtermiņa mērķis. Nebūdama absolūts jēdziens, tā prasa pastāvīgu attīstību. Šajā ziņā lielu palīdzību sniedz mūsu ikdienas dzīve, ja mēs to uzskatām par skolu. Tas nozīmē, ka mums kā skolēniem jāmācās no pozitīvajiem un negatīvajiem notikumiem, gūstot pieredzi un pārveidojot savu izturēšanos atbilstoši jaunajām zināšanām. Mūsu mērķis ir uzlabot rakstura īpašības (sk. «Rakstura īpašības» nodaļā «Cilvēka dvēsele»). Tas nozīmē, ka vajag iznīdēt trūkumus un veicināt pozitīvo īpašību attīstību.

Tādēļ mums jānokārto ikdienas pārbaudījumi, no kuriem varam mācīties. Piemēram, mums jāizšķiras, vai nodot policijā atrastu kabatas portfeli, vai arī to paturēt sev.

Ja mēs izlemsim būt godīgi, dabas likumi mūs «atalgos», tātad tiks dots apstiprinājums tam, ka mūsu izvēle bijusi pareiza. Šis apstiprinājums varētu, piemēram, izpausties tādā formā, ka jūs atradīsiet ilgi meklētu preci par piemērotu cenu vai saņemsiet vilinošu pasūtījumu no kādas firmas. Atalgojumu iespējams saņemt arī tīras sirdsapziņas formā.

Ja kabatas portfeli negodīgi piesavināsieties, jūs varat rēķināties ar lieliem zaudējumiem, piemēram, sabojāsies mājsaimniecības ierīce vai auto, kas prasīs lielus remonta izdevumus.

(Ja kaut kas sabojājas, negadījumam iespējami arī citi cēloņi, vienmēr ir nepieciešams meklēt individuālu skaidrojumu.)

Katru dienu mums jāpieņem izšķiroši lēmumi, piemēram,

• vai es savlaikus izeju no mājas uz satikšanos vai arī cenšos vēl pirms tam kaut ko nokārtot, un tādēļ arī beigās nokavēju;

• vai, cerībā uz lielu pasūtinājumu, es godīgi nosaku piegādes termiņu vai arī apsolu datumu, kuru nevaru ievērot pat tādā gadījumā, ja strādāju ar vislielāko piespiešanos;

• vai es nolemju ēst kaut ko veselīgu vai arī «izņēmuma kārtā» apēdu kaut ko veselībai kaitīgu;

• vai es - pretēji iekšējai izjūtai - pieņemu ielūgumu vai arī laipni atsakos«?-

Te jāpiebilst, ka, izšķiroties par nepareizo variantu, pēc tam ir svarīgi sev piedot, kā arī just vēlēšanos nākamajā reizē rīkoties pareizāk. Mūsu ikdienas skola sastāv no daudziem pārbaudījumiem, kurus mums uzliek dabas likumi. Ar šo pārbaudījumu palīdzību mēs varam soli pa solim uzlabot savas rakstura īpašības. Ikvienam no mums ikdienas skola ir pavisam individuāla, tā pieskaņota mūsu attīstības pakāpei un trūkumiem. Mums nenākas kārtot tādus pārbaudījumus, ar kuriem mēs nevarētu tikt galā, kaut arī reizēm mums uzliktie pārbaudījumi šķiet ļoti grūti.

Izvēles gadījumā mums rodas dažādas risinājuma iespējas. Mēs saņemam domu ierosmes no dabas likumiem (sk. arī nodaļu «Intuīcijas kāpināšana»). Tās izraisa mūsos pārdomu procesu, kas tuvina izšķirošo lēmumu.

Ir dažada veida domu ierosmes.

• Kārdinājumi, piemēram: Vai es pieņemšu darbu, kur varēšu nopelnīt ļoti daudz naudas, taču zaudēšu izaugsmes iespējas«?-

• Brīdinājumi, piemēram: Braucot uz iepazīšanās pārrunām, es «nejauši» ciešu autoavārijā. Mums jāņem vērā šie brīdinājumi, lai novērstu vēlākās negatīvās sekas.

• Atalgojumi, piemēram: Vai es varu izvēlēties citu darbu, kur sākumā nenopelnīšu tik daudz naudas, bet kurā būs teicamas turpmākās izaugsmes iespējas«?-

Ar intuīcijas starpniecību mēs iegūstam «tiešu» savienojumu ar dabas likumiem, kuri dod mums iespēju atrast labāko risinājumu (piemēram, labāku darbu). Galvenais mērķis -arvien pamatīgāk iepazīt savu intuīciju un to attīstīt. Mūsu sajūtas parasti dod īstos norādījumus, un vienmēr jācenšas pievērst tām uzmanību. Piemēram, ja iepazīstamies ar kādu cilvēku, jau sākumā sajūtam simpātijas vai antipātijas.

Meklējot pareizo risinājumu, lielu palīdzību sniedz vēlēšanās kalpot Pareizajam (no dabas likumu viedokļa). Tāpēc jācenšas būt atvērtiem un pozitīvi ziņkārīgiem, lai izzinātu sakarības, ko pārdzīvojam mācību procesā.

Ja ejam caur dzīvi ar vaļējām acīm, t. i., apzināti un koncentrēti, pat visniecīgākie notikumi kļūst aizraujoši un pamācoši. Jo visam ir sava jēga, kas palīdz mūsu attīstībā.

Slimības ka dzīves skola

Slimības nav domātas, lai mocītu cilvēkus. Slimībām nav šāda pašmērķa. Tās ir domātas kā brīdinājuma signāli un palīdzība. Tās ir aicinājums pievērst cilvēku uzmanību viņu kļūdām un trūkumiem, kuri traucē attīstību.

Slimība ir aicinājums pārbaudīt un koriģēt mūsu izturēšanos. Cilvēki, kuri rīkojas šādā veidā, iegūst spējas arvien vairāk rūpēties par savu veselību. Toties personas, kuras vēlas savu slimību pēc iespējas ātri likvidēt ar kaut kādiem drastiskiem līdzekļiem (t. sk. bieži vien ar indēm), drīz zaudē interesi par savu veselību un arvien mazāk saudzē savu ķermeni. Slimību izraisa tāda personiskā izvēle, kura nav saskaņā ar dabas likumiem. Slimības pierāda, ka ilgāku laiku atstāts novārtā darbs ar noteiktiem rakstura trūkumiem. Liela nozīme ir izpratnei, ka slimības domātas kā palīdzība, un mums jācenšas būt pateicīgiem par šo palīdzību.

Daudzi vēža slimnieki pēc tam, kad atkal izveseļojušies, apgalvo, ka viņi ir pateicīgi par savu slimību. Tā ir novedusi pie ārkārtīgi lieliem pārkārtojumiem, tādēļ pacienti tagad skatās uz dzīvi pavisam citādi. Taču vissvarīgākais un skaistākais ir fakts, ka viņiem radusies iespēja nostāties uz garīgā ceļa, pārdomāt, kāda ir dzīves jēga, kāpēc mēs esam šajā pasaulē un kādā veidā mēs varam sevi pilnveidot - gan dvēseliski, gan garīgi. Turklāt slimības sniedz izšķirošu pieredzi, kura ārkārtīgi palīdz mūsu attīstībai.

Reizēm slimību var salīdzināt ar mīļu draugu, kas stāv pie namdurvīm ar ziedu pušķi rokās. Vai gan mēs dzīsim projām draugu, kam rokās ziedu pušķis^ Tieši tā rīkojas cilvēki, kuri

mēģina slimību vienkārši «nogrūst no ceļa», lietojot indi, tātad kaut ko negatīvu. Tas nav atrisinājums. Uzskatīt slimību par ziedu pušķi sākumā nav nemaz tik viegli, taču slimība tiešām ir domāta kā palīdzība, tā ir labākā iespēja pamanīt dvēseles vājības, lai vēlāk ar tām kārtīgi strādātu. Vienlaikus tiek stiprināts dvēseles talants - vēlēšanās saglabāt savu ķermeni veselu.

Pastāv precīzas likumsakarības, kuras katru dienu un katru stundu rūpējas par mūsu attīstību, nosakot, kas notiek pareizi un kas notiek nepareizi. Visi šie likumi ir dabas likumi, kuru pamatā ir cēloņu un seku likums: «Ko sēsi, to pļausi!» Ja neņem vērā šo pamatlikumu, tad sasniegt augstākās attīstības pakāpes nav iespējams.

Jebkura rīcība rada sekas. Ja rīkojamies «pareizi» - saskaņā ar dabas likumiem -, varam sagaidīt atbilstošas - pozitīvas sekas. Ja turpretī izvēles pamatā ir «nepareizi» motīvi, tad, bez šaubām, varam rēķināties ar negatīvām konsekvencēm.

Z. att. Viss ir pakļauts cēloņu un seku likumam.

Iepriekš minētā atziņa dod iespēju ikvienu slimību vērtēt kā sekas, t. i., uzskatīt to par palīdzību, kas norāda uz kļūdām attiecīgās personas rīcībā. Taču šoreiz «mācību process» paredzēts ne tikai slimniekiem, bet daudzos gadījumos arī viņu piederīgajiem. Visas smagās slimības vai nelaimes gadījumi gandrīz vienmēr ir domātas kā pārbaudījumi un mācību stundas apkārtējiem. Veselības pamats ir harmonija ar dabas likumiem. Disharmonija, tātad dzīve pretēji dabas likumiem, rada slimības, nelaimes gadījumus vai citas krīzes un šķēršļus, kuri kalpo vienīgi tādam nolūkam, lai mēs izvēlētos labāko ceļu - rūpētos par sevis pilnveidošanu.

Vienmēr vajag jautāt: «Ko īsti šī slimība man vēlas pateikti Ko man vajadzētu sevī pārveidoti» Uzlabojumus vienmēr ievada pārvērtības. Kas paliek, stāvot uz vietas, tas slīd atpakaļ. Jebkura apstāšanās ir lejupslīde - tas ir svarīgs enerģijas likums.

Šis dabas pamatlikums paredz, ka tikai tas var pastāvēt mūžīgi, kurš attīstās. Tādēļ mēs varam iztēloties visu Universu kā traucošu vilcienu. Visi, kas vēlas tajā braukt, mūžīgi paliek šajā vilcienā. Toties tie, kuri izkāpj, arvien vairāk attālinās no vilciena, t. i., krīt atpakaļ.

Slimību cēloņi

Jebkurš mūsu dvēseles trūkums, ja vien tas netiek novērsts vai vismaz pārveidots, noved pie enerģijas zudumiem. No tiem ļoti spēcīgi cieš arī nervi un smadzenes, kuras ir ķermeņa sakaru un vadības sistēma. Seko nelabvēlīga ietekme uz imūn-

sistēmu, tās darbības traucējumi, pat sabrukums. Beidzot rodas organiskās slimības.

Piemēram, cilvēks, kuram pilnīgi vai lielā mērā pietrūkst drosmes, var iemantot kuņģa čūlu. Lai atgūtu veselību, pacientam vispirms jāapzinās sava rakstura trūkumi un ar tiem atbilstoši jāstrādā, lai atkal dzīvotu harmonijā ar dabas likumiem.

Izveseļošanos (sekas) var panākt atbilstoši cēloņu un seku likumam, ja strādājam ar saviem trūkumiem (cēloņi)

(sk. 2. att.).

Ar trūkumiem mēs saprotam noteiktu rakstura īpašību deficītu (sk. «Rakstura īpašības» nodaļā «Cilvēka dvēsele»). Galvenais nelaimju cēlonis, t. i., visu slimību sakne, ir stūrgalvība (nevēlēšanās sevi pārveidot), kā arī tās radītās sekas - negodīgums. Ar negodīgumu saprotam gan negodīgu

3. att. Dvēseles trūkumi noved pie nervu sistēmas un smadzeņu, kā ari imūnsistēmas traucējumiem, līdz beidzot rodas organiskā slimība.

nostāju, gan arī negodīgu izturēšanos. Piemēram, cilvēks nevēlas pats sev atzīties, ka viņam piemīt kaut kādi trūkumi, ar kuriem jātiek galā. Viņš nav godīgs pats pret sevi.

\ Tiklab stūrgalvība, kā arī negodīgums attiecas uz cilvēka pamattrūkumiem - slinkumu un kūtrību. Ja kāds ir slinks, viņš vienlaikus cieš arī no stūrgalvības un nav gatavs sevi pārveidot. Precīzas sakarības starp dažādiem trūkumiem un noteiktām slimībām tiks vēlreiz pārrunātas un sīki aprakstītas nodaļā «Slimības - to simptomātika un cēloņi».

Ja vēlamies tikt vaļā no slimības, neuzzinot tās cēloņus, mēs nevaram panākt reālu izveseļošanos.

Ļoti svarīgi vienmer ir atcerēties, ka visām slimībām līdz pat 90 procentiem ir garīgi cēloņi.

Ja vēlamies kļūt atkal veseli, mums jānoskaidro slimību garīgie cēloņi un atbilstoši jārīkojas. Vajadzīgos pārveidojumus varēsim izdarīt, ņemot palīgā pašdisciplīnu un izturību. Pārējie priekšnoteikumi ir pārkārtojumi mūsu uzturā un imūnsis-tēmas nostiprināšana. Tomēr vissvarīgākā ir spēcīga un patiesa vēlēšanās ilgstoši pārvarēt slimību.

Principā visas slimības ir ārstējamas - sliktākajā gadījumā ir «neārstējami» cilvēki. Tie ir cilvēki, kuri negrib sevi pārveidot vai pilnveidot.

Pastāv vairāki izņēmumi.

• Nelaimes gadījumi, kad smadzeņu bojājumu, roku vai kāju amputācijas dēļ zaudējumus vairs nevar vērst par labu.

Tomēr ir novērots, ka vienmēr pirms notikuma bijuši neskaitāmi brīdinājumi, kuri nav ņemti vērā.

Tikai viens piemērs. Kāds semināra dalībnieks brauca pārāk ātri (180 km/st.) pa autoceļu (dabas apstākļi «atļauj» tikai ātrumu līdz 130 km/st., vienīgais izņēmums -apdzenot). Piepeši satiksmes negadījuma dēļ viņš nokļuva t. s. «korķī». Kādas jaunas sievietes auto, centrbēdzes spēka dzīts, pagriezienā bija noskrējis no braucamās daļas. Pēc tam šis vīrs brauca tālāk - tikai ar ātrumu 120 km stundā. Viņš uzskatīja šo autokatastrofu par brīdinājumu, ja viņš šādus brīdinājumus neievērotu, arvien biežāk rastos varbūtība, ka viņš pats kļūtu par satiksmes negadījuma upuri.

• Sevišķi vajadzētu ievērot t. s. veselības krīzes. Šīs krīzes, īpaši sākumā, ir pozitīva reakcija, lai atindētu organismu un ieviestu izmaiņas uzturā. Līdz ar to mūsu ķermenim tiek dota iespēja atbrīvoties no indēm un atkritum-vielām. Tātad smadzenēm un nervu sistēmai rodas iespēja labāk veikt savas funkcijas. Veselības krīze uzskatāma par atalgojumu. Tā ir attīrīšanās process, kuru nevajadzētu dēvēt par slimību. Veselības krīzēm pieskaitāmas gandrīz visas saaukstēšanās slimības, piemēram, gripa.

Veselības krīzes vērojamas cilvēkiem, kuri vēl nelieto pareizu uzturu vai arī kuri ir atkarīgi no kaut kādām grūti pārvaramām tieksmēm, piemēram, smēķēšanas. Šie cilvēki spiesti laiku pa laikam piedzīvot gripu, apsaldēšanos vai kādu citu veselības krīzi, lai ķermenis varētu izvadīt indes un atkri-tumvielas.

Mums jācenšas pastāvīgi pilnveidot savu personību un arvien vairāk dzīvot saskaņā ar dabas likumiem. Augstākais mērķis ir sasniegt pilnību. Tas ir mērķis, kam tuvojamies ļoti ilgā laika periodā, un tas mums vienmēr jātur acu priekšā. Skaidrs, ka šādu mērķi nav iespējams sasniegt dažos gados vai gadu desmitos. Mēs nedrīkstam arī gaidīt, ka mūsu turpmākā attīstība ies uz priekšu milzu soļiem. Daudz svarīgāk virzīties uz priekšu nelieliem solīšiem, toties nepārtraukti. Mazie soļi ir labi soļi, tie sniedz mums vajadzīgo enerģiju, lai varētu izturēt līdz galam. Mērķi, kuri nav pacelti pārmērīgos augstumos, ir vieglāk sasniedzami, un panākumi, kurus līdz ar to piedzīvojam, dod mums drosmi. Tādā veidā mēs varam novērst apstāšanos attīstībā. Apstāšanās nozīmē kritienu atpakaļ, jo nav iespējama statiska enerģijas forma. Vēl precīzāk tas izskaidrots nākamajā nodaļā «Ar enerģiju var darīt visu».

2 AR ENERĢIJU VAR DARĪT VISU

Pilnīgi viss Universs ir enerģija. Zeme kā materiāla planēta sastāv no materializētas enerģijas, tādēļ uz Zemes eksistē tādi paši enerģijas likumi kā Universā.

Kosmosā pastāv neskaitāmi vibrāciju veidi, kuri darbojas tiklab objektīvi (dabas likumi), kā arī subjektīvi (dvēseles). Objektīvo dabas likumu enerģiju var kāpināt - kvalitatīvi un kvantitatīvi. Svarīgi saprast, ka, neraugoties uz to, mūsu rīcībā nav neierobežotu Universā esošās enerģijas krājumu. Tātad ir būtiski attīstīt visaptverošu apziņu attiecībā pret dabā uzkrāto (elektrība, ūdens, benzīns u. c.), kā arī pret dvēseliski garīgo enerģiju. Tas nozīmē, ka ikviens atsevišķs cilvēks nes visaptverošu atbildību par visu cilvēci.

Pastāv likumsakarība, kas regulē enerģijas plūsmu. Dabas likumi ziedo ļoti daudz enerģijas, sniedzot mums ikdienas skolu, lai mēs nāktu saskarē ar noteiktiem gadījumiem un situācijām un gūtu domu ierosmes. Tikai ar šo pārbaudes situāciju palīdzību mums rodas iespēja pilnveidoties. Kā gan mēs varētu iepazīt savus trūkumus un no tiem atbrīvoties, ja veiktu izmēģinājumus no attāluma^ To enerģiju, kuru dabas likumi investē mūsu labā, mēs nedrīkstam atstāt neizlietotu tādēļ, ka nepievēršam pienācīgu uzmanību mūsu ikdienas

skolai un tajā nemācāmies. Ja mēs pienācīgi novērtējam savu ikdienas skolu, tad saņemam enerģiju; ja enerģijas ieguldījums paliek neizmantots, mums tiek «atņemts» atbilstošs tās daudzums.

Dvēsele nosaka ari savu izvēli - vai nu tā saņem, vai arī zaudē enerģiju. Ja dvēsele izvēlas pareizo rīcību (piemēram, būt godīgai), tā nopelna sev enerģiju - un to arī saņem no dabas likumiem. Pastāvīga piepūle, pilnveidojot dvēseli, tiek atalgota ar enerģijas pieplūdumiem, kas izpaužas dzīvespriekā un drošības sajūtā, ko dēvē arī par laimi vai svētlaimi.

Nepareiza izvēle izraisa enerģijas zudumu, ko sajūtam depresijas, noguruma, nelaimes gadījumu, darba problēmu veidā, vai ari, vērtējot kopumā, tā izpaužas kā gara un ķermeņa slimības.

4. att. Dvēsele nosaka savu izvēli - vai nu tā saņem, vai ari zaudē enerģiju.

Brīva griba

Jau gadu tūkstošiem daudzus filozofus (no Sokrātā līdz Kantam) ir nodarbinājis jautājums - vai cilvēka griba ir brīva, vai arī cilvēks tiek vadīts no ārpuses^1?- Vairums domātāju nākuši

pie atziņas, ka mums piemīt pilnīga brīvība, lai pieņemtu tādu vai citādu lēmumu. Epiktets (grieķu filozofs ap 50. g. pēc Kr.) šajā sakarā teicis: «Neviens cilvēks nav brīvs, ja viņš nav kungs pār sevi.»

Visām dvēselēm ir piešķirta svarīgā brīvās gribas funkcija. Sakarā ar šo brīvo gribu un pilnīgi brīvu iespēju katras dvēseles varā ir izvēlēties - kļūt labākai vai sliktākai. Augstais mērķis - pilnveidoties - ir pieejams katrai dvēselei, un šim nolūkam tai piešķirts pietiekami daudz laika. Taču daži no mums, lietojot savu brīvo gribu, vēlas atteikties no skaistā un pamācošā attīstības ceļa. Galīgā izšķiršanās - uz mūžīgiem laikiem kooperēties ar Universa likumiem - katrai dvēselei jāpieņem absolūti brīvi. Bez brīvās gribas nav iespējama absolūti nekāda attīstība. Mums ir brīva izvēle - piedalīties Universa attīstībā vai arī atteikties no līdzdalības, bet tādā gadījumā jau pār mums valdīs citi spēki.

Izšķirošs sevis pilnveidošanas faktors ir uzcītība un pašdisciplīna. Gandrīz visus mūsu izšķirošos lēmumus var iz-

5. att. Katras dvēseles varā ir izvelēties - kļūt labākai vai sliktākai.

Ikviena pareiza izvēle sniedz mums enerģijas pieplūdumu, toties ikviena kļūdaina izvēle rada enerģijas zaudējumu.

skaidrot galvenokārt ar pašdisciplīnu. Nepietiekama centība un «peldēšana pa straumi» nenovēršami noved pie dvēseles degradācijas. Ne mirkli nedrīkst atslābt un stāvēt uz vietas. Tiklīdz dvēsele pārtrauc savus pūliņus, tā tūliņ zaudē daļu no enerģijas.

Varenās Universa enerģijas

Daudzi cilvēki arvien no jauna mēdz jautāt, kāda nozīme te, uz Zemes, ir dažādām reliģijām. Uz to var sniegt šādu paskaidrojumu: visas tautu grupas Zemes vēstures gaitā radījušas arvien jaunas reliģijas, resp., tās saņemtas no augstākajām dvēselēm (Konfūcijs, Buda, Zaratustra), kuras dzīvojušas uz Zemes vairāk nekā pirms 2500 gadiem. Viņas mācīja noteiktas likumsakarības, principus un dabas likumus tām tautām, kurām šīs mācības bija paredzētas. Buda mācīja Indijā, Konfūcijs -Ķīnā, bet Zaratustra - tālaika Persijā.

Sevišķi augsta dvēsele bija Jēzus Kristus, kas mācīja mums piedošanu, pats būdams izcils savas mācības piemērs. Pirms vairāk nekā 3800 gadiem Mozus pirmo reizi nodeva cilvēcei dabas likumus desmit Dieva baušļu veidā. Taču tie tika pārprasti, cilvēki kļūdaini turējās pie principa «Aci pret aci, zobu pret zobu». Šāda nostāja radīja daudzas grūtības arī pārējās reliģijās. Jēzus Kristus galvenais uzdevums bija noskaidrot šo pārpratumu. Ar saviem pēdējiem vārdiem pie krusta: «Tēvs, piedod viņiem, jo tie nezina, ko tie dara,» viņš priekšzīmīgi beidza savu misiju.

Lai vēl labāk izprastu varenās Universa enerģijas, jānoskaidro daži fakti. Universa galvenās varas, proti, Dievs un dabas likumi, nepieder nevienai noteiktai reliģijai. Viņi ir, tā sakot, pārreliģiski. Tas nozīmē, ka tie stāv pāri visām pastāvošajām reliģijām, un šīs varas ir tādas, kādas tās vienmēr bijušas. Cilvēki tās tikai interpretē dažādā veidā.

Universā pastāv viena objektīva un viena subjektīva enerģija. Objektīvā enerģija ir dabas likumi. Tās ir likumsakarības, kuras eksistē jau miljardiem gadu. Universa subjektīvā vara ir Dievs - augstākais garīgais enerģijas veids. Šis enerģijas veids ir galvenā palīdzība, kuru mēs saņemam katru dienu savā dzīves un ikdienas skolā, kļūstot arvien apzinīgāki un koncentrētāki. Šo varu rīcībā ir visa zināšana un pilnīga koncentrācija. Abām šīm varām piemīt kāda īpašība - un šoreiz tas ir svarīgākais punkts - nemitīgas attīstības spēja. Universā pilnīgi viss bez pārtraukuma attīstās un turpina attīstīties. Nav iespējama absolūti nekāda apstāšanās.

Cilvēka personība

Mūsu personība sastāv no divām galvenajām daļām, proti, no ķermeņa un dvēseles. Taču pastāv vēl viena dimensija. Tas ir savienojums ar garu, kas jāsaprot šādi: cilvēka dvēsele ir ilgstoši savienota ar Universa garīgo enerģijas formu, kura sastāv no Dieva un dabas likumiem, kas veido vienotu veselu (Gars). Šis Gars vai arī šī vienotība darbojas kā apvienots spēks un palīdzība cilvēkiem. Trīsvienība: ķermenis - dvēsele - Gars, kas minēta dažādās grāmatās, ir jāsaprot tādējādi, ka dvēsele veic mūsu personības galveno funkciju, taču ķermenim pastāvīgi jābūt vienotam ar Universa Garu. Dabas likumi un Dievs nepārtraukti iedarbojas uz ikvienu cilvēku, turklāt neiespaidojot viņa brīvo gribu. Iedarbība izpaužas tādējādi, ka niecīgākais dzīves notikums, šķietami nenozīmīga ikdienas darbība ir pakļauta cēloņu un seku likumam. Mēs neesam spējīgi paši regulēt daudzveidīgās un komplicētās mūsu ķermeņa dzīvības norises. Šai iedarbībai ir pakļauti pat visnenozīmīgākie notikumi, domas un jūtas, taču mūsu brīvajai gribai vienmēr ir iespēja izdarīt pareizo vai nepareizo izvēli. Nevis domu ierosme ir laba vai slikta, bet jebkurā jautājumā vienīgi tas, ko cilvēks ar šīm domām uzsāk. Pats par sevi saprotams, ka ikvienai izvēlei, kuru cilvēks izdara, pēc cēloņu un seku likuma piemīt pavisam noteikta iedarbība. Par to tiks runāts vēlāk -sakarā ar pareizo vai nepareizo izturēšanos, kā ari tās izraisītajām fiziskajām kaitēm, resp., atbilstošu veselības stāvokli. Pastāv viena vienīga enerģētiska mijiedarbība, kura darbojas dienu un nakti.

Cilvēki tagad tiek arvien vairāk virzīti uz šo sakarību izpratni. Tā viņiem palīdzēs pozitīvi izmantot Dieva un dabas likumu kopējo iedarbību uz cilvēku dvēseli. Labāk, ja mēs zinām, ka tiekam vadīti, un šī vadība mums ir saprotama. Šādā veidā varam izvairīties no maldiem. Cilvēka personībā, ko veido dvēseles un ķermeņa vienība, Garam pieder vadošā un pamācošā vara.

Ķermeņa funkcijas

Cilvēka ķermenis kalpo dvēselei kā pastiprinājums («apvalks», «māja»), kuru tā izmanto, lai varētu parādīties šajā pasaulē. Uz šīs materiālās planētas dvēselei, bez šaubām, vajadzīga materiālā manifestācija. Citādi tā nevarētu te eksistēt. Par dvēseli mēs vēl runāsim nodaļā «Cilvēka dvēsele».

Cilvēka ķermenis nodrošina impulsu apmaiņu starp dvēseli un apkārtējo pasauli. Ķermenis savā veidā ir dvēseles pastiprinājums. Jutekļu iespaidi, šo iespaidu uztvere un apstrāde iedarbojas uz atbilstošiem orgāniem. Taču pastāv arī lielāks impulsu daudzums, kas vienmēr caur dvēseli iedarbojas uz ķermeni, piemēram, pozitīvā nozīmē - ierosinājums veicināt skaistuma izpratnes talantu, utt. No otras puses - dvēseles īpašības vai enerģijas veidi spēj izpausties spēcīgāk vai mazāk spēcīgi atkarībā no tā, kā jūtas ķermenis.

Pastāvīgu savstarpējo sakarību starp ķermeni un dvēseli pirmām kārtām var iepazīt pēc dažādiem enerģijas veidiem, kas darbojas ķermenī. Arī par to mēs runāsim vēlāk.

Cita iespēja izzināt šo sakarību ir pētīt ķermenim draudzīgo mikroorganismu izturēšanos. Tā ir vairāk vai mazāk aktīva -atbilstoši dvēseles stāvoklim. Arī sajūtas mēs vispirms varam uztvert caur ķermeni (ar saulespinumu), kurš darbojas kā sava veida antena vai pastiprinātājs.

Cilvēka ķermeni var salīdzināt ar augstākā mērā komplicētu mehānismu, kam raksturīgi daudzveidīgi un savstarpēji saistīti procesi, milzīgs skaits norišu, kas kļūst arvien filigrānākas. Vairumam cilvēku par šīm komplicētajām norisēm un sakarībām ir iespējams gūt tikai šauru ieskatu.

Šī cilvēkveidīgā mehānisma funkcijas sakarībā ar smadzenēm un nervu sistēmu ir bezgalīgi komplicētas. Visas ķermeņa norises ir pakļautas pavisam precīzām likumsakarībām, un to patiesais cēlonis nekādā ziņā nav sagadīšanās.

Līdzko mēs arvien vairāk sāksim dzīvot apzināti, mēs varēsim iepazīt dažādas mijiedarbības, pirmām kārtām dabas likumu iedarbību atkarībā no mūsu izturēšanās. Pat cilvēka visniecīgākā izvēle izraisa reakciju, kas ietekmē ķermeņa spējas funkcionēt. Visas darbības, kas veicina dvēseles attīstību, nekavējoties veicina arī ķermeņa spēju darboties. Ja mēs padodamies kaut kādām vājībām, tūliņ seko radošo spēju kritums, jo tiek zaudēta enerģija. Zaudējot enerģiju, mēs kaitējam arī organisma spējai funkcionēt, un ilgākā laika periodā tiek ietekmēti orgāni. Par mūsu izturēšanās lielo ietekmi uz veselību liecina arī fakts, ka mūsu izturēšanās būtiski ietekmē ķermenim draudzīgos mikroorganismus vai simbiontus (simbiozē iesaistītos organismus).

Ja mēs, kā tas aprakstīts nodaļā «Imūnsistēmas nostiprināšana un uzturs», veicinām imūnsistēmas nostiprināšanu, t. i., regulāri īstenojam brokastu plānu, šī dvēseles izturēšanās ietekmē arī simbiontu (piemēram, bifido baktēriju) darbību. Mūsu izturēšanās nosaka, vai simbionti vispār spēj iedzīvoties un eksistēt organismā. Arī to darbības smalkās norises ietekmē dabas likumi, un rezultāts liecina par labāku vai sliktāku izpratni, pieņemot lēmumus ikdienas skolā. Tātad pareizie lēmumi nostiprina mūsu imūnsistēmu, toties nepareizie to novājina, tādēļ var rasties fiziskās kaites.

Cilvēka ķermeņa darbaspējas ir būtiski atkarīgas no ķermeņa matērijas. Turklāt te ir runa par šūnu un šķidrumu kopumu. Ķermeņa matērijas kvalitāte izšķiroši ietekmē kopējo veselības stāvokli. To nosaka attiecības starp pozitīvajiem un negatīvajiem enerģijas veidiem, kuri spējīgi samazināt vai nostiprināt ķermeņa spējas funkcionēt. Jo augstāka ir ķermenim piemītošo un veselību veicinošo enerģiju kvalitāte, jo labāka kvalitāte arī ķermeņa matērijai. Skaidri saprotams, ka visas veselību veicinošās ietekmes uzlabo ķermeņa matēriju, tāpat kā veselībai kaitīgās ietekmes to pasliktina. Pēdējām vispirms pieskaitāmas indes un atkritumvielas, kas nokļūst ķermenī, piemēram, lietojot zemas kvalitātes pārtiku, vai līdzīgas negatīvās ietekmes (smēķēšana) gadījumā. Pārējām ietekmēm, kuras tāpat iedarbojas pozitīvi vai negatīvi uz ķermeņa matērijas kvalitāti, ir fiziska vai bioķīmiska daba. Tās varētu būt temperatūras svārstības, gaisa piesārņojums.

Taču ķermeņa matērijas kvalitāti lielākoties pārveido garīgi dvēseliskie iespaidi. Tas nozīmē, ka domas, jūtas un izšķiršanās iedarbojas sevišķi spēcīgi. Šīs ietekmes izpaužas caur smadzenēm, jo smadzenes ieņem centrālo stāvokli, būdamas ķermeņa un dvēseles starpnieces. Jo ķermeņa matērijas kvalitāte ir labāka, jo intensīvāk izpaužas dvēsele.

Šādos gadījumos vienmēr izšķiroša nozīme ir intuīcijai.

Intuīcija jeb intuitīvā nojauta, tāpat ar intuīciju saistītās domas, norāda cilvēkam uz lietu patieso stāvokli, citiem vārdiem, tā norāda izšķirošo virzienu, lai cilvēkam būtu vieglāk izprast, kas notiek pareizi vai arī nepareizi. Intuīcija ir sava veida «sakaru līnija» vai «telefona kabelis» starp dvēseli un dabas likumiem, resp., Universa Garu.

Savukārt ķermeņa matērija, ko svarīgi uzsvērt vēlreiz, ir savdabīga intuīcijas uztveršanas antena. Jo labāks ir ķermeņa

matērijas stāvoklis, jo precīzāk ar šo antenu var uzzināt, kas notiek pareizi un kas notiek nepareizi. Cilvēki ar samērā labu ķermeņa matēriju spēj lielākā mērā saņemt patiesu izpratni un atziņu. Viņi, tā sakot, ietērpjas patiesībā.

Ja ķermenis, tieši otrādi, ir apgrūtināts ar nogulsnētām indēm un atkritumvielām, tad biežāk tiek ierosināta nepareiza izturēšanās. Mūsu prātam arvien biežāk tiek piegādāti nepareizi rīcības argumenti. Intuīcija darbojas negatīvā nozīmē. Kamēr mums nepareizā izvēle liekas pieņemama, īstie lēmumi šķiet nepareizi. Nepilnīga translācijas ierīce ir spējīga nosūtīt vienīgi nepareizas vai kļūdainas ziņas. Tikai labi funkcionējoša dvēseles «antena» ir spējīga ar smadzeņu palīdzību saglabāt atbilstošu informāciju, kura saņemta no dabas likumiem. Tādā gadījumā mums, kā dvēselēm, ir uzdevums izšķirties starp pareizo un nepareizo.

Trīs galvenie enerģijas veidi, kuri darbojas ķermenī

Visas Universa norises paģērē enerģiju, turklāt fiziskajā sfērā var izšķirt trīs enerģijas veidus.

• Dzīvības enerģija.

• Reģenerācijas enerģija.

• Uzlādēšanās enerģija.

DZĪVĪBAS ENERĢIJA

Dzīvības enerģija var uzrādīt individuālās atšķirības, taču gala iznākumā tā ir atkarīga no mūsu dvēseles sasniegumiem.

Ja izvēlamies Pareizo (no dabas likumu viedokļa), mēs enerģiju saglabājam; ja izvēlamies Nepareizo, mēs enerģiju zaudējam. Tātad mēs varam piedzīvot periodus, kad mums ir mazāk enerģijas. Mēs neesam pakļauti kaut kādam ritmam «no ārpuses», bet gan paši nosakām savu «enerģijas budžetu».

Šī enerģija, kas dzīves laikā ir nodota mūsu rīcībā, veicina ķermeņa uzdevumu īstenošanu (kustības, valoda, orgānu darbība utt.). Tā stiprina dvēseli.

Interesanti novērot, ka depresīvie cilvēki kļūst lēnāki arī savās kustībās. Depresijas (sk. arī «Psihiskie traucējumi» nodaļā «Slimības - to simptomātika un cēloņi») rodas no ievērojamiem enerģijas zudumiem. Tātad šie cilvēki ir zaudējuši gandrīz visu enerģiju, par ko liecina, piemēram, lēnās kustības un lēnais runasveids.

REĢENERĀCIJAS ENERĢIJA

Reģenerācijas enerģija ar vielmaiņas palīdzību dara iespējamu nepārtrauktu ķermeņa šūniņu uzlabošanos vai atjaunošanos. Arī šajā gadījumā noteicošās ir mūsu ikdienas izšķiršanās. Jo spēcīgāk mēs tiecamies pilnveidot dvēseli, jo vairāk reģenerācijas enerģijas mums atvēl dabas likumi. Naktī ķermenis - galvenām kārtām smadzenes un nervu sistēma -atpūšas, un šūnas tiek atjaunotas.

Turpretī, ja darbības ir nepareizas, mēs zaudējam tajās iesaistīto enerģiju. Tajā pašā laikā tiek atņemta arī papildu enerģija. Sakarā ar enerģijas zudumiem samazinās regulāri notiekošā smadzeņu un visa ķermeņa reģenerācija. Līdz ar to rodas slikta pašsajūta, piemēram, nogurums, kas liecina dvēselei, ka tā ir iesaistījusies nepareizā darbībā. Ja ķermenis ilgāku laiku nesaņem vajadzīgo reģenerācijas enerģiju, var rasties slimības. Turklāt mūsu trūkumiem ir izšķiroša nozīme, uzstādot diagnozi.

Svarīgi atzīmēt, ka nepareiza izturēšanās rada dvēselei arvien lielākus reģenerācijas enerģijas zaudējumus. Piemēram, tas notiek, ja cenšamies palīdzēt cilvēkiem, kuri, vērtējot pēc būtības, neko labu ar šo palīdzību nevar iesākt, jo viņi nevēlas kļūt labāki. Kā mēdz sacīt, mēs sviežam zirņus pret sienu. Tieši šāda izturēšanās prasa ļoti daudz enerģijas.

Reģenerācijas enerģijas daudzumu būtiski ietekmē mūsu pārtika. Ķermeņa rīcībā jābūt visām vajadzīgajām barības vielām. Ja mēs uzņemam viegli pārstrādājamus produktus, ķermenis sagremošanai patērē mazāk enerģijas. Tas ir nozīmīgs enerģijas uzkrāšanas paņēmiens. Nākamais enerģijas iegūšanas paņēmiens ir veselību veicinošas peldes (sk. «Peldes - barošanās caur ādu» nodaļā «Imūnsistēmas nostiprināšana un uzturs»), kā arī uzturēšanās svaigā gaisā.

Ļoti svarīgi ir taupīt enerģiju, atturoties no nevajadzīgām kustībām. Ar to jāsaprot arī košļājamās gumijas zelēšana, kāju šūpošana sēžot vai pārmērīgi ilgi skrējieni. Arī visas brīvā laika nodarbības un sporta veidi, kas pārpūlē organismu, atņem tam reģenerācijas enerģiju, un sekas ir skaidri jūtamas.

Turpretī ir ļoti ieteicamas jūsu spēkiem atbilstošas sporta nodarbības svaigā gaisā, piemēram, tūrisms, peldēšana utt.

Smadzeņu un nervu sistēmas veselībai ir izšķiroša nozīme, izdarot pareizo izvēli par labu mūsu veselībai. Reģenerācija visvairāk tiek veicināta ar to, ka dienas gaitā (vissvarīgākais -no rīta) uzturam labas koncentrēšanās spējas. Tās palīdz labāk izprast mūsu uztvertās domu ierosmes. Dabas likumi šim

nolūkam piešķīruši ļoti daudz enerģijas, kura tiek mums sūtīta,, lai pievērstu kaut kam uzmanību, ja domu ierosmes paliek neievērotas un enerģija tādēļ vairs netiek izmantota, mums tiek «atņemts» atbilstošs enerģijas daudzums. Pareizi novērtējot savu ikdienas skolu, mēs paturam vislielāko enerģijas daudzumu.

UZLĀDĒŠANĀS ENERĢIJA

Trešais ķermenim piemītošais enerģijas veids ir uzlādēšanās enerģija. Tās pamatā - ķermeņa šūnu speciāla apgāde ar īpašiem enerģijas veidiem. Līdz ar to visas atsevišķo šūnu norises, kā arī smadzeņu darbība norisēs precīzāk, ar mazāku enerģijas patēriņu.

Jau daudzus gadus dr. Millere-Kaincas kundze organizē nedēļas seminārus tādos apvidos, kuri sakarā ar savu ģeogrāfisko stāvokli, resp., tur esošo iežu sastāvu, sevišķi lielā mērā uzlādē ķermeni. Šādas vietas ir Bādgašteina, Elbas sala, Itālijai piederošā sala Pantellerija (dienvidos no Sicīlijas), Bādvērishogena, Brēgencas mežs un Aroza Šveicē. Līdz ar iegūtajām zināšanām par dabas likumiem šajos apvidos semināru laikā gūtajam uzlādējumam ir ārkārtīgi liela nozīme. Saprotams, ka praktiskā pieredze, kuru var iegūt šajās vietās, veicina ķermeņa uzlādēšanos. Tas bija sevišķi svarīgi, kāpinot vispārējo dzīvības enerģiju un radošo spēku. Pārējie ieteicamie apvidi ir Helgolande, Vulkāneifela, Valberga, Vendelšteina, Karvendela kalnu grēda, Augstais Tauerns, Kaļķakmens Alpi, Bernes Augšzeme, Pigi kalns Šveicē un Lipāru salu arhipelāgs (ziemeļos no Sicīlijas).

Taču visnoturīgāko uzlādē jumu cilvēki gūst no vērtīgas draudzības, ko noslēdz sievietes ar sievietēm un vīrieši ar vīriešiem. Saprotams, šai draudzībai ir vienīgi dvēseliski garīga bāze. Jo biežāk esam kopā ar personām, kuras pozitīvi ietekmē mūsu dvēseles attīstību, jo spēcīgāk tiekam uzlādēti. To var ļoti labi sajust no pozitīvās, patīkamās atmosfēras, kas rodas, ja vairākas sievietes vai arī vairāki vīrieši pulcējas uz nozīmīgu pasākumu, piemēram, teātra vai koncerta apmeklējumu, vai vienkārši uz nopietnu sarunu. Millere-Kaincas kundze mēģina pulcināt vīriešu un sieviešu grupas tajās zemēs un pilsētās, kurās pati organizē priekšlasījumus un seminārus. Tas ir ļoti svarīgi, lai notiktu savstarpēja garīga uzlādēšanās, pilnveidotos dvēsele, saglabātos veselība un visbeidzot - lai norisinātos slimību profilakse.

Emocionāla uzlādēšanās tiek sasniegta arī tad, ja veltām visas pūles, lai sagādātu patiesu prieku līdzcilvēkiem. Dažkārt jau pietiek ar vienu telefona zvanu, mazu dāvaniņu vai ielūgumu, kurš aicina visiem kopā paveikt kaut ko skaistu. Jācenšas veicināt labas attiecības arī starp kolēģiem. Ir svarīgi, lai mēs šajā pasaulē nebūtu vientuļi, jo uzlādēšanās notiek caur garīgi dvēselisku sadarbību starp cilvēkiem, kuri visi cenšas attīstīt savas dvēseles.

Uzlādēšanos negatīvi ietekmē dvēseles trūkumi, piemēram, stūrgalvība un kritizēšanas sērga, vai arī vispārēja negatīva nostāja. Šīs īpašības nekavējoties sekmē ķermeņa izlādēšanos. T āpat iedarbojas arī nepietiekama pašdisciplīna, piemēram, sakarā ar uzturu - ēdienreizes ir pārāk bagātīgas vai arī tiek lietota nepiemērota barība. Var gadīties, ka cilvēks pārāk bieži kavējas fantāzijās, raizējas vai par daudz nodarbojos ar citu cilvēku problēmām. Līdz ar to rodas slodze, kas izraisa enerģijas zudumu.

Dabas likumi katrai dvēselei piešķir noteiktu enerģijas daudzumu no šiem trijiem iepriekš aprakstītajiem enerģijas veidiem.

Ja arī kāds neizrāda ne mazāko interesi par savas dvēseles attīstību, viņam tomēr ir iespējams gadu desmitiem saglabāt veselību. Ja enerģijas līmenis noslīd zem noteiktas robežas, attīstās slimības. Šī iemesla dēļ kaites bieži vien parādās vecumā.

Ja kāda persona tomēr parāda izcilus garīgos sasniegumus, tā spēj nopelnīt enerģijas pārpalikumu, no kura tiek uzkrāta noteikta rezerve. Šī rezerve rada sevišķi labu personības starojumu. Arī pārējos līdzcilvēkos rodas interese par šādu sasniegumu, viņi jautā, kā tas panākts. Šādi gadījumi var kalpot par ļoti labu piemēru.

Mēs varam citiem vislabāk palīdzēt, ja pilnveidojam paši savu dvēseli.

Nāves nozīme

Varbūt šķitīs savādi lasīt šo nodaļu sakarā ar enerģijas veidiem, taču, vērtējot pēc būtības, nāve ir enerģijas pārveidošanās, t. i., dažādu enerģijas veidu noslāņošanās. Daudzi cilvēki mēdz uzskatīt nāvi vienīgi par negatīvu parādību.

Daudziem sagādā lielas grūtības dzīves gaitā atbrīvoties no biedējošās domas par nāvi.

Mēģināsim saprast, ka nāve neko nenozīmē visiem labiem cilvēkiem. Šajā ziņā mums palīdzēs skaidra apziņa, ka mēs esam dvēseles. Mūsu personība (dvēsele) sastāv no inteliģences, talanta un rakstura īpašībām. Ķermenis ir tikai pastiprinājums, ārējais ietērps, dvēseles māja vai templis. Tiklīdz ķermenis, kuru ir dabiski uzturēt veselu, savu uzdevumu ir īstenojis un dvēselei pienācis laiks pāriet nākamajā apziņas plaknē, šis ķermenis tiek nomests līdzīgi vecam apģērba gabalam. Labās dvēseles pamet ķermeni jau pirms fiziskās nāves. Tā kā ikviens no mums ir dvēsele, nevis ķermenis, tad mums nav svarīgi, ja ķermenis beidz savas funkcijas. Nodarboties ar domām par ķermeņa nāvi - tā ir laika izšķērdēšana. Vienīgais nāves veids, kurš mums ir nepieņemams, ir dvēseles nāve. Mums jācenšas dvēseli novest līdz tā sauktajai mūžības pakāpei (drošības pakāpei) un rūpēties, lai tā nenokāptu zemāk. Tas iespējams vienīgi tad, ja mēs īstenosim Gētes vārdus: «Kas mūžīgi tiecoties cenšas, mēs varam to glābt!» Ja mēs pastāvīgi cenšamies sevi pilnveidot, tad dvēsele nevar krist atpakaļ. Tiklīdz pārtraucam savu attīstību, tā nekavējoties uzsāk atpakaļgaitu.

Kaut gan fiziskā nāve ir tikai «vecās čaulas» novilkšana un tai nav sevišķas nozīmes, mums jācenšas ķermeni pēc iespējas ilgāk saglabāt labā stāvoklī. Tas ir pūlu vērts - pēc iespējas ilgāk uzkavēties vienā un tajā pašā ķermenī, jo tādā gadījumā mēs varam labāk izlietot šīs dzīves pieredzi, kura uzkrājusies mūsu fiziskajās smadzenēs. Ir patiešām svētīgi nomest savu «apvalku» nevis pēc 20 vai 30 dzīves gadiem, bet gan pēc iespējas ilgāk eksistēt vecajā apvalkā. Cilvēkiem ideālais stāvoklis būtu sasniegt 100 gadu vecumu, turklāt ja ķermenis -un it sevišķi smadzenes - vēl labi funkcionē. Ilgajā dzīvē gūtā pieredze ir ārkārtīgi vērtīga dvēseles attīstībai.

3 SMADZENES - ORGĀNS, KURŠ VIENO DVĒSELI UN ĶERMENI

j

Smadzenes ir svarīgākais un komplicētākais cilvēka ķermeņa orgāns. Kā dvēseles un ķermeņa starpniecēm smadzeņu uzdevums ir darboties ne vien veselības, bet ari cilvēka attīstības labā.

Vienlaikus smadzeņu funkcionēšanas spējām ir izšķiroša nozīme abu mūsu būtnes sastāvdaļu mijiedarbībā. Mūsdienu cilvēks pakāpeniski iegūst arvien jaunu izpratni par smadzeņu uzbūvi un funkcijām. Līdz ar to atklājas arvien jaunas iespējas, kā ilgstoši uzlabot smadzenes un pārējo organismu. Visvairāk šādu iespēju rodas cilvēkiem, kuri neierobežoti vtMcina savas dvēseles potenciālu, pozitīvi attīsta savu inteliģenci, savus talantus un savas piecas rakstura īpašības.

Smadzenes ir ķermeņa kontroles, ieslēgšanas, vadības un informācijas uzkrāšanas centrāle. Te pastāvīgi tiek uzkrāta milzīga informācija, lai sniegtu pārskatu par ikvienas šūnas veselības stāvokli, ieskaitot tās steidzamās vajadzības, lai varētu šīs vajadzības atbilstoši apmierināt. Šim nolūkam smadzenes ir apgādātas ar sava veida «ekrānu», kas sastāv no smalkajiem audiem. Tas nodrošina pārskatu par visiem ķermeņa procesiem un šūnu darbību. Ar to tiek nodrošināta ķermeņa funkciju sekmīga norise un atsevišķu šūnu reģenerācija.

Labi funkcionējošu smadzeņu priekšnoteikums ir nepieciešamo uzturvielu, simbiontu un svārstību frekvenču piegāde vajadzīgā daudzumā un labā kvalitātē. Visiem šiem komponentiem savlaikus jānokļūst smadzenēs un jāiedarbojas bez traucējumiem. Tas savukārt iespējams, ja smadzenes ir vislielākā mērā brīvas no kaitīgajām vielām, kā arī no pārkaļķotiem, sašaurinātiem asinsvadiem. Tiklīdz smadzenes ir pietiekami labi apgādātas ar visiem vajadzīgajiem komponentiem, tās ir spējīgas veikt visus savus uzdevumus. Ja turpretī nepiemērota dzīvesveida dēļ organisms netiek pietiekami apgādāts ar visiem vajadzīgajiem komponentiem un tajā uzkrājas kaitīgās vielas, rodas tā darbības t raucējumi. Smadzenes vairs nespēj optimāli veikt savu uzdevumu, un ķermenī tiek traucētas daudzas norises.

Smadzenes ziņo ķermenim par dvēseles izturēšanos - uzturvielas un pārtika tiek uzņemtas atbilstoši mūsu dvēseles sasniegumiem un novaditas uz orgāniem. Ja mēs izdarām lielas dvēseles kļūdas, noteikti elementi nesasniedz savu galamērķi; var izpausties šo elementu trūkums, kas veicina slimību rašanos (sk. arī atbilstošus slimību aprakstus nodaļā «Slimības - to simptomātika un cēloņi»),

• Ļoti kaitīgi, ja uzturā pietrūkst mikroelementa molibdina; tā trūkums sekmē vēža veidošanos.

• Drosmes trūkums (bailes) veicina dzelzs nepietiekamību, kas rada anēmiju. Cilvēks par daudz ļauj sevi vadīt apkārtējiem. Šādā veidā var rasties arī kalcija nepietiekamība, kuras rezultātā rodas osteoporoze.

• Nav arī piedodami, ja ātri kļūstam dusmīgi vai nikni, jo tad ķermenī rodas pārāk daudz negatīvā holesterīna. Tas noved pie aterosklerozes un sirds slimībām.

• Narkotisko vielu lietošana nozīmē laika izšķērdēšanu. Līdz ar to izpaužas drosmes trūkums. Ja uzņemam narkotiskās vielas, piemēram, nikotīnu vai narkotikas, smadzeņu šūnas vispirms tiek iemidzinātas, bet ar laiku tās atmirst. Turklāt arvien mazāk tiek uzņemti vitamīni. Smadzenēm un imūnsistēmai ārkārtīgi nepieciešams ir B un C vitamīns. Ja to pietrūkst, loti cieš intuīcija un veselība.

Lai saglabātu smadzeņu spējas funkcionēt, tām regulāri jāpiegādā vajadzīgās uzturvielas, smadzenes regulāri jākopj un jāatjauno. Jebkurš smadzeņu darbības uzlabošanas veids automātiski dod labumu arī dvēselei un ķermenim, līdz ar to iespējama tālāka attīstība. Cilvēkam uzticēts atbildīgs uzdevums - ne vien saglabāt, bet arī nemitīgi uzlabot smadzeņu un ķermeņa veselību.

Smadzeņu optimalais uzturs

SMADZEŅU ATINDĒŠANA UN ATSĀRŅOŠANA

• Vispārējie atindēšanās pasākumi ar bērzu sulu un gurķu-mētru sulu (sk. «Organisma atindēšana un atsārņošana» nodaļā «Imūnsistēmas nostiprināšana un uzturs»).

• Speciāla atindēšanās ar āmuļu dziedniecības kursu (divreiz gadā). Āmuļu sulai piemīt spējas atbrīvot organismu

no sevišķi «stūrgalvīgiem» sārņiem. Pēc tam bērzu sula šos sārņus saudzīgi izvada no organisma.

Pirmajā un otrajā dienā trīsreiz dienā 15 minūtes pirms ēšanas jāizdzer maisījums no divām ēdamkarotēm āmuļu sulas un astoņām ēdamkarotēm ūdens.

Trešajā un ceturtajā dienā līdzīgā veidā jāizdzer maisījums no divām ēdamkarotēm bērzu sulas un 8 ēdamkarotēm ūdens.

Sajās dienās vajag saglabāt iekšējo mieru, daudz pastaigāties svaigā gaisā un rūpēties par veselīgu un vieglu uzturu.

Uzmanību! Pirms āmuļu kūres kādu laiku jālieto bērzu sula un pārējie atsārņošanas līdzekļi. Arvien biežāk jāievēro arī brokastu plāns (sk. nodalu «Imūnsistēmas nostiprināšana un uzturs») Amulu sulu drīkst dzert tikai tad, ja ir veselas nieres.

UZTURS SMADZENĒM

Cik vien iespējams, jāseko, lai smadzenēm netrūktu vajadzīgo vielu. Visvieglāk to panākt, lietojot uzturā speciālus dzērienus (sk. arī nodaļu «Imūnsistēmas nostiprināšana un uzturs»). Jālieto

• zaļo augu dzēriens no nātrēm, šaurlapu ceļtekām vai pētersīļiem un paprikas;

• svaigi spiesta burkānu sula-,

• sarkano biešu pulveris ar nelielām svaigu citronu un minerālūdens piedevām;

• B vitamīns - visus B vitamīna veidus satur šķidrais alus raugs un nelobīti rīsi, kā arī kviešu klijas.

Šķidro alus raugu iespējams iegādāties ar alus darītavu starpniecību, tas nopērkams arī ekoloģiski tīras pārtikas veikalos. Lai raugs tiktu labāk izmantots, to ieteicams dzert ar svaigu citronu, greipfrūtu un upeņu sulu. Lietošanas noteikumi: dienā jāuzņem viena deva (tā atzīmēta uz pudeles); sākumā ieteicamas mazākas devas. Šķidrā alus rauga labākai pārstrādāšanai kalpos divas papaijas tabletes vai enzivits. Šķidrais alus raugs vislabāk lietojams no rītiem, pusstundu pirms brokastīm. Mēnesī ieteicams izlietot vienu līdz divas pudeles.

Vēl smadzeņu darbību veicina

• lecitīns, kuru satur, piemēram, avokado-,

• īpašs olbaltums, kurš atrodas, piemēram, prosā-,

• acetilholīns (sakaru substance nervu sistēmā), kurš visvairāk atrodams skābētu kāpostu sulā;

• baldriāns - noder smadzeņu un nervu sistēmas reģenerācijai. Pēcpusdienā ieteicams iedzert kumelīšu tēju ar baldriāna sulu-,

• rutīns, kas veicina asinsvadu elastību, turklāt sevišķi ieteicams ēst griķus, sarkano papriku, upenes un smilts-ērkšķu ogas.

Sargājiet smadzenes no pārslodzes!

Pārslodze traucē smadzeņu funkcionēšanas spēju un kavē izpausties mūsu intuīcijai.

Pastāvīgus smadzeņu darbības traucējumus sevišķi lielā mērā rada garīgie trūkumi, piemēram, slinkums, stūrgalvība un negodīgums.

Ja sekojam savām iegribām un lietojam vienpusīgu uzturu, mēs uzkrājam smadzenēs indes un atkritumvielas. Tādēļ pavājinās saikne ar patiesību un intuīcija kļūst vājāka. Seko ķēdes reakcija, kuras iespaidā mēs vieglāk pakļaujamies un ietekmējamies no svešiem spriedumiem, ātrāk noticam pārspīlētai un nepareizai informācijai. Toties arvien grūtāk kļūst izprast uzdevumus un pārbaudījumus ikdienas skolā, kā arī pieņemt pareizos lēmumus. Kļūdaina izšķiršanās rada papildu slodzi veselībai; pasliktinās mūsu ķermeņa matērija un līdz ar to vājinās mūsu «patiesības antena». Velnišķīgais loks noslēdzas. Daudzi cilvēki pieņem nepareizus lēmumus, jo viņi viegli ļauj sevi ietekmēt, noticot citu cilvēku maldinošajiem, nepareizajiem argumentiem un uzskatiem. Šie kļūdainie uzskati un argumenti uzkrājas atmiņā un pastāvīgi rada briesmas, ka cilvēks var nokļūt vēl citu nepareizu spriedumu varā. Tādā veidā nepareizā informācija tomēr nevar uzkrāties mūsu zemapziņā neierobežoti, jo tā atņem mums vajadzīgo dzīvības enerģiju. Bez tam šī nepareizā informācija vienmēr atgriežas mūsu apziņā, apgrūtina nervu sistēmu un noved pie turpmākiem nepareiziem lēmumiem. Bieži vien pēc ilgiem gadiem atmiņas par nepatīkamiem notikumiem parādās acu priekšā. Cilvēks nes sevī nomācošas domas, un tās viņu novērš no svarīgām lietām. Tādos gadījumos bieži vien ir grūti noteikt prioritātes.

Liekas un nepareizas informācijas uzkrājumi atmiņā ir būtisks šķērslis tālākai attīstībai. Kā negatīvu koncentrācijas vingrinājumu mēs vienmēr saņemam negatīvas idejas, kas pavedina uz kļūdainiem spriedumiem un nepareizu rīcību. Ja mūsu prāts uzķeras uz šīs ēsmas, tad ieslēdzas turpmāko ideju ķēde, kas neveicina dzīves uzdevumu optimālu īstenošanu. Prātošana noved pie sava veida akluma. Vienīgi tad, ja pārtraucam jebkādu citu nodarbošanos, īsi formulējam problēmu un pēc tam to atmetam, iespējams gūt pareizo atbildi. Mūsu intuīcija īstajā laikā parādīs pareizo ceļu.

Mums vispirms jāizvairās no ilgstošas saskares ar negatīvām darbībām, piemēram, ar nepiemērotu televīzijas vai radio raidījuma programmu. Ikdienā, sekojot ziņu raidījumam televīzijā vai lasot avīzi, mēs satraucam un samulsinām savu prātu, jo parraidēs diemžēl vairāk tiek uzsvērts negatīvais. Pietiek ar nedēļas informāciju.

• Ikdienas iztēles ainas vienmēr saistītas ar raksturīgiem trūkumiem, kurus tās vēl vairāk pastiprina. Šīs ikdienas fantāzijas traucē koncentrēties uz kaut ko būtisku. Ja, piemēram, cilvēks ir stūrgalvīgs, ar iesīkstējušiem uzskatiem, viņam rodas arvien jaunas iespējas šo stūrgalvību realizēt. Bieži iznāk darīšana ar cilvēkiem, kuri pastāvīgi piekāpjas. Tas arvien vairāk nostiprina pārliecību, ka stūrgalvim ir taisnība. Arī domas bieži vien riņķo apkārt šai tēmai un tādējādi apstiprina stūrgalvību. Tas tomēr ir bīstami - ikdienas iztēlē nodarboties ar savu tiepību. Būtu daudz labāk savus spriedumus arvien no jauna salīdzināt ar dzīves īstenību.

Visi negatīvie izjūtu veidi, piemēram, rūpes, kā arī bailes, vainas sajūta, atriebības kāre, nespēja piedot, viegla aizvainojamība utt., kā arī tā vainas apziņa, kas rodas, ja nespējam piedot paši sev, pārpūlē mūsu smadzenes. Depresīvās sajūtas ir brīdinājuma signāli. Tās liecina, ka smadzenes un nervu sistēma ir ilgāku laiku pārslogotas un to rīcībā atlicis pārāk maz enerģijas. Tālāk iespējama negatīva ķēdes reakcija. Mums paliek arvien mazāk prieka un spēka, lai koncentrētos un apzinātos, kā pareizi rīkoties. Līdz ar to arvien dziļāk tiekam ievilkti negatīvajā riņķojumā. Glābiņš iespējams, ja koncentrējamies uz to, kas tiek darīts tieši šajā brīdī, mēģinot arī ikdienas niecīgās darbības veikt pavisam apzināti. Šādā veidā tiek atjaunota t. s. domu higiēna. Mūsu domas tiek attīrītas no negatīviem domāšanas procesiem, resp., sajūtām. Tādā veidā smadzenes tiek atkal atslogotas. Visas narkotikas, alkohols, medikamenti un pārējās apdullinošās baudvielas bez izņēmuma ir sevišķi kaitīgas smadzenēm. Ja lieto dzērienus ar augstu alkohola saturu un medikamentus, piemēram, psihofarmakoloģiskos līdzekļus vai miega tabletes, smadzeņu šūnas tiek bojātas pat tik lielā mērā, ka tās atmirst. Vispirms mūsu smadzeņu šūnas tiek apdullinātas, ar laiku tās iet bojā, un tādējādi mūsu «centrāle» tiek izslēgta. Šajā procesā arī slēpjas galvenās briesmas. Daudz svarīgāk ir no jauna aktivizēt smadzenes un nervu sistēmu un pievadīt tām vairāk spēka un enerģijas. Ja smadzenes tādēļ sāk labāk darboties, mēs varam skaidrāk domāt un pieņemt pareizos lēmumus, un atkal izkļūstam no «aklās ielas».

Ja smadzenes būs noslogotas ar negācijām, tad diez vai tām būs iespējams koncentrēties uz pareizo un svarīgo, kā arī panākt iecerēto. Uzskatāmi šo procesu attēlo mūsu smadzeņu salīdzinājums ar datora cieto disku, uz kura paredzēta tikai ierobežota kapacitāte.

Ja smadzenes aizņem nepareiza vai nevajadzīga informācija, tad gandrīz neatliek vietas pareizajai un vajadzīgajai informācijai. Lai vietu atkal iegūtu, nepieciešams izdzēst liekos noslāņojumus. Attiecībā uz datoru tas ir ļoti vienkārši, - bet kā mēs varam izdzēst nepareizo informāciju savās smadze-nēsi

Šādos gadījumos izšķiroša loma ir godīguma pārbaudēm. Ja mums būs vēlēšanās atšķirt pareizo no nepareizā, mēs saņemsim milzīgu palīdzību caur dabas likumiem. Lielu atbalstu radīs arī mūsu pūles neapgrūtināt sevi ar negācijām.

Vairums labo dvēseļu kādu laiku piedzīvo sevišķi smagas godīguma pārbaudes. Mums, piemēram, jābūt godīgiem darījumu dzīvē; precīzi saskaņojot piegādes termiņus vai darba veikšanas ilgumu, mēs nedrīkstam censties izkarot sev priekšrocības, izsakot solījumus, kuri nav realizējami, tikai tādēļ, lai dabūtu pasūtījumus.

Cita veida godīguma pārbaude notiek, ja, piemēram, vilcienā veltīgi gaidām vilciena pavadoni, lai varētu iegādāties biļeti. Rīkojoties godīgi, biļeti vajadzētu nopirkt vēlāk, kad būsim atbraukuši savā stacijā.

Saprotams, ka jāatmet atrunas un jāizvairās no t. s. meliem nepieciešamības dēļ.

Tie, kuri rīkojas šādā veidā, bieži piedzīvo smagas godīguma pārbaudes. To laikā dabas likumi izdzēš smadzenēs nepareizo informāciju. Cilvēkam rodas vairāk iespēju uzkrāt būtisko informāciju, un enerģija vairs netiek iztērēta lieki. Līdz ar to attīstās intuīcija, kas palīdz mums labāk iepazīt patiesību.

Spriežot teorētiski, mēs neizdarīsim nevienu kļūdu,

ja smadzenes funkcionēs teicami.

Tādēļ ir loti svarīgi, lai smadzeņu funkcijas tiktu pastāvīgi uzlabotas, un līdz ar to mēs iegūtu labāku intuīciju un retāk kļūdītos.

Kā uzlabot smadzeņu reģenerāciju

Smadzeņu reģenerāciju naktī nosaka mūsu dvēseles sasniegumi iepriekšējā dienā. Vai esam centušies uzlabot rakstura īpašības un veicināt savu attīstību«? jo vairāk mēs cenšamies ar sevi strādāt, jo vairāk enerģijas ir mūsu rīcībā arī smadzeņu reģenerācijai.

Jāievēro šādi pamatprincipi:

• jāizvairās no pārslodzēm. Tās vienmēr prasa ļoti daudz enerģijas. Arī nodarbošanās ar dvēselei nepiemērotām ārstniecības metodēm vai teorijām, kas rada enerģijas zaudējumus, traucē smadzeņu precīzu darbību.

• Ik dienas jāveic koncentrēšanās vingrinājumi. Tie palīdz apzināti veikt ikdienas darbus. Mēs varam labāk iepazīt domu ierosmes un ikdienas skolu. Līdz ar to mēs veicinām savas personības attīstību.

• Jācenšas arvien labāk izprast godīguma pārbaudes. Jāielāgo, ka tām pieskaitāma kārtības mīlestība un atbildības izjūta. Šīs pārbaudes izdzēš mūsu smadzenēs nepareizu un nevajadzīgu informāciju, un mēs uzkrājam precīzas un svarīgas ziņas.

• Lai smadzenes labi funkcionētu, jābūtgodīgam pašam pret sevi. Piemēram, vai mūsu migrēnas cēlonis patiesi ir matu žāvējamais fēns«?- Vai arī saspīlējumu radām mēs paši«?-

• Jābūt drosmei sacīt «jā» izaicinājuma gadījumā un sacīt «nē», ja ierosinājums nav pareizs. Bailes ir iepriekšējs brīdinājums tam, ka nervu sistēma un smadzenes ir bojātas. Vajag saņemt drosmi, lai izteiktu savu spriedumu, nevajag ļaut citiem sevi vadīt.

• Jācīnās pret stūrgalvību. Tā rada lielu slodzi nervu sistēmai. Tādēļ izšķiroša nozīme ir jautājumam - kā ir pareizi«?-Mums vienmēr vajag pazīt un ievērot arī brīdinājumus.

• Jāveicina pozitīva dzīves skatījuma veidošanās. Negatīvs dzīves skatījums vai «līdzjūtība» ievērojami traucē smadzeņu darbību. Negatīvās domas reizēm šķiet pievilcīgas, un kritizējot mēs saņemam negatīvo atpakaļ divkāršā apjomā.

• Jātaupa laiks. Jājautā sev - ko es daru brīvajā laikā«?- Vai savā darbā es gūstu attīstības iespējas«? Vai manam uzdevumam ir dziļāka jēga«?- Ar ko es biedrojos brīvajā laikā«?-Izšķiroša nozīme nepareizam dzīves un miega ritmam (papildus sk. «Laika izmantošana» nodaļā «Cilvēka dvēsele»). Nervu sistēma un smadzenes visvairāk reģenerējas pirms pusnakts, tāpēc mums jācenšas iespējami agri doties pie miera (aptuveni pīkst. 21.30).

• Jālieto pilnvērtīgs uzturs, lai smadzenes tiktu apgādātas ar visām vajadzīgajām barības vielām. Regulāri jānostiprina imūnsistēma.

• Iespējami bieži jāuzturas svaigā gaisā.

• Jāveido dvēseliski garīga draudzība. Sarunas un kopēji pasākumi ar domubiedriem sniedz milzīgu enerģijas lādiņu. Šī draudzība nostiprina mūsu vienotību ar dabas likumiem, tādējādi uzlabojot arī mūsu intuīciju.

4 CILVĒKA DVĒSELE

Viss Universs pastāvīgi atrodas augšanas un pilnveidošanās procesā. Dievs ir piešķīris attīstības spējas arī cilvēku dvēselēm, lai noslēgumā būtu iespējams sasniegt pilnību. Turpmākā attīstība ir iespējama, vienīgi pastāvot brīvajai gribai, vai ari - vispārinot - brīvībā. Pilnīga brīvība pieņemt izšķirošus lēmumus -šī brīvās gribas izpausme ir svarīga un visaptveroša visu dvēseļu funkcija. Mērķtiecīgā vēlēšanās strādāt ar sevi un noslēgumā sasniegt pilnību bez izņēmuma ir piešķirta ikvienai dvēselei.

Pilnīgi viss Universs ir pakļauts pastāvīgai attīstībai - «viss plūst, viss mainās». Šis pamatlikums attiecas ari uz dvēselēm, kurām vajadzētu censties arvien vairāk un vairāk pilnveidoties, lai iedarbīgi atbalstītu Universa procesu. Šajā tapšanas un augšanas procesā piedalās ari dabas likumi. Pēdējos 2000 gados tās ir tik ļoti attīstījušās, ka dabas likumi var sniegt dvēselēm daudz precīzāku palīdzību. Taisnības labad - visām dvēselēm, ne vien tām, kuru radīšanas brīdis bija pirms daudziem simt-tūkstošiem gadu, pastāv vienādas turpmākās attīstības iespējas. Kaut gan visas dvēseles nav radītas vienlaikus, tomēr jaunākajām tagad ir būtiski labākas attīstības iespējas nekā vecākajām. Toties netaisnība neatbilst nedz Dieva būtībai, nedz dabas likumu precizitātei.

Visas dvēseles ir radītas vienādas, t. i., radīšanas laikā tās visas bija neitrālas. Tā sakot, tās bija Tabula rasa- baltas lapas. Sākumā tām bija iespēja attīstīt pozitīvos talantus un līdz ar to veidot pozitīvas rakstura īpašības. Taču dažas dvēseles attīstīja arī negatīvos talantus, ar kuru palīdzību tās arvien no jauna pārkāpa svarīgāko un pirmo rakstura īpašību - godīgumu. Beidzot tas noveda pie varmācības.

Tagad rodas jautājums, kāpēc dvēselēm ir dažādas attīstības pakāpes. Visas dvēseles netiecas pilnveidoties vienlaikus, ar vienādu intensitāti un ātrumu.

Turklāt nebija iespējams, ka Dievs katrai dvēselei tās radīšanas brīdī varētu jautāt, vai tā vēlas vai nevēlas attīstīties mūžībai. Pateicoties izvēles brīvībai, ikviena dvēsele pati var nosacīt savas turpmākās tapšanas tempu un virzienu.

«Tas, kurš sēj Garā, no Gara ievāks mūžīgo dzīvi. Kurš sēj miesā, no miesas ievāks mūžīgo bojāeju,» - tā sacīts Bībelē (Gal., 6, 8). Šodien mēs vairs nedrīkstam akceptēt bērnišķīgos priekšstatus par viduslaiku elli un uguns viesuļiem. Ar bojāeju mums jāsaprot stāvoklis, kuru esam radījuši ar personiskajām kļūdām un enerģijas zaudejumiem. Iespējama situācija, kad dvēsele ir pilnīgi šķirta no Dieva mīlestības un harmonijas un tuvojas pilnīgam personiskās enerģijas izsīkumam. Arī uz šo atziņu mums norāda Bībele (Mateja, 20,16): «Daudzi ir aicināti, bet tikai daži ir izredzēti.» «Būt aicinātiem» nozīmē būt Dieva radītiem, piešķirot brīvās gribas funkciju. «Būt izredzētiem» nozīmē, ka dvēselei ir iespējas izpaust brīvo gribu, ievērojot pozitīvas attīstības virzienu un vēloties dzīvot harmonijā ar Dievu un Likumiem.

Kopš radīšanas brīža dažas dvēseles strādā ļoti intensīvi un attīstās ātri. Toties citas savu laiku un iespējas izmanto vāji, paliek uz vietas un galu galā savā attīstībā arvien vairāk un vairāk krīt atpakaļ.

Piemēram, svētais Pēteris un svētā Marija savā attīstības pakāpē tālu stāv pāri teroristiem, tāpēc ka ir neiespējami vienā vienīgā dzīvē uz Zemes tik augstu celties vai ari tik zemu krist. Attīstības pakāpē izpaužas dvēseles darbs ar sevi daudzu simttūkstošu gadu laikā kopš radīšanas sākuma. Šis fakts izskaidro dažādas dvēseļu izpausmes formas un iedarbības veidus uz apkārtējo pasauli; šādu stāvokli sauc par attīstības pakāpi.

Attīstības pakāpe vispirms attiecas uz līmeni, kuru dvēsele sasniegusi savās trīs izpausmēs - inteliģencē, talantos un rakstura īpašībās. Lai uzlabotu attīstības pakāpi, ir jāveicina un pozitīvi jāizstrādā šīs dvēseles trīs galvenās funkcijas. Pastāvīgi strādājot ar sevi, dvēsele var pati attīstīties tālāk. Ne vien inteliģence, bet arī talanti ļauj tai mācīties visā dzīves laikā, tātad - jo vairāk spēju dvēsele iegūs un veicinās, jo ātrāk norisēs tās augstākā attīstība.

Inteliģence

Inteliģence mums galvenokārt palīdz izzināt dzīves likumsakarības. Pirmām kārtām ar tās palīdzību mēs varam vieglāk atšķirt pareizo no nepareizā. Svarīgākā inteliģences daļa savukārt ir intuīcija, kura kalpo par «sakaru kabeli» ar dabas likumiem. Inteliģenci var bezgalīgi kāpināt.

Inteliģences līmeņa pazemināšanās vecumā iestājas tikai tādā gadījumā, ja dzīves laikā dvēseles jomā ir pieļautas daudzas kļūdas. Viena no nepatīkamākajām vai ilgstošākajām kļūdām ir nepietiekama pašdisciplīna, kad cilvēks atstāj visu pašplūsmā jebkurā iespējamā nozarē. Saprotams, uz to attiecināms arī nepareizs uzturs, alkoholisms, smēķēšana un narkomānija. To pašu var sacīt par kafijas baudīšanu. Šīs vājības kaitē nervu sistēmai un smadzenēm, tātad arī inteliģencei.

Nepieciešams stiprināt tās spējas vai īpašības, kuras kāpina inteliģenci.

• Zinātkāre un uzcītība ievērojami veicina mūsu tālāko attīstību. Ar zinātkāri saprotam pūles analizēt dzīves situācijas un notikumus, lai izprastu, ko īsti tie spēj

. _ V

mums pavēstīt un ko mes varam no tiem mācīties. Sos jautājumus sev uzdodam mēs paši, nevis pārējie cilvēki, un mums uz tiem godīgi jāatbild. Arī slimība nav jāuzņem kā vienkāršs atgadījums, bet ir svarīgi noskaidrot: uz ko man norāda šī slimībai Ko īsti man vajadzētu pārveidoti

• Pašdisciplīna un uzcītība ir vajadzīgas, lai mēs veltītu savu uzmanību domu ierosmēm, kuras saņemam ikdienā. Tas prasa daudz darba - iemācīties arvien vairāk ņemt vērā vismaz daļu no vairākiem simtiem domu ierosmju, mazo ideju vai domu impulsu (Man iekrita prātā..., Pēkšņi man radās ideja..., īstenībā man vajadzēja...), kuras mēs saņemam katru dienu. Tās ir mazās intuīcijas, ko vajadzētu pārbaudīt. Tām pieskaitāmas arī izmēģinājuma domu ierosmes, piemēram, autobraucienā.

Rodas ideja panakt lēni braucošu transportlīdzekli. Turklāt noteikti vajag pārbaudīt, vai tas ir iespējams bez

briesmām. Bieži vien vēlāk izrādās, ka sekot spontānām domām ir nepareizi. Vispirms daudzas kārdinājuma domu ierosmes rodas sakarā ar ēšanu. Piemēram, kārdinājums nepareizi vai arī pārāk daudz ēst bieži ir visai liels, taču to ir viegli pamanīt. Šis gadījums ir labs izmēģinājuma lauks disciplīnai. Otru tikpat viegli pamanāmu situāciju mēs piedzīvojam, kad jāizšķiras, vai mēs gribam vai negribam iet savlaikus gulēt.

Atšķirīgs domu ierosmju veids ir brīdinājumā signāli. Dažkārt tie ir acīm redzami, piemēram, ja paklūpam. Varbūt esam aizsapņojušies brīdī, kad vajadzēja koncentrēties uz ejamo ceļu. Līdzīgas situācijas: mēs ļaujam kaut kam nokrist, mēs iegriežam sev pirkstā utt., kas parādās, tiklīdz mums ir padomā noteikta rīcība. Neatlaidīgi brīdinājumi ir slimības, kuras mūs mudina mainīt savu izturēšanos. Šo aspektu mēs sīkāk aplūkosim turpmākajās nodaļās.

Pastāv arī domu ierosmes, kas uzskatāmas par atalgojumu, piemēram, norādījumi, ka mēs esam kaut ko nokārtojuši, ko nedrīkstēja novilcināt, vai ari mēs vēl pagūstam savlaikus atcerēties, kas jāņem lidzi, apmeklējot konkrētu iestādi vai pasākumu. Te pieskaitāmas arī visas radošas idejas, visi intuīcijas gadījumi, kas noved pie labiem panākumiem un jaunām atziņām jebkurā dzīves nozarē. Mums vajadzētu tos reģistrēt un būt par tiem pateicīgiem.

Ar ikdienas koncentrēšanās vingrinājumu palīdzību mēs paaugstinām savas apziņas līmeni, līdz ar to vairāk ņemam vērā domu ierosmes un visus notikumus dzīves

skolā. Par inteliģences attīstību vispirms liecina enerģijas pieplūdums.

• Cilvēki, kas neatzīst prioritātes, iztērē sevi sīkumos un nonāk stresa stāvoklī, kļūst nervozi. Nervu sistēma tiek pārslogota, un nav vairs iespējams koncentrēties. Pareiza rīcība vairs neizdodas.

• Ikviens no mums noteikti būs piedzīvojis, ka domu skaidrība rodas, uzturoties tīrā, svaigā gaisā. Turpretī piesmēķētos lokālos vai lielpilsētu ielās spēcīga intuīcija nav iespējama. Dabiski, ka daudziem cilvēkiem nevajadzētu vairīties dzīvot vai strādāt lielpilsētā. Taču viņiem jācenšas, cik bieži vien iespējams, piemēram, nedēļas nogalē, uzturēties ārpus pilsētas.

• Pilnvērtīgs, pareizs uzturs ir labākas domāšanas bāze, jo smadzenes tādā veidā tiek apgādātas ar visu vajadzīgo.

• Būtiska ir tikšanās ar līdzīgas vai augstākas attīstības pakāpes cilvēkiem. Ar šiem cilvēkiem mēs varam risināt labas un interesantas sarunas. Viņi mūs ierosina dāvāt savu inteliģenci un dāvā mums enerģiju.

• Darbam vajadzētu sniegt visas iespējas, lai cilvēki varētu izpaust savas spējas, līdz ar to pieaugs arī inteliģence. Ja darbā nerodas nekādas attīstības iespējas vai arī strādājot nav iespējams sasniegt savu mērķi, ir vērts mainīt darbu.

• Smadzeņu funkciju uzlabošana nāk par labu arī mūsu inteliģencei (sk. nodaļu «Smadzenes - orgāns, kurš vieno dvēseli un ķermeni»).

• Mums nāk par labu jebkāda veida turpmākā izglītošanās. Jācenšas darboties tādās nozarēs, kuras varbūt līdz šim mūs mazāk interesēja, piemēram, vēsture, politika vai

finansu jautājumi. Ir svarīgi iegūt labas vispārīgās zināšanas. Turklāt nevajadzētu izšķiest spēkus sīkumos -vienmēr jāpatur apziņā būtiskais.

• Nervu sistēma un smadzenes vislabāk atjaunojas starp pīkst. 21.30 un pusnakti. Tādēļ izšķiroša nozīme ir pareizam dzīves ritmam. Sevišķi svarīgi ir savlaikus doties gulēt. Uzskatīt sevi par vakara cilvēku (pūci) ir slikts ieradums, kas nelabvēlīgi ietekmē inteliģenci. Mēs ātri novecojam, jo neļaujam smadzenēm pietiekami reģenerēties.

Talanti

Mums ir zināms, ka pastāv daudzi individuāli talanti, piemēram, oratora, mākslinieka, pedagoga, konstruktora vai amatnieka talants. Šajā gadījumā vispirms aplūkosim dažus specifiskus talantus, kuriem ir sakars ar fiziskās veselības saglabāšanu, resp., slimību pārvarēšanu.

Uzcītība ir svarīgākais un noteicošais talants. Vai mēs spējam čakli strādāt mūsu dvēseles attīstības labā vai arī izvēlamies (šķietami) ērtāko ceļu«?- Šis talants ir arī izšķirošais priekšnoteikums, lai ātrāk izveseļotos. Vai mēs esam gatavi uzsākt iedarbīgus pārveidojumus un ņemt vērā ieteikumus«?-Vai mēs varam samazināt savu vilcināšanos un apzināti sekot pareizajiem ieteikumiem arī pilnvērtīga uztura lietošanā«?-

Labai dvēselei pastāvīgi jācenšas saglabāt ķermeņa veselību. Tā kalpo par dvēseles pastiprinājumu un visu zināšanu antenu. Tātad jāveic visi pasākumi, kuri dod iespēju ķermenim saglabāt labu veselības stāvokli (sk. nodaļu «Imūnsistēmas nostiprināšana un uzturs»). Šajā sakarā vienmēr iespējami vairāki specifiski pārbaudījumi, piemēram, dažādi mazi kārdinājumi, kuri daudzkārt atkārtojas. Mēdz sacīt: «Es to izdarīšu tikai vienreiz» vai arī: «Tikai vienreiz ir nevienreiz». Šie diezgan iemīļotie izteicieni pavedina mūs uz sava veida negodīgumu pašiem pret sevi, tātad noved pie pašapmāna.

Pats svarīgākais talants ir pašdisciplīna. Mūsu pēdējo gadu pieredze liecina, ka tie cilvēki, kuri rūpējas par dvēseles pilnveidošanu un uzrāda ievērojamu progresu, sevi disciplinē. Ja mēs palaižam sevi brīvsoli un vajadzīgo darbību arvien no jauna atliekam uz rītdienu, mcs netiekam tālāk.

Tomēr laiku pa laikam vajadzīgi atslābināšanās periodi. Pašdisciplīna, saprotams, nenozīmē, ka jāstrādā dienu un nakti. Kad svarīgie uzdevumi paveikti un esam koncentrēti strādājuši kādu darbu, mums jāievēro arī īsi atslābuma periodi, lai no jauna smeltos enerģiju. Tik ļoti vajadzīgais sasprindzinājums prasa arī atslābumu.

Kā jau norāda vārds «pašdisciplīna», mums jāvingrinās saglabāt disciplīnu pašiem sevī, savā personībā. Piemēram, mums vajag regulāri veikt noteiktus veselības pasākumus vai procedūras, kuras dod iespēju saglabāt labu veselību.

Vēl cits talants - drosme izturēt. Arī tāpēc mēs tiekam pakļauti pārbaudījumiem. Mēs saņemam pamudinājumu apzināties savas problēmas un neatlikt to risinājumu.

Šajā sakarā jāpiebilst, ka liels ir kārdinājums cik vien iespējams ātri ar kaut kādiem līdzekļiem vai preparātiem, vai arī lietojot kaut kādus «burvju trikus», tikt vaļā no slimības. īstenībā tas nozīmē tikai anestēziju vai īslaicīgu slimības simptomu apslāpēšanu. Pēc tam vienmēr rodas citas problēmas.

Daži pārbaudījumi rodas, ietekmējoties no citu cilvēku uzskatiem. Viņi mums dod labi domātus padomus vai informē par šķietamiem ārstēšanās panākumiem, par kuriem viņi esot dzirdējuši. Nav viegli izšķirties par mazāk populāro, grūto un visbiežāk arī garlaicīgo ārstēšanās ceļu. Cik vien iespējams atcerēties, mums tiek apgalvots, ka slimības varam ļoti vienkārši likvidēt ar medikamentiem un dažādām procedūrām. Tā kā fiziskais ķermenis ir mūsu personības pastiprinājums un izteiksmes līdzeklis, arī slimības ir viens no dvēseles izteiksmes veidiem, tādēļ izārstēšanās vienīgi uz fiziskā ķermeņa bāzes nav iespējama.

Izveseļoties, resp., saglabāt ķermeņa veselību ar pareizu uzturu, kā arī atjaunojot imūnsistēmu - tie ir svarīgi pasākumi. Darbs pašam ar sevi, ar savu raksturu ir obligāts. Šis darbs prasa drosmīgu vēlēšanos izturēt. Slimības attīstās ilgākā laika periodā - līdz tam paliek neievēroti dažāda veida brīdinājumi. Pēc tam bieži nākas tērēt laiku un pacietību, kamēr visu atkal saved kārtībā un «problēma» tiek atrisināta pareizi.

Mūsu pūles ir priekšnoteikums, lai mēs drīkstētu paļauties uz Dieva palīdzību un sagaidīt labu rezultātu. Atalgojums bieži vien nāk pietiekami ātri. Tomēr spēja izturēt tiek parbaudīta vienmēr no jauna. Bez tam jānorāda, ka mērķis nav acumirklīga uzlabošanās, ar kuru mūsu attīstība apstāsies. īstais mērķis ir nemitīgi progresējoša dvēseles un ķermeņa uzlabošana.

Koncentrēšanās spējas ir apzinātas dzīves atslēga. Koncentrējoties uz te un tagad, mēs varam labāk uzzināt, kas mums jādara, lai saglabātu veselību vai pārvarētu slimību. Apzinātas esamības stāvoklim mūsu dzīvē ir vislielākā nozīme.

Rakstura īpašības

Noteicošais faktors, lai dvēsele sasniegtu arvien jaunas attīstības pakāpes, ir šādas rakstura īpašības:

1. godīgums,

2. drosme,

3. piedošana,

4. pozitīvs dzīves skatījums,

5. laika izmantošana.

Attīstīt rakstura īpašības līdz noteiktam līmenim ir ikvienas dvēseles uzdevums un mērķis, jo dvēsele nes sevī pietiekami daudz enerģijas, lai varētu eksistēt mūžīgi. Šo līmeni var salīdzināt ar sava veida noslēguma vingrinājumu vai gala pārbaudījumu (drošības pakāpi), kurš tiek nokārtots.

Viss Universs ir enerģija. Ikviena pareiza izšķiršanās vai arī ikviena pareizi virzīta domu norise rada enerģijas pieplūdumu. Dabiski, ka iespējams arī pretējais: ikvienu nepareizu lēmumu pavada enerģijas zaudējums. Pirmām kārtām tas attiecas uz lēmumiem, kam sakars ar kādu rakstura īpašību. Turklāt tā ir izkropļota un tāpēc kļūst vājāka. Jo vairāk mēs strādājam ar kādu rakstura īpašību, jo lielāks kļūst enerģijas pieplūdums un īpašība arvien pastiprinās. Tas arī ir mūsu mērķis. Tāds ir cilvēka enerģijas «budžets», ko rada attiecība starp enerģijas pieplūdumu un enerģijas zaudējumu.

Ar spēka palīdzību, ko parāda mūsu personība, mēs varam pārveidot zināmus, vēl pastāvošus rakstura trūkumus. Piemēram, tādā veidā iespējams palielināt rakstura īpašību «godīgums», mazinot drosmes trūkumu, jo cilvēks sevišķi cenšas būt godīgs arī tad, ja tam vajadzīga drosme. Godīgums var iegūt tādu spēku, ka ar tā palīdzību vairojas drosme. Citiem vārdiem, godīgumā tiek atrasta drosme.

Visas piecas rakstura īpašības ir sava veida galvenie jēdzieni, kuri satur vēl citas rakstura īpašības.

Godīgums: kārtības mīlestība, atbildības sajūta, precizitāte, godīgums pašam pret sevi, uzticība, čaklums, diplomā-tiskums, pienākuma apziņa, mērķtiecība un pateicības jūtas.

Drosme: spēja gūt panākumus, drosme nostāties pareizajā pusē, mērķtiecība, pašdisciplīna, spēja bez vajadzības neiejaukties un neuzupurēties.

Piedošana: tolerance, spēja neapvainot, neievainot, nepieminēt ļaunu, nebūt greizsirdīgam, stūrgalvīgam, uzpūtīgam, atriebīgam, būt pacietīgam, pieklājīgam, spēja aizmirst pārida-rījumus un būt mīlestības pilnam.

Pozitīvs dzīves skatījums: atturēšanās no kritikas, spēja neraizēties, nelauzīt galvu, nevaimanāt un nežēlot pašam sevi, atrast pozitīvo arī negatīvajā, nedomāt un neizrunāt negatīvus vārdus, nešaubīties, nelamāties, neapmelot, būt uzticīgam, nebūt «neticīgā Toma» tipam, būt paļāvīgam un spējīgam uzticēties.

Laika izmantošana: pašdisciplīna, plānošana, pareiza apiešanās ar naudu, enerģijas taupīšana (jebkurās attiecībās), pareizā izvēle, mērķtiecība, efektīvs darbs, koncentrēšanās, organizatora talants, uzcītība un izlēmīga rīcība.

- ,

Šis īpašību un to kombināciju skaits ir pamatojums arī slimību un problēmu daudzveidībaikuras var rasties no mūsu rakstura trūkumiem.

GODĪGUMS

Šī ir pamatā esošā un noteicošā personības rakstura īpašība. Runājot tēlaini, tā atrodas mūsu iekšējo vērtību bāzē vai fundamentā. Ikvienam no mums, izvēloties savus draugus un līdzstrādniekus, vispirms būtu jāņem vērā godīgums. Tā kā godīgums ir būtiska rakstura īpašība, mēs tiekam pakļauti daudziem, bieži vien smagiem pārbaudījumiem.

Pārbaudījumi godīgumā bieži vien ir svarīgi jauniem cilvēkiem vecumā no 13 līdz 20 gadiem, tāpēc ka tiem ir liela ietekme uz jauniešu tālāko attīstību. Šajā laikā noteikti ir ļoti daudz kārdinājumu. Piemēram, jaunietim tiek jautāts, vai viņš piedalīsies sevišķi vērtīgas preces zādzībā kādā veikalā. Draugi parasti piedraud izslēgt jaunieti no savas grupas, ja viņš atteiksies piedalīties. Jauni cilvēki bieži vien baidās no vientulības un atstumtības. Ja viņi tomēr šo godīguma pārbaudi iztur, tad tiek radīts stingrs pamats pārējo rakstura īpašību attīstībai.

Pārējie pārbaudījumi godīgumā, piemēram, varētu būt šādi.

• Vai mēs spējam attēlot kādu notikumu vai situācijā pilnīgi atbilstoši patiesībai - neatkarīgi no tā, vai sagādājam sev zaudējumus vai ieguvumus«?-

• Ir ļoti pavedinoši pārbaudījumi, kad lielākoties jārīkojas ar naudu vai materiālajām vērtībām. Dažiem cilvēkiem nav viegli tūliņ atdot atpakaļ negodīgā ceļā iegūtu naudu.

• Tāpat ir negodīgi ilgāku laiku pēc pamošanās palikt gultā, jo šajā laikā vairs nenotiek ķermeņa reģenerācija. Šajā ziņā mums nevajadzētu būt izšķērdīgiem.

• Līdzīgā veidā ir grūti veikt pārbaudījumu, kad nākas tūliņ izslēgt televizoru, tiklīdz sāk pārraidīt nepiemērotu

programmu, jo, godīgi rūpējoties par savu dvēseli, mēs nedrīkstam to apgrūtināt ar negatīvu informāciju, vai arī, ja runājam par nakts programmām, tām nedrīkst atvēlēt organisma atjaunošanai paredzēto laiku.

• Vēl viens pārbaudījums godīgumā: atteikties no ielūguma uz kādu pasākumu, ja skaidri zināms, ka apmeklējums būs tukša laika nosišana.

• Sevišķi grūti šķiet pilnā apjomā samaksāt likumā paredzētos nodokļus. Rodas bagātīgi argument i, kāpēc daži nodokļi uzskatāmi par netaisniem, vai ari rodas ticība, ka, nemaksājot nodokļus, iespējams kaut ko ietaupīt. Taču ikviena savā attīstībā ieinteresēta dvēsele ir stingri apņēmusies ievērot arī pasaulīgo likumu priekšrakstus.

• Mēs nedrīkstam būt pārgalvīgi, nopietni apdraudot ķermeņa veselību, piemēram, pārāk ātri braukt ar auto.

• Godīgumam ļoti par sliktu nāk, ja saejamies ar nepiemērotiem draugiem vai sadarbojamies ar cilvēkiem, kuru intereses un mērķi ir pretrunā ar dvēseles attīstību. Līdz ar to mēs apgrūtinām savu dvēseli ar nevajadzīgu informāciju un nepareiziem priekšstatiem, kas traucē mūsu attīstību.

Tomēr vissmagākie pārbaudījumi ir tie, kas attiecas uz godīgumu pašam pret sevi. Vienmēr no jauna mēs tiekam pārbaudīti, vai nemēģinām atrunāties, vai necenšamies vainu par savām grūtībām uzvelt citiem cilvēkiem vai ārējiem notikumiem. «Fēns ir vainojams manās galvassāpēs,» - tā ir iecienīta atruna. Kādēļ tad, matus fēnojot, vieniem galva sāp, bet citiem - nesāpi Mums jācenšas atšķirt ārējo iemeslu no patiesā cēloņa, kurš vienmēr meklējams mūsu rīcībā. Galvassāpes fēnošanas laikā, piemēram, liecina, ka esam bijuši pārāk sadusmoti vai arī par daudz nodevušies rūpju pilnai prātošanai. Atbildīgi vienmēr esam mēs paši.

Atbildības izjūta ir būtiski saistīta ar godīgumu. Vēlāk -sakarā ar dažām slimībām - mēs redzēsim, cik lielā mērā godīgums kā sarkans pavediens vijas cauri visām slimībām. Paši bīstamākie trūkumi kūtrums un stūrgalvība - galu galā noved pie negodīguma. Līdz ar to tiek radīta bāze visām slimībām. Mēs vienkārši negribam atzīties savos trūkumos. Tikai retais grib nostaties uz neērtā attīstības ceļa vai savā dzīvē kaut ko pārveidot Ērtāk turēties pie ieradumiem, kaut ari tie nedod nekādu labumu, pat kaitē.

Godīgums pašam pret sevi tik svarīgs ir tādēļ, ka mēs nevaram sevi iepazīt, kamēr nevēlamies pavisam godīgi apzināties savas stiprās un vājās puses. Šīs zināšanas ir noteicošas, ja, uzzinājuši par savām labajām īpašībām, ar to palīdzību varam pozitīvi pārveidot sliktās. Demonstrēt, ka tiek kaut kas darīts, vai arī sev atrast kadu attaisnojumu - tā ir tikai bēgšana no sevis.

Jau pirms 2500 gadiem Sokrāts konstatēja, ka pirmais solis, sākot darbu ar savu personību, ir sevis iepazīšana (Pazīsti pats sevi!). Vienīgi tas, kurš pazīst pats sevi, var profilaktiski izsargāties no slimības vai uzsākt atveseļošanās procesu.

Kā praktiski veicama sevis iepazīšanai

Sākumā vajadzīga patiesa vēlēšanās būt godīgam pašam pret sevi. Pēc tam nepieciešams pārbaudīt, vai ieradumi, kuriem esam gadiem ilgi sekojuši, nes labumu vai nāk par ļaunu. Turklāt ir ieteicams būt ļoti kritiskiem un atsacīties no domas, ka sīkumiem nav nekādas nozīmes. Kad esam noskaidrojuši kaitīgos ieradumus, mums vajag sev jautāt, kādēļ šiem ieradumiem sekojam.

Vai mēs kaut ko darām kūtrības, stūrgalvības, savtīguma, gļēvuma, nesavaldības, negodīguma dēļi Jautājums pēc rīcības motīva ir tas jautājums, uz kuru varam atbildēt vienīgi mēs paši. Neviens, arī mums ļoti tuvu stāvošs cilvēks, nezina iekšējos rīcības motīvus.

Pēc tam mums vajadzētu jautāt, kādēļ arvien no jauna mums rodas problēmas ar noteiktām situācijām un dažiem cilvēkiemi Piemēram, ja kāds vienmēr nokavē autobusu, sajauc datumus, aizmirst mājās rokaspulksteni, tad viņam ir problēmas ar laika izlietojumu. Runājot tēlaini, grūtības, kas rodas ar cilvēkiem, tur mums priekšā spoguli, un mums vajadzētu pārdomāt, vai īpašība, kura mūs traucē citos cilvēkos, nepiemīt arī mums pašiem. Finansiālo grūtību gadījumā vajadzētu pārbaudīt, vai cilvēks ir bijis godīgs, vai nauda viņam nav sagādājusi pārāk daudz rūpjui

Negodīgums var novest pie mazdūšības vai laika izšķērdēšanas, bet godīgums ir saistīts ar pavisam citām īpašībām. No tā varam spriest, ka godīgums ir cilvēka rakstura pīlārs un bāze. Līdz ar to daudzām slimībām ir sakars ar negodīgumu. Vispirms negodīgums pret sevi bieži rada problēmas ar redzi vai dzirdi. Tas nozīmē, ka cilvēks nevēlas redzēt realitāti vai arī neieklausās savā iekšējā balsī, kura par sevi vienmēr atgādina. Saprotams, ir ļoti svarīgi saglabāt uztveres orgānus (acis un ausis) labā kārtībā, lai varētu pareizi saredzēt un sadzirdēt realitāti. Citādi mēs nokļūstam apburtā lokā.

Tā klājās kādam pacientam, - šis gadījums pieminams kā reti interesants; viņš jau piecus gadus bija neredzīgs. Viņš apmeklēja acu ārstus - citu pēc cita, taču organiski ar viņa acīm viss bija kārtībā. Drīz vien noskaidrojās, ka vīrietim piemīt viens būtisks trukums: savās problēmās viņš vienmēr meklēja vainīgos. Viņš ieņēma augstu posteni kādā lielā vācu firmā. Ja gadījās kļūdīties, viņš meklēja vainīgos starp saviem līdzstrādniekiem. Tāpat viņš izturējās pret savu sievu. Paša vājības viņš vienkārši nevelējās redzēt. Pēc ilgstošas ārstēšanās viņš ievēroja savas kļūdas, uzveica vājības un atguva redzi.

Mums vienmēr jāņem vērā, ka visas problēmas, kas rodas mūsu dzīvē, ir mūsu vājību radītas, kaut gan mums šķiet, ka to cēlonis ir citi cilvēki. Tiklīdz mēs kaut kādā veidā ciešam zaudējumus, piemēram, finansiāli, darba jomā vai attiecībās ar citiem cilvēkiem, šīs problēmas kļūst par stimulu mūsu attīstībai.

Šajā sakarā svarīgi saprast, ka visas smagās slimības, kas piemeklē kādu ģimeni, skar ne vien pašu slimnieku, bet arī iecerētas kā mācību process piederīgajiem. Vispirms jau viena laulātā smagā slimība, piemēram, vēzis vai izkaisītā skleroze, ir mācību stunda arī otram laulātajam. Tāpēc, ja vēlamies gūt labus panākumus, šādās ģimenēs būtu pareizi ārstēt abus laulātos draugus. Dažos gadījumos tas neizdodas, proti, tādēļ, ka veselais partneris nav gatavs piedalīties ārstēšanās procesā. Tādā gadījumā negatīvais iespaids uz slimnieku ir pārāk liels. Slimniekam ir daudz grūtāk gūt panākumus ceļā uz veselību, ja viņa partneris nevēlas līdzdarboties. Tomēr veselību atgūt ir iespējams. Veselais, saprotams, neņem vērā, ka laulātā drauga slimība ir mācību process arī viņam. Veselajam cilvēkam nevajadzētu izvairīties atzīt šo faktu, jo bieži vien tas ir brīdinājums, ka ari viņam iespējama šāda slimība. Ja abi partneri pret to vērsīsies kopējiem spēkiem, viņi no tā tikai iegūs. Arī šoreiz mēs runājam par sevis iepazīšanu un godīgumu. Tālāk mēs vēlētos atspēkot kādu nepareizu ideju. Daži ļaudis uzskata slimību par sodu vai grēka sekām, kurā vainojami viņi paši vai pārējie cilvēki. Būtu jārunā nevis par sodu, bet gan par skolu, tātad par mācību procesu. Ja aplūkojam jautājumu no šāda viedokļa, tad ātri var noskaidrot, ka dzīve, mācoties, uzkrājot pieredzi un zināšanas, kļūst daudz interesantāka un pilnvērtīgāka.

Par laimi, neredzīgajam pacientam redze atgriezās, un viņš pat varēja vadīt auto. Pats par sevi saprotams, ka vienlaikus ar darbu pašam ar sevi bija vajadzīgi ari pārkārtojumi uzturā un imūnsistēmas nostiprināšanas pasākumi, lai atveseļotu slimās acis. Šajā gadījumā ārstēšanās procesā iesaistījās arī slimnieka sieva. Visos norādītajos pasākumos viņa enerģiski palīdzēja savam vīram. Tādēļ viņš varēja gada laikā atjaunot savas redzes spējas. Tas bija liels ieguvums arī laulātajai draudzenei.

Daži arvien no jauna atgriežas pie uzskata, ka neesot iespējams būt godīgiem lietišķajos darījumos. Kārdinājumi, bez šaubām, ir loti lieli, un tādēļ rodas sevišķi interesanti pārbaudījumi. Tiek domāts tikai par ienākumu un nodokļu deklarāciju vai arī par izdevumu iegrāmatošanu. Kādai pacientei bieži uznāca depresija, jo viņa pastāvīgi savāca pierādījumus par radinieku un paziņu izdevumiem, bet pēc tam tos iegrāmatoja kā savus personiskos izdevumus. Tādā veidā notika rupjš godīguma pārkāpums. Turpretī, ja šādā situācijā rīkojas patiesi godīgi, tad drīz vien iespējams konstatēt, ka godīgums atmaksājas arī no finansiālā viedokļa, piemēram, tādos gadījumos tiek saņemti arī labāki darba pasūtinājumi, gaidāma peļņa biržā utt.

Lietišķajos darījumos iespējami arī citādi šķēršļi. Termiņu apstiprināšana, par kuriem jau iepriekš zināms, ka tos nebūs iespējams ievērot, noved pie stresa un rūpēm. Tieši šo iemeslu dēļ daudzi cilvēki jau iemantojuši kuņģa čūlu. Saprotams, te liela nozīme arī drosmes problēmai. Cilvēki neuzdrošinās pārstāvēt godīgu viedokli un noteikt ilgākus darba veikšanas termiņus.

Godīgums tāpat ir saistīts ar trešo rakstura īpašību-piedošanu, ar spēju atbrīvoties no garīgās slodzes. Cilvēks, kurš, piemēram, nevar uzticēt darbus citam, atsakoties no pārslodzes, vai ari tic, ka vienīgi viņš visu dara pareizi, noteikti nav godīgs pats pret sevi. T a rīkojoties, viņš nozog citiem darbu, kurā viņi ir kompetenti vai arī ko viņi varētu iemācīties. Ari pārējiem tiek liegta iespeja gūt panākumus. Šāds cilvēks neizbēgami tiek pārslogots ar darbu, un pastāv lielas briesmas, ka viņš dabūs miokarda infarktu.

Tikpat negodīga ir negatīva kritika, jo kļūdas, kuras mūs citos cilvēkos kaitina, ir mūsu pašu atspoguļojums.

Ne mazāk negodīga ii laika izšķērdēšana. Pirmajā brīdī šo trūkumu nav nemaz tik viegli atzīt. Taču laiks ir viena no enerģijas formām, tātad ari daļa no dzīvības enerģijas, kura nodota mūsu rīcībā turpmākajai attīstībai. Izšķērdējot laiku, mēs paši sev nozogam vērtīgo enerģiju.

Nav iespējams atrast kopsaucēju starp vēlēšanos turpināt attīstību un šim nolūkam paredzētā laika izšķērdēšanu bezjēdzīgiem darbiem. Šādas rīcības pirmās sekas ir depresija, reizēm ari citas slimības. Tas, kurš pakļauts slimībām, kaut ko meklē nepareizā vietā, kur to nemaz nav iespējams atrast.

No šiem skaidrojumiem redzams, cik vajadzīga un reizē daudzslāņaina ir mūsu darbība, izkopjot rakstura īpašību -godīgumu. Kā jau iepriekš teikts, tā ir saistīta mijiedarbībā ar pārējām četrām rakstura īpašībām. Jo vairāk cenšamies turēties pie patiesības, jo labākas kļūst mūsu smadzeņu funkcijas, un, atalgojot mūsu pūliņus, nepatieso domu mantojums un nepareizās zināšanas tiek izdzēstas no smadzenēm.

Arī dabas likumi signalizē par šīs rakstura īpašības nozīmību attiecībā viens pret trīs. Ja ar naudu rīkojas negodīgi, pēc tam kaut kādā veidā nākas ciest trīskāršus naudas zaudējumus. Šo apgalvojumu ilustrē piemērs. Kāda sieviete izkrāpa 100 vācu mārku. Pēc dažām dienām sabojājās viņas ledusskapis, kaut gan tas vēl nebija nolietots. Labošana izmaksāja precīzi 300 vācu mārku.

Vēlreiz jāuzsver, ka godīgumā slēpjas ārkārtīgi liels spēks, un vienlaikus tas sniedz vislabāko palīdzību cīņā ar pārējiem trūkumiem.

DROSME

Iekams sīkāk izpētām šo rakstura īpašību, mēs vēlētos pastāstīt par kādu zīmīgu gadījumu. Paciente bija atnākusi pie ārsta un sūdzējās par gremošanas traucējumiem un depresiju. Kādu dienu kopā ar savu pusaudzi meitu viņa bija gājusi iepirkties. Tajā reizē, starp citu, viņa bija ievērojusi kādu sevišķi krāšņu kleitu, kas bija izstādīta īpašā piedāvājuma nodaļā. Kleita sievietei tik ļoti patika, ka viņa to tūliņ nopirka - ari tādēļ, ka tā nebija pārāk dārga. Tomēr ceļā uz mājām viņu pārņēma bailes, jo vajadzēja par šo pirkumu pastāstīt vīram. Gadījumā, ja tēvs jautātu, kas tā par kleitu, meitai vajadzēja atbildēt, ka tā karājas drēbju skapī jau ilgāku laiku. Māte neiedrošinājās kleitai tuvoties un vēlreiz to uzvilkt.

Šis ir labs piemērs tam, kā vienlaikus tiek kropļotas divas rakstura īpašības, proti, drosme un godīgums. Taču visbēdīgākais bija tas, ka māte rādīja negatīvu piemēru meitai, pat mudināja viņu teikt nepatiesību. Šādas mātes meitai jau rodas veselības problēmas, kam sakars ar drosmi, piemēram, meita neiedrošinās viena pati gulēt istabā vai arī no bailēm tai sākas miega traucējumi. Drosmes nepietiek daudzām sievietēm, var pat sacīt, ka 95% sieviešu rodas problēmas ar drosmi.

Pastāv divi drosmes veidi.

♦ Izaicinājuma gadījumā pateikt «jā», drosmīgi uzņemt kādu problēmu un ķerties pie tās risinājuma. Dzīvē mums noteikti nāksies pārvarēt daudzus pārbaudījumus un izaicinājumus. Vispirms mēs arvien no jauna tiekam pārbaudīti, vai ilgstoši kaut ko neatliekam uz vēlāku laiku un nevēlamies izvairīties no kāda jautājuma. Atlikšanas sekas vienmēr ir tādas, ka ikviena problēma kļūst arvien smagāka, tā aug augumā, jo ilgāk no tās izvairāmies. Līdzīgi notiek ar sniega tīrīšanu. Jo ilgāk mēs šo darbu atliekam, jo lielāka kļūst kupena, līdz beidzot mēs tik tikko varam to pacelt ar lāpstu. Tātad mums jārīkojas pretēji: nekavējoties, drosmīgi un cik iespējams ātri jāķeras pie problēmas risināšanas.

Kāpēc dažiem cilvēkiem nepietiek drosmes rīkoties^ Problēmu risinājumi bieži vien prasa pārveidojumus, un pārveidojumi rada bailes, jo tajos vienmēr slēpjas kaut kāda nenoteiktība. Tāpēc daudziem cilvēkiem nepietiek drosmes pārveidot savu situāciju un pilnveidot pašiem sevi. Ari sevis pilnveidošana vienmēr saistīta ar pārveidojumiem. Drosme ķerties pie pārveidojumiem liek izdarīt pozitīvu izvēli, un sekas ir situācijas uzlabošanās, jo cēloņu un seku likums darbojas pozitīvi. No nepareizā ir jātiek vaļā. Tad rodas patīkama sajūta, ka šoreiz kaut kas ir paveikts.

Dabiski, ka šādos gadījumos liela nozīme ir būtiskam cilvēka trūkumam, proti, kūtrībai. Mainīt kādu situāciju katrā ziņā ir ļoti neērti. Taču vienlīdz negodīgi ir aizkavēties kādā nepareizā situācijā tikai tādēļ, ka pietrūkst drosmes to pārveidot. Taču godīgums un drosme tiek atalgoti. Mēs bieži varam novērot, cik pareizs izrādās šis apgalvojums. Cilvēki, kuri strādā «nepareizā» darbavietā vai nepiemērotā profesijā, atrod īsto vietu vai ari tiem rodas iespēja mainīt profesiju, ja viņi droši un konsekventi uz to tiecas. Tikai nevajag gaidīt, ka lietas nokārtosies pašas no sevis, jo tādā gadījumā pārkārtojumi diez vai būs labākā izeja pašam cilvēkam. Būs daudz labāk, ja mēs savlaikus izšķirsimies par pozitīviem pārkārtojumiem. Tas attiecas ne tikai uz katru atsevišķu cilvēku personiski, bet arī ietekmē vispārējos pārveidojumus. Mēs varam to ilustrēt ar raksturīgu piemēru. Kāds vecāks darba ņēmējs ir noraizējies, ka viņš tiks atlaists. Bailes vājina viņa darbaspējas, un veidojas apburtais loks. Ja šis cilvēks neļausies bailēm, bet, tieši otrādi, centīsies tās pārvērst drosmīgā paļāvībā un ticībā saviem spēkiem, uzņēmums gūs peļņu no viņa ilggadīgās pieredzes. Tas nesīs ne vien objektīvu labumu uzņēmumam, bet radīs tā vadītājam iespēju saprast, ka veco darbinieku pieredze paliek neizmantota un to vajadzētu atbilstoši atalgot. Atguvis drosmi, darba ņēmējs iemanto enerģiju, kāpina darbaspējas un strādājot gūst vairāk prieka.

Šajā sakarā pārrunāsim arī jautājumu par nepiemēroto darbavietu. Ja ar savu darbu mēs palīdzam ražot tādus produktus, kuri kaitīgi cilvēkiem, vai arī šādus produktus pārdodam, tad mēs strādājam nepareizā vietā. Tas, kurš kaitē citiem cilvēkiem, kaut arī pats to neapzinās, saņem atpakaļ it kā bumeranga triecienu. Sekas bieži vien ir kuņģa un zarnu slimības, problēmas ar muguru utt.

♦ Otrs drosmes veids ir pateikt «nē», ja jūtam, ka rīcība nav pareiza. Tas nozīme atbrīvoties no situācijas, kura mums kaitē un kurā mēs nevēlamies uzkavēties.

Šis «nē» attiecas arī uz pārtikas vai baudvielām, kuras kaitē mūsu veselībai vai attīstībai. Pacienti stāsta, ka viņi bieži tiek ielūgti uz viesībām, kuias piedāvā ēst tādus produktus, ko ikdienā viņi nebūtu lietojuši. Tieši tādos gadījumos mums vajadzīga drosme pieklājīgi, bet noteikti atteikties. Rodas arī iespēja pozitīvā veidā mierīgi un draudzīgi kādam paskaidrot, kāpēc mums ir nepieņemams tas vai cits pārtikas produkts. Tas ir ļoti svarīgi - rādīt citiem labu piemēru, kad vajadzīga drosme, lai pamatotu savu nostāju. Ja iedrošināmies rīkoties pareizi, ar to nekad nav iespējams kādam kaitēt. Ari namamātei tādēļ nevajadzēt u apvainoties, viņai jāsaprot, ka ir pareizi turēties pie savas izvēles.

Visparastākā mazdūšības forma ir uzupurēties, darot visu citu cilvēku vietā. Šiem cilvēkiem pietrūkst drosmes nosargāt savas fiziskās un psihiskās robežas. Diemžēl šī nepareizā nostāja ir raksturīga daudzām mātēm. Viņas vēlas atņemt visus darbus saviem pusaudžiem, lai atvieglotu tiem dzīvi. Ar to viņas panāk pretējo. Bērniem tiek liegta iespēja kļūt neatkarīgiem un patstāvīgiem, jo viņi nevar iemācīties veikt ikdienā nepieciešamos darbus. Šī sievišķīgā vājība kaitē ne vien pašām sievietēm, bet arī personām, kuras tām uzticētas. Pārējiem cilvēkiem tiek atņemts mācību process. Viņiem pašiem jānokārto eksāmeni savā dzīves skolā.

Tikpat nepareizi ir vēlēties glābt cilvēkus, kuri tādu vai citādu iemeslu dēļ nav gatavi mainīt savu stāvokli. Šādi cilvēki neņem vērā padomus, un ātri rodas iespaids, ka viņi nesaprot, kas tiem tiek teikts.

Labāko palīdzību citiem mēs sniedzam tad, ja paši maināmies uz augšu un esam viņiem piemērs. Šis ceļš nav pats ērtākais, bet gan ir pats iedarbīgākais. Tā ir vienīgā patiesā palīdzība. Ja pilnveidojam paši sevi, mēs iegūstam enerģiju un līdz ar to izstarojumu, kas savstarpēji ietekmē cilvēkus enerģijas apmaiņas ceļā. Mums iespējams aizraut līdzi arī pārējos bez garām runām un upurēšanās.

Ļoti interesanti ir maldīgie drosmes veidi, kas izpaužas pārgalvībā. Tie bieži vien noved pie nelaimes gadījumiem. Vīriešiem nereti ir tendence parādīt savu drosmi. Tas attiecas galvenokārt uz nepareizajiem sporta veidiem, piemēram, auto vai motosacīkstes, bokss, alpīnisms (atšķirībā no kalnu tūrisma). Tie visi ir sporta veidi, kuri rada ilgstošu sakropļojumu briesmas. Tiem pieskaitāma arī ātra braukšana ar auto vai motociklu. Tādā gadījumā mēs atsakāmies no aizsardzības, ko sniedz dabas likumi. Vairāki minētie sporta veidi paģērē no dabas likumiem ievērojamu enerģijas daudzumu, kurš tādā gadījumā attiecīgajam cilvēkam atkal tiek atņemts. Pilnīgi viss, kam ir sakars ar dzīvības briesmām un veselības bojājumiem, uzskatāms par nepareizo drosmes veidu. Daudzkārt pareizāk ir izrādīt drosmi, saudzējot savu ķermeni un rūpējoties par veselības saglabāšanu, nostājoties pret visām modes tendencēm un pūļa uzskatiem. I.ai ietu savu individuālo ceļu, vajadzīga daudz lielāka drosme, nekā radot šādas bezjēdzīgas drosmes problēmas vai piekopjot kādu riskantu sporta veidu tikai tāpēc, ka tā dara citi.

Rakstura īpašību drosmi sevišķi labi var pazīt, ja cilvēks visu dara enerģiski. Ikviens cilvēks ir jau pieredzējis, kas notiek, ja vajag pieņemt izšķirošu lēmumu un kaut ko nokārtot, bet nepietiek drosmes. Jo ilgāku laiku mēs atliekam kādu izšķirošu darbību, jo kļūst arvien grūtāk tai beidzot ķerties klāt. Tātad ir zaudēta enerģija.

Taču mēs šajā pasaule esam tādēļ, lai izturētu pārbaudījumus un atrisinātu problēmas. Ja mēs to darām, tad iegūstam enerģiju. Daudzi cilvēki baidās pieņemt nepareizus lēmumus. Reizēm tas notiek ar ikvienu no mums. Nepareiza izvēle pēc tam prasa daņ-,u mācību procesu. Kad mēs pieņemam lēmumu un drosmīgi apņemamies to īstenot, šim nolūkam mūsu rīcībā tiek nodota arī enerģija. Nepareizas rīcības izvēle tomēr ir laba ka par pasivitāti, jo nekā nedarīšana neko arī nedod, un gala iznākumā mēs tā arī neuzzinām, kāda būtu pareiza vai nepareiza rīcība.

Kāds ir pirmais brīdinājumā signāls, kas liecina, ka cilvēkam ir radušās problēmas ar drosmi vai arī viņš nav pietiekami atbrīvojies no nedrošības^ Pirmām kārtām nākas nosaukt bailes. Tās var izraisīt pavisam iracionālas lietas, piemēram, bailes vienam pašam pārnakšņot mājā, bailes vienam pašam braukt uz kādu vietu, bailes no pelēm vai zirnekļiem, no tiltiem vai laukumiem (tās mēs saucam par fobijām), vai arī bailes zaudēt darbu.

Fobijas ir iracionālas bailes. Tās jau uzskatāmas par slimību, kas liecina par baiju neirozi. Rodas apburtais loks. Jo biežāk cilvēks padodas bailēm, jo mazāk viņš paļaujas uz saviem spēkiem, jo vairāk viņu nomāc bailes.

Lai izkļūtu no šādas situācijas, nepieciešams daudz enerģijas. Kā iegūt šo enerģijui Labākais līdzeklis ir koncentrēšanās vingrinājumi, kuri izdarāmi ar lielu konsekvenci. Taču pirms koncentrēšanās vingrinājumiem mums jāizjūt patiesa vēlēšanās kļūt labākiem, parādīt drosmi un lietot enerģiju, lai veiktu darbības, kas dažiem šķiet grūtas.

Te mēs pirmoreiz varam runāt par profilaksi. Mēs paši varētu novērst daudzas smagas slimības, ja laikus ņemtu vērā sākotnējos brīdinājuma signālus un sāktu darboties veselības labā. Labākais veids, kā atbrīvoties no bailēm, ir vingrināt drosmi, patstāvīgi uzsākot kādu darbu, izsakot savu viedokli, nekavējoties ķeroties pie problēmas risinājuma, pirms vēl neesam nonākuši līdz neirozei.

Cīnīties pret baiļu sajūtām, lietojot nomierinošas tabletes, ir sliktākais, ko var darīt. Seko vēl lielāki enerģijas zudumi, cilvēks kļūst vēl bailīgāks. To, kuram nav drosmes, nevajag mierināt. Tieši otrādi, tādam cilvēkam nepieciešama enerģija, spēks un uzmundrinājums. Daudzi pacienti pēc nomierinošo tablešu lietošanas kļūst vēl nedrošāki. Piedevām sākas arī depresija. Tas ir nākamais, vēl skaidrākais brīdinājuma signāls. Kā jau liecina pats vārds «depresija» (lat. depressio -nospiestība, nomāktība), te runa ir par enerģijas atņemšanu.

Arvien mazāk iespējams saņemties, lai kaut ko iesāktu un pārveidotu situāciju. Viss šķiet bezcerīgs.

Taču, vērtējot no viedokļa, ka viss ir skola un tādēļ vienmēr pastāv iespēja, ir jāatzīst, ka nav neatrisināmu situāciju un neārstējamu slimību. Tomēr bez garīgā darba tas nav iespējams. Ja dvēseles brīdinājumā signāli - itin visas negatīvās sajūtas, piemēram, bailes vai depresija - netiek pareizi novērtēti, ātri vien parādās psihiskās vai somatiskās slimības. Te jānosauc muguras un mugurkaula problēmas, kuņģa un zarnu slimības, astma un dažadas alerģijas, kā arī problēmas ar ādu.

Interesanti novērot, ka pārveidojas mūsu valoda sakarā ar rakstura īpašību - drosmi. Ir vārds «pārgalvība». Tas nozīmē, ka mēs it kā pārkāpjam paši savai galvai, kad riskējam ar dzīvību. Mēdz arī sacīt, ka cilvēkam nav stingra mugurkaula, t. i., pietrūkst drosmes, lai aizstāvētu savu viedokli. Šajos vārdos vēlreiz atspoguļots sakarība starp muguras un drosmes problēmām.

Ar drosmes problēmām ir saistīti daudzi specifiski vēža veidi. Piemēram, krūts vēzis sievietēm, arī dzemdes kakla vēzis, kuņģa vēzis (ari vīriešiem), tāpat visas slimības, kas attiecas uz kauliem (osteoporoze, kad kauli kļūst trausli, nav saistīta ar hormoniem, bet gan ar drosmes problēmām). Ari dažos kaulu vēža gadījumos liela nozīme ir drosmes problēmām un nepietiekami stingrai stājai. Kauli kļūst slimi un trausli, ja dzīvē neizrāda pietiekami daudz drosmes un stingras stājas. Šajā gadījumā var secināt, ka slimību simptomi ir simboliski atbilstošiem rakstura trūkumiem, par kuriem tie liecina. Vērot šo likumsakarību ir interesanti un pamācoši. Sīkāk par to pastāstīts nodaļā «Slimības - to simptomātika un cēloņi».

Un vēl par kādu gadījumu, kas attiecas uz nepietiekami atrisinātu drosmes problēmu. Kāda sieviete slimoja ar muguras sāpēm un vieglu depresiju. Viņa jau vairāk nekā 20 gadu bija precējusies ar savu vīru, kuru dēvēja par tirānu. Vīrs spēlē šo lomu, lai sieva «sapurinātos», nostātos uz kājām un parādītu drosmi. Līdz ar to viņai ir daudzas iespējas risināt savas drosmes problēmas.

Šajā gadījumā bija tik slikti, ka vīra tā saucamā t irānija sievu arvien vairāk iebiedēja. Viņa nemaz neiedrošinājās runāt par savām personiskajām vajadzībām. Sieva bija pilnīgi pakļauta savam vīram un viņam par prieku vai «mīļā miera labad» darīja visu, ko viņš lika. Jo vairāk kaut kas tiek darīts «mīļā miera labad», jo gaišākās liesmās iedegas karadarbība. Jo mazāk tiek izrādīta drosme, jo vairāk tas otrais tiek izaicinats uzmesties par kaklakungu. Sievietes ar šādām drosmes problēmām parasti uzupurējas citu ļaužu labā. Tā notika ari šajā gadījumā. Viņa savu dēlu bija izlutinājusi tik lielā mērā, ka viņš tikai ar pūlēm un grūtībām pabeidza skolu. Vēlāk viņš nevarēja atrast darbu un slaistījās apkārt.

Kurš atsakās no savas personības tik lielā mērā un citiem klanās kā vergs, tas lai nebrīnās, ja rodas sarežģījumi ar muguru. Laulība ir harmoniska tikai tādā gadījumā, ja ikviens atvēl otram pietiekami daudz brīvas telpas, kur abi laulātie var brīvi attīstīties. Uzupurēšanās līdz pat personības zaudēšanai noved pie smagām problēmām un slimībām. Vajag pašam sevi parādīt, izsacīt savas vēlēšanās, neatteikties no savām prasībām un rīkoties patstāvīgi. Pretējā gadījumā personība ir apdraudēta. Drosme ir obligāta, lai attīstītu pašpaļāvību un pašapziņu. Mums jāmācās būt drošiem par savu personību. Mums jāmācās paļauties uz saviem spēkiem. Ja uzsākam kaut ko pareizu, piemēram, piedalāmies nepatīkamā sarunā, kārtojam apgrūtinošas darīšanas ar ierēdņiem, nostājamies uz savām kājām smagā situācijā, mūsu personība visā pilnībā tiek stiprināta. Mēs esam radījuši savu pašpaļāvību. To iespējams sasniegt ai vingrinājumu palīdzību. Taču pirms tam jāapzinās savi trūkumi un jātiek ar tiem galā.

PIEDOŠANA

Jau vairāk nekā pirms 3000 gadiem, kad Mozus pirmoreiz uz zemeslodes izskaidroja cēloņu un seku likuma sakarību ar desmit baušļiem, cilvēki tos pārprata. Viņi ticēja, ka tiem ir tiesības atriebties, vajat, sakropļot un atmaksāt. Tie rīkojās atbilstoši teicienam «Ac i pret aci, zobu pret zobu». Visi cilvēki, kuri tā domā* arī šodien uzsāk karus. Vajāšana un sakropļošana vienmēr izraisa tikai vajasanu un sakropļošanu. No kariem iespējams izvairīties vienīgi tādā gadījumā, ja valda piedošana.

Bieži nākas dzirdēt, ka iespējams piedot, bet ne aizmirst. Taču piedot nozīmē art aizmirst. Tiek pausti arī uzskati, ka tādu vai citādu nodarījumu nav iespējams aizmirst. Taču, ko nevar aizmirst, to nevar arī piedot, jo tas arī turpmāk apgrūtinās mūsu apziņu. Mums vajadzētu arī saprast, ka jebkāda veida iejaukšanās uzskatāma par savdabīgu atteikšanos piedot. Mēs varam dot lielu ieguldījumu, veicinot pretējo pušu saprašanos un mieru, ja n ies atbrīvojamies un ļaujam pārējiem rīkoties tā, kā viņi uzskata par vajadzīgu. Viņiem pašiem ir jāiztur savi pārbaudījumi. Neviens cilvēks nevar zināt, kāpēc otrs ir nokļuvis noteiktā situācijā un kāda pieredze viņam no tās jāiegūst. Ja iejaucamies, tad pārbaudījumi cietušajam kļūst arvien grūtāk izprotami. Toties sanaidotajām tautām vajadzētu pēc iespējas ātrāk izprast šo pārbaudījumu, proti, ka vajāšanas, sakropļošanas un atriebība no jauna izraisīs vienīgi postu, kam sekos ciešanas, karš, atmaksa un atriebība.

Mūsu mazajā privātajā sfērā mums vienmēr no jauna rodas grūtības ar nespēju piedot, ar dusmām un aizvainojumiem, slimīgiem pārdzīvojumiem, pat atriebības jūtām. Cik bieži mums ienāk prātā doma: «Tagad es viņam parādīšu» vai: «Tagad es viņam pateikšu, ko domāju.» Tie ir izturēšanās veidi, kuri beigās vienmēr vēršas pret mums pašiem. Pastāv cilvēku kategorija, kuri ir ļoti jūtīgi. Viņi ir pārliecināti, ka visa pasaule pastāv tikai tādēļ, lai tos aizvainotu. Viņi ir līdzīgi mimozai. Jo jūtīgāki šie cilvēki ir, jo biežāk šajā ziņā viņiem tiek sagādāti pārbaudījumi, lai tiktu galā ar savu vājību. Šim nolūkam vajadzīgas daudzas izdevības, lai vingrinātos. Pārjūtīgums liecina, ka mokošās vājības - nespēja piedot vai aizvainojamība - nav pietiekami pārvarētas. Pārāk liels jūtīgums neliecina par stipru raksturu, bet drīzāk ir trūkums, kas apgrūtina kopdzīvi ar citiem cilvēkiem. Mums vajag mācīties kļūt atbrīvotākiem un mierīgākiem un citu kļūdas nevērtēt bargāk par savējām.

Piedošana ar dabas likumu starpniecību jauj vislabāk iepazīt savu spoguļattēlu. Īpašības, kuras citos arvien no jauna traucē vai kaitina, norāda uz manis paša trūkumiem.

Var gadīties, ka trūkumi, kuri mūsos ir varbūt pavisam niecīgi, citos cilvēkos parādās pārspīlētā veidā. Par spīti tam, mums vajag apdomāt, ka mums vēl piemīt šo trūkumu iezīmes, ar kurām jātiek galā.

Iespējams arī atspoguļot pretstatu. Ja mēs kādu uzskatām par loti kārtīgu, tas varētu nozīmēt, ka kaut kur nepietiekami tiek ievērota kārtība. Īstenībā neviens nevar būt pārāk kārtīgs, iespējams tikai tuvoties šādam stāvoklim. Te tiek dots norādījums par pretstatu. Pastav arī iespēja, ka vajadzētu vairāk ieviest savā personība «iekšējo» kārtību, lai varētu pārvarēt trūkumus. Palīdzība, kuru mēs saņemam, ne vienmēr parādās priekšplānā. Taču tā savukārt ir izaicinājums mūsu inteliģencei. Šajā gadījumā tā jāliek pie darba, lai pazītu atspoguļojumu, kas nemaz tik acīmredzami neatbilst mūsu trūkumiem. Jāmēģina atrast sakarības.

Mums ir zināmi daudzi piemēri, kad cilvēki vispirms tieši savstarpējās attiecībās nodara cits citam ļaunu ar dusmām un nevēlēšanos piedot. Ir ari eilvēki, kuri vecumā no 40 līdz 50 gadiem negrib kaut ko piedot saviem vecākiem. Tāds ir, piemēram, ātri sadusmojamais tēvs, kurš kliedz vai arī pat iekausta bērnus, tādi ir vecāki, kuri piespiež bērnus izvēlēties amatu, kas viņiem nav pa prātam. Šāda situācija bieži saindē dzīvi cilvēkiem, un šī negatīvā nostāja atņem enerģiju.

Nespēja piedot sev pašam tiek apzīmēta par vainas sajūtu. Ir ļoti svarīgi izturēties pret sevi kritiski, lai godīgi atzītu savas kļūdas, jo tikai tā ir iespējams sevi pārveidot un nākotnē izturēties pareizāk. Taču prātošana un pašpārmetumi bloķē jebkādu progresu. Reizēm pašpārmetumi attiecas tikai uz iedomātām kļūdām. Cilvēks domā, ka izdarījis kaut ko sliktu, bet tas nebūt tā nav. Šādā veidā pašpārmetumi attīsta regulāru vainas sajūtu, kas beidzas ar depresiju.

Turpmāk aprakstītais gadījums ir labākais piemērs. Kāda sieviete nonāca pie secinājuma, ka viņai bijusi depresija. Pirms 20 gadiem bija noticis sekošais: viņas tēvs gulēja uz nāves gultas. Sieviete devās pie saviem vecākiem, lai vēlreiz redzētu savu tēvu un palīdzētu mātei tēvu kopt. Kad meita kādu dienu bija aizgājusi iepirkties, tēvs tajā laikā nomira. Viņa sāka sev pārmest, ka devusies projām nepareizā laikā. Viņa nevarēja nomierināties tādēļ, ka tēva nāves brīdī nebija atradusies viņa tuvumā, un nespēja atbrīvoties no šīm domām. Viņa sev nemitīgi pārmeta.

Ja kāda dvēsele tik spēcīgi tiecas uz vainas apziņu, tai vajag piedzīvot atbilstošu pārbaudījumu. Tēva nāves brīdi dabas likumi bija izvēlējušies tādā laikā, lai parādītu meitai viņas trūkumus. īstenībā viņa nebija «nokavējusi», jo mirēja dvēsele bieži vien pamet ķermeni jau iepriekš, turpinās vienīgi dzīvības funkcijas.

Meita nevēlējās kļūdīties. Uz šādu nostāju vajadzēja tiekties ikvienai labai dvēselei. Taču no pareizās izvēles bieži vien iespējams mācīties daudz mazāk nekā no nepareizās. Nepareizie lēmumi ir skaidrāk redzami, to iedarbība izpaužas krasāk nekā pareizo lēmumu rezultāti, kurus parasti uzņem kā pašus par sevi saprotamus. Ja arī kļūdīšanās izraisa mūsu pārdomas, tad nevajadzētu nodoties ilgstošai prātošanai un pašpārmetumiem, - no tiem ir jāatbrīvojas. Pēc tam būs iespējams precīzi secināt, kas izdarīts nepareizi, un rīkoties no jauna, pareizāk. Pretējā gadījumā tiek zaudēta enerģija, novājinās imūnsistēma un beidzot sākas somatiskās kaites vai fiziskās slimības. Arī šajā gadījumā bija skaidrs, ka viss ir saistīts ar enerģiju.

Ar rakstura īpašību «piedošana» saistīts arī tās pretstats -visļaunākais no visiem trūkumiem - uzpūtība un tās uzticamā sabiedrotā - stūrgalvība. Šie abi trūkumi traucē piedot. Tas ir labi saprotams. Ja kāds pats sevi vienmēr uzskata par vērtīgāko un svarīgāko, kuram pilnīgi viss ir zināms labāk, tādam citu kļūdas šķiet lielākas, nekā tās ir īstenībā, un viņa izturēšanās kļūst arvien neieciet igāka - atbilstoši centieniem nostādīt sevi pasaules centrā.

Millere-Kaincas kundze šo t. s. stūrgalvības kompleksu dēvē par «septiņgalvu pūķi», kura galvas simbolizē

• neiecietību,

• tieksmi vienmēr pierādīt savu taisnību, sacīt pēdējo vārdu,

• greizsirdību,

• negatīvo kritiku,

• stūrgalvību,

• sevis nostādīšanu pasaules centrā un vēlēšanos būt slavētam un atzītam (visbiežākā uzpūtības forma),

• liekulīgu līdzjūtību un nepareizu pienākuma apziņu.

Vērtējot pēc būtības, visu šo trūkumu pamatā vairāk vai mazāk ir stūrgalvība. Ar tiem ir ļoti grūti cīnīties, un tie visi noved pie smagākām slimībām, kuras moka cilvēci un tiek uzskatītas par grūti ārstējamām.

Dažas slimības, piemēram, izkaisītā skleroze, pat skaitās «neārstējamas». Mēs vēlētos uzsvērt, ka vēzis un izkaisītā skleroze ir tās slimības, kas parādās kā galējas paštaisnības sekas. Šo slimību gadījumos atrodams ari vairums no «septiņgalvu pūķa» sindromiem. Šīs slimības tomēr ir ārstējamas, ja slimnieks ar sevi strādā un sevi patiesi pilnveido. Ja izdziedināšanās nebūtu iespējama, tad mūsu griba nebūtu brīva. Tādā gadījumā mēs būtu savienoti ar tādu lietu, kuru vairs nav iespējams pārveidot. Taču slimnieks, kurš pilnveidojis savu raksturu, rada pārvērtības, kas sekmē izveseļošanos, vismaz veselības uzlabošanos.

Problēmu loks, kas veidojas līdz ar nevēlēšanos piedot, noved pie smagām fiziskām kaitēm, piemēram, augsts asinsspiediens, resp., tā sekas. Cilvēki ar šādu rakstura trūkumu ļoti bieži satraucas. Satraukumā asinis rit straujāk, lielos daudzumos tiek ražots adrenalīns, un asinsspiediens paaugstinās. Galu galā tādēļ rodas sirds un asinsrites sistēmas traucējumi. Īstenībā visos sirds slimību un miokarda infarkta gadījumos ir darīšana ar lielām dusmām un nespēju piedot. Tas pats sakāms par žults, aknu un nieru slimībām. Tautā mēdz trāpīgi teikt: «Man žults sakāpa galvā», «Viņam uts pār aknām pārskrēja», kā arī «Tas sit man pa nierēm». Tālāk seko trieka, matu izkrišana un migrēna (tipiska cilvēkiem, kuri paši sevi tur «zem spiediena»). Visu šo slimību un kaišu cēlonis lielā mērā ir stūrgalvība. Pat zarnu problēmu priekšpakāpe -hroniskais aizcietējums - liecina, ka cilvēks nav spējīgs piedot. Viņš atrodas ilgstošā sasprindzinājumā.

Lai pārveidotu šo rakstura īpašību, pirmajā vietā jāliek vēlēšanās atbrīvoties. Mēs iesakām ikdienas «vakara lūgšanā» apkopot un piedot aizvadītās dienas kļūdas, nedomājot par sīkumiem. Kurš vienkārši atsvabinās no pārmetumiem, labāk iemieg, jo jūtas brīvs no vainas. Nākamajā dienā viņš var izdarīt savu iepriekšējās dienas kļūdu pārskatu un secināt, ko varētu no tām mācīties, - pēc tam viņam šīs lietas jāpiedod un jāaizmirst. Strādājot ar šo rakstura trūkumu, liela nozīme ir arī koncentrēšanās vingrinājumiem, ja mēs apzināti ejam caur dzīvi, mēs varam labāk pazīt savu spoguļattēlu, kurš mums vienmēr tiek demonstrēts, lai pārbaudītu, cik lielā mērā tas mūs sadusmo.

Stūrgalvība ir īpaši bīstams trūkums. Atrodiet šīs grāmatas pielikumā sarakstu ar 70 piemēriem, kuros sastopama stūrgalvība vai paštaisnība. I ie jums palīdzēs iepazīt pašiem sevi.

Kāpēc tieši stūrgalvība un paštaisnība ir tik lieli trūkumi^ Kas tajos briesmīgs«?- Kāpēc šīs vājības par sevi signalizē ar ļoti smagu slimību starpniecību, piemēram, ar vēzi vai izkaisīto sklerozi«?-

Ievadā mēs jau teicām, ka dzīves mērķis un jēga ir personības pilnveidošana un attīstīšana, jāvairo inteliģence, jāattīsta talanti un jāuzlabo rakstura īpašības. Tas nav iespējams bez sevis pārveidošanas. Ja kāds ir stūrgalvīgs un paštaisns, tad ir skaidri zināms, ka šāds cilvēks nav gatavs pilnveidoties. Tātad stūrgalvība nenovēršami noved pie apstāšanās attīstībā.

Daudzi cilvēki uzskata, ka raksturs ir piešķirts uz mūžīgiem laikiem un nav pārveidojams, neesot iespējams kāpināt arī inteliģenci. Viņi tic, ka daudz ko nosaka iedzimtība. Šie uzskati ir ļoti ērti, jo tie veicina cilvēku slinkumu un atceļ jebkādu atbildības izjūtu. Cerams, mēs esam sapratuši, ka šādi uzskati ir kļūdaini.

Šajā sakarā arī skaidri redzams, ka stūrgalvība ir cieši saistīta ar cilvēka «pamatvājību» - kūtrumu. Tā ir briesmīgākā no visām vājībām, jo paralizē jebkuru aktivitāti. Pārveidojumiem vai uzlabojumiem vajadzīgs daudz uzcītības, enerģijas\in laika -«grūts darbs - saldi augļi». Ikviena pozitīva pārveidojuma laikā mēs saņemam atpakaļ enerģiju, kuru pavairojam divkārt un trīskārt (dažreiz arī desmitkārt). Tātad centība ir svarīgākā pozitīvā īpašība, kuru vajadzētu attīstīt.

Cilvēki, kam piemīt zināma stūrgalvības pakāpe, vairs nav spējīgi saprast patiesību, viņi zaudē saikni ar realitāti.

Ja mums jāpieņem izšķirošais lēmums, mūsu sajūtas svārstās vidēji proporcijā 50 pret 50 attiecībā uz pareizo, resp., kļūdaino risinājumu. Ja cilvēks ir stūrgalvīgs, viņa spriedums novirzās par labu kļūdainam lēmumam, t. i., tiek pastiprināta izjūta, ka nepareizais ir pareizs. Ja cilvēks koncentrējas uz pretējo, izvēle novirzās uz pozitīvo.

Piemēram, alerģiju gadījumos rodas pārliecība, ka slimības cēlonis ir noteikts pārtikas produkts. Īstenībā alerģiju patiesais iemesls ir stūrgalvība, kas traucē apzināties trūkumus.

Mēs labprāt redzam pasaulē to, ko paši vēlamies redzēt. Mēs esam pieraduši akceptēt vienīgi savu personisko viedokli, savas personiskās idejas. Mēs labprāt būvējam gaisa pilis un dzīvojam paši sava «kaluma» šķietamā realitātē. Ego savukārt nāk no prāta un nevar nevienu vadīt uz Pareizo (sk. 6. attēlu nodaļā «Intuīcijas kāpināšana»).

Dabas likumi, kuri cenšas veicināt mūsu attīstību, šajā gadījumā ķeras pie bargiem pasākumiem. Kā īsti iespējams atbruņot stūrgalvīgu cilvēkui Šie cilvēki arvien no jauna tiek piespiesti darīt kaut ko tādu, ko nevēlas darīt saskaņā ar stūrgalvību, proti, mainīties.

Kā brīdinājumu par ārkārtīgu stūrgalvību dabas likumi vispirms laiž darbā uzmācību neirozes. Tās tiešām ir svešas realitātei. Tomēr arī te ir iespējami pavisam neticami gadījumi.

Dabas likumi ir mūsu vadonis, palīdzība un aizsardzība.

Turklāt tie visdažādākā veidā rāda mums pareizo ceļu. Jau ilgi pirms parādās slimības izpausmes, mēs gūstam norādījumus, kuri ar pateicību jāievēro un kuriem jāseko. Šajā sakarā viens piemērs: kāds cilvēks apguvis noteiktu profesiju, bet nevar atrast tajā atbilstošu darbu. Līdzko jautājums šķiet nokārtots, kaut kas izjūk. Tas nozīmē, ka cilvēks tomēr nav izvēlējies īsto nodarbošanos. Vai arī cilvēks nevar izvērsties darbavietā, jo arvien no jauna rodas šķēršļi. Tādā gadījumā jāmaina darbavieta.

Ja pirmie brīdinājumi netiek ievēroti un cilvēks stūrgalvīgi paliek vienā un tajā pašā situācijā, no stūrgalvības jātiek vaļā, veicot šādus pasākumus:

• jāattīsta sevī vēlēšanās arvien biežāk rīkoties pareizi;

• pašam godīgi jānovērtē, kur rodas stūrgalvība;

• katru dienu jāveic koncentrēšanās vingrinājumi (sk. «Koncentrēšanās» nodaļā «Intuīcijas kāpināšana»), kuri palīdz apzināties sakarības un trūkumus. Ar koncentrēšanās starpniecību tiekam savienoti ar garu (intuīciju), un ego (prāts) arvien vairāk atvirzās otrajā plānā. Nojautas par vēlamo rīcību izpaudīsies arvien stiprāk - samērs starp pareizo un nepareizo tagad parādīsies proporcijā 60 pret 40, vēlāk - 70 pret 30 utt.

• Katru dienu sev jājautā, vai tas, ko vēlamies darīt, īstenībā ir arī pareizi. Tas ir labs elastības vingrinājums, ja pēc tam atkāpjamies no saviem sākotnējiem nodomiem.

• Turpmāk jāveic šādi mazie vingrinājumi:

- jāizvairās vienmēr sacīt pēdējo vārdu;

- jāievēro, kuri teikumi sākas ar «bet», un tie jālieto arvien retāk;

- jācenšas norobežoties no iespējamiem apvainojumiem, vispirms jānomierinās;

- vispirms jāpadomā, un tikai pēc tam jārīkojas;

- ne vienmēr ir jāaizstāvas - ir gadījumi, kad nekas nav jāsaka, lai pārējie saprastu, ka pateikts kaut kas nepareizs.

Ja rodas smaga slimība, piemēram, vēzis vai izkaisītā skleroze, pacienti jūtas kā stūrī iedzīti. Viņi ir spiesti ar šo slimību rēķināties. Vēža gadījumā parādās arī nāves bailes. Taču ir pietiekami daudz iespēju apdomāties, atbrīvoties no stūrgalvīgās izturēšanās, godkārības un uzpūtības. Daudzi pacienti ir sapratuši, ka pazemība ir labākā izeja no krīzes.

Pazemība ir stūrgalvības tiešs pretstats. Būt pazemīgam nozīmē pakļauties dabas likumiem, tātad necensties peldēt pret straumi. Nāves bailes vēža gadījumā ir palīdzība dvēseles darbā - slimnieki līdz ar to vairāk pūlas sekot zināmiem stingriem noteikumiem, kuri paredzēti katram konkrētajam gadījumam.

Izkaisītās sklerozes gadījumā ir grūtāk panākt uzlabojumus, jo stūrgalvības pakāpe ir daudz augstāka nekā vēža gadījumā. Turklāt situāciju pasliktina nepietiekama pašdisciplīna.

Izkaisītās sklerozes slimnieki vienmēr atsakās spert lieku soli. Viņi ir kūtri, un tādēļ vislabprātāk sēž braucamkrēslā. Dabas likumi darbojas tik precīzi, ka ar ikvienu notiek tieši tas, kas atbilst noteiktam rakstura trūkumam. Te skaidri parādās cēloņu un seku likums: «Ko sēsi, to pļausi.» Vilcināšanās sevi pārveidot ir stūrgalvības augstākā izpausme, tāpēc arī dabas likumu palīdzība ir tik barga. Nav neārstējamu slimību, ir tikai neārstējami cilvēki. Un šajā apstāklī slēpjas cerība.

POZITĪVS DZĪVES SKATĪJUMS

Pozitīvs dzīves skatījums ir sava veida enerģijas avots, kurš palīdz vieglāk un ātrāk dabūt nost no ceļa daudzas nepatikšanas. Mums vajadzētu apgūt šādu atziņu:

Viss, kas ar mums noliek, notiek uz labu!

Kā jau norādīts grāmatas ievadā, nepavisam nav viegli saskatīt kaut ko pozitīvu slimībās, nelaimes gadījumos, nāvē vai karā. Tādēļ mums vajadzētu vēlreiz pārdomāt dzīves skolas idejas. Dabas likumi ir skolotāji, kuri pastāvīgi pūlas virzīt uz priekšu mūsu attīstību un sagatavot dvēseli mūžīgai tālākpastāvēšanai.

Pozitīvs dzīves skatījums nozīmē, ka ikvienā dzīves parādībā jāredz pozitīvais. Piemēram, lauzta kāja varētu būt skaidrs brīdinājums vēlreiz apsvērt kādu nodomu vai iecerēto pasākumu, pirms tajā «ieiet iekšā», it īpaši, ja tam var būt tālejošas sekas - kļūdaina laulība, nepiemērotas profesijas izvēle, slikta nodarbošanās. Brīdinājums, kuru saņemam ar nelaimes gadījumu, neapšaubāmi ir mazākais ļaunums.

Ja mēs pozitīvi domājam un mums ir pozitīvs dzīves skatījums, ja neļaujam sevi negatīvi ietekmēt masu medijiem, mēs līdz ar to nostiprinām savu nervu sistēmu un imūnsistēmu. Mēs varam sev radīt sava veida aizsargapvalku kā Zigfrīds Nībelungu eposā, kam bija neredzams aizsargapmetnis. Tā sakot, mēs esam ietinušies pozitīvajās domās.

Pozitīvās domāšanas augstākā forma ir koncentrēšanās.

Abas enerģijas formas - pozitīvā domāšana un koncentrēšanās - ieplūst viena otrā. To iespējams saprast, ja apdomā, ka Dievs darbojas tikai visaugstākās koncentrēšanās stāvoklī, turklāt vienlaikus ir absolūti pozitīvs.

Ar savu pozitīvo nostāju un koncentrēšanos mēs iegūstam aizsardzību.

v

Saprotams, ir iespējams koncentrēties arī uz kaut ko negatīvu. Tādā gadījumā enerģija vēršas pret mums, un mēs varam rēķināties ar jebko citu, tikai ne aizsardzību. To bagātīgi izbauda t. s. nelaimes putni. Negatīvās domas, rūpes, bailes realizējas gluži tāpat kā pozitīvās. Ja mēs baidāmies no negadījuma, mēs tiešām varam nokļūt nelaimē. Piemēram, tas vienmēr notiek tādos gadījumos, kad sievietes, kurām grūtniecības laikā ir bailes, ka viņu bērns nebūs gluži vesels, patiesi laiž pasaulē mazuli ar nelieliem veselības traucējumiem. Ar savu domu gaitu viņas negatīvi ietekmē bērna attīstību, nevis paļaujas uz Dievu.

Ikvienu no mums kādreiz noteikti ir pārņēmušas negatīvas domas vai rūpes. Tādā gadījumā mēs jautājam: «Kas notiks tālāki» Dažkārt rodas pārliecība, ka atrodamies bezizejas stāvoklī. Mēs ļaujam šai pārliecībai nostiprināties. Tādā gadījumā jāmēģina pēc iespējas ātrāk saprast, ka esam ieslīdējuši negatīvajā domāšanā. Ar koncentrēšanās palīdzību ir iespējams no šī stāvokļa ātri izkļūt.

Process norisinās šādā veidā. Ja sajūtam, ka galva ir pilna ar rūpēm un negatīvām domām, jāmēģina koncentrēties tieši

uz to, kas pašlaik būtu darāms, neatkarīgi no darba satura. Tam ir izšķiroša nozīme. Tā kā koncentrēšanās ir pozitīvais domāšanas veids, negatīvajām domām būs jāpazūd. Pozitīvajam vienmēr ir vairāk spēka un varas nekā negatīvajam. Gaisma vienmēr ir stiprāka par tumsu, un tumsa nespēj nomākt gaismu. Apgaismota māja staro arī uz ārpusi un dara gaišu visu apkārtni, bet naktij nav spēka ielauzties mājā. Agrāk cilvēki domāja, ka pastāv negatīvās varas, piemēram, velni un dēmoni. Cilvēki ticēja, ka tie viņus noveduši kārdinājumā. Taču Universā neviena negatīvā vara nespēj ilgstoši pastāvēt. Negatīvais, kas vēl sastopams uz zemes, ir cilvēku nepareizās domāšanas un nepareizās rīcības sekas. Ja cilvēki vēl arvien ir pārliecināti, ka viņiem izdosies realizēt savus stūrgalvīgos nodomus, uzsākot karu, tad šiem cilvēkiem nākas ciest. Viss apkārt notiekošais nāk mums par labu. Tā ir kā teātra izrāde, kur acu priekšā parādās mūsu trūkumi. No negatīvajiem cilvēkiem mums jānorobežojas, jo viņi mūs negatīvi ietekmē.

Piemērs, kā negatīvs viedoklis vai rūpes patiesi var novest pie negatīva rezultāta, ir gadījums ar kādu pacienti. Kad viņa pirms vairākiem gadiem atnāca uz pieņemšanu, viņai bija 38 gadi. Paciente slimoja ar vēzi. Viņa stāstīja, ka viņas māte mirusi ar vēzi 38 gadu vecumā. Kopš 28. dzīves gada šī sieviete bija norūpējusies, ka saslims ar vēzi un nomirs 38 gadu vecumā. Paciente desmit gadu laikā nespēja atbrīvoties no šīm negatīvajām domām. Galu galā 38 gadu vecumā viņa tiešām saslima ar vēzi. Viņai tika izskaidrota visa slimības rašanās gaita un paskaidrots, cik lielā mērā te kaitējis negatīvais domāšanas veids un kādā ceļā iespējams izkļūt no negatīvās domāšanas apburtā loka.

Kā strādāt ar negatīvajām domām, lai tiktu no tām vaļāi Vispirms mums skaidri jāapzinās, ka mēs esam tādi, kādas ir mūsu domas. Mums vajag apzināti novērsties no rūpēm un negatīvajām domām. Domas ir vara. Ar domu enerģiju mēs nonākam pie t. s. pravietojumiem, kuri piepildās paši ar savu spēku, nevis ārēju notikumu ietekmē. Lai atbrīvotos no negatīvajām domām, tāpat kā veicot jebkuru dvēseles darbu, vajadzīgi vingrinājumi un uzcītība. Turklāt mēs saņemam no dabas likumiem bagātīgas iespējas kārdinājuma domu veidā. Rūpju pilnās domas vienmēr atgriežas no jauna. Taču ir jāsaglabā pārliecība, ka mēs pārtrauksim aust šādu domu tīklu, neļausim tām nostiprināties mūsu apziņā un saņemt mūs gūstā. Mums tūliņ jācenšas ar visu spēku koncentrēties uz kaut ko citu, vislabāk uz kādu darbību. Šai «domu higiēnai» ļoti noderīgi ir ikdienas koncentrēšanās vingrinājumi. Turklāt ļoti svarīga ir ticība Dievam. Mēs varam rēķināties ar viņa palīdzību, ja godīgi strādājam.

Šī apziņa dod mums drošību.

Iepriekš minētās slimnieces gadījumā ar intensīvu darbu izdevās uzvarēt vēzi. Atkal apstiprinās sakāmvārds: «Katrs pats ir savas laimes kalējs.»

Pozitīvā dzīves skatījuma otrs aspekts ir attieksme pret cilvēkiem un, proti, izvairīšanās redzēt citos tikai negatīvo, atturēties no negatīvās kritizēšanas. Daudzi cilvēki uzskata, ka viņu pienākums ir draugam vai laulātajam pateikt, ko viņš ir izdarījis nepareizi, it kā tas būtu drauga pienākums. Kritizēt vienāda līmeņa personas tomēr nav pareizi, atskaitot gadījumus, kad tās lūdz jūsu viedokli. Pavisam citādi ir, ja atrodamies augstākstāvošā pozīcijā, piemēram, priekšnieks, skolotājs, vecāki (bērniem līdz 20 gadiem), meistars, ārsts, psihoterapeits vai advokāts. Tādā gadījumā ir ne vien tiesības, bet arī pienākums būt kritiskiem, jo profesijas ir paredzētas, lai kaut ko uzlabotu. Ir svarīgi, kādā veidā šo kritiku izsaka. Mīlestības pilni ieteikumi un saprātīgi paskaidrojumi arī šajā gadījumā ir labāki par negatīvu kritiku.

Kā rodas šī tieksme - kritizēti Kas mūs tik ļoti traucē saskarsmē ar pārējiem cilvēkiemi

Šajā gadījumā mums vēlreiz vajadzētu atcerēties kādu svarīgu dabas likumu: rakstura īpašības, kuras mūs vienmēr citos traucē, īstenībā attiecas uz mūsu pašu vājībām. Mēs tiksim vienmēr pārbaudīti un mums tiks vaicāts, vai esam gatavi saskatīt savu spoguļattēlu, ko redzam citos cilvēkos, vai arī mēs runāsim par šiem cilvēkiem negatīvi. Viņi atspoguļo tikai mūsu vājības. Galu galā mēs runājam paši par sevi arī tad, ja mums šādā veidā demonstrētie trūkumi piemīt tikai nelielā mērā.

Mēs visi zinām Bībelē teikto: «Tas, kurš ir bez kļūdām, lai met pirmo akmeni.» Ja mēs būtu bez kļūdām, mēs nemestu nevienu akmeni, jo tad mūs neviens vairs netraucētu. Mūsu mērķis - lai mēs būtu brīvi no citu radītajiem traucējumiem. Ikviens cilvēks ir jāpieņem tāds, kāds viņš ir, un jāzina, ka jebkurš cilvēks atrodas atšķirīgā attīstības pakāpē, viņam ir jāiet citādā dzīves skolā, un viņam ir svarīgs pavisam citāds mācību process. Mēs nevaram zināt, kāda mācību viela jāapgūst otram cilvēkam. Vienmēr jāpadomā, kas notiek ar mums pašiem un pārējiem cilvēkiem, ja iejaucamies. Kritizētājiem der zināt, ka līdz ar negatīvo darbību - vai tās būtu domas vai apgalvojumi - viņi zaudē enerģiju, tātad novājina paši sevi.

Toties kritizējamiem tas nozīmē ielaušanos viņu dzīves skolā. Diez vai uz zemes ir tāds cilvēks, kurš ar precizitāti līdz mata platumam var noteikt, uz kādas attīstības pakāpes atrodas otrs cilvēks un kādu dzīves uzdevumu viņam vajadzētu atrisināt tieši tagad. Kritika nekad netrāpa īstajā punktā, turklāt tā nav nekāda palīdzība. Ceļš uz pareizo izpratni reizēm ved cauri ilgiem un grūtiem meklējumu periodiem, kuri, no malas skatoties, šķiet pārpilni ar nepareizu izturēšanos, taču ir vajadzīgi notikumu dalībniekam.

«Labais padoms» bieži netiek pieņemts tieši tādēļ, ka ikvienam pašam vajag nonākt pie secinājuma, kā būtu pareizi. Jauni ļaudis bieži ignorē padomus arī tāpēc, ka viņi aiz spītības saglabā tieksmi paši gūt dzīves pieredzi. Šajā vecumā tas izpaužas sevišķi krasi. Ar šādu nostāju jārēķinās jau septiņpadsmitgadīgu un astoņpadsmitgadīgu pusaudžu vecākiem. Jaunie cilvēki ātri tiek tam pāri, ja viņiem ir īsti draugi. Kritika no vecāku puses noved tikai pie tā, ka jaunieši cenšas pierādīt, cik pareiza ir viņu izvēle. Nelūgts padoms ir kā sitiens. Tādos gadījumos vecāki bieži tiek pakļauti smagiem pārbaudījumiem. Dabiski, ka iespējams izņēmums, - ja tiek jautāts pēc padoma. Tad ir atļauts ar mīlestību sniegt diplomātisku atbildi.

Cilvēkiem, kuriem ir tieksme citus kritizēt, vajadzētu padomāt, kā uzlabot pašiem savu raksturu, jo pozitīvs piemērs ir labākā palīdzība, ko varam sniegt citiem. Interesanti novērot, ka ļaudis, kuri labprāt mīl citus kritizēt, bieži vien paši ir nelaimes putni. Viņi apgalvo, ka visi citi dzīvo nepareizi, taču šis apgalvojums īstenībā realizējas viņu pašu dzīvē. Tā ir viņu dzīves skola, kurā tiek rādīts, ka viņi paši izdara tikpat daudz kļūdu kā pārējie, kurus tie kritizē. Labākais, kas var notikt ar nelaimes putniem, ir iespēja sevi izzināt.

Atsacīties no negatīvajām domām (vai nu tās ir kritiskas vai rūpju pilnas domas) un aizstāt tās ar pozitīvajām nozīmē svarīgu izturēšanās veidu, kad mēs katru dienu pirmajā stundā pēc pamošanās izdarām t. s. pozitīvā un negatīvā vingrinājumu. Mēs pārtraucam visas iespējamās domas, kas saistītas ar lielām vai mazām rūpēm, piemēram, no bailēm, ka priekšnieks atkal būs sliktā omā (kritika) vai arī kaut kas neveiksies darbavietā. Vai arī notiks neliela neizdošanās, kura mūs sakaitinās, - mums nepatiks sliktie laika apstākļi utt. Tagad ir mūsu rokās, vai vēlamies «iestrēgt» šajās domās vai arī apzināties, ka iedomātie dienas notikumi ir tikai sliktākā iespējamība, kura var pārvērsties savā pretstatā. Varbūt mēs spējam apņemties sagaidīt priekšnieku tādā veidā, lai viņam nerastos pat mazākais iemesls izrādīt sliktu omu. Vai arī mēs pieņemam slikto laiku tieši tādu, kāds tas ir, un plānojam kādu citu pasākumu. Ja rīta pusē mums gadās maza neizdošanās, tad vajadzētu pārbaudīt, vai bijām pietiekami koncentrējušies uz parastajām rīta stundas nodarbībām. Ja pirmajā stundā izdodas pievērsties pozitīvām domām un koncentrēšanās vingrinājumiem, tad visa diena būs veiksmīga. Mēs paši izliekam ceļazīmes savai dienai.

Par to, cik svarīgs ir pozitīvais dzīves skatījums un cik ļoti vajadzīgs, lai mēs citos redzētu labo un īpaši to akcentētu, liecina slimības, kas parādās nepareiza noskaņojuma dēļ. Ja kāds arvien no jauna iekuļas neveiksmēs, tas ir ne vien nožēlojami, bet arī nepatīkami. Šajā sakarā daži piemēri.

Ir cilvēki, kuriem viesnīcās vienmēr tiek ierādītas sliktākās istabas vai ari atvaļinājuma laikā viņus traucē trokšņotāji. Slimības, kam sakars ar negatīvo kritiku, skar ķermeņa daļas uz augšu no vidukļa, piemēram, ilgstoši hroniskie bronhīti cilvēkiem, kuri visu kritizē un izsaka negatīvas piezīmes. Šīm slimībām pieskaitāmas ari visas rīkles, balss saišu, mutes un zobu slimības. Negatīvās domas rada sarežģījumus galvaskausa dobumā - līdz pat smadzeņu audzējam. Audzējs smadzenēs, vienalga, labdabīgs vai ļaundabīgs, ir saistīts ar negatīvu domāšanu un prātošanu. Tas liecina, cik bīstama ir galvas lauzīšana. Tā patiesi var padarīt dzīvi nepanesamu. Mēs varam paši sevi paralizēt, kamēr esam norūpējušies par savas rīcības variantiem. Īstenībā mēs varam darīt visu, ko vien vēlamies, ja vien tas ir pareizi. Vajag tikai ķerties pie darba. Te pieskaitāma arī virkne mokošu slimību, piemēram, reimatisms, artrīts, poliartrīts, podagra un artroze. Šo slimību gadījumā liela nozīme ir uzturam. Tās rodas, ja lietojam pārāk daudz dzīvnieku albaltumvielu. Urīnskābe nogulsnējas ķermeņa vājākajās vietās. Neskatoties uz to, ari šo slimību gadījumos 90% cēloņu meklējami dvēseles noskaņojumā.

Piemēram, kāda paciente, pirmo reizi atnākusi uz pieņemšanu pie ārsta, tikko varēja paiet. Viņas ķermenis jau bija pavisam sakropļots un pārvērties. Slimniecei bija neiespējami saredzēt savu draugu raksturā pozitīvas īpašības. Arvien no jauna viņa pavairoja negatīvos tēlojumus par draugu izturēšanos. Pie ārsta viņa intensīvi vingrinājās visā saskatīt pozitīvo, kas sievietei izdevās arvien labāk. Reimatisms atkāpās un staigāt kļuva arvien vieglāk. Vairs neparādījās nekādas negatīvas novirzes. Šādā gadījumā, bez šaubām, ir ļoti būtiski, lai - tāpat kā jebkuras citas slimības gadījumā - pilnīgi tiktu noregulēts uzturs.

Ilgstošas rūpes un galvas lauzīšana var izraisīt arī depresiju. Cilvēki, kuri ilgstoši šaubās, kuri nav pārliecināti, vai tiks galā ar saviem uzdevumiem, paši sevi paralizē. Tādā gadījumā ir īpaši svarīgi koncentrēties uz būtisko un mēģināt dzīvot Te un Tagad, sperot soli pēc soļa.

Bīstamākā no visām gara slimībām - paranojālā šizofrēnija - arī ir saistīta ar negatīvu domāšanu. Šie slimnieki izsaka galēji negatīvu kritiku par citiem cilvēkiem. Viņi kritizē pat tos cilvēkus, kurus patiesi mīl, un iztēlo viņus par ļaundariem. Dabas likumi piespiež šos cilvēkus ticēt kritikai, ko viņi izsaka par citiem, un patiesi uzskatīt viņus par sliktiem. Drīz vien viņus pārņem sajūta, ka šie iedomāti sliktie cilvēki viņus izseko. Tā rodas vajāšanas mānija. Tikt vaļā no šīs slimības ir ļoti grūti. Psihofarmakoloģiskie līdzekļi un medikamenti gan novērš simptomus, taču saindē nervu sistēmu un apgrūtina smadzeņu funkcijas.

Kā tad slimniekam vajadzētu ar sevi strādāti Kādā veidā viņš varētu izdarīt koncentrēšanās vingrinājumusi Kā gan viņam būtu iespējams palikt Te un Tagad un noteikt prioritā-tesi Pirmām kārtām viņam ir vajadzīga labi funkcionējoša nervu sistēma un imūnsistēma.

Labākais vingrinājums ir meklēt un saskatīt visu pozitīvo, lai savu dzīvi ievirzītu pozitīvā gultnē.

LAIKA IZMANTOŠANA

Mums skaidri jāapzinās, ka laiks ir enerģija un netiešā nozīmē - arī nauda. Šiem jēdzieniem ir ciešs kopsakars. Laika taupīšana dod enerģiju, laika tērēšana mums to atņem. Tas, kurš lieki tērē savu laiku, arvien vairāk nogurst un kļūst vājāks, līdz beidzot viņa imūnsistēma sabrūk pavisam, un sekas ir slimība. Tā savukārt prasa laiku un naudu.

Te mēs varam vēlreiz runāt par dzīves jēgu. Dzīves jēga ir mūsu personības un dvēseles attīstība. Vārdā «attīstība» jau ir iekļauts laika jēdziens. Tikai tas var attīstīties, kura rīcībā ir laiks. No tā nav grūti secināt, cik svarīgs ir mūsu rīcībā nodotais laik?.

Mēs katru dienu tiekam pārbaudīti, vai lietojam savu laiku pareizi vai arī to iztērējam nevajadzīgiem pasākumiem, pat vēl sliktāk - bīstamām nodarbībām. Sevišķi svarīgi ir iemācīties taupīt laiku bērniem un jauniešiem. Laika izniekošanas briesmas sevišķi lielas ir tieši vecumā starp 13 un 20 gadiem. Ja gadās, ka jauniešiem pietrūkst pozitīva dzīves satura, piemēram, mācības skolā vai studijas, vai interesantas aizraušanās, pozitīvi sporta veidi (atšķirībā no dzīvībai bīstamajiem un ķermenim kaitīgajiem sporta veidiem), tad rodas bīstama iespēja, ka viņi iedraudzēsies ar negodīgiem cilvēkiem vai nokļūs kaislību varā. Viņi sāks meklēt apreibināšanos un aizmiršanos alkoholā vai narkotikās, vai arī nepareizā draudzībā, kura viņus arvien vairāk un vairāk vedīs pretī kārdinājumam rīkoties nepareizi.

Labākā profilakse, lai mācītu bērniem taupīt savu laiku, ir savlaikus viņos modināt interesi par garīgām un dvēseliski vērtīgām nodarbībām. Piemēram, te iederēsies labu grāmatu lasīšana, kāda mūzikas instrumenta apgūšana, nodarbības vingrošanas vai baleta studijā, rokdarbu darināšana, vēlāk teātru un koncertu apmeklēšana, kā arī viss pārējais, kas modina interesi par mākslu un kultūru. Tad neatliks laika nepareizai draudzībai un neradīsies interese par draugiem, kuri nevar piedāvāt neko pozitīvu. Līdz ar to jaunieši varēs vieglāk noskaidrot, kāda sabiedrība viņiem ir piemērota. Gētes izteikumā «Saki man, ar ko tu biedrojies, un es pateikšu, kas esi tu pats» ietverta dziļa patiesība.

Fizkultūra un sports brīvajā laikā noteikti ir ļoti nozīmīgas nodarbības, kamēr tas nekļūst par sacīkšu sportu. Tūrisms, riteņbraukšana, peldēšana, arī teniss un slēpošana, ja tam nododas ar mēru, ir ļoti ieteicami. Ko nozīmē «ar mēru»i Tas nozīmē, ka ķermeni nedrīkst pārpūlēt, kā tas notiek sacīkšu sportā. Pārpūlei bieži vien pievienojas arī sakropļojumi, un tādā veidā rodas «paliekošas kaites». Pret šīm traumām ir iespējams šo un to uzsākt, taču vajadzēs daudz laika un enerģijas, līdz ķermenis atkal tiks savests kārtībā.

Sacīkšu sporta nodarbībām ir arī otra puse. Rodas jautājums - kāpēc cilvēks vēlas savu ķermeni sagatavot visaugstākajiem sasniegumiem^ Vai īstais nolūks ir tieksme izcelties un slavas kāre, vai arī sportists vēlas pats sev kaut ko pierādīti Sports bez tieksmes pēc rekordiem, sports tādēļ, lai radītu sev kustību prieku, sagādā daudz vairāk laimes un kalpo par īstu atslābināšanās līdzekli. Vienmēr vajag ievērot brīdinājuma signālu, kas sargā no pārmērībām.

Lai jauni cilvēki izglītotos un pareizi izlietotu savu laiku, jātuvina viņi mākslai un kultūrai. Interesi par šīm nozarēm vajag modināt pēc iespējas agrā jaunībā, lai varētu uzkrāt kapitālu vēlākiem gadiem. Tieši straujās attīstības vecumā muzeju, izstāžu, teātru un koncertu apmeklējumi uzskatāmi par skaistu, dvēseli bagātinošu brīvā laika pavadīšanu. Tas pats jāsaka par labu literatūru. Vairumam slaveno komponistu un rakstnieku ir augsti attīstītas dvēseles. Lasot labas grāmatas, mēs iepazīstamies ar daudziem dabas likumiem, un šāda literatūra radoši iedarbojas uz dvēseli. Pretstats ir kriminālromāni un t. s. sēnalu literatūra. Tātad mums jābūt izvēlīgiem visās nozarēs. Tikpat radoši ir klausīties labu mūziku, apmeklēt koncertu vai operu. Skaista mūzika ir radīta cilvēku laimei un uzlādēšanai ar enerģiju. Arī te ir jāizdara pareiza izvēle. Mūzika, kura mūsdienās no rīta līdz vakaram skan pa radio un televīzijas raidījumos, ir visvisāda, tikai ne attīstību veicinoša. Tas pats attiecas uz kinofilmām, jo ari šajā gadījumā ir sevišķi liels kārdinājums noskatīties satraucošas, taču no morāles viedokļa nepanesamas filmas. Negatīvais saturs kaitē gan nervu sistēmai, gan reizē ir ari laika izniekošana. Turpretī labas grāmatas, laba mūzika, labas teātra izrādes, opera un pozitīvas filmas ir sava veida dvēseles barība. Vairākiem no minētajiem brīvā laika pavadīšanas veidiem ir liela priekšrocība. Laiku iespējams pavadīt kopā ar draugiem vai mīļoto cilvēku, izlietojot laiku divtik labi un piedevām gūstot vēl vairāk prieka. Un prieks ir nepārspējams enerģijas piegādātājs.

Viens no svarīgākajiem faktoriem attiecībā uz laika izmantošanu ir cilvēki, ar kuriem mēs satiekamies. Neskaitāmi slimību veidi ir cilvēku nepareizu savstarpējo attiecību rezultāts. Vispirms tas attiecas uz laulībām, kurās pārmēri velk viens otru atpakaļ, kaut gan viņiem vajadzētu kopīgi attīstīties. Vai arī palūkosimies uz t. s. draudzību, kurai ar draudzību nav nekāda sakara. Bieži vien tās ir attiecības, ko turpina ieraduma, nepareizi izprastas pienākuma apziņas vai arī iedomātas atkarības dēļ. Tā ir laika izšķērdēšana, kas kaitē abām pusēm. Bieži vien tā izraisa dusmas, savstarpēju kritiku un nesaprašanos.

Vadoties no savstarpējām attiecībām, cilvēki ir iedalāmi trijās grupās. Iedalījums cilvēku grupās ir ļoti nozīmīgs tādēļ, ka attiecības ar šīm personām rada enerģijas pieplūdumu vai enerģijas zaudējumu.

«Tecīlas» vai «dārgakmeņi»

Dvēseliski garīga draudzība mums palīdz turpmākajā attīstībā. Draugā mēs varam redzēt savu atspoguļojumu labāk nekā jebkurā citā personā. «Pieslīpēšanās» notiek, tā sakot, abpusēji, līdz esam kļuvuši par «dārgakmeņiem». Vispirms mums vajadzētu saskatīt sava drauga stiprās puses, mācīties no viņa vērtīgajām īpašībām un tās pārņemt arī savā raksturā. Radoša draudzība dod mums iespēju vingrināties Pozitīvajā. Būt kopā ar šādiem cilvckiem nozīmē gūt prieku un enerģiju. Viss, ko esam kopā piedzīvojuši, ir ļoti skaists. Ikviens ceļojums, ikviens teātra apmeklējums vai jebkurš cits pasākums kļūst īpaši nozīmīgs, jo tajā esam piedalījušies kopā ar garīgi tuvu un mīļu cilvēku. Turklāt izšķiroša nozīme ir apstāklim, ka abi atrodas apmēram uz vienas attīstības pakāpes. Abiem ir vienādi mērķi, vienādas intereses un sarunas risinās tajā pašā līmenī. Šāda veida atrašanās līdzās sagādā daudz prieka un enerģijas un veicina dvēseles attīstību.

Jauniem cilvēkiem, kā arī vecākajam gadagājumam ir ļoti svarīgas dvēseliski garīgās attiecības, jo sievietes labāk saprot sieviešu problēmas un vīrieši - vīriešu problēmas. Jaunieši, starp kuriem pastāv īsta draudzība, vieglāk atrod arī dzīves draugu.

Dvēseliski garīgā draudzība ir otra labākā iespēja pēc koncentrēšanās vingrinājumiem, lai iemantotu enerģiju savstarpējās uzlādēšanās formā. Sievietes tiek uzlādētas no sievietēm un vīrieši - no vīriešiem, jo sievietēm un vīriešiem ir dažādas svārstību frekvences. Viņiem ir arī atšķirīgi mērķi: sievietēm jākļūst drošām un neatkarīgām, toties vīriešiem - vairāk mīlošiem, diplomātiskiem un intuīcijas bagātiem. Tādā veidā dabas likumiem ir vieglāk uzlādēt sievietes, resp., vīriešus, kuri kopā risina problēmas. Šī uzlādēšanās enerģija kalpo imūnsistēmas un nervu sistēmas nostiprināšanai. Turklāt tā izpaužas arī kā skaista draudzība un sekmīga slimību profilakse.

Pozitīvā enerģijas plūsma, uzlādēšanās veids starp draugiem ir tik stiprs, ka - līdzīgi koncentrācijai - tā ir aizsardzība vai negadījumu profilakse. Te nopietni sarežģījumi nav iespējami. Dr. Millerei-Kaincai bija piedzīvojums, kurā noskaidrojās, ka dabas likumi norāda uz nepareizu rīcību, taču vienlaikus nodrošina arī aizsardzību. Pirms semināra nedēļām Elbas salā viņa tur pavadīja arī atvaļinājumu. Daktere devās uz turieni automašīnā kopā ar draudzeni. Visu, kas vajadzīgs semināram - grāmatas, tāfeles un citus uzskates līdzekļus -, vajadzēja ņemt līdzi. Tātad bija vajadzīgs auto. Taču uz automaģistrāles tas pēkšņi sabojājās, un viņām nācās ceļot ar vilcienu. Starpgadījums ar automašīnu notika ceļa posmā starp Boloņu un Florenci, kur atrodas divi apmēram trīs kilometrus gari tuneļi. Auto apstājās nevis tunelī, bet gan starpposmā -vietā, kas bija labi pārskatāma. Par spīti ļoti šaurajai avārijas joslai, tas tomēr atradās relatīvā drošībā, jo bija labi saredzams. Viņas atradās drošībā, kaut gan bija saņēmušas brīdinājumu. Naudu, ko braucējas nevēlējās tērēt ceļojumam ar vilcienu, tagad nācās iztērēt automašīnas remontam.

Sevišķi ilgstošas dvēseliski garīgas attiecības veidojas laulībā. Labai laulībai vajag sākties ar dvēseliski garīgu mīlestību, nevis ar fiziskajām attiecībām. Fizisko attiecību sekas -grūtniecība - «vajadzības» laulība - daudzos gadījumos noved pie tā, ka laulība vispār nefunkcionē. Šiem pāriem noteikti nav pietiekami daudz laika, lai pārbaudītu savas attiecības un noskaidrotu, vai patiesi ir vienādas intereses, vai viņu sarunu bāze atrodas tajā pašā nozarē. Tādā gadījumā pēc laulībām viņi ilgāku laika periodu nespēj viens otru saprast un tādēļ arī nevar veicināt viens otra attīstību.

«Klupšanas akmeņi»

Tie ir cilvēki, ar kuriem mums iznāk darīšana ikdienas dzīvē - vai nu darbavietā, vai arī privāti. Viņi mūs vienmēr pārbauda, un mēs nevaram no viņiem vienkārši novērsties. Mums jāmācās ar šiem cilvēkiem sadzīvot, jo mēs ar viņu starpniecību varam ļoti daudz iemācīties.

Daudzi stāsta par savu darbu: «Ir viens cilvēks, ar kuru nevienam nesaskan, un arī tad, ja man iznāk ar viņu darīšana, vienmēr rodas problēmas.» Viņi ir visai pārsteigti, uzzinot, ka šādi cilvēki īstenībā ir zelta vērti, jo viņi pārspīlētā veidā atspoguļo mūsu pašu trūkumus. Viņi dod mums iespēju vingrināties pacietībā, iecietībā un izvairīties no tieksmes kritizēt. Tās ir dzīves skolas situācijas, kuras mums vajag atzīt un pieņemt. Līdz ar to šādas sastapšanās ir nenovērtējamas. Ja mums izdodas redzēt kaut ko pozitīvu cilvēkā, kurš uzskatāms par «klupšanas akmeni», tad attiecības lielākoties mēdz uzlaboties un attiecību partneris ietaupa savus nervus.

Te vietā ir piemērs - dr. Milleres-Kaincas personiskais piedzīvojums.

Ekoloģiski tīru produktu veikalā, kurā viņa regulāri iepērkas, kādudien tika pieņemta darbā jauna, diezgan splīnīga pārdevēja. Radās iespaids, ka viņa jūtas apvainota, ja jāapkalpo kāds pircējs. Dr. Millere^Kainca apņēmās ar šo sievieti iedraudzēties. Kad pārdevēja bija uzvilkusi ļoti krāšņu blūzi, viņa pateica, ka blūze tai ļoti labi piestāv. Komplimentam, kā zināms, jābūt godīgam, citādi tas netrāpa mērķī. Meitene atmaiga un draudzīgi iesmējās. Ari turpmāk daktere izturējās draudzīgi, un drīz vien arī pārdevēja kļuva draudzīgāka. Mums vienmēr vajag uzmanīties, lai «klupšanas akmeņi» mūs neiz-provocētu uz negatīvu rīcību.

«Dzirnakmeņi»

Tie ir cilvēki, kuri mūs patiesi velk lejup. Viņiem dzīvē ir pavisam citas intereses. Viņi nav ieinteresēti dvēseles attīstībā, pareiza uztura lietošanā vai citos pozitīvos pasākumos. Parasti viņi ir t. s. nervu zāģi, tie izšķērdē mūsu laiku ar negatīvām tenkām, ar vaimanāšanu un ilgstošiem lūgumiem pēc palīdzības.

Mēs tiekam pārbaudīti arī šādā veidā, lai saprastu, ka «nesam ūdeni traukā bez dibena». Iedomātajai palīdzībai, ko mēs sniedzam, parasti nav nekādas jēgas. Tā vien šķiet, ka mēs runātu ar sienu. Šādu cilvēku klātbūtnē mēs jūtamies nokaitināti, turklāt pārsvarā dusmojamies paši uz sevi. Iespējams ari nonākt līdz niknām diskusijām un negatīvai kritikai. Pēc tam katrā ziņā jūtamies iztukšoti un noguruši, jo esam velti zaudējuši enerģiju. Jebkādi panākumi izpaliek. Visas pūles ir pilnīgi bezjēdzīgas.

Mums jāņem vērā, ka ir sastopami arī tādi cilvēki, kas nevēlas nekādu attīstību. Šajā gadījumā nav vietas nepareizai pienākuma apziņai un līdzjūtībai. Vēlēties katrā ziņā glābt kādu, kurš pats to nemaz nevēlas, ir sava veida nesaprātīga stūrgalvība un, saprotams, arī sava veida laika izšķērdēšana. Šajā gadījumā «palīdzētājas sindromam» ļoti lielu nozīmi piešķir tieši sievietes, taču sava vieta te ir arī iedomībai. Šādas nepareizas izturēšanās sekas bieži vien ir slimības - vēzis, izkaisītā skleroze, diabēts, nepietiekama vai pārmērīga vairogdziedzera funkcija.

No cilvēkiem «dzirnakmeņiem» vajag novērsties. Vislabāk tas izdarāms, ja pievēršamies dvēseliski garīgai draudzībai un tādā veidā atjaunojam enerģijas krājumus. Šī draudzība ir ne tikai palīdzība un enerģijas avots, bet arī skaistākais atalgojums un dāvana, ko mēs, cilvēki, varam saņemt te, uz Zemes.

Citi laika izmantošanas aspekti

Laika izlietojumā vislielākā nozīme ir dzīves ritmam. Cilvēks nevar ilgstoši būt vesels, ja viņam ir nekārtīgs dzīves ritms. Ar dzīves ritmu mēs saprotam nomoda un miega stāvokļa maiņu. Daži cilvēki uzskata sevi par nakts cilvēkiem. Taču tās ir tukšas iedomas. Katrā tautā ir atbilstošs sakāmvārds. Vācieši, piemēram, saka: «Rīta stundai zelts mutē.» Agra gulētiešana vakarā un agra celšanās no rīta atbilst dabas likumiem. Pareizs dzīves ritms ir ne vien labākais priekšnoteikums, lai cilvēks būtu vesels vai arī tāds kļūtu, bet arī pats svarīgākais pašdisciplīnas vingrinājums. Nervu sistēma un smadzenes reģenerējas laikā no pīkst. 21.30 līdz pusnaktij. Vēlāk reģenerācija gandrīz nenotiek, jo atlikušais laiks līdz pamošanās brīdim paredzēts, lai atjaunotos pārējais ķermenis. Tā saucamie naktsputni katru dienu kaitē savai nervu sistēmai un savam ķermenim, jo atjaunošanās praktiski nenotiek. Tādēļ šie cilvēki ātrāk noveco un priekšlaikus zaudē spēkus. Sakarā ar straujo novecošanās procesu imūnsistēma kļūst arvien uzņēmīgāka pret slimībām, un viņi biežāk slimo. Ar laiku nervu sistēma un smadzenes vairs nefunkcionē tik labi, lai varētu atbilstoši vadīt pārējā ķermeņa reģenerāciju. Reģenerācijai ir vispārējs sakars ar mūsu dvēseles izturēšanos. Sakarā ar noteiktiem trūkumiem nevar tik labi atjaunoties atbilstošie orgāni, piemēram, drosmes problēmu dēļ cieš kuņģis, ar laiku rodas kuņģa un zamu slimības.

Pareizi izmantojot laiku, sevišķi svarīgi ir no rīta agri celties. Turklāt jāņem vērā, ka tūliņ pēc pamošanās jāceļas augšā un jāmēģina koncentrēties, lai tiktu galā ar nelielajiem rīta cēliena darbiem. Tādā veidā tiek vingrināta pašdisciplīna, kura, kā jau norādīts, arvien vairāk rada drošības izjūtu un ticību saviem spēkiem.

Arī pareizais dzīves ritms ir labākas intuīcijas priekšnoteikums. Mēs ātrāk atrodam problēmas pareizo risinājumu un varam labāk iepazīt dzīves skolu. Līdz ar to dzīves ritms ir dvēseles attīstības un veselības pamatnoteikums.

Miegs parasti ir brīnišķīga mēraukla mūsu dvēseles sasniegumiem ikdienā. Miega traucējumu veidā dabas likumi dod mums norādes uz kļūdām, kuras esam izdarījuši dienas laikā. Vēlāk par miega traucējumiem mēs runāsim vēl sīkāk. Te tikai atzīmēsim, ka pastāv skaidri saskatāma sakarība starp pareizu laika izmantošanu vai arī tā izšķērdēšanu un labu vai sliktu miegu.

Laika pareiza izmantošana nav domājama bez labas plānošanas. Ja mums ir izdevies sastādīt plānu katrai dienai, kā arī lielos vilcienos nedēļas un mēneša plānu, rodas arvien mazāk grūtību. Mēs dzīvojam apzinīgāk un arvien labāk spējam saprast nelielus iepriekšējos brīdinājumus vai brīdinājuma signālus, jo varam nojaust kopsakaru ar to, ko esam ieplānojuši. Rakstiskais plānojums dod iespējas fiksēt prioritātes, kuras bieži vien var precīzi noteikt vienīgi rakstīšanas laikā. Līdz ar to arvien grūtāk krist kārdinājumā izbīdīt priekšplānā nepieņemamus pasākumus. Turklāt plānošana palīdz izvairīties no stresa. Cilvēki, kuri nemēdz plānot, bieži ap sevi rada haosu un zaudē pārskatu par notikumu gaitu tik lielā mērā, ka beidzot kļūst slimi. Ekstrēmos gadījumos iespējamas pat nervu slimības. Optimāls laika izmantojums bez plānošanas vispār nav iespējams, tādēļ ka nav iespējams vienlīdz labi nokārtot jebkuru lietu jebkurā diennakts laikā. Vislabāk iespējams koncentrēties rīta stundās - no sešiem līdz desmitiem. Sajā laikā vajadzētu tikt galā ar visiem darbiem, kas prasa sevišķu uzmanību. Reizē tas ir laiks, kurā vislabāk uztverama intuīcija.

Te jāpiezīmē, ka laiks, kurā uzņemam pareizu uzturu, arī ir optimāli izmantots laiks. Sīkāk par to pastāstīts nodaļā «Imūnsistēmas nostiprināšana un uzturs».

Pastāv ciešs sakars arī starp laika izmantošanu un profesionālo darbību. Darbs ir mūsu dvēseles turpmākās attīstības svarīga sastāvdaļa. Jebkurš cilvēks var veikt gan sev piemērotu, gan arī nepiemērotu darbu. Tāpēc ikvienam vajadzētu sev jautāt, vai viņš strādā tikai tādēļ, lai nopelnītu sev naudu, vai arī darbs tiek veikts tādēļ, lai no tā gūtu arī garīgu labumu -kā sev, tā citiem. Jāatgādina, ka racionāls laika izmantojums jau pieminēts sakarā ar rakstura īpašību «godīgums». Darbs, kura rezultāts kaitē pašam un līdzcilvēkiem, ir laika izšķērdēšana, un līdz ar to tas ir negodīgs darbs. Padomājiet kaut vai par tabakas izstrādājumu, ieroču vai kaitīgo ķimikāliju ražošanu. Pie ārsta ierodas daudzi pacienti ar smagām slimībām, kas cēlušās tādēļ, ka viņi nodarbināti cilvēkiem kaitīgu preču ražošanā.

Saskaņā ar vienu no svarīgākajiem dabas likumiem, proti, cēloņu un seku likumu, mēs paši kļūstam slimi. Tas nozīmē: «Kā tu man, tā es tev» vai arī: «Ko sēsi, to pļausi.»

Ir nozīme arī attieksmei pret darbu. Darbam jābūt prieka avotam. Tā tas ir vienīgi tad, ja esam atraduši pareizo darbu. Šāds darbs mums dod enerģiju - ne tikai naudas formā, bet arī kā dzīvības enerģiju. Pareizais darbs, ko veicam normālā daudzumā, nevar novest līdz pārpūlei vai spēku izsīkumam. Taču tie, kuri vēlas vai spiesti strādāt dienu un nakti, stipri pārpūlas. Vienmēr ir jābūt sasprindzinājuma un atslābināšanās maiņai. Vajadzīga arī pilnvērtīga atslābināšanās atvaļinājuma laikā. Nervu sistēmai arvien nepieciešams atjaunoties.

Pareizā nostāja ir tāda, ka darbs netiek vērtēts tikai kā uzspiesta nepieciešamība. Mums vajadzētu apzināties, cik daudzas attīstības iespējas mēs iemantojam, veicot darbu. Mēs kāpinām savu inteliģenci, izkopjam talantus un attīstām visas piecas rakstura īpašības. Daudzveidīgās darba situācijas rada neskaitāmas iespējas.

Darba attiecībām ir vēl viens svarīgs aspekts: mēs varam identificēties ar to, ko darām, vai ar darba devēju. Mums jāizturas tā, it kā firma, kurai strādājam, piederētu mums vienam vai arī mēs tajā apmācītu savus bērnus; vai arī dienesta lietas, ar kurām nodarbojamies, jāuztver kā mūsu personiskie pasākumi. Tikai tādā gadījumā iespējams dot reālu labumu. Tad mūsu peļņa sagādās daudz prieka mums pašiem. Cilvēki, kuri nestrādāja pareizajā vietā, vienmēr no jauna mēdza stāstīt, ka nopelnītā nauda viņiem nesagādā gandrīz nekādu prieku. Tā izplūst viņiem caur pirkstiem, un viņi nevar pateikt, kur nopelnītais palicis.

Šajā sakarā mēs varētu runāt par tādām profesijām, kuras attiecas uz slimību ārstēšanu un konsultācijām, un tādēļ arī uz dr. Milleres-Kaincas nodarbošanos. Mums vienmēr jāpalīdz citiem tā, lai viņi varētu palīdzēt paši sev. Mums jānorāda pacientiem, kur meklējami viņu slimību īstie cēloņi. Tā kā par 90% tie meklējami dvēseles sfērā, vajag pacientiem iemācīt, kā uz šiem cēloņiem pamatīgāk iedarboties. īstenībā ikvienam traumatologam, zobārstam, acu ārstam, jebkuram mediķim vajadzētu šajā sakarā sniegt padomus un vadošus norādījumus, kā novērst šos bojājumus. Ārstēšana ar medikamentiem, kā jau iepriekš paskaidrots, iedarbojas tikai kā simptomu apslāpēšana. Arī praktiskās metodes, kas iedarbojas uz cilvēku, piemēram, hipnoze, nedod pozitīvu rezultātu, jo mēs izslēdzam pacienta brīvo gribu. Kā gan mēs tādā gadījumā varam cīnīties ar savām vājībāmi Kā vienīgā un nepieciešamā palīdzība līdztekus darbam ar dvēseli ir pareizs uzturs un mērķtiecīga imūnsistēmas nostiprināšana. Ārsta īstais uzdevums ir atklāt, kur katrā speciālā gadījumā slēpjas slimības cēlonis, un kopā ar pacientu atrast pareizos ceļus, kā vislabāk tikt galā ar viņa trūkumiem, iesakot arī pareizo uzturu imūnsistēmas nostiprināšanai. Turklāt ārstam ir jārūpējas, lai pacients patiesi darbotos savas veselības labā. Dr. Miilere-Kainca piedāvā pacientiem palīdzību, kura viņiem ir vajadzīga, lai spētu palīdzēt paši sev. Pacientiem tas varbūt sagādā neērtības, taču tuvina viņus mērķim. Dabas likumiem traucējošā ārstniecība, piemēram, ķīmiskās tabletes un injekcijas, tikai pastiprina rakstura vājības, bet slimības īstais cēlonis netiek atklāts.

Daži cilvēki jautā, vai pašas ārstes dzīvo pēc šajā grāmatā izklāstītajiem principiem un vai iespējams garantēt izārstēšanos, ja tiks uzsākts līdzīgs dzīvesveids^ Šajā gadījumā ļoti liela nozīme ir priekšzīmei, kas palīdz slimniekiem labāk pieņemt ārstu padomus un tiem sekot.

Sakarā ar laika izmantošanu mēs nonākam pie tēmas, ko dēvēsim par «labirintu». Konkrēti šajā momentā par «labirintu» apzīmēsim Zemi. Uz mums nepārtraukti strāvo atšķirīga un pretrunīga informācija. Visās dzīves nozarēs šķietami valda tik liela iespēju daudzveidība, ka mums ir ārkārtīgi grūti atšķirt pareizo no nepareizā. Cilvēki nonāk pie tā, ka izmēģina visdažādāko, arī atšķirīgu uzturu un dažādas ārstniecības metodes. Pašreiz ir gandrīz neiespējami bez eksperimentiem atrast pareizo ceļu, taču mums vajag ļoti kritiski novērtēt pašreizējā dzīvesveida rezultātu un nevajag ērtības labad vai nedrošības dēļ palikt situācijā, kas neved pie mērķa.

Turklāt ir svarīgas divas lietas: atziņa, ka bez paša piepūles panākt pozitīvu rezultātu nav iespējams, un otra atziņa - vajag pūlēties, lai iemācītos izprast dabas likumus. Tādēļ arī pasaulē ir cilvēki, kuri to māca.

Vajag apdomāt, ka ātra izveseļošanās nav iespējama, jo būt veselam nozīmē būt iekšēji vienotam. Lai kļūtu vesels un pilnvērtīgs, vajadzīgs gan laiks, gan pūles. Tādēļ pacientiem vienmēr ir jāapzinās, ka viņiem nevajag taupīt laiku un pacietīgi jāstrādā pašiem ar sevi. Ja vēlamies visu sasniegt vienā reizē, mēs negūstam gaidīto rezultātu.

Viens no lielākajiem šķēršļiem mūsu ceļā uz veselību vai iekšējo vienotību ir ieradumi. Tie traucē mums pareizi izmantot laiku. Nekas nav grūtāk kā atsacīties no ieradumiem, kas būtībā ir mazas stūrgalvības. Taču pastāv arī tādi ieradumi, kas īstenībā ir nepārvaramas tieksmes. Daži cilvēki tic, ka viņiem vienkārši vajadzīgas viņu cigaretes, ka noteikti jādzer kafija, jo citādi viņi nebūs pietiekami mundri, utt. Viņi domā, ka nevarēs dzīvot bez šīm atkarībām. Viens no sliktākajiem ieradumiem ir vēla gulētiešana, jo daudzi sevi uzskata par «nakts putniem». Visai bīstams ieradums ir visam, ar ko netiekam galā, meklēt grēkāzi un vainu nogrūst uz citiem. Progresu kavē arī mūsu pašu izturēšanās veids.

Kā atrast izeju no slikto ieradumu gūstai Sākumā vajadzīga godīga vēlēšanās uzsākt pārkārtojumus. Nākamo soli palīdzēs spert koncentrēšanās vingrinājumi, jo koncentrēšanās ir laika optimāla izmantošana. Turpmākā palīdzība ir priekšzīme, paraugs, ko rāda mūsu labie draugi. Atteikties no sliktiem ieradumiem nozīmē uzsākt profilaksi vai ari spert pirmo soli uz izveseļošanos. Vēl jāatzīmē ari brīvības izjūta, kura ļauj apzināties, cik liela ir bijusi mūsu atkarība.

Stress neapšaubāmi ir viens no visvairāk lietotajiem un vismazāk saprastajiem terminiem mūsu laikā. Šis jēdziens tika ieviests 50. gadu sākumā, un kopš tā laika tam piešķirtas arī

daudzas nozīmes, kam nav nekāda sakara ar stresu. Tāpēc papētīsim to sīkāk.

Ja mūs ir pārņēmis stress, mēs jūtamies it kā zem spiediena. Stress attiecas arī uz visām negatīvajām rakstura īpašībām, no kurām cieš nervu sistēma. Te jāatzīmē drosmes trūkums, nevēlēšanās piedot, resp., dusmas un laika izšķērdēšana. Vairumā semināru par stresa jautājumiem, kā arī atbilstošos izteikumos par šo problēmu stresa cēloņi tiek meklēti ārpasaulē. Mēs sakām: «Apkārtējā pasaule mūs pakļauj stresam.» Tā, piemēram, jāmin troksnis, kas 20. gadsimta beigās ir sevišķi stiprs lielpilsētās. Mēs uzskatām, ka šāda pārmērīga uztveres orgānu ietekmēšana neapšaubāmi ir viens no stresa cēloņiem. Un tomēr - vai ārējie iespaidi ir vienīgais stresa cēlonis^

Stresam, tāpat kā visam pārējam, kas ar mums notiek, īstais cēlonis esam mēs paši. Nevis ārpasaule ir vainojama mūsu stresā, bet gan mēs paši sevi pakļaujam stresam. Mēs ļaujam sev nonākt stresa stāvoklī. Tā sekas ir vairākas slimības, piemēram, kuņģa čūla vai sirds slimības.

īstie stresa cēloņi ir saistīti ar rakstura trūkumiem - laika izšķērdēšanu un nepietiekamu drosmi.

Cilvēki, kuri nemēdz plānot un tādēļ neprot pareizi iedalīt savu laiku, nokļūst laika trūkumā, jo viņi vienmēr ķeras pie saviem darbiem par vēlu vai arī vispār nemēdz apdomāt, cik daudz laika darbam vajadzēs. Tā rodas stress. Turpmākie ieteikumi palīdzēs no stresa izvairīties. Ir nepieciešamas vairākas darbības.

Jāapgūst pareiza plānošana. Dienas un nedēļas plānošana palīdzēs izvirzīt prioritātes un optimāli izmantot dienas aktīvo laiku - no sešiem rītā līdz desmitiem priekšpusdienā. Tiem, kuri laiku neplāno un vienkārši kaut ko iesāk, pēc tam vajadzēs svarīgos darbus veikt lielā steigā. Šiem cilvēkiem trūkst pārskata, un viņi viegli nomaldās nenozīmīgos sīkumos.

Jāmācās deleģēt. ]a cilvēks uzskata, ka viņam viss ir jādara pašam, jo neviens cits to tik labi nespēj kā viņš, viņš ilgstoši sevi nostāda saspringtā situācijā. Deleģēt nozīmē daļu darba uzticēt kādam citam cilvēkam. Šī darbība ir derīga priekšniekiem vai personām, kas ieņem vadošus amatus, kā arī mātēm, kas audzina bērnus. Priekšniekiem jādod saviem līdzstrādniekiem attiecīgās instrukcijas un pēc tam jāļauj viņiem uzņemties līdzatbildību par veicamo darbu. Mātēm jāiemāca saviem bērniem veikt ikdienas darbus - tiem jākļūst par viņu pienākumu. Jāprot kooperēties. Ko nozīmē kooperācijai Tā nozīmē harmonisku sadarbību. Tajā neatliek vietas konkurences domām vai stūrgalvīgai sava viedokļa aizstāvēšanai. Kooperatīvi strādājošā cilvēku grupā nerodas stresi. Ikviens sniedz to labāko, jo konkurē tikai pats ar sevi un patur apziņā vienīgi veiksmi kopējā lietā. Tādējādi rodas tikai drošības un uzticēšanās sajūta.

Saturīgi jāpavada brīvais laiks. Brīvā laika pavadīšana, ja tā noved pie stresa, nerada atpūtas iespēju.

Stresu rada arī pārmērības sportā, kuru mērķis vienmēr ir viens noteikts sasniegums. Tas attiecas ari uz komandu sportu. Daudz noderīgāki ir ar atpūtu saistītie sporta veidi, kuru laikā cilvēks daudz kustas, bet nesasprindzinās. Ideāli ir daudz uzturēties svaigā gaisā, piemēram, ceļojot kalnos.

Rūpīgi jāapsver kontaktēšanās iespējas. Ja jūtat, ka uz jums tiek izdarīts spiediens, tad vajag izvairīties no kontaktēšanās ar personām, grupām vai organizācijām, jo citādi laiks netiek izlietots pareizi. Jābūt ir tik brīvam, lai atbilstoši savām sajūtām varētu izvēlēties, vai sadarboties un kontaktēties, vai ari no sadarbības atteikties. Brīvā laika pareiza pavadīšana nozīmē atslodzi un uzlādēšanos.

Jāizvairās kļūt par darbaholiķi. Daži cilvēki nezina, kad viņiem vajadzētu pārtraukt darbu vai ieturēt pauzi darba laikā. Viņi vienmēr vēlas nokārtot gan šo, gan to, lai gan paši vairs nespēj koncentrēties. Šai rīcībai ir sakars ar pašpārliecinātību. Tā ir tipiska menedžeriem un nenovēršami ved pretī infarktam. Šie darbaholiķi nespēj pārtraukt darbu un cenšas visu padarīt paši.

Dabiski, ka šāds darba stils «iedzen viņus stūrī».

Jāprot koncentrēties. Cilvēki, kuri nespēj koncentrēties, nespēj apzināti palikt pie vienas nodarbības, bet tiecas vienlaikus darīt divus darbus, piemēram, ēdot lasīt avīzi, autobrauciena laikā klausīties mūziku utt. Taču nervu sistēma vienā laikā spēj realizēt tikai vienu darbību, citādi rodas stress.

Jāstrādā ar saviem trūkumiem. Ja kāds ir pamanījis rakstura nepilnības un izvairās ar tām strādāt, viņš noslogo nervu sistēmu un imūnsistēmu. Arī tad rodas stress. Pieņemsim, ka cilvēkam ir drosmes problēmas, kuras viņš ne-

spēj atrisināt. No tā rodas bailes, kas noved pie stresa situācijām. Stress rodas arī tad, ja cilvēks nespēj piedot un ilgstoši dusmojas vai reaģē agresīvi.

Laika taupīšana attiecas kā uz profesionālo nozari, tā uz privāto dzīvi. Mums vajag labi pārdomāt, kā pavadām savu laiku. Vai tas, ko darām, nav bezjēdzīgs^ Vai tas sekmē mūsu personisko attīstību vai arī «nosit» dārgo laikui Vienmēr jādod priekšroka svarīgajam un būtiskajam!

INTUĪCIJAS kapinasana

Kas īsti ir intuīcijai Parasti to saprot ar sava veida iedvesmu, «sesto prātu», sajūtu, ka mums kaut ko grib paziņot. īstenībā tas ir ļoti pareizs skaidrojums. Intuīcija ir «sakaru līnija» ar dabas likumiem, ar īstenību. Tā ir gara gatavība sniegt atbildes.

Mēs varam ņemt vērā intuīciju, ja prāts nav pārsvarā. Vairumam cilvēku prāta un gara proporcija ir apmēram 80% pret 20%, dažiem cilvēkiem pat 90% pret 10 procentiem. Pareiza attiecība būtu 50% pret 50% - tas būtu «garīgais prāts» =

6. att. Gars - prāts - saprāts

Gandrīz visi cilvēki pazīst to maigo balsi, kura parasti pirms rīcības sākuma - noteiktā situācijā - vai arī pirms izšķiroša lēmuma pieņemšanas mēģina norādīt pareizo ceļu. Ir viegli to neuzklausīt, jo prāts mēdz skaļi iejaukties ar saviem pretargumentiem.

Mēs esam izvēles priekšā, par kaut ko ir jāizšķiras. Prāta argumenti biežāk pārstāv kārdinājumu. Ja mēs tiem sekojam, tad parasti nesasniedzam cerēto mērķi. Toties Gars pārstāv visa zināšanu, jo uzkrājis patiesības kopumu. Tam pieder vispārējais pārskats, un Gara spēkos ir uzvest mūs uz pareizā ceļa.

Izdarot nepareizo izvēli, mēs bieži vien dvēseles dziļumos jūtam, ka neesam sekojuši savai izjūtai. Bieži tiek izteikti pašpārmetumi, kas noved pie vainas apziņas rašanās. Kad šie procesi summējas, tie var izvērsties par depresiju.

Rodas jautājums, kā Gara un prāta attiecības iespējams «iesvērt» pareizajā proporcijā. Kā iemācīties uzklausīt Gara balsi, kas reizē ir arī dabas likumu balssi

• Jāprot pazīt intuīciju. Vēlēšanās ņemt vērā intuīciju arī šajā gadījumā ir visu pārveidojumu pirmsākums. Vienmēr no jauna sev jāsaka: «Es vēlos uzklausīt Gara balsi un neļaušu sevi vadīt prāta argumentiem.» Kas vienreiz iemācījies pazīt intuīciju, tam vajag pirms katras izšķiršanās apzināti lūgt par to, lai tiktu parādīts pareizais ceļš.

• Jājautā sev\ kā ir pareizi. Izšķiroša nozīme ir noteiktam jautājumam: «Kā ir pareizii» Tikai tad ar pareizas intuīcijas starpniecību mēs saņemam palīdzību. Pieņemot izšķirošo lēmumu, iekšēja drošības sajūta rodas arī tad, ja no prāta viedokļa visu nav iespējams precīzi noskaidrot.

• Nepieciešama pašnovērošana. Ar to ir iespējams izdibināt, ko mums vēstī Gars un kas nāk no prāta. Mēs ātri vien nosakām, ka intuīcijas balss nav uzbāzīga un skaļa - tā bieži vien izpaužas ļoti izjusti vai arī pārsvarā parādās tikai kā sajūta, kuru mēs nevaram izskaidrot. Prāts izsaka savus argumentus skaļi un skaidri. Parasti šīs atziņas sākas ar vārdiem: «Bet es taču varēju...» vai arī: «Bet tas taču pavisam nav vajadzīgs, tādēļ ka...»

• Jāprot pazīt domu ierosmes. Tās ir mazas intuīcijas. Bieži ienāk prātā kāda ideja, kāda doma, un tad rodas jautājums, ko ar to darīt. Lai par to pareizi izšķirtos, jābūt pilnīgai skaidrībai, kāds uzdevums ir domu ierosmēm. Par trīs domu ierosmju veidiem jau stāstījām nodaļā «Cilvēka dvēsele». Lai labāk to ielāgotu, ir jāatkārto: domu ierosmes - brīdinājumi, domu ierosmes - kārdinājumi un domu ierosmes - atalgojumi.

• Jācenšas «neiekrist» uz kārdinājuma domu ierosmēm. Tās piegādā prāts. Nemaz nav tik viegli novērtēt šīs bieži vien šķietami «labās idejas», kādas tās ir īstenībā. Prāts prot ļoti labi argumentēt-, un argumenti izklausās loģiski un ticami. Tas vienmēr ir grūti - pareizi novērtēt argumentus, it īpaši, ja tie «mērķē» uz mūsu vājībām, bet tieši šis apstāklis ir kārdinājuma «pazīšanās zīme».

Piemēri

- Nobraukt dažas pieturas bez biļetes.

- Uzņemties darbu, kur iespējams nopelnīt ļoti daudz naudas, taču nav nekādu izglītošanās un attīstības iespēju.

Te mēs gribētu brīdināt no spontānas rīcības. Spontāna

rīcība šodien tiek novērtēta kā kaut kas tiekšanās vērts. Taču tā ir bīstama, jo nedod laiku novērtēt arī pretējos argumentus, un tādēļ viegli iespējama kļūdaina izvēle. Laiks ir enerģija -pieņemot izšķirošo lēmumu, jāziedo daudz enerģijas, lai par to iegūtu atalgojumu - pareizu intuīciju. Mazu izšķiršanos gadījumos pietiek ar īsu apstāšanos, taču nozīmīgus lēmumus nākas apsvērt ilgāk.

• Jārespektē brīdinājuma signāli. Tiem, kuri vēlas pazīt intuīciju, vajag apzināties, ka ļoti bieži tā parādās brīdinājuma signālu veidā un ir domāta kā palīdzība. Kā jau iepriekš teikts, šiem signāliem pieskaitāmas arī slimības, kuru uzdevums ir pavērst mūsu domāšanas procesu pareizajā virzienā. Dažās situācijās parādās nelaba, «irdena» sajūta. Piemēram, tā var rasties iepazīšanās sarunas laikā. Iespējams arī, ka, iepazīstot kaut ko jaunu, jūtam vai nu simpātijas, vai antipātijas.

Brīdinājuma signālus varam pazīt pat telefonsarunas laikā. Piemēram, kādam vīrietim piezvanīja finanšu padomnieks, kurš vēlējās viņu pierunāt, lai tas izdara naudas ieguldījumu. Pēc dažiem vārdiem saruna pārtrūka. Finanšu padomnieks, saprotams, piezvanīja vēlreiz. Taču vīrietis tā vai tā jau bija nolēmis nepiedalīties šādās investīcijās, un viņa lēmumu apstiprināja arī šis brīdinājums.

Ja, piemēram, kāds meklē jaunu darbavietu un vairākkārt jau zvanījis kādai firmai, līdz beidzot izdodas to sazvanīt, tas nozīmē, ka šī nebūs īstā darbavieta. Tā nav sagadīšanās. Arī tad, ja nedarbojas automobiļa aizdedze,

paredzētajā braucienā kaut kas jāmaina. Šis brīdinājums ir jāņem vērā.

Tas ir sevišķi svarīgi attiecībā uz cilvēkiem un institūcijām. Ja neņem vērā pirmreizējos brīdinājumus, var gadīties, ka zaudējam pašreizējās situācijas pārskatu, jo noraidoša attieksme pret intuīciju liecina par sava veida stūrgalvību. Ar laiku mūsu «iekšējā balss» kļūst arvien klusāka, un beigās mūs sajūsmina kaut kas tāds, ar ko mums nevajadzētu būt nekādās attiecībās, nevajadzētu dibināt sakarus un uzsākt sadarbību.

Pareizi jānovērtē atalgojuma domu signāli. Tie, kuri pūlas arvien labāk uztvert intuīciju, diez vai palaidīs garām šos domu signālus. Atalgojuma signāli ir pazīstami mums visiem. Ja tie mums bieži aiztaupa nepatīkamus atgadījumus, mēs tos vieglāk pamanām. Tas patiešām ir patīkami, ja atceramies kaut ko tādu, ko citi būtu aizmirsuši. Šiem gadījumiem pieder visas radošās idejas. Taču mums vajadzētu apzināties, ka šoreiz patiesi mēs saņemam atalgojumu par labiem dvēseles sasniegumiem. Nav pārāk grūti pateikt par atalgojumu «paldies», taču nevajag aizmirst to izdarīt. Pats par sevi saprotams, ka «paldies» ir pelnījuši arī visi tie gadījumi, kad esam pratuši uzklausīt savu intuīciju.

Jāuzticas sajūtām. Kā minējām jau iepriekš, intuīcija bieži izpaužas sajūtu formā, pie kam nepatikas un baiļu sajūtas ir brīdinājumi. Labās sajūtas, piemēram, laimes priekšnojauta, uzticēšanās vai drošības sajūta, ir intuīcija, kura izšķirošā gadījumā mudina izmantot iespēju.

Ja rodas baiļu sajūtas, mums, saprotams, vajag izšķirt, vai tās rodas no kaut kā reāla, vai arī to cēlonis ir nereāls. Varbūt labākai izpratnei derēs šāds piemērs. Divi puisēni stāv pie dziļa grāvja. Viens saka: «Ja tu tam pārlēksi, saņemsi 20 markas.» Ja otram ir bail un viņš nevēlas lēkt, viņa bailes ir reālas un pamatotas. Taču baiļu sajūta, pirms vieni paši dodamies braucienā ar vilcienu, ir nereāla un signalizē, ka mums radusies drosmes problēma. Jāizvairās no «blokādēm». Ja atrodamies neizdevīgā situācijā, piemēram, tā varētu būt nepareiza darbavieta vai arī nepareizas attiecības ar cilvēkiem («dzirnakmeņi»), -intuīcija tiek bloķēta. No tā ir skaidri redzams, cik liela nozīme ir apkārtējai videi. Ja mums tiek atņemts daudz enerģijas, tas ievērojami traucē uztvert intuīciju. Taču tikai laba intuīcija dod iespēju sekmīgi progresēt, būt laimīgam un veselam.

Jāveicina smadzeņu darbība. Tā kā tikai vesela translācijas stacija - šajā gadījumā smadzenes - var kārtīgi uztvert un nodot tālāk vēstījumus, mums jācenšas uzlabot savu smadzeņu funkcijas. Šim nolūkam jāievēro pareizs dzīves ritms, jālieto pilnvērtīga pārtika, jānostiprina imūn-sistēma un jātiek vaļā no stūrgalvības kompleksa (sk. arī 9. nodaļas apakšnodaļu «Smadzenes»).

Jāpaļaujas uz intuīciju. Sākumā mums bieži pietrūkst drosmes sekot savai intuīcijai. Tomēr, ja mēs to uzklausām, tad saņemam enerģiju. Rodas laimes un drošības izjūta. Mēs jūtam, ka tiekam vadīti. Ja mēs vingrināmies pazīt intuīciju un uz to paļauties, gara balss kļūst arvien skaidrāka un vieglāk pazīstama.

Jāatbrīvojas. Noslēgumā vajadzētu uzsvērt, ka mums

jālūdz no intuīcijas pareizais risinājums. Pēc tam kad esam «problēmu» (labāk rakstiski) īsi formulējuši, izšķiroša nozīme ir tam, ka mēs atbrīvojamies no domām. Tikai domu izslēgšana dod mums iespēju uztvert intuīciju. Pēc tam mums vajag paļauties, ka saņemsim atbildi. Šo situāciju var salīdzināt ar telefonsarunu. Kamēr mēs turam rokā klausuli, mēs nevaram saņemt nekādu atbildi. Tiklīdz mēs esam klausuli nolikuši, tātad no tās atbrīvojušies, intuīcija var mūs sasniegt.

Intuīcija depresijas vietā

Vēl atliek noskaidrot jautājumu, kādēļ, pazīstot, saprotot un ievērojot intuīciju, mēs varam izvairīties no depresijas. Ja intuīciju neņem vērā un uzskata to par sagadīšanos, enerģija tiek zaudēta. Tādā gadījumā dabas likumi vārda tiešā nozīmē ir veltīgi iztērējuši enerģiju un to vajag atkal papildināt. Tas sevišķi labi jūtams, kad uznāk nogurums vai skumjas. Tās jau ir depresijas priekšvēstneses, kas bieži vien turpinās īsu laiku. Toties, ja intuīcija netiek ņemta vērā ilgstoši un mēs uzklausām tikai prāta spriedumus, šīs īsās depresijas pastāvīgi atkārtojas. Tām pievienojas nepareizi izdarīta izvēle un nepareiza izturēšanās. Drīz vien jūtamies nedroši un iztukšoti. Mēs arvien vairāk zaudējam aktivitāti. Ar laiku intuīcija vairs nesasniedz apziņu. Sekas ir depresija. Ja arī šis brīdinājums netiek saprasts, noslēgumā ceļš ved uz fizisko slimību - kā pēdējais aicinājums beidzot apdomāties un uzsākt pārkārtojumus.

Intuīcija mūsu dzīvē kalpo par ceļa rādītāju. Tā ir kā margas,

kur atbalstāmies grūtajos ceļa posmos. Mums vajag tikt galā ar visām dzīves situācijām, mums jāizdara pareizā izvēle -Gara vadībā, ar dabas likumu starpniecību.

Koncentrēšanās

Vislabākais intuīcijas nostiprināšanas veids ir koncentrēšanās.

Dvēsele ir vara, kuru gandrīz visi cilvēki vēl nav pilnā mērā izpauduši. Tas notiek tādēļ, ka brīvā griba, ar kuru apveltīta ikviena dvēsele, tikai tad var darboties neierobežoti, kad caur brīvību - atkarības vietā - pilnā sparā norisinās personības attīstība. Dzīvot pašam un neļaut pār sevi noteikt citiem -tāds ir mērķis. Koncentrēšanās ir enerģijas avots un garīgais spēks, kas sasniedz vispusīgu uzplaukumu, ja mēs pilnīgi esam klāt mūsu centrā, tātad garīgajā viduspunktā - dvēselē. Latīņu CONCENTRARE nozīmē CON= līdz, CENTR (are) = ap vidu. Cik bieži mēs varam vārdu savienojumā atklāt jēdziena nozīmi, kad pūlamies sasprindzināt uzmanību, lai atrastu savu centru, kas nozīmē iekšējo stabilitāti.

r ~\

Apzināties savu viduspunktu, savu centru vai savu

dziļāko iekšieni nozīmē vienlaikus apzināties savu

Garu, dvēseli un ķermeni kā vienotu veselumu.

Mūsu Gars ir vienotājs posms ar Dievu un Universa likumiem (sk. 6. attēlu «Gars-prāts-saprāts»), Gars ir mūsu dziļākā

iekšiene un mūsu Centrs, kuru mēs sasniedzam ar koncentrēšanos, kad sapulcējam savas izklaidētās domas. Tad sāk mutuļot radošā spēka avots, «radīšana no universālās zināšanas», kas iespējama tikai koncentrēšanās procesā.

Ikdienas koncentrēšanās vingrinājumu laikā «es» vairāk apzināsies pats sevi. Kļūs skaidrāk redzamas dvēseles stiprās un vājās puses, līdz ar to mēs sevi vadīsim pāri pašapziņai uz lielāku pašvērtības izjūtu un, beidzot, uz lielāku pašpaļāvību.

Koncentrēšanās stāvoklī mēs nevaram izdarīt nevienu kļūdu.

Dzīvojot fantāzijās un līdz ar to tērējot laiku, mēs ne tikai kavējam savu attīstību, bet arī paralizējam inteliģenci. Šādā veidā palīdzība netiek saņemta, un cilvēks pat nepamana, ka nenovēršami kļūdās. Līdz ar to vieglāk padoties «kārdinājumiem».

Koncentrēšanās vienlaikus ir gan cēlonis, gan sekas. Kā to saprasti

Ja uzlabojam savus dvēseles sasniegumus, mums kļūst arvien vieglāk koncentrēties. Vai arī otrādi: jo vairāk pūlamies koncentrēties, jo labāki ir vispārējie dvēseles sasniegumi. Šie dvēseles sasniegumi ir cenšanās pēc dvēseles attīstības.

Dvēseles sasniegumi un koncentrēšanās spējas cita citu abpusēji pastiprina. Šī savstarpējā iedarbība reizē ir ierosinā-

Cēloņi Sekas

labi dvēseles sasniegumi labāka koncentrēšanās

laba koncentrēšanās labāki dvēseles sasniegumi jums pastāvīgi pūlēties, lai mūsu rīcība būtu koncentrēta. Ja es vēlāk uzzinu, ka manas pūles rīkoties koncentrēti dienas pirmajā stundā rada apzinātu, sakārtotu un uzlabotu dienas ritējumu, tas automātiski kļūst par turpmākās koncentrēšanās pamudinājumu. Veiksmīgu koncentrēšanās vingrinājumu priekšnoteikums ir harmonisks dzīves ritms. Mums jāiet gulēt aptuveni pīkst. 21.30, jo laikā līdz pusnaktij notiek intensīva mūsu svarīgākā orgāna (smadzenes) reģenerācija. Pašdisciplīna mums palīdzēs piecelties no rīta paredzētajā laikā ar precizitāti līdz piecām minūtēm. Līdz ar to mēs būsim uzstādījuši pārmijas ceļam uz panākumiem bagātu dienu.

Ja būsim līdzsvaroti, mundri un atjaunojušies, mums vislabāk izdosies koncentrēties. Mums ir daudz iespēju vingrināties koncentrēšanās prasmē, izdarot mazās ikdienas darbības, piemēram, zobu tīrīšanu, mazgāšanos dušā, skūšanos vai apģērbšanos. Mums jāvērš savas domas tikai uz konkrēto darbību un nedrīkst neļaut tām nekur novirzīties. Ja mēs varēsim koncentrēties uz vienkāršām darbībām, arī turpmākajā dienas gaitā būs vieglāk tikt galā ar sarežģītām situācijām.

f -

Rīta pirmā stunda ir noteicoša visai dienai.

6 KĀDA NOZĪME IR IEDZIMTĪBAI*

Lai tuvāk aprakstītu un izskaidrotu iedzimtības lomu, šoreiz ir svarīgi sniegt dziļāku priekšstatu par to. Pareizas izpratnes priekšnoteikums ir zināt, ka visas dvēseles ir radītas vienā un tajā pašā laikā, proti, pirms vairāk nekā viena miljona gadu. Toreiz tās visas bija vienādas. Tās bija, tā sakot, neitrālas, kā sava veida tabula rasa - neaprakstītas baltas lapas. Tās nebija nedz labas, nedz sliktas. Gadu tūkstošu gaitā dvēseles attīstījās dažādos virzienos. Viena daļa gāja uz augšu, cita - uz leju. Vienas gribēja kļūt labākas jau pašā sākumā, citas to negribēja. Tā bija dvēseļu brīvā griba. Tām visām bija vienādas iespējas un vienādi priekšnoteikumi.

Bija un ir tādas dvēseles, kuras vēlas kļūt labākas, grib būt godīgas un cītīgi strādāt. Toties citas bija un ir kūtras un slinkas un domā: «Mēs ņemsim no citiem visu, ko vēlamies iegūt; ja tas būs vajadzīgs, - pat ar varu.» Tā nu laika gaitā jau ir atdalīti «graudi no pelavām».

Kad vecāki rada bērnu, hromosomas nosaka ķermeniskās īpatnības jeb fizisko bāzi-acu krāsu, matu krāsu, ādas krāsu, kaulu uzbūvi (vai tie ir lieli vai mazi), reizēm arī to, ir vai nav dzimumzīmes. Šajā ziņā iedzimtībai ir simtprocentīga nozīme. Pastāv iedzimtības likums, ka daži indivīdi var pārmantot vairāk no vecvecākiem nekā no vecākiem, dažkārt notiek lēciens pāri vienai paaudzei.

Pastāv arī ķermeņa īpatnības, piemēram, tendence veidot paplašinātas vēnas, ražot pārāk daudz kuņģa sulas vai arī nosliece uz aizcietējumiem. Šajā gadījumā par iedzimtību var runāt tikai daļēji, arī tad, ja abiem vecākiem ir raksturīgas tādas pašas noslieces. Ja jaunā paaudze neatbrīvojas no atbilstošiem dvēseles trūkumiem, tā šīs noslieces «aktivizē». Tas notiek arī tad, ja dvēsele nepieņem tai uzticēto uzdevumu vai pievērš tam uzmanību ar lielu kavēšanos.

Ar slimībām ir pavisam citādi. Slimības, piemēram, vēzi, izkaisīto sklerozi, alkoholismu, šizofrēniju utt., nav iespējams pārmantot, jo slimību cēloņi par 90% meklējami dvēseles trūkumos. Arī tad, ja tādas pašas kaites ir vecākiem un vecvecākiem, tās tomēr nav iedzimtas. Iemesls meklējams faktā, ka neviens no mums nespēj nodot tālāk savu dvēseli vai tās daļu. Tātad to nevar pārmantot, jo dvēsele ir radītais un attīstītais kopums, atsevišķa individualitāte. Šādi gadījumi ir paredzēti kā palīdzība dvēselei, lai tā vērotu līdzīgas vājības un to sekas citos cilvēkos un varētu no tām mācīties.

Dvēsele ierodas ķermenī diezgan ātri pēc bērna dzimšanas, lielākoties vienlaikus ar pirmo elpas vilcienu. Tā ir dvēsele, kura pavisam precīzi iederas konkrētajā ģimenē. Tikai šajā ģimenē tai ir dotas vislabākās iespējas mācīties. Tādēļ vecākiem ir liela atbildība un uzdevums rādīt bērniem labu priekšzīmi, lai viņiem dāvātu labākos iespējamos nosacījumus.

Kādā veidā tad tiek nodrošinātas attīstības iespējas šai dvēseleii Ja, piemēram, vīrieša dvēselei piemīt vājība bēgt no realitātes apreibinoties, kā to dara alkoholiķi, tad šī būtne iemanto miesīgo tēvu, kuram ir problēmas ar alkoholu. Tādā veidā tās acu priekšā nonāk alkoholiķa dzīve. Tagad dēlam vajag izšķirties - vai arī viņu sagraus alkohols, jo dzeršanu viņš uzskata par «iedzimtu» mantojumu. Tas būtu ērtākais ceļš, un arī turpmāk viņš nodarbotos ar savu «problēmu». Vai arī viņš mācīsies no sava negatīvā paraugai Vai dēlu nobiedēs kopā ar tēvu piedzīvotās sekas - tēvam nav darba, viņš bieži ir aizkaitināts, visa ģimene ir nelaimīga utt. - un redzētais ierosinās dēlu ņemt dzīvi savās rokās. Ja dēls rēķināsies ar dzīves realitāti, tad viņa attīstība ies uz augšu.

Ļoti bieži sastopamies ar šādu situāciju: sievietēm, kurām ir problēmas ar drosmi, kuras uzupurējas un ļauj sevi izmantot, bieži ir meitas ar tādu pašu raksturu. Arī te meitas dvēselei ir iespēja mācīties no tā, ko viņa vēro mātes dzīvē, un pašai,iet labāku ceļu. Vai arī meitai ir iespēja sacīt: «Es citādi nevaru, savas mātes dzīvē es neesmu neko citu redzējusi, šīs rakstura īpašības esmu mantojusi...» Taču mēs tagad zinām, ka rakstura īpašības nevar mantot...

Ģimene, kurā bērns ir piedzimis, vienmēr sniedz viņa dvēselei spoguļattēlu, kas piedāvā tai jaunas iespējas. Ikvienam bērnam ģimenē piemīt viņa īpašais, individuālais raksturs. Daži brīnās, kādēļ vienādi audzināti bērni ir tik atšķirīgi, un domā, ka dažs labs bērns ir attīstījies citādi, nekā pienāktos. Taču dvēselēm nav nekāda sakara ar iedzimtību. Interesanti psiholoģiskie pētījumi tika izdarīti ar vienolas dvīņiem. Arējā līdzība bija pārsteidzoši liela. Tomēr dvēseles attīstība gāja atšķirīgus ceļus. Konstatēts, ka dvīņi, būdami pieauguši, ir pavisam atšķirīgas personības. To apstiprina kāda dvīņubrāļu pāra piemērs.'-Viens ir čakls un inteliģents un dzīvē kaut ko sasniedzis. Otrs ir kūtrs, mēģina izvairīties no piepūles, un dzīvē viņš sasniedzis pavisam maz. Viņu dvēseles ir radniecīgas tikai fiziski, bet ne garīgi.

Iedzimtība bieži tiek izmantota kā atruna. Tas ir ļoti ērti -trūkumus un vājības vai sliktās rakstura īpašības uzskatīt par iedzimtām, tātad par kaut ko nemainīgu. Tad nav jānopūlas ar pārveidojumiem. Pat tad, ja vecāki un vecvecāki miruši ar vēzi, nav nekāda pamata domāt, ka arī jūs saslimsiet ar vēzi. Šī slimība ierodas pie tiem, kuriem ir līdzīgi trūkumi. Tomēr arī vēža gadījumā iespējams strādāt ar trūkumiem un novērst nāvējošo iznākumu.

Sākumā pieminētajām fiziskajām iedzimtības pazīmēm tomēr ir vēl viena nozīme: dabas likumiem ir vieglāk padarīt jūtamas tieši šīs vājās vietas, kad tie vēlas mums dot brīdinājuma signālus. Šiem nolūkiem tiem vajadzīgs mazāk enerģijas. Daži cilvēki tūliņ reaģē uz problēmām ar galvassāpēm, citiem rodas gremošanas traucējumi. Dr. Millere-Kainca atceras savu personisko pieredzi, kad jau bērnībā viņas kuņģis reaģēja burtiski uz visu. Ja kaut kas nebija pareizi izdarīts, kad nomāca kādas rūpes, pārpūlēšanās vai kas tamlīdzīgs, kuņģis tūliņ signalizēja. Brīdinājumus ir vieglāk pamanīt, ja tie vienmēr skar vienu un to pašu orgānu vai ķermeņa apvidu. Līdzīgi notiek, ja iedegas sarkana spuldze - sava veida «trauksmes signāls» -, kas novietota rūpnīcā, lai brīdinātu par avāriju.

7 KĀDĒĻ SLIMO BĒRNI?

Tas ir jautājums, kas satrauc gandrīz visus vecākus, tā ir problēma, par kuru viņi ļoti bieži jautā. Dr. Millere-Kainca ir studējusi psiholoģiju, un iegūtās zināšanas viņa mēģinājusi arī izmantot praksē. Strādājot ar pacientiem, viņa arvien vairāk nāca pie atziņas, ka bērnu, pirmām kārtām jau mazu bērnu, slimībām ir sakars ar vecāku izšķirošajiem lēmumiem un izturēšanos. Tātad bērni ir vecāku atspoguļojums.

Līdz sešu gadu vecumam bērni ir pilnīgi pakļauti vecāku iespaidam. Pēc tam viņi pakāpeniski mācās paši pieņemt nelielus lēmumus, piemēram, vai bērns ir gatavs dalīties savā rotaļlietā ar kādu citu, vai ir jāizturas pārgalvīgi utt. Galvenajos jautājumos līdz pat divpadsmitajam dzīves gadam bērni ir atkarīgi no vecākiem un viņu izturēšanās. Brīvā griba sāk patstāvīgi izpausties, sākot ar trīspadsmito dzīves gadu. Līdz tam brīdim bērnam nāk par labu viss, ko vecāki dara pareizi, taču uz viņu iedarbojas arī vecāku kļūdas.

Ja bērns saslimst, tas vecākiem nav vainas un soda jautājums. Bērns vienkārši ir atspoguļojums, proti, tāds, kuru vecākiem jāņem vērā. Visi vecāki var droši apstiprināt, ka viņi uz bērnu slimību reaģē daudz ātrāk nekā paši uz savu slimību. Tā aizkustina daudz vairāk, jo mazuļi ir tik nevainīgi, un vecākiem viņu ir žēl. Daži cilvēki uzskata bērnu slimošanu vecāku kļūdu dēļ par netaisnīgu. Taču dr. Millerei-Kaincai no personiskās pieredzes zināms, ka līdz sestajam dzīves gadam viņa vienmēr bijusi «tuvu nāvei». Taču viņa nevar atcerēties, ka būtu cietusi.

Bērniem vienmēr rodas problēmas, ja viņi dzimuši laulībā, kurā notiek strīdi, vai laulībā, kura ir noslēgta uz nepareiziem pamatiem kā «vajadzības laulība» vai «mērķa laulība», kā arī laulībā, kurā viens partneris ir pagrimis kaislībās. Legastēniķi un gultā čurātāji bieži nāk no laulībām, kurās ielauzušās otras, nepiemērotas partnerattiecības. Bērniem no laulībām, kas dibinātas uz garīgi dvēseliskas mīlestības un abpusējas uzmanības pamatiem, noteikti klājas vieglāk.

Bērnu slimības tiek izraisītas skolās un bērnudārzos inficējoties, bet ne jau katrs bērns saslimst ar jebkuru slimību. Dr. Millere-Kainca novēroja, ka viņas meita ar dažām slimībām, piemēram, ar masalām, inficējās periodā, kad dr. Millerei-Kaincai nepietika priekš viņas laika. Dr. Millere-Kainca bija deputāte un tādēļ ļoti aizņemta. Bija skaidrs, ka viņai vajadzētu veltīt savai meitai vairāk laika. Tas arī tika darīts.

Šajā sakarā rodas jautājums par bērnu potēšanu pret slimībām. Katrā ziņā potēšana nav ieteicama, jo līdz ar to bērna ķermenī nokļūst slimības izraisītāji, un nav izslēgta blakusiedarbība. Ja vecāki neizdara lielas kļūdas, arī bērniem nerodas nekādas bīstamas slimības. īpaši vajadzētu rūpēties par labu priekšzīmi un pareizu uzturu. Mūsdienās ir vispārzināms, cik kaitīgi uz cilvēka organismu iedarbojas smēķēšana. Lai to ignorētu, jābūt visai stūrgalvīgam. Nerunājot nemaz par slikto paraugu, ko vecāki rāda bērniem; tiek izšķērdēta arī nauda.

Šajā gadījumā bērniem tiek nodarīts arī tiešs ļaunums, jo viņiem jāelpo dūmi. Arguments, ko izsaka daži vecāki, proti, ka viņi bērnu klātbūtnē nesmēķē, nav pamatots. Viņi kaitē paši savai veselībai, līdz ar to rodas vajadzība turēt viņiem priekšā «spoguli». Ļoti bieži bērni no smēķētājiem vecākiem iemanto neirodermītu.

Reiz kādā restorānā nācās vērot šādu ainu: restorānā ienāca māte ar vienu lielāku bērnu un mazuli. Kopā ar savu draudzeni viņa apsēdās pie dr. Milleres-Kaincas galdiņa. Viņa stāstīja draudzenei, ka ir pavisam izmisusi par mazuļa ilgstošo bronhītu. Tad viņa deva bērnam iedzert pilienus - narkotiku ko-deīnu. Problēmas cēlonis kļuva acīmredzams, kad brīdi vēlāk pienāca bērna tēvs ar cigareti mutē. Ilgstošais bronhīts bija izskaidrojams ar to, ka vecāki smēķē.

Diemžēl vizītē pie ārsta pārāk vēlu uzzinājām par šādu gadījumu: kādas mazas meitenītes vecāki abi bija kaislīgi smēķētāji. Bērnam trīs gadu vecumā tika izoperēta liesa. Līdzīgi aknām un nierēm, liesa ir indi pārstrādājošs orgāns. Liesa bija pārslogota. Diemžēl tikai ar novēlošanos bija iespējams izskaidrot mātei, kāpēc bērnam nebija kārtībā liesa. Tajā momentā māte vēl arvien smēķēja, bet viņa tūlīt to pārtrauca. Viņa izmainīja arī uzturu un nostiprināja bērna imūnsistēmu. Tagad bērnam atkal klājas labi. Taču laulība varēja būt vēl labāka, ja tēvs būtu atmetis smēķēšanu.

Daudzos gadījumos bērniem kaut kas izraisa alerģiju. Alerģijām gandrīz vienmēr ir sakars ar noteiktām rakstura īpašībām - vai nu ar drosmes problēmu, dusmošanos, nespēju piedot vai arī negatīvu kritiku, bet jebkurā gadījumā - ar stūrgalvību. Tomēr alerģijas rašanos var veicināt arī nepareizs uzturs. Arvien biežāk nākas pārliecināties, cik svarīgs ir pilnvērtīgs uzturs, un bērni arvien biežāk tiek pārvērsti par spoguļattēliem, lai paziņotu vecākiem, ka vajadzētu uzlabot uzturu, lietot pilnvērtīgu pārtiku.

Aplūkosim vēlreiz aspektu, ka bērni līdz divpadsmitajam dzīves gadam ir vecāku spoguļattēls. Bērna slimība dod vecākiem norādījumu par to, ka viņiem kaut kas jāmaina savā dzīvesveidā.

Kāda jēga medikamentiem vai injekcijām, kuras dod bēr-niemi Tās vienīgi kaitē organismam, un slimības īstais izraisītājs paliek neievērots. Ņemot to vērā, vajadzētu ārstēt tikai vecākus, izskaidrot viņiem atbilstošas garīgās mijiedarbības. Bērna veselībai ir svarīgi, lai viņš saņemtu veselīgu uzturu un tiktu nostiprināta viņa imūnsistēma.

Daudzas bērna slimības izraisa tas, ka vienā mājā vienkopus dzīvo trīs paaudzes. It īpaši tas vērojams laukos, mazāk-pilsētās. Dr. Millerei-Kaincai bija iespēja ilgstoši novērot šādu situāciju. Slimi bija arī vecvecāki un vecāki. Visbiežāk radās depresijas un miokarda infarkti. Bērni skolā nevarēja koncentrēties, iemantoja neirodermītu vai citas slimības.

Saskaņā ar dabas liekumiem tikai vecāki ir kompetenti bērnu audzināšanā. Ja mājās dzīvo vairākas paaudzes, draud briesmas, ka arī paši prātīgākie vecvecāki sāks iejaukties mazbērnu dzīvē. Jebkurā gadījumā tas noved pie konfliktiem.

Reiz Dr. Millerei-Kaincai nācās saskarties ar sevišķi traģisku gadījumu. Kāds piecpadsmitgadīgs puisis gribēja mopēdu, bet vecāki iebilda pret šādu pirkumu. Viņi apsprieda jautājumu ar dēlu un uzmanīgi norādīja viņam uz briesmām. Braucējs uz mopēda ir pilnīgi neaizsargāts, un tikai retais lieto ķiveri.

Jāpiebilst, ka vairums jauniešu vēl nav pietiekami prātīgi, lai pareizi apietos ar šo braucamo. Vecāmāte, vecākiem nezinot, nopirka savam mazdēlam mopēdu. Jau pēc neilga laika zēns uzbrauca 84 gadus vecai sievietei, kura no ievainojumiem mira.

Attiecībā uz cilvēkiem, kuri dzīvo zem viena jumta, ir spēkā dabas likums: «Ja esi iepinies iekšā, tad - līdz ausīm.» To cilvēki zināja jau agrāk. Tāpēc pie zemnieku sētām bija viena speciāla mājiņa veciem ļaudīm. Vecvecāki ir pelnījuši baudīt atpūtu mierā un klusumā. Bērnu audzināšanas laiks jau sen ir pagājis, un ilgstoša mazbērnu audzināšana nav viņu īstā nodarbošanās.

Kādā citā gadījumā vectēvs bija alkoholiķis. Viņš rādīja ne tikai sliktu piemēru bērniem, bet arī vienmēr no jauna radīja konfliktus. Viens no bērniem pastāvīgi bija slims, līdz beidzot vecāki nolēma mainīt dzīvesvietu.

Kad jaunie ļaudis paliek dzīvot vecāku mājās, viņi gan ietaupa naudu, bet samaksā ar veselību, turklāt ierobežotās brīvības dēļ viņu dvēseles attīstība tiek aizkavēta. Taču veselība ir daudz svarīgāka par naudu. Patiesi, uz Zemes nav lielākas vērtības...

Zināms arī gadījums, kad viens no vecvecākiem saslima. Jaunajai mātei, aprūpējot savu ģimeni, piedevām nācās kopt arī šo veco cilvēku. Taču tāds dzīvesveids noveda pie pārpūlēšanās un beidzās ar nervu sabrukumu. No tā cieš visi: laulātajam draugam vairs nav sievas, jo viņa ir ilgstoši slima, un arī bērni vairs nevar rēķināties ar māti. Neraugoties uz sievietes pūlēm, vecais cilvēks nemaz tik labi apkopts netika (kā to varētu izdarīt neatkarīga un profesionāla slimnieku kopēja). Sievietei vienkārši pietrūka laika un enerģijas. Vienai visu nav iespējams paveikt.

Uzdevums audzināt bērnus ir ļoti svarīgs, jo vecāki ir uzņēmušies atbildību par bērnu dvēselēm. Vai nu vecāki palīdz bērniem attīstīties tālāk, vai arī viņiem kaitē. Tādēļ arī atbildība ir tik liela.

Situācija, kas atgadās visai bieži, ja ģimene dzīvo vienā mājā ar vecvecākiem, ir ļoti grūti kontrolējama.

Kāda jauna sieviete ar savu vīru dzīvoja vienā mājā ar vīramāti. Vīrs vienmēr nostājās savas mātes pusē, kas atbilstoši iedarbojās uz viņa sievu.

Tomēr tas vēl nebija tas sliktākais. Jaunā sieviete runāja par pašnāvību. Viņa centās izskaidrot vīram situācijas nopietnību, bet viņš negribēja skaidrojumus ņemt vērā. Beidzot sieviete īstenoja savus draudus. Divi mazi bērni palika bez mātes.

Vajadzības gadījumā, piemēram, ja abi vecāki ir gājuši bojā autoavārijā, arī vecvecāki, ja viņi ir pietiekami moži, var uzņemties bērnu audzināšanu. Citos gadījumos vecākiem vajag savus bērnus audzināt patstāvīgi - bez pārējo ģimenes locekļu līdzdalības. Daudziem vecākiem klājas diezgan grūti, ja abi velk vienu aizjūgu. Kā tad lai klājas tādā gadījumā, ja bērnu ietekmē četri cilvēkii

Vajag arī apdomāt, ka lielģimenes pirms ļoti ilga laika bija pareizā sociālā forma, taču attīstības gaitā attiecības kļūst izsmalcinātākas, un dabas likumi vairs nepieļauj tik dažādu kopību. Dabas likumi mūs ietekmē arvien intensīvāk un dife-rencētāk, un tādēļ mēs nevaram pārvarēt arī iepriekšējo paaudžu ietekmi. Mazās ģimenes nodrošina intensīvu mācību procesu, jo tās sniedz iespēju ģimenes locekļiem pamatīgāk nodarboties citam ar citu.

8 IMŪNSISTĒMAS NOSTIPRINĀŠANA UN UZTURS

Mūsu organisma aizsardzības sistēma būtiski ietekmē veselību.

Ķermeņa imūnreakcijā ietilpst kopējie specifiskie un ne-specifiskie aizsargmehānismi, kuri rada organismam iespēju iznīcināt ķermenim svešas struktūras, piemēram, vēža šūnas, audzējus un patogēnos mikroorganismus (slimību izraisītājus).

Lai nodrošinātu organisma aizsargspējas pret infekcijām un apkārtējās vides kaitīgo ietekmi, nepieciešams pietiekams enzīmu daudzums. Hronisku slimību gadījumā un organismam novecojot, samazinās enzīmu daudzums un aktivitāte. Bieži vien palīdzēt var enzīmpreparāti:

Vobenzīms (Wobettzym) ir septiņu dažādu dabīgu enzīmu kombinācijas ar augu valsts provitamīnu rutīnu. Rutīns darbojas antioksidatīvi, aizsargā šūnu membrānas un stiprina asinsvadus. Vobenzīmu kā organisma aizsargspējas regulējošu līdzekli var lietot jebkura orgāna iekaisuma (angīnas, bronhīta, urīnpūšļa, nieru, dzemdes piedēkļu, priekšdziedzera iekaisuma u. c.) gadījumā, pēcoperāciju periodā, sporta medicīnā, kā arī profilaktiski. Piemēram, regulāra vobenzīma lietošana mazina hronisku elpceļu slimību paasinājumu biežumu, novērš biežus herpju (parastās herpes jeb «aukstumpumpas») recidīvus, atvieglo organisma pielāgošanos palielinātai slodzei un stresam. Sirds un asinsvadu slimniekiem (sirds koronārās slimības, diabētiskas angiopātijas u. c.) vobenzīms normalizē pastiprināto asinsreci, uzlabo audu asinsapgādi un kavē aterosklerozes procesu.

Flogenzīms (Phlogenzym) ir koncentrēts to enzīmu medikaments, kas īpaši aktīvi ietekmē iekaisumu, tūsku un asins īpašības, uzlabojot asinsriti kā mazajos, tā lielajos asinsvados un novēršot trombu veidošanos.

Flogenzīms ieteicams mutes dobuma, ausu, kakla un deguna (deguna blakusdobumu), augšējo un apakšējo elpceļu, gremošanas trakta orgānu, aizkuņģa dziedzera, aknu (īpaši vīrusu hepatīta C), uroģenitālo orgānu akūtu iekaisumu, reimatisku slimību, traumu un asinsrites traucējumu ārstēšanai, kā arī pēc operatīvām manipulācijām zobārstniecībā.

Vobemugos (WOBE-MUGOS E) ziede ir lietojama vī-rusinfekciju (piemēram, parastā herpe, jostasvietas roze u. c.) ādas izpausmju ārstēšanai. Lai novērstu herpētiskos izsitumus, ziedi ieteicams lietot iespējami agrīni (parādoties tādām paasinājuma pazīmēm kā sūrstēšana, dedzināšanas sajūta u. c.) vai profilaktiski.

Vobemugos ziede domāta arī strutainu ādas un zemādas iekaisumu, čūlu un ādas tumoru ārstēšanai.

Nobela prēmijas laureāta Pastēra institūta bakteriologa Iļjas Mečņikova teiciens «Nāve sēž zarnās» liecina, ka būtiska imūnsistēmas daļa (80%) atrodas zarnās. Tāpēc zarnu florai ir izšķiroša nozīme. Gremošanas kanālā atrodas no 10^13 līdz 10^14 mikroorganismu, kuri pārstāv apmēram 300 līdz 400 sugu.

Mikroorganismu sugas un to savstarpējās attiecības būtiski ietekmē cilvēka veselības stāvokli.

Svarīgākās baktērijas ir Bifidus, Bacillus subtilis un Acidophilus; kam organismā vienmēr vajadzētu būt pietiekamā daudzumā.

• Bifidus baktērijas padara lielāko daļu darba, radot zarnās veselīgu vidi, lai negatīvie dīgļi tur nevarētu «spert savu kāju». Šīm baktērijām ir noteicoša ietekme uz citu labo baktēriju apmešanos, eksistenci un darbību gremošanas traktā.

• Bacillus subtilis baktērijas veido īpašu aizsardzību pret bīstamajiem slimību izraisītājiem. Tās palīdz Bifidus baktērijām veikt savu uzdevumu. Ja nepietiek citu mikroorganismu, abas baktēriju sugas var pārņemt to darbu. Šīm baktērijām ir liela nozīme iekaisumu un infekciju gadījumos, un tās vajag uzņemt pastiprināti (piemēram, jālieto piena produkti ar bifidopiedevām).

• Acidophilus baktērijas veic intensīvu darbu jau mutē, veicinot sagremošanu un cīnoties pret slimību izraisītājiem. Zarnās tās ievērojami darbojas pret pūšanas baktērijām un kopā ar diviem svarīgākajiem jau nosauktajiem simbiontiem veic nozīmīgu aizsardzības funkciju.

Šajā sakarībā atspoguļojas ciešā mijiedarbība starp dvēseli un ķermeni. Proti, baktērijas mūsu ķermenī darbojas tikpat cītīgi, kā mēs strādājam savas personības attīstības labā.

«Brokastu plāns» un mineraludeņu dzeršanas kūre

Pusstundu pirms brokastīm vēlams izdzert glāzi minerālūdens ar puscitrona sulu, lai kuņģī un zarnās radītu optimālu skābju un sārmu vērtības attiecību.

Ar speciālām brokastīm - t. s. brokastu plānu - iespējams regulāri uzbūvēt un nostiprināt imūnsistēmu. Tāpēc arī uz brokastu šķīvja jābūt šādiem produktiem:

• skābpiena produkts (jogurts, vājpiena biezpiens),

• viena ēdamkarote Eugalan BAP (firma «Topfer» - var iegādāties aptiekās),

• viena kapsula Bactisubtil (var iegādāties aptiekās); vēl iedarbīgāks ir preparāts Enterogermina no Itālijas - jādzer viena ampula desmit minūtes pirms brokastīm,

• ābolu kompots ar Agar-Agar,

• divas ēdamkarotes ogu sulas (upeņu, plūškoka vai melleņu),

• viena tējkarote nesaldinātu smiltsērkšķu ogu,

• svaigi augļi pēc izvēles,

• dabīgais medus.

Ābolu kompota sagatavošana: ābolus sagriež, izņem serdes un sadala šķēlītēs; pēc tam mazliet karsē ūdenī. Karsēšanas beigās pievieno nedaudz Agar-Agar. Kompots jālieto tikai atdzesēts, citādi iepriekš minētās baktērijas tiks iznīcinātas.

Karsēšanas laikā ābolos atbrīvojas vēlamais pektīns, kurš veicina baktēriju vairošanos. Agar-Agar un Eugalan BAP pektīns nodrošina to optimālu papildinājumu. Turklāt tas iedarbojas pret zarnu iekaisumiem un kairinājumiem.

Rūgušpiens satur svarīgas pienskābes baktērijas un vispirms kalpo par barojošu vidi visām baktērijām. Eugalan BAP un Bactisubtil Enterogermina ievada organismā svarīgākos sim-biontus (.Bifidus, Acidophilus un Bacillus subtilis baktērijas).

Tumšsarkanās krāsvielas (t. s. antociāni), ko satur ogu sula, ir vērtīgi enerģijas starpnieki, un tām piemīt arī pretinžu un būvējoša (vērtīgi cukuru veidi, vitamīns C un minerālsāļi) iedarbība.

C vitamīns no smiltsērkšķa ogām, citroniem un ogu sulas ar savām imunitāti nostiprinošām un iekaisumu kavējošām īpašībām «noapaļo» ēdienreizi.

Noregulējot imūnsistēmu, ir vērts šīs brokastis lietot ilgāku laika periodu. Vēlāk ieteicams šo kursu atkārtot reizi mēnesī sešas dienas pēc kārtas. Gadījumā, ja saslimstat; imūnsistēmas atjaunošanai vajadzīgs ilgāks laiks.

Pirms šīm imūnsistēmu nostiprinošajām brokastīm ieteicama viena minerālūdeņu dzeršanas kūre, lai jau iepriekš sagatavotu kuņģa un zarnu trakta sieniņas.

Dažādi mikroorganismi un to enzīmi satur cilvēka simbion-tu pamatformas, kā arī daudzveidīgus vitamīnus un minerālvielas, kuras stiprina kuņģa un zarnu floru. Līdz ar to ir sagatavota derīgo baktēriju apmešanās vieta.

Kuņģa gļotādas simbionti veicina kuņģa nervu funkcijas, gremošanas sulu veidošanos un atjaunošanos no pārtikas enzīmiem pēc oksidēšanās nodarītajiem bojājumiem.

Šo minerālūdeņu dzeršanas kūri var atkartot atsvaidzināšanai visu sešu mēnešu laikā.

Ielāgojiet! Centieni atveseļot zarnu floru, neievērojot vadošos uztura principus (sk. tālāk!), nedos rezultātus!

Optimalais uzturs

Uzturam ir tiešs sakars ar imūnsistēmu. Ja tikai uz īsu brīdi pietrūkst atsevišķu dzīvībai vajadzīgu uzturvielu, var rasties imūnsistēmas darbības traucējumi, jo vielmaiņas procesi, kuri ir aizsargmehānismu pamatā, vairs nespēj norisināties regulāri. Nepietiekams, resp., trūcīgs uzturs nozīmē arī samazinātu rezistenci pret infekcijām.

Arī zarnu flora ir atkarīga no pārtikas kvalitātes. Vispusīgs laktoveģetārs uzturs ir nebojātas zarnu floras bāze, tas vienlaikus apgādā ķermeni ar visu vajadzīgo. Pareizs uzturs izšķiroši ietekmē veselību, enerģiju un vitalitāti.

Vispusīgā un laktoveģetārā uzturā ietilpst dzīvinoši un būvējoši pārtikas produkti

• labība: auzas, rīsi, prosa, griķi, lēcas, mieži, klijas;

• viegli skābas mīklas maize vai sausmaizītes;

• pilngraudu miltu nūdeles un rupjo kviešu miltu spageti bez olu piedevas;

• visi dārzeņi;

• visi augļi;

• pākšaugi: lēcas, žāvētas pupas, dedestiņu zirņi un zirņi;

• skābpiena produkti: jogurts un biezpiens ar bioloģiskajām dārza kultūrām, vājpiena biezpiens, paniņas, skāb-krējuma sviests un liess siers (ar zemu tauku procentu);

• rieksti un sēklas;

• taukvielas: olīveļļa (pirmā spieduma, nerafinēta), linsēklu eļļa, kviešu dīgļu eļļa, skābkrējuma sviests;

• saldumi: dabīgais medus, kļavu sīrups, ābolu vai bumbieru sula, žāvēti (bet nekvēpināti) augļi;

• garšvielas: zaļumi, sojas mērce, sinepes, joda sāls, ārstniecības augi, ķiploki, svaigi malti melnie pipari, karija pulveris;

• dzērieni: minerālūdens (var mainīt dažādas šķirnes), zāļu tējas, alus un vīns.

Jāizvairās no produktiem, kuri ļoti noslogo smadzenes un nervu sistēmu, kā arī bojā zarnu floru. Tie ir

• gala;

• olas;

• cukurs, sāls;

• kafija, melnā tēja, stiprs alkohols;

• konservanti un mākslīgās piedevas.

Ielāgojiet! Taukus un piena produktus nedrīkst karsēt! Katrā ziņā jāizvairās no neveselīgiem un karsētiem visu veidu taukiem. Tie ir tauki ar augstu piesātināto taukskābju saturu, kas organismā veicina holesterīna nogulsnēšanos. No otras puses, organismam nepieciešami veselīgie tauki, t. i., tauki ar augstu nepiesātināto taukskābju saturu, piemēram, pirmā spieduma nerafinēta olīveļļa u.c. Ieteicams arī skābkrējuma sviests, jo tas satur vērtīgus mikroorganismus. Šie abi uzturlīdzekļi pozitīvi iedarbojas uz holesterīna vielmaiņu organisma. Arī šos uzturlīdzekļus nav ieteicams karsēt.

Lietderīgi ir tvaicēt labību (pievienojot atbilstošu ūdens daudzumu) vai dārzeņus (arī tiem jāpielej nedaudz ūdens), lai saglabātu pēc iespējas vairāk uzturvielu. Pēc izvēles var lietot arī netreknu sieru, sīpolus, ķiplokus un citas iepriekš minētās garšvielas. Ēdienam jābūt daudzveidīgam un garšīgi pagatavotam.

Laktoveģetārais uzturs ir visvieglāk sagremojams, tā pārstrādāšana organismam neprasa gandrīz nemaz enerģijas. Veselīgā uzturā būtiska nozīme ir speciālajiem dzērieniem. Ir svarīgi ievērot trīs galvenās ēdienreizes, starp kurām jādzer ar organismam nozīmīgām vielām bagātināts dzēriens. Tas piegādā organismam nozīmīgus vitamīnus, minerālsāļus un mikroelementus. Tādējādi uzturvielas tiek zarnās absorbētas (uzņemtas asinsritē) un īsā laikā var sasniegt mūsu vadības centrāli - smadzenes.

Dzēriens pirms ēdienreizes apgādā smadzenes ar visām vajadzīgajām vielām, kas veicina arī turpmāko barības pārstrādāšanu.

Ieteicams lietot ari

• sarkano biešu pulveri (nopērkams ekoloģiski tīras pārtikas veikalos), izšķīdinātu ūdenī kopā ar tikko spiestu citronu sulu. Dzēriens jālieto starp ēdienreizēm kā «būvējošs dzēriens», tas satur gandrīz visas minerālvielas un mikroelementus (vispirms jau molibdēnu pret vēzi un izkaisīto sklerozi), kā arī vērtīgus antociānus;

• zaļo augu dzērienu - ielikt mikserī sauju viena veida

ārstniecības augu un pievienot puslitru minerālūdens. Mikseris jādarbina apmēram minūti, tad šķidrumu caur smalku sietu izfiltrē. Jādzer tikai zaļais šķidrums.

Zaļo augu dzēriena pagatavošanai var lietot šādus augus (turklāt drīkst ņemt arī šo augu sulu): nātri, ceļteku, pētersīli (apgādā ar barības vielām smadzeņu apvidu), bērzu (tikai jaunās lapas) ungurķumētru (kalpo organisma atindēšanai un atsārņošanai), cūkpieni (aknām), tīruma kosu (palīdz labāk atjaunot ķermeni naktī), vērmeles (kuņģa darbības uzlabošanai), rozmarīnu (brīnišķīgs līdzeklis smadzeņu uzlādēšanai), timiānu (elpošanas orgānu stimulācijai), asinszāli (nervu sistēmai) un vilkābeli (sirdsdarbības koordinēšanai).

Tāpat ieteicama

• svaigi spiesta dārzeņu sula, kas iegūta ar elektrisko sulu spiedi: burkānu sula tīrā veidā vai pārmaiņas pēc ar dažiem pilieniem ķiploku sulas. Sajaukta ar fenheja, sarkano biešu vai paprikas sulu, burkānu sula «dod» provitamī-nu A acīm.

Gurķu sula kopā ar ābolu sulu satur kramskābi, tā ir svarīga ādai, matiem un nagiem.

Seleriju sula ar redīsu un ābolu sulu ieteicama organisma atindēšanai un atsārņošanai - sevišķi pirms saunas apmeklējuma.

• Pienskābes sulas - skābētu kāpostu sula - ir labākais kalcija avots kauliem. Tā satur acetilholīnu - vielu, kas vajadzīga impulsu noraidīšanai uz smadzenēm un uz nervu sistēmu. Tā veicina gremošanu un novērš aizcietējumus.

Sarkano biešu dzērienā ietilpst antociāni (tumšsarkanās krāsvielas), kuri satur īpašu enerģiju smadzeņu un ķermeņa šūnu atjaunošanai un veselībai.

Organisma atindēšana un atsārņošana

Ķermenis atjaunojas naktī, t. i., tiek aizvietotas izlietotās un atmirušās šūnas un audi. No kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas sieniņām tiek aizvadītas uz tām izdalītās indes un atkritumvielas. Tā kā kuņģa un zarnu trakta precīzija (pārtikas sašķelšana un rezorpcija) ar to netiek traucēta, būtu pareizi šīs indes un atkritumvielas rīta stundā no organisma aizskalot, īpaši sekmīgi tas būs izdarāms, ja iedzersim dažus dzērienus, kas sagatavoti pēc speciālas programmas.

• Minerālūdens. Atkritumvielas un indes tiks izšķīdinātas, ķermenis papildus saņems vērtīgas minerālvielas. Iespējamā piedeva ir Biomaris- jūras dzīļu ūdens (viena ēdamkarote) -, tas satur vērtīgus mikroelementus. Der pievienot arī naža galu Heilerde*, ar kuru kuņģī un zarnās savienojas indes un atkritumvielas, lai saudzīgi tiktu izvadītas no organisma. Šis dzēriens ierosinās limfātisko sistēmu, vēl vairāk stimulējot attīrīšanās procesu.

• Minerālūdens ar citronu sulu. Citrons satur visu C vitamīna kompleksu. Dzēriens iedarbojas attīroši un rada labvēlīgu pH līmeni kuņģa un zarnu traktā, asinīs un šūnās.

‘Medicīnas preparāts, kas sastāv no dažādas izcelsmes attīrītas zemes (māliem), kam pievienotas minerālvielas.

• Minerālūdens ar izspiestu augu sulu. Šis dzēriens satur daudzveidīgas kvalitatīvas un augstvērtīgas uzturvielas. Tas var iedarboties vispārēji vai arī veicināt mērķtiecīgi izvēlētas ķermeņa funkcijas.

• Zaļo augu dzēriens. Šis svaigi sagatavotais dzēriens ir labs hlorofila avots un veicina asinsradi. Tas satur visus vitamīnus.

Augi ar īpašu atindējošu iedarbību ir bērzs (jaunās lapas), gurķumētra, nātre, pētersīlis, paprika un šaurlapu ceļ-teka.

Regulārai organisma atindēšanai ieteicama viena pudele

bērzu sulas mēnesī.

• Linsēklu novārījums (vai minerālūdens ar trešdaļtējkaroti Agar-Agar.

Linsēklu novārījums kalpo kuņģa unzamu trakta atindēšanai un kopšanai. Tas iedarbojas pret iekaisuma un kairinājuma procesiem un palīdz pret aizcietējumiem. Sagatavošana: vienu ēdamkaroti zeltaini dzelteno linsēklu ieber ceturtdaļlitrā verdoša ūdens un desmit minūtes vāra, pēc tam nokāš. Dzer tikai šķidrumu. Starp lietošanas reizēm jābūt 15 līdz 20 minūšu starplaikam.

Organisma atindēšanu un attīrīšanu var veikt ari ar citām metodēm.

• Attīrīšanās diena ar augļiem. Šī kūre atindēs un attīrīs kuņģa un zarnu traktu un veicinās organismam draudzīgo mikroorganismu koloniju veidošanos.

Lai pastiprinātu attīrīšanos, pirmajā reizē stundu pirms katras augļu ēdienreizes ieteicams izdzert glāzi ūdens, pievienojot tējkaroti (bez kaudzes) Heilerde.

Četras augļu ēdienreizes - apmēram pīkst. 8.00, 11.80, 15.00 un 18.30 - sastāv no svaigiem augļiem (cik daudz vien var apēst). Priekšroka tiek dota apelsīniem, mandarīniem, sarkanajiem ķiršiem, persikiem, plūmēm, papaijas un mango augļiem, ananasiem.

Piedevām vēl ņemsim tējkaroti smiltsērkšķu ogu (nesaldinātas), divas tējkarotes melleņu ogu (nesaldinātas), ce-turtdaļpudeli upeņu ogu sulas vai svaigas ogas, arī svaigi spiestu puscitrona sulu. C vitamīna iedarbību sevišķi veicina pietiekams skābekļa daudzums asinīs. Tāpēc ļoti ieteicamas pastaigas svaigā gaisā.

Ekstrēmos skābju nepanesamības gadījumos drīkst ēst ābolu vai citu augļu kompotu.

• Attīrīšanās diena ar ķiploku spageti (četrām personām). Novāra vienu paciņu spageti bez olu piedevas, sagriež 2-3 sīpolus, tos pievieno spageti svaigus vai sutinātus, pievieno arī 20 g skābkrējuma sviesta. Visu sajauc. Pievieno divas saspiestas ķiploku daiviņas, kā arī mazliet oregano un bazilika. Visu pārkaisa ar 100 g svaigi sarīvēta Parmas siera («Parmezans»).

Pateicoties produktu kombinācijai, šī speciālā maltīte uz kuņģa un zarnu traktu iedarbojas sevišķi attīroši. Ķiploki un sīpoli kalpo atindēšanai, stiprina imūnsistēmu un veicina pozitīvo uzlādēšanos.

• Attīrīšanās diena ar dūņu vannām. Dūņu vannas piegādā organismam vērtīgas vielas, taču tās veicina arī orga-

nisma atindēšanu un attīrīšanu. Ar sāļiem nabagās dūņas «piespiež» ķermeni atdot savus kaitīgos sāļus un atkri-tumvielas. Pārējās dūņu sastāvā esošās vielas iesūcas ķermenī un mobilizē tā dabiskos aizsargspēkus. Tādēļ vielmaiņas indes var izvadīt ātrāk. Tiek lietota augstā purva dūņu pelde, piemēram, no Švānbergeras augstā purva, vai arī vitālā pelde ar zemā purva dūņām, piemēram, no Neidartingas purva vai Peloidinas purva (sk. arī tālāk šajā nodaļā «Peldes - barošanās caur ādu»).

• Piecu dienu sulu kūre. Šo piecu dienu laikā nevajag veikt smagu darbu, toties daudz jākustas svaigā meža vai kalnu gaisā.

Pirmās dienas rītā uzreiz pēc piecelšanās vēdera izejas veicināšanai jāiedzer glāze minerālūdens, kam pievienota tējkarote Karlsbādes sāls. Pēc tam rīkojieties saskaņā ar savu ikdienas laika grafiku.

6.00 - glāze ūdens ar naža galu Luvos Heilerde Ultra-,

7.00 - glāze linsēklu novārījuma;

8.00 - augļu sulas: citronu, apelsīnu vai zilā sula (plūškoka ogas, mellenes, upenes);

11.00 - zaļo augu dzēriens pārmaiņus ar dzērienu ar sarkano biešu pulvera piedevu;

12.00 - koncentrēts dārzeņu buljons (iegūst, lēni un ilgstoši vārot dažādus dārzeņus);

15.00 - glāze ūdens, kam pievienots naža gals Luvos Heilerde Ultra;

19.00 - koncentrēts dārzeņu buljons.

Dārzeņus buljonam un augļus sulai vienmēr vajag nedaudz pamainīt. Augļu sula vienmēr jādzer kopā ar

citronu sulu un zilo sulu. Dienas gaitā vispār ir ļoti svarīgi dzert daudz minerālūdens un zāļu tējas.

Pēc sulu diētas organisma atindēšanos un attīrīšanos var veicināt, izdzerot vienu līdz divas pudeles bērzu sulas. Turklāt 20 minūtes pirms katras ēdienreizes jāiedzer glāze minerālūdens, kam pievienotas 2-3 ēdamkarotes bērzu sulas.

• Pastaigas. Organisma attīrīšanai ir noderīgas regulāras pastaigas svaigā gaisā.

Indes un atkritumvielas izstaro svārstības ar negatīvu iedarbību. Der pārdomāt arī to, ka negatīvas svārstības rada apgrūtinošas sajūtas un domas. Tās varētu būt, piemēram, dusmas, greizsirdība, rūpes vai nomācošās sajūtas, kuras būtībā rodas no tā, ka cilvēks pieņem nepareizu lēmumu. Cilvēks nonāk līdz pārmērīgām ķermeņa slodzēm, tiek iespaidoti arī vielmaiņas procesi. Ja negatīvu frekvenču svārstības norisinās smadzenēs, tiek traucēta intuīcija un inteliģence, tātad ari personības attīstība. Arī mūsu ķermeņa funkcijas vairs nenorisinās optimāli, un ar laiku var rasties slimības.

Organisma atindišana un attīrīšana jāveic ar mēru, lai netiktu pārāk noslogoti atindēšanas orgāni.

Peldes - barošanas caur adu

• Speciālās attīrīšanās peldes laikā ķermenis vispirms divreiz jānoberž ar suku un ādai draudzīgām ziepēm (purva

dūņu ziepes, glicerīna ziepes u.c.). Pēc tam jāielaiž vannā apmēram 20 cm augsts svaiga ūdens slānis un jāielej 1/2 litra ābolu etiķa. Ieteicama desmit minūšu ilga pelde. Šī pelde nostiprina ādas dabīgo skābju apvalku, rosina vairogdziedzera funkcijas un veicina organisma apasi-ņotību.

Peldes ar ābolu etiķa piedevu var ieplānot vakarā - pirms nākamajā rītā paredzētās dūņu vannas. Pēc peldēšanās hlorētā ūdenī šī pelde palīdzēs atjaunot ādas bojāto skābju apvalku.

• Vitālā pelde satur vērtīgu minerālvielu, mikroelementu un vitamīnu pārpilnību, kuri tiek uzņemti pareizās devās caur ādu.

Heilerde satur vērtīgas minerālvielas, kuras, izšķīdinātas ūdenī, ir ķermenim vieglāk uzņemamas. Dūņas sastāv no minerālvielu, vitamīnu un ēterisko eļļu pārpilnības, kas tajās ir koncentrējušās gadsimtiem ilgās veidošanās laikā. Dūņu dziednieciskais spēks profilaktiski novērš hroniskās slimības: veicina atindēšanos un attīrīšanos, atjauno ķermeni reimatisma, artrīta vai iekaisuma gadījumā.

Pievienojiet peldei vienu līdz divas ēdamkarotes Heilerde, divas tases ābolu etiķa, divas ēdamkarotes zāļu tēju peldes ekstrakta (Kalnu priedes un/vai rozmarīna ekstrakta), arī tasi zemā purva dūņu (piemēram, Neidar-tingas dziedniecisko dūņu). Ūdens temperatūrai vannā jābūt no 37° līdz 39°C, ieteicamais peldes laiks - 20 -30 minūtes. Pēc peldes vēlama pusstundu ilga atpūta.

• Augstā purva dūņu pelde, piemēram, purva dūņu pelde

Schwanberg no Austrijas Alpiem (visbiežāk nopērkama Austrijas aptiekās), satur pilnīgi visus mikroelementus. Ilgajā veidošanās procesā dūņas uzņēmušas saules spektra svārstību nokrāsas. Ķermenim tās ir noderīgas kā vērtīgas enerģijas piegādātājas, kuras līdz ar to veicina šūnu atjaunošanos. Peldei jābūt patīkami siltai, jāpeldas 30 minūtes, pēc tam jāatpūšas.

• SIXTUS dūņu pelde satur visas SIXTUS Ziemeļjūras ārstniecisko dūņu iedarbīgās vielas ar niecīgu ēterisko eļļu piejaukumu. Šī pelde sevišķi ieteicama sievietēm, jo uzlabo organisma hormonu sastāvu. Tās izmantošanu veicina augstais sēra saturs. Šajā peldē lietotajai kram-skābei ir sevišķi laba kvalitāte.

SIXTUS dūņu pelde pasargā no daudzām ādas slimībām, palīdz pārvarēt klimaktērija perioda grūtības, kā arī pasargā no locekļu un mugurkaula iekaisuma un deģe-neratīvām slimībām.

Peldei jābūt patīkami siltai. Ieteicams peldēties aptuveni 30 minūtes, pēc tam atpūsties.

• Peloidin Mikromoorbad pelde nāk no Vorarlbergas. Tā satur daudz vērtīgu vielu - ķermenis to sevišķi labi uzņem caur ādu. Šī pelde ļoti veicina organisma atindē-šanos. Peloidin preparātus sevišķi ieteicams lietot reimatisma, sieviešu kaišu un ādas slimību ārstēšanai.

Peldes temperatūrai jābūt aptuveni no 37° līdz 39°C, tās ilgums - 20-30 minūtes. Pēc procedūras jāatpūšas.

• Peldes ar ēterisko eļļu piedevu pirmām kārtām kalpo organisma «uzlādēšanai». Sevišķi ieteicamas tīrās siena zie-

du^1 peldes, kuras vispirms «uzlādē» smadzenes. Dažādībai var lietot arī citas ēteriskās eļļas, piemēram, rozmarīna, timiāna, egļu skuju, melisas, eikalipta vai Kalnu priedes u.c. ēteriskās eļļas. Peldei var pievienot arī piedevas, piemēram, Heilerde (vienu ēdamkaroti), ābolu etiķi (vienu tasi) vai klijas (vienu ēdamkaroti).

Acu kopšana

Arī cilvēkiem, kuriem nav nekādu acu slimību, ikdienā ieteicama acu kopšana - dienas gaitā acis uzņem apkārtējās vides piesārņojumu. Naktī tas veido atkritumvielas, kuras bieži vien sakrājas acu kaktiņos. Skalošanai ar acu peldes vanniņu jāņem glāze ar uzskrūvējamu vāku, kurā ielej skalojamo šķidrumu. Glāzei minerālūdens (bez ogļskābes) pievieno tējkaroti Heilerde. Naktī Heilerde nogulsnējas, turklāt daudzas minerālvielas izšķīst ūdenī. Ar šo ūdeni skalo acis no rīta vai vakarā.

Simbiofloras lietošana acu kopšanai īpaši ieteicama tādos gadījumos, ja uzturamies tīrā gaisā (piemēram, kalnos). Sim-bioflora satur baktēriju šķīdumu, ar kura palīdzību var atjaunot acu floru un stiprināt ķermeņa aizsargspējas. Peldes vanniņā jāiepilina 10 pilieni Simbioflor un jāpievieno minerālūdens (bez ogļskābes). Pēc tam jāskalo acis, nāsis un ausis (tikai tad, ja nav bojāta bungādiņa). Ar atlikušo ūdeni jāizskalo rīkle (skalojamo šķidrumu nedrīkst norīt). Ar šo procedūru iespējams piesaistīt no gaisa visus draudzīgos simbiontus, lai nometinātu tos savā organismā.

Iekaisumi un infekcijas slimības

Šajos gadījumos ir steidzami vajadzīgs «trieciens», ko dod Bactisubtil vai Enterogermina un Wobenzym (mērķtiecīgi savienota kombinācija no dabīgajiem enzīmiem un augu rutīna); enzīmi paātrināti noārda iekaisumu veicinošos vielmaiņas produktus, rutīns normalizē asinsvadu caurlaidību; ātri uzsūcas pietūkumi un asins izplūdumi.

Pretiekaisuma iedarbību pastiprina lieli dabiskā C vitamīna daudzumi - piemēram, svaigi izspiesta citronu, apelsīnu vai greipfrūtu, upeņu un ananasu sula.

9 SLIMĪBAS - TO SIMPTOMĀTIKĀ UN CĒLOŅI

Satura rādītājs jums sniegs pārskatu, pēc kāda principa veidota šī grāmatas nodaļa. Taču secībai nav tik lielas nozīmes. Fiziskā puse, kas pētīta no oficiālās medicīnas viedokļa, ir izklāstīta kursīvā (slīpi). Garīgās sakarības izskaidrotas parastā šriftā.

Slimības skartais orgāns liecina par specifiskiem rakstura trūkumiem. Tādēļ reizēm viena un tā paša orgāna dažādu slimību ārstēšana aprakstīta tikai vienreiz.

No lielā esošo slimību skaita var uzzināt, cik daudzpusīga un kompleksa ir dzīve un cik daudz ir izturēšanās veidu, kas traucē cilvēka attīstībai. Arī jaunu slimību (piemēram, AIDS vai neirodermīts) rašanās liecina, cik precīzi un ilgstoši dabas likumi mēģina sniegt atbalstu un palīdzību. Ar to starpniecību mēs saņemam pamudinājumu pilnveidoties, novērst sevī trūkumus. Ķermenis atspoguļo cilvēka personību, padarot redzamu tā «iekšējo dzīvi».

Visas slimības var izskaidrot ar piecām rakstura īpašībām. Taču jāsaprot, ka ikviena no tām savukārt parāda daudzas puses. Arī divu vai vairāku trūkumu kombinācija palielina šo

iespēju skaitu. Nepareizas rīcības ilgums un intensitāte nosaka turpmākās variācijas.

Aprakstot daudzo slimību dažādos cēloņus, vienmēr jāapzinās, ka iespējams dot tikai vispārīgus norādījumus. Ikvienā , cilvēkā dažādā veidā kombinējas slimības aina un dažādi trūkumi. Tie izpaužas individuālās sakarībās, ar atšķirīgu intensitāti, būdami tikpat daudzveidīgi kā pati dzīve. Tādēļ arī terapeitu uzdevums ir individuāli un precīzi noskaidrot slimību cēloņus.

Pirmajā brīdī tas izklausās ļoti vienkārši - iespējams pat, ka pārāk vienkārši. Taču, ja cenšamies atklāt slimību īstos cēloņus, ātri vien jūtami panākumi - ar noteikumu, ka izdarām atbilstošus pārveidojumus. Noskaidrot faktus, atzīt patiesību tādu, kāda tā ir, un nekavējoties uzsākt tās pārveidošanu ir visai grūta nodarbe, tomēr tā atmaksājas un ilgstoši nodrošina veselību un personības attīstību.

Iepazīstoties ar slimību aprakstiem, lūdzu, papildus izlasiet grāmatas pielikumā par atbilstošu rakstura īpašību.

Ārstējot slimības, svarīgi iepazīt arī nodaļu «Imūnsistēmas nostiprināšana un uzturs».

Visparejie rīcības principi arstešanas laikā ir šadi:

• noskaidrot datus par slimības sākumu, norisi, kā arī par apstākļiem, kas sekmējuši saslimšanu (anamnēze);

• konstatēt rakstura trūkumus, kuri ir izšķiroši individuālajā gadījumā;

• nostiprināt vēlēšanos rīkoties pareizi un laika gaitā iepazīt un iemācīties pareizo izturēšanās veidu;

• attīstīt intuīciju, lai labāk pazītu un saprastu sakarības;

• pāriet uz laktoveģetāro uzturu;

• atjaunot imūnsistēmu, noteikti nostiprināt ķermeņa pretestības spējas;

• papildus veikt veselības pasākumus, kuri raksturīgi noteiktai slimībai un norādīti atbilstošajā grāmatas nodaļā;

• svarīgākais priekšnoteikums slimības pārvarēšanai -izteikta vēlēšanās patiesi kļūt veselam;

• vēlēšanās strādāt ar noskaidrotajiem un iepazītajiem trūkumiem un no tiem atbrīvoties;

• vēlēšanās katrai dienai - iepazīt un izvēlēties Pareizo, lai garantētu personības tālāku attīstību.

Ārstēšanās laikā galvenais ir vēlēties, jo vēlēšanās par 99% nodrošina panākumus. Taču tai jābūt godīgi domātai un izjustai līdz dvēseles dziļumiem. Mehāniska «apsolīšanās» nedos nekādus rezultātus.

Ārstēšanās ilgums, saprotams, ir atkarīgs no slimības pakāpes. Liela nozīme arī tam, cik labi un ātri pacients izprot savas situācijas sakarības un spēj tās pieņemt. Ieteikumu īstenošana ir pats smagākais darbs. Tas nosaka ārstēšanās ilgumu un slimības iznākumu. Izveseļošanās procesu iespējams ievērojami saīsināt, ņemot palīgā talantus - pašdisciplīnu un spēju izturēt līdz galam. Ikviens orgāns ir spējīgs atjaunoties līdz zināmai pakāpei. Tas nozīmē, ka visi orgāni ir spējīgi atpūsties, ja vien tiek veikti pareizie pasākumi. Tam ir sakars ar brīvo gribu. Ja cilvēks ir gatavs kaut ko pārveidot, viņš panāk atbilstošu pozitīvo iedarbību fiziskajā sfērā. Tādēļ, atskaitot nedaudzus izņēmumus (piemēram, aklās zarnas piedēkļa likvidēšana, nelaimes gadījumu ķirurģija, ķeizargrieziens vai dzīvības glābšana), ķirurģiskas operācijas ne vienmēr ir piemērotas, un tās ir labi jāapsver. Saprotams, pēc slimības ir nepieciešams laiks reģenerācijai. Ja stingri nolemjam apkarot kādas slimības cēloņus un konsekventi īstenot visus pasākumus, seko slimā orgāna atjaunošanās. Zināms, šim procesam vajadzīgs laiks, spēja izturēt līdz galam un pacietība.

Ja kaite ir progresējusi tik lielā mērā, ka organisms jau ļoti stipri ir iesaistīts notiekošajā procesā, iespējams, ka cilvēka rīcībā nav pietiekami daudz enerģijas, lai atjaunotu ķermeni.

Tā kā terapijā nereti tiek lietotas antibiotikas, mēs varam sniegt šādu domu ierosmi. Sadalot vārdu «antibiotikas», pārsteidzošā veidā uzzinām sekojošo: «anti» (grieķu v.) - pret; «biotikos» (grieķu v.) - dzīvībai piederīgs. Tātad antibiotikas iedarbojas pret dzīvību. Tās tiek ievadītas, lai iznīcinātu slimību izraisītājus un negatīvās baktērijas. Jāņem vērā, ka cietīs jūsu zarnu trakta baktēriju flora. Taču zarnu flora ir svarīgākā imūnsistēmas sastāvdaļa, kas tādā gadījumā tiek paralizēta. Turklāt vairākām antibiotikām ir toksiskas blakusiedarbības, un tās var izraisīt alerģiskas reakcijas.

Ja rodas infekcija vai iekaisums, ja ir jālikvidē slimības izraisītāji, daudz saprātīgāk ir stiprināt imūnsistēmu. Organismā lielākā daudzumā jāievada pozitīvās baktērijas (.Bifidus, Bacil-lus subtilis un Acidophilus). Tomēr sevišķi smagos un akūtos gadījumos ārstēšanai jānotiek tikai terapeita uzraudzībā. Šis norādījums jāievēro katrā ziņā.

Vēstures gaitā, iespējams, kopš daudziem gadsimtiem, cilvēki uzskatījuši sirdi par mīlestības jūtu cēloni, it kā sirds varētu radīt šīs jūtas. Taču neviens no mūsu orgāniem nav spējīgs izraisīt jūtas, to nevar arī sirds. Visas jūtas mums sūta dabas likumi un Dievs. Mēs jūtas varam uztvert un apzināties ar saulespinumu, kas atrodas pakrūtē un darbojas līdzīgi radara ekrānam.

Jūtu veids, intensitāte un ilgums ir atkarīgi no mūsu individuālās izšķiršanās (=cēlonis), tās var atbilstoši iedarboties uz orgāniem (=sekas).

Ja mēs, piemēram, izšķiramies uz kādu personu vai par radušos situāciju dusmoties, tad šī dusmu sajūta atstāj iespaidu uz aknām vai sirdi. Šī sakarība ir izteikta parunā: «Man ir uts pār aknām pārskrējusi.»

Visas negatīvās sajūtas ir saistītas ar mūsu rakstura trūkumiem un traucē atsevišķu orgānu darbību. Visas pozitīvās sajūtas, ko parasti izraisa pareiza izšķiršanās, stiprina mūsu orgānus.

Mīlestības sajūtu (te domāta dvēseliski garīga mīlestība) mēs nevaram radīt ar gribas pavēli, un tā arī nenāk no sirds, kaut gan izteicieni «bezsirdīgs», «tev nav sirds» vai arī «viņam ir auksta sirds» rada mūsu apziņā nepareizu ainu. Mīlestības sajūta ir īpašs atalgojums par lielām pūlēm, kā arī palīdzība mūsu dvēseles progresam. Mēs nopelnām iespēju sniegt mīlestību un vēl jo vairāk - mīlestību saņemt. Ievērojot to, ka mīlestība nav cēlonis, bet gan tikai sekas, iznāk, ka mēs esam parādījuši labus garīgos sasniegumus (=cēlonis).

9. 1. SIRDS UN ASINSRITES SISTĒMA

Sirds - apmēram dūres lieluma muskuļveida ķermenis - atrodas krūškurvī aiz krūšu kaula. Sirds labā puse sūknē izlietotās asinis uz plaušām, lai atdotu ogļskābi un uzņemtu skābekli (mazais (plaušu) asinsrites loks). Ar skābekli piesātinātās asinis pēc tam nonāk kreisajā sirds pusē, kurtās zem liela spiediena ieplūst lielajā asinsrites lokā.

Sirdsdarbība (piepildīšanās fāze un iztukšošanās fāze) notiek ar sirds vārstuļu palīdzību. To darbību vada pastāvīga ierosināšanas sistēma, kas pakļauta veģetatīvās nervu sistēmas (simpātiskā un parasimpātiskā) kontrolei. Sirdī notiekošo elektrisko darbību var reģistrēt ar plaši pazīstamo EKG.

Cirkulācijas nozīme: asinsrite kā ķermeņa transporta sistēma ar saviem asinsvadiem apgādā ar asinīm un līdz ar to - barības vielām -atsevišķus ķermeņa sektorus atbilstoši to vajadzībām. Orgānu asins-apgāde notiek pa artērijām un kapilāriem. Te norisinās vielu apmaiņa (barošanās un attīrīšanās) starp asinīm un audiem. Pa vēnām asinis tiek atkal sūknētas uz sirdi.

Ar asinsspiedienu saprotam spiedienu arteriālajā sistēmā-sistolis-kais spiediens norāda augstāko līmeni, diastoliskais - zemāko līmeni.

Pulss ir jūtama asinsvadu sieniņu izplešanās, ar kuras starpniecību var iegūt priekšstatu par sirds ritmisko darbību (pirmām kārtām -sirds ritmu) un asinsvadu sistēmas stāvokli.

Visām sirds slimībām bez izņēmuma ir sakars ar trešo rakstura īpašību - ar piedošanu, resp., nespēju piedot. Dusmoties, būt niknam, trakot, lolot atriebības plānus - tātad pretstatu mīlestībai - nozīmē negatīvi iedarboties uz sirdi. Šīs jūtas parādās, ja mūsu trūkums ir nespēja piedot.

Ārstēšanas metode, sk. apakšnodaļas «Sirds un asinsrites sistēma» beigās.

Augsts asinsspiediens (hipertonija)

Par hipertoniju var runāt; ja sistolisleais spiediens pastāvīgi pārsniedz 140 mm Hg un diastoliskais spiediens pacejas pāri 90 mm Hg. Diastolisleā līmeņa kāpums vērtējams par kritisku, jo tad vispirms sašaurinās mazie, perifērie artērijas atzarojumi un līdz ar to paaugstinās pretestība asins plūsmai. Ar to tiek apgrūtināta no sirds izgrūsto asiņu aizplūšana.

Sākumā nav jūtamas nekādas raksturīgas grūtības, taču ar laiku asinsvadi tiek pārslogoti un priekšlaikus kļūst sklerotiski. Asinsspiediens turpina paaugstināties, un rodas nopietni bojājumi dažādu orgānu asinsvados, vispirms jau smadzenēs, sirdī un nierēs.

Paaugstināts asinsspiediens jūtams jau pirmajā reizē. Sakarā ar nespēju piedot «asinis sāk vārīties», un asinsspiediens kāpj. Sirdij piepeši nākas pārvarēt nenormālu pārslodzi.

Šī sirds slodze atkārtojas katrā nepareizas izturēšanās gadījumā, kamēr sirds vairs nespēj spiedienu izturēt. Tas bieži vien noved pie sirds slimībām.

Ārstēšanas metode, sk. apakšnodaļas «Sirds un asinsrites sistēma» beigās.

Sirds vainagartēriju slimības. Stenokardija. Miokarda infarkts

Sakarā ar sirds vainagartēriju sašaurināšanos vai aizsprostojumu tiek samazināta asiņu caurplūde un līdz ar to enerģiju nesošo substrātu un skābekļa piegāde sirds muskulim. Tas noved pie nesamērības starp «piedāvājumu» un «pieprasījumu», kas lielākoties izpaužas pārslodzes gadījumos. Par visbiežāko cēloni uzskatāma sirds vainagartēriju asinsvadu ateroskleroze. Sekas ir stenokardija (Angina pec-toris) un miokarda infarkts.

Sāpes sirds apvidū, resp., stenokardija, rodas fiziskās piepūles gadījumā, kad nav iespējams apmierināt lielo skābekļa pieprasījumu. Tā kā asinsvadi ir pārkaļkojušies, tie nespēj paplašināties vajadzīgos apjomos.

Sāpes ir trulas, nav precīzi lokalizētas un parasti izstaro kreisā pleca - rokas apvidū. Sāpes pavada bailes un elpas trūkums.

Ja skābekļa trūkums turpinās ilgāku laiku, sirds muskuļaudi atmirst. Par spīti skābekļa trūkumam, sirdij nākas turpināt savu darbu, un, saglabājoties pārpūlei, kā arī ilgstoši nepietiekamai asiņu caurplūdei, sirds atsakās darboties - iestājas miokarda infarkts.

Stenokardijas ārējās izpausmes parasti ir tādas pašas kā astmai. Pacienti tāpat cieš no elpas trūkuma. Tas liecina, ka šiem cilvēkiem pastāv drosmes problēma. Viņi baidās, ka nespēs pietiekami daudz paveikt vai arī neatbildīs izvirzītajām prasībām. Rodas baiļu un pārpūlēšanās kombinācija, kas rada pastāvīgu sirds pārpūli.

Statistika liecina, ka vīrieši no miokarda infarkta cieš

daudz biežāk nekā sievietes. To uzskata par tipisku «menedžeru slimību». Nespēja piedot un ar to saistītās negatīvās jūtas pārslogo sirdi tādā veidā, ka tā vārda pilnā nozīmē atsakās kalpot. Reizēm infarkts var būt nāvējošs. Tādos gadījumos vispirms parādās brīdinājuma signāli, kurus potenciālais slimnieks neņem vērā.

Piemēri

• Pacients, kuram bija miokarda infarkts, pastāvīgi turēja sevi un citus stresa stāvoklī. Viņam bija vairāki kalpotāji, un viņš tos pārvaldīja pēc stingra reglamenta. Toties padotie viņu uzskatīja par «vergturi». Viņš nekad nebija mierā ar citu sasniegumiem, par visu dusmojās, cieta no niknuma lēkmēm un bija nepacietīgs. Tādēļ viņš visu centās darīt pats un strādāja «par trijiem». Kļūdas viņš nemēdza piedot, bet labākos sasniegumus negribēja atzīt.

• Kāds ar miokarda infarktu izslimojis pacients apmeklēja nedēļu ilgu semināru pie Elbas. Semināra dalībnieki devās izbraukumā uz kādu kalnu. Tā kā šis slimnieks bija vecākais dalībnieks grupā, viņš lika lietā visu savu godkāri, lai pirmais uzkāptu virsotnē. Šī vēlēšanās viņu tā uzbudināja, ka viņš tiešām to paveica. Dabiski, ka pacients bija pilnīgi pārguris.

No abiem piemēriem var secināt, ka šajos gadījumos liela nozīme ir stūrgalvībai un uzpūtībai. Abas iepriekš minētās personas vienmēr gribēja būt labākās un pirmās. Šie vīri stūrgalvīgi soļoja pāri savu iespēju robežām, lai izceltos uz citu fona. Šie cilvēki tā rīkojās tik ilgi, līdz sabruka no pārpūles.

Ārstēšanas metode

Garīgi, pēc iznākšanas no slimnīcas jāstrādā ar slimības garīgajiem cēloņiem. Jājautā - kādēļ mēs stūrgalvīgi pretojamies dabas likumiem^ Kādos gadījumos cilvēks nav gatavs rīkoties pareizi^

Fiziski: pats par sevi saprotams, ka miokarda infarkta gadījumā nepieciešama uzturēšanās slimnīcā un fiziska kopšana. Turklāt tiek ārstētas tikai slimības sekas. Par turpmākajiem fiziskajiem pasākumiem lasiet apakšnodaļas «Sirds un asinsrites sistēma» beigās.

Sirds vārstuļu defekti

Ja sirds vārstuļi ir sašaurināti (stenoze), asinis sakrājas pretēji to plūsmas virzienam vai arī tikai ar grūtībām tiek sūknētas cauri atverei.

Ja vārstuļi nespēj pilnīgi aizvērties (insuficience), asinis no sirds vārstuļiem var atkal plūst atpakaļ pa nepareizo ceļu, radot papildu slodzi.

Arī sirds vārstuļu defekts liecina par sirds pārslodzi. Būtībā cēloņi ir gandrīz tādi paši kā miokarda infarkta gadījumā. Vainojama ilgstoša pārslodze negatīvu pārdzīvojumu rezultātā un tendence tiem pastāvīgi pievērsties.

Ārstēšanas metode, sk. apakšnodaļas «Sirds un asinsrites sistēma» beigās. Var rasties jautājums par iespējamo sirds vārstuļu operatīvo korektūru vai defektīvo vārstuļu nomaiņu.

Sirds ritma traucējumi

Sirds ritma traucējumu gadījumā sirds frekvence kļūst neregulāra.

Arī te mēs sastopam vispārējā daļā (apakšnodaļas «Sirds un asinsrites sistēma» sākumā) aplūkotos izturēšanās veidus. Taču tiem pievienojas viens izšķirošs punkts: dvēseliski garīgas draudzības trūkums. Draudzības un mīlestības jūtas nomierina sirdi un iedarbojas uz to ārkārtīgi labvēlīgi.

Slimnieki ar sirds ritma traucējumiem tiecas vienā dienā uzņemties pārāk daudz, viņi neprot pareizi iedalīt laiku. Tādā gadījumā viņiem neatliek laika draudzībai. Svarīgā enerģētiskā uzlādēšanās un mācīšanās ar laba spoguļattēla palīdzību izpaliek.

Ārstēšanas metode

Garīgi: slimniekiem ar sirds ritma traucējumiem vajadzētu rūpēties par dvēseliski garīgu draudzību ar vienāda dzimuma cilvēkiem. Viņiem jāatrod laiks sarunām ar draugu, pārrunājot ikdienas problēmas, lai kļūtu mierīgāki un līdzsvarotāki. Esot kopā, iespējams uzlādēties, tādējādi iegūstot enerģiju.

Fiziski: kā strādāt ar rakstura vājību «nespēja piedot», lasiet apakšnodaļas «Sirds un asinsrites sistēma» beigās.

Zems asinsspiediens (hipotonija)

Ja asinsspiediens sievietēm pazeminās zem 100/50 mm Hg un vīriešiem zem 110/60 mm Hg, var runāt par zemu asinsspiedienu. Caur orgāniem tiek sūknēts par maz asiņu, un līdz ar to vērojams bālums, aukstas ekstremitātes un nogurums. Stāvot mēs uzņemamies lielāku slodzi, tāpēc asinsspiediens krītas vēl vairāk. Piepeša piecelšanās un ilga stāvēšana var izraisīt ģīboni.

Zems asinsspiediens nav bīstams. Tas rodas, ja pietrūkst draudzības, ja sievietes nepietiekami draudzējas ar sievietēm un vīrieši - ar vīriešiem. Līdz ar to nepietiekami tiek uzņemta enerģija.

Dažkārt nozīme ir arī drosmes problēmām. Ir cilvēki, kuriem pietrūkst drosmes nodibināt jaunus kontaktus. Viņiem ir bail saistīties ar nepareiziem cilvēkiem vai tikt aizvainotiem. Palīdzība gūstama, mēģinot nodibināt jaunu draudzību. Taču iepazīstoties jābūt izvēlīgam un jāpārbauda, vai jaunie kontakti tiešām dod enerģiju, vai pēc tam jūtamies «uzlādēti». Ja tie nav īstie draugi, tad pazīšanās jāpārtrauc, taču tas nedrīkst atņemt drosmi turpmākiem meklējumiem.

Ārstēšanas metode

Garīgi: svarīgi ir nodibināt īstu draudzību, lai turpinātos enerģijas uzņemšana. Vislabāk, ja sievietēm ir draudzenes un vīriešiem - draugi, kuri arī paši ir ieinteresēti savā attīstībā. Sarunas un kopējie pasākumi dod daudz enerģijas. Nogurums pazūd, asinsspiediens nostabilizējas normālā līmenī, uzlabojas arī audu apasiņotība.

Dažkārt vajadzīga drosme, lai tuvotos kādai personai. Katrā gadījumā iepriekš jānoskaidro, vai ar šo cilvēku ir līdzīga garīgās attīstības pakāpe un kopīgas intereses.

Fiziski, sk. nodaļas «Sirds un asinsrites sistēma» beigās.

Ārstēšanas metode augsta asinsspiediena, miokarda infarkta, sirds aritmijas, sirds ritma traucējumu un zema asinsspiediena gadījumā.

Garīgi: katra mācību procesa sākumā cilvēkam ir vēlēšanās kļūt mierīgākam. Vispirms ir svarīgi kļūt atbrīvotam visās situācijās.

Pēc tam ir jācenšas sevi novērot un izprast.

• Kādās situācijās reaģējam nepareizii Kā reaģējam uz kļūdām, kuras izdara pārējiei Vai tās nav mūsu pašu kļūdasi

• Varbūt mēs nevaram kaut ko sagaidīti Vai neesam pārāk nepacietīgi^

• Vai noteiktā laika periodā mēs neuzņemamies pārāk daudz darbai

• Vai mums nav pārāk grūti uzticēt citiem daļu sava darbai

• Kā mēs reaģējami Varbūt ar niknuma izvirdumiem, ar dusmāmi Vai mēs ilgi pieminam ļaunui

• Cik ilgi turpinās šīs dusmasi Vai esam ilgstoši uz kādu nikni, vai dusmojamies stundām, dienām vai mēnešiem ilgi i

Kad esam to noskaidrojuši, mums jāapņemas šajās noteiktajās situācijās palikt mierīgākiem. Jāapdomā, vai šīs pro-

blēmas ir dusmu vērtas, jāapsver, kā no tām ātrāk tikt vaļā. Sevišķi svarīgi ir nepazaudēt no redzesloka svarīgāko dabas likumu.

Kas mani visvairāk citos kaitina, attiecas uz manis paša trūkumiem. Padomājiet, ko jums vēlas parādīt jūsu spoguļattēls!

Koncentrēšanās vingrinājumi palīdz izturēt šo attiecību pārbaudi. Tas, kurš darbojas apzināti, spēj ātrāk izprast atbilstošu situāciju. Viņš vieglāk pazīst spoguļattēlu un redz, ka pārējie ir tajā iesaistīti, lai mūs pārbaudītu.

Apdomājiet situāciju, kādā pašlaik atrodaties, atmetiet niknumu un dusmas, jo nav iespējams nodarboties ar divām lietām vienlaikus.

Fiziski, sevišķa vērība jāpievērš uzturam. Katrā ziņā jāizvairās no trekniem ēdieniem ar augstu piesātināto taukskābju saturu, kā arī karsētiem taukiem, jo tie negatīvi ietekmē holesterīna līmeni. No otras puses - mūsu ķermenim ir vajadzīgi pozitīvie tauki, t. i., tauki un eļļas ar augstu nepiesātināto taukskābju saturu. Tie ir atrodami nerafinētā olīveļļā, linsēklu eļļā u. c. Ieteicams arī skābkrējuma sviests, jo tas satur vērtīgus mikroorganismus. Abi šie faktori pozitīvi iedarbojas uz holesterīna līmeni. Taču šos taukus nedrīkst karsēt un lietot lielos daudzumos.

Arī dusmas, niknums un nespēja piedot var īpatnējā veidā negatīvi ietekmēt mūsu holesterīna līmeni.

Padomājiet arī par regulārām kustībām, resp., vingrošanu.

9. 2. ASINSVADI

Orgānu apasiņošana notiek caur dažādiem asinsvadiem. No sirds atzarojas artērijas un arteriolas. Tām pieslēdzas kapilāri, kuros notiek vielu apmaiņa (audu barošana un attīrīšana). Kapilāri ieplūst vēnulās un vēnās, lai atkal novadītu asinis labajā sirds priekškambarī.

Ateroskleroze

Ateroskleroze rodas no slimīgiem artēriju pārveidojumiem, kuru gaitā asinsvadi sacietē, kļūst biezāki, zaudē elastību un sašaurinās.

Tautas valodā šīs slimības nosaukums ir «pārkaļķošanās». Šo slimību izraisa dusmas un nespēja piedot. Šī nepareizā dvēseles nostāja pastiprināti producē negatīvo holesterīnu, kas savukārt noslāņojas uz asinsvadu sieniņām - galvenokārt smadzenēs («smadzeņu pārkaļķošanās»). Līdz ar to smadzenes netiek pienācīgi apasiņotas. Rodas atmiņas traucējumi un parādās priekšlaikus novecošanās pazīmes, lai gan šiem traucējumiem nav jābūt obligāti saistītiem ar vecumu. Ateroskleroze palielina arī risku saslimt ar sirds un asinsvadu slimībām.

Šo procesu ietekmē arī laika izšķērdēšana. Pārāk daudz vērtīgā laika tiek veltīts nepareizām domām vai tukšai sapņošanai. Sapņošanas laikā mēs esam neiedomājami tālu no tiem darbiem, kurus mums tieši tagad vajadzētu veikt. Vai tādā gadījumā darbu iespējams kārtīgi pabeigti Vai darba laikā jūs pastāvīgi nedomājat par citām lietām un tādēļ strādājat ilgāki Ateroskleroze liecina, ka smadzenes vairs nedarbojas pareizi, jo mēs vairs nenodarbojamies ar Pareizo un Svarīgo. Turpmāk šī iemesla dēļ garīgais darbs vairs tik labi neveicas vai arī attīstībā iestājas sastingums. Runājot tēlaini, mēs brauciena laikā izkāpjam no Universa attīstības vilciena. Nu var izvērsties jau labi pazīstamā kūtrība, slinkums un stūrgalvība.

Aterosklerozes rašanos ietekmē arī uzturs. Ja ēd daudz gaļas un olu, asinsvados nogulsnējas «negatīvais» holesterīns.

Ārstēšanas metode: sk. apakšnodaļas «Asinsvadi» beigās.

Hemoroīdi

Ārējie hemoroīdi ir vēnu paplašinājumi lejpus tūpļa slēdzēj-muskuļa.

Iekšējie hemoroīdi rodas no mezglveida palielinājumiem vēnu pinumā, kuri atrodas zem taisnās zarnas gļotādas.

Šai slimībai ir līdzīgi cēloņi kā aterosklerozei. Hemoroīdi skaidri liecina, ka an garīgi mēs esam «palikušisēdot», t. i., darām kaut ko tādu (vai arī strādājam tādā profesijā), kas bremzē cilvēka attīstību. Šīs slimības gadījumā cilvēkam ir grūti sēdēt, jo tas viņam dara sāpes. Dabas likumi norāda, ka slimniekam ir «jāpieceļas», lai turpinātu attīstību. Bieži vien cēlonis ir nepareizi partneri, nepareiza laulība vai arī citas cilvēku savstarpējās attiecības, kuras neļauj doties tālāk. Šīs slimības norisē liela nozīme var būt arī profesijai. Visos gadījumos tiek zaudēts vērtīgais laiks un enerģija, un ir vēlams atrast konkrētus cēloņus, lai to novērstu.

Ārstēšanas metode: sk. apakšnodaļas «Asinsvadi» beigās.

Paplašinatas vēnas

Sakarā ar vēnu sieniņu vājumu, resp., paaugstinātu asinsspiedienu, rodas neregulāri, virvei līdzīgi paplašinājumi un čūskveida vēnu vijumi.

Šādos gadījumos bieži vien skaidri redzama iedzimtība. Taču, kā jau minējām, iedzimtībai nav jāizpaužas katrā ziņā. Slimība parādās vispirms tad, ja netiek strādāts ar trūkumu, kurš to izraisa, - ar laika izšķērdēšanu.

Bieži no paplašinātām vēnām cieš sievietes aptuveni piecdesmit gadu vecumā. Viņas atrodas situācijā, kurā tām vairs nav nekādu attīstības iespēju. Viņas paliek stāvot, viss viņās sastrēgst, arī asinis kājās.

Gandrīz visas šīs sievietes darbojas vienīgi mājsaimniecībā, kuras apjoms vairumā gadījumu jau kļuvis pavisam neliels, jo bērni ir pieauguši un dzīvo atsevišķi. Saprotams, ar mājas darbiem vien sieviete dzīvi nevar piepildīt, un viņa pavada laiku ļoti nelietderīgi. Tomēr nav pareizi, ja pieaugušie bērni vēl dzīvo vecāku mājās un tiek aprūpēti, kaut gan mātei tas sagādā dzīves piepildījumu un viņa jūtas vajadzīga. Tieši otrādi: jaunajiem cilvēkiem jākļūst patstāvīgiem. Piemēram, ir labāk, ja pieaugušie bērni dodas studēt uz citu pilsētu. Dr. Millere-Kainca no savas pieredzes zina, cik tas ir labi, ja meita studiju dēļ dzīvo 600 km attālumā no mātes. Māte nevar krist kārdinājumā viņu lutināt. Ja arī nav iespējams izvairīties no tā, ka studiju vieta un vecāku dzīvesvieta ir vienā un tajā pašā pilsētā, dabas likumiem tas ir vairāk «pieņemami» nekā bērna ilgstoša dzīvošana vecāku mājā. Mātei nav jātērē savs laiks jaunu cilvēku aprūpēšanai.

Mātēm jau kopš 35 gadu vecuma vajadzētu apdomāt, kādu darbu viņas varēs veikt, kad bērni sasniegs atbilstošu vecumu. Jau tad, kad jaunākie bērni ir desmit līdz divpadsmit gadus veci, mātei nav vairs jārūpējas tikai par mājsaimniecību. Bērniem jāmācās mātei palīdzēt, tas veicina visu ģimenes locekļu attīstību.

Taču arī vīriešiem var rasties vēnu paplašinājumi. Kādam pacientam to cēlonis bija nepareizas partnerattiecības. Nesaskanēja abu laulāto garīgās attīstības pakāpes, tādēļ viņu attīstība tika kavēta. Turklāt vīram bija neapmierinoša situācija darbā.

Mēs kategoriski esam pret paplašināto vēnu operācijām, jo tās palīdz tikai uz īsu laiku. Pēc operācijas bieži vien paplašinātās vēnas veidojas no jauna, turklāt netiek novērsti to rašanās garīgie cēloņi.

Ārstēšanas metode: sk. apakšnodaļas «Asinsvadi» beigās.

Venu tromboze

Trombozes gadījumā kāds asinsvads lielākā vai mazākā mērā tiek aizsprostots ar asins «korki» (trombu). Biežāk tas notiek ar vēnām, retāk - ar artērijām.

Vēnu tromboze ir bīstamākā vēnu slimības forma. Tā kā visbiežāk tā parādās kājās, tas ir brīdinājums, ka cilvēks garīgi nepilnveidojas. Dažādu iemeslu dēļ tiek «aizsprostota» viņa personiskā attīstība.

Šajā sakarā mēs gribam brīdināt visas sievietes no pretapaugļošanās tablešu lietošanas. Tās ļoti bieži rada trombozes. Daudzos gadījumos trombu dēļ iestājas paralīze vai nāve. Droši vien tikai retajiem ir zināms, ka daudzi pretapaugļošanās tablešu lietošanas rezultātā notikušie nāves gadījumi ir noklusēti.

Piemērs

Kādu jaunu sievieti 31 gada vecumā «ķēra trieka», un pēc tam viņai saglabājās vienpusējas paralīzes simptomi. Pirmās brīdinājuma pazīmes - vēnu slimību un depresijas veidā -izpaudās jau pirms insulta. Beidzot izrādījās, ka tās ir ilggadējas pretapaugļošanās tablešu lietošanas sekas.

Turklāt pēc šīs nelaimes vīrs sievu pameta.

Lietojot tabletes, tiek radīts nedabisks grūtniecības stāvoklis. Taču hormonālo procesu traucēšana ir pretrunā ar dabas likumiem. Daba neļauj sevi piekukuļot vai pārveidot.

Varbūt nebūs patīkami to dzirdēt, bet dzimumattiecības paredzētas tieši tādēļ, lai radītu bērnus. Fiziskajai mīlestībai noteikti ir vieta jaunā, labi funkcionējošā laulībā; jābūt arī bērniem. Taču vēlākajos gados arvien vairāk jācenšas dzīvot dvēseliski - garīgā mīlestībā, partnerattiecībām jāveidojas uz draudzības bāzes. Tabletes te tiešām nav īstais risinājums.

Bez jau minētajām briesmām tablešu lietošanas rezultātā vērojami arī vispārēji vielmaiņas traucējumi. Bieži sievietes par daudz pieņemas svarā. Cita veida sekas, kuras parādās visbiežāk, ir depresija. Ko mēs varam no tā mācītiesi Tā ir laika izšķērdēšana: ja radām jucekli savos hormonālajos procesos, mēs zaudējam enerģiju un riskējam ar dzīvību.

Ārstēšanas metode aterosklerozeihemoroīdiem, paplašinātajām vēnām un vēnu tromhozei.

Garīgi, jājautā - kas traucē mūsu attīstību, ko vajadzētu pārveidot, lai attīstītos tālāki Vai uzdevums, ko veicam, nav bezjēdzīgs, vai nodarbojamies ar pareizajām lietāmi Laiks ir labi izmantots, ja savā garīgajā attīstībā ejam uz priekšu.

Bieži vien nav viegli noskaidrot, kas traucē personības attīstību, jo tas ir iespējams, tikai izzinot konkrētas likumsakarības.

Bez tam, strādājot ar šo problēmu, nepieciešama uzcītība. Vai es izmēģinu pilnīgi visu, lai virzītos uz priekšui Atrunāšanās vai «paslēptuves» meklēšana nevedīs ne soli tālāk.

Fiziski: jālieto p’ilnvērtīgs uzturs. īpaša uzmanība jāveltī organisma atindēšanai un attīrīšanai.

Jāatsakās arī no pretapaugļošanās tablešu lietošanas.

9. 3. ASINIS

Mūsu asinis pārsvarā veic transporta funkcijas, taču tās īsteno arī aizsardzības funkcijas pret slimību izraisītājiem un ķermenim svešām vielām, tās piedalās arī liekā siltuma izvadīšanā no ķermeņa iekšienes. Asinis sastāv no formelementiem (eritrocīti', leikocīti un trombocīti) un plazmas.

Mazasinība (anēmija)

Te ir runa par sarkanās asins krāsvielas samazināšanos; kas lielākoties notiek, pastāvot nelielam eritrocītu (sarkano asins kerme-nīšu) skaitam. Asins nepietiekamība rodas, zaudējot asinis, no nepietiekamas asins veidošanās vai arī no paaugstinātas sarkano asins ķermenīšu noārdīšanās.

Perniciozā (ļaundabīgā) anēmija

Ļaundabīgā anēmija rodas, ja pietrūkst sarkanās asins krāsvielas «ķieģelīšu» vai arī trūkst noteiktas palīgvielas hemoglobīna veidošanai.

Sarkanā asins krāsviela - hemoglobīns - veidojas sarkanajās kaulu smadzenēs, olbaltuma molekulām savienojoties ar dzelzi. Līdz ar šiem «ķieģelīšiem» vajadzīgi zināmi biokatalizatori, pirmām kārtām vitamīns B„.

Perniciozās (ļaundabīgās) anēmijas gadījumā «vainīga» ir vitamīna Bn nepietiekamība sakarā ar neapmierinošu vitamīna piegādi vai nepietiekamu tā resorpciju zarnās.

Anēmija parasti ir pazīstama kā mazasinība. Slimniekam nepietiek sarkano asins ķermenīšu, tāpēc viņš kļūst bāls. Šī parādība uzlūkojama par simbolisku. Cilvēks ir «bāls» arī savā dvēselē. Abu iepriekš nosaukto slimību gadījumos cēlonis ir drosmes trūkums. Runājot tēlaini, cilvēks «nespēj pazīt krāsas», nespēj izteikt savu personisko viedokli, atraisīties. Piemēram, ir jauni cilvēki, kuriem nav drosmes kādu pasveicināt vai kādam pateikties. Viņiem tas ir mokoši. Drosmes trūkums var novest arī pie laika izšķērdēšanas, proti, šādi cilvēki gan nodarbojas paši ar sevi, bet viņi nevar saņemt drosmi parādīt sevi «uz ārpusi». Viņi daudz nododas pārdomām, prāto, bet neuzdrošinās izteikt savu viedokli. Tā nu viņi nevar sev atrast nevienu draugu, arvien vairāk «lūkojas atpakaļ» un kļūst par savrupniekiem.

Ārstēšanas metode

Garīgi: jāstrādā ar drosmes problēmu. Nav jāizvairās no situācijām, kurās jāparāda drosme. Vispirms tās var būt pavisam ikdienišķas situācijas, piemēram, skaļi un saprotami runāt, dot skaidras atbildes, kādam uzticēties, uzdot jautājumus, kaut ko laipni, bet noteikti noliegt utt. Sākumā tie ir mazi soļi, jo nevar vienas dienas laikā kļūt par drošu cilvēku. Taču jau nedaudzi vingrinājumi padarīs šos soļus arvien lielākus.

Fiziski: fizisko ārstēšanas metodi sk. apakšnodaļas «Asinis» beigās.

Asins vēzis (leikemija)

Leikēmija ir leikocītu (balto asins ķermenīšu) saslimšana, kuri sāk slimīgi vairoties. Savās veidošanās vietās - kaulu smadzenēs, liesā un limfmezglos - tie vairojas vēžveidā. Tas noved pie balto asins ķermenīšu izplūšanas asinīs vai arī to priekšpakāpes pārpilda kaulu smadzenes. Līdz ar to arvien vairāk tiek izspiesti sarkanie asins kermenīši un trombocīti. Pārmērīgi savairojušies, baltie asins ķermenīši tomēr nav spējīgi pilnvērtīgi funkcionēt, var rasties infekcijas, pret kurām organisms nespēj aizsargāties.

Galvenais šīs slimības dvēseliskais cēlonis ir uzpūtība. Laiks tiek iztērēts galvenokārt tādēļ, lai izrādītu savu nozīmību. Taču tas ir velti izšķiests laiks, jo netiek veicināta personības attīstība.

Piemērs

Kāds slimnieks labprāt apmeklēja sarīkojumus un svētkus, kuros viņš centās nokļūt sabiedrības centrā, stāstot apšaubāmus notikumus un anekdotes, kurās dažkārt bija arī kritika. Viņam sagādāja prieku, ja cilvēki par tām smējās un uzjautrinājās. Taču viņš to nedarīja par prieku citiem, bet gan lai izceltu sevi un iegūtu nedalītu uzmanību.

Oficiālā medicīna jau bija novērtējusi leikēmijas slimnieku kā «bezcerīgu gadījumu». Pēc tam viņš intensīvi strādāja, ar lielu pašdisciplīnu ievērojot veselīgu dzīvesveidu.

Viņam izveseļoties palīdzēja arī laulātā draudzene. Viņa gāja līdzi uz visām konsultācijām, jo tik smaga slimība ir nozīmīga arī dzīvesbiedrei un visai ģimenei. Šodien pacients iepriecina ar labu veselību un, pašu labāko motīvu vadīts, turpina pilnvērtīgu dzīvi.

Uzpūtībai bieži pievienojas arī pašdisciplīnas trūkums. Cilvēki visu atstāj pašplūsmā. Par iepriekš minēto slimnieku tas kļuva skaidrs jau pēc pirmajiem viņa jautājumiem. Viņš gribēja zināt, cik ilgi tam nāksies ievērot ieteikto uztura režīmu. Tikai pēc tam, kad bija saslimis ar smago slimību, viņam nācās visu atlikušo dzīvi domāt par veselīgu uzturu. Fiziskais ķermenis visādā ziņā ir ļoti jutīgs. Bez tam pašdisciplīna ir pārbaudījums, vai spējam izturēt līdz galam, īstenojot pareizi iezīmētā kursa programmu.

Dabiski, ka pastāv vēl daudzas citas iespējas nostāties «viduspunktā». Daži ļaudis sevi uzskata par neaizvietojamiem sabiedrībā, citi izdzīvo savu uzpūtību ģimenē utt.

Ārstēšanas metode

Garīgi, svarīgi kļūt pazemīgākam un dzīvot saskaņā ar dabas likumiem. Jācīnās ar stūrgalvību, jākļūst elastīgākam.

Svarīga ir vēlēšanās attīstīties, rīkoties pareizi un - pats galvenais - atrast savas rīcības pareizo motīvu. Jāpilnveido sava personība, pašdisciplinējot sevi.

Fiziski: visu asins slimību gadījumos dabas likumi īpaši pieprasa pašdisciplīnu. Jāveic visi svarīgie pasākumi attiecībā uz uzturu.

Asinsradi vislabāk veicina melleņu, plūškoka vai upeņu sula, kā arī sarkano biešu pulveris. Šīs sulas satur molibdēnu, kurš ir būtisks asinsvadu sistēmas funkcijām un asinsradei. Anēmijas gadījumā drosmes problēma rada molibdēna trūkumu.

Organismam jāpievada arī dzelzs. Tas ļoti labi izdarāms ar zaļo augu dzērieniem, sevišķi, dzerot nātru sulu (svaigu vai arī konservētu). Jādzer arī minerālūdens, kura sastāvā ir dzelzs.

Dzelzi labāk uzņemt caur ādu, nevis caur gremošanas traktu, tādēļ ir ieteicamas dzelzi saturošas dūņu vannas.

Ieteicams uzturēties Elbas salā, jo tur ir neparasti lielas dzelzs atradnes. Šī iemesla dēļ dr. Millere-Kainca tur organizē seminārus, jo vairumam cilvēku ķermenī trūkst dzelzs. Salā atrodas arī minerālūdens ezers, kas satur sevišķi daudz dzelzs un sēra savienojumu.

9. 4. ELPOŠANAS ORGĀNI '

Plaušas sastāv no divām daivām, kuras aizpilda lielāko krūškurvja daļu. Elpošana nodrošina gāzu apmaiņu cilvēka organismā, turklāt tiek piegādāts dzīvībai svarīgais skābeklis, bet izvadīti atkritumprodukti. Pieaugušajiem elpošanas frekvence sasniedz 10 līdz 15 elpas vilcienu minūtē.

Ārējai elpošanai tiek lietots deguns artā blakusdobumiem, balseni?, elpvadu, bronhu sistēmu, elpošanas muskuļi un diafragma. Elpošanas centrs piedalās procesā līdzīgi vadības pultij.

Ar vārdkopu «iekšējā elpošana» apzīmējams skābekļa un ogļskābās gāzes transports asinīs, gāzu apmaiņa starp asinīm un audu šūnām un šūnu vielmaiņas oksidēšanās procesi.

Visas deguna, rīkles, elpvada un mutes slimības rodas negatīva dzīves skatījuma ietekmē. Cilvēkiem ir tieksme saskatīt notikumos negatīvo, kā arī šķietami negatīvās lietās neredzēt pozitīvo pusi. Minētie orgāni vajadzīgi runājot. Ja vingrinās kritizēšanā un izlaiž no mutes savus negatīvos atzinumus (negatīvo dzīves skatījumu), tie atgriežas pie paša runātāja slimību veidā.

Cilvēki ar nepietiekami pozitīvu dzīves skatījumu vienmēr meklē kļūdas citos. Atbilstoši savam raksturam, viņi līdzcilvēkus vērtē negatīvi. Labāk būtu, ja viņi iepazītu atspoguļojumu un sev jautātu: «Kādi trūkumi tiek rādīti manu acu priekšā, lai es pats tos varētu izlaboti»

Visas plaušu slimības ir nepietiekamas laika taupīšanas sekas. Laiks netiek izmantots būtiskajam, proti, veicinot personības attīstību.

Plaušas mums vajadzīgas elpošanai - kā gaisa dobumi. Plaušu slimības liecina, ka ķermenis nesaņem pietiekami daudz gaisa - ne tiešā, ne pārnestā nozīmē. Nav pietiekami daudz atpūtas brīžu un atslābināšanās; vai nu cilvēki nesaudzē savu ķermeni, strādājot dienu un nakti, vai arī viņi aizstājuši atpūtu ar nepareizu brīvā laika pavadīšanu, piemēram, ilgu nomodu vai plašu nakts uzdzīvi. Smēķēšana vai uzturēšanās piesmēķētās telpās, dabiski, visvairāk kaitē plaušām.

Elpošanas orgānu slimībām ir tendence, turklāt stipra, kļūt hroniskām, t.i., tās neizzūd arī tad, ja tiek ārstētas ar stipriem medikamentiem, antibiotikām vai kortizonu. Hroniskos stāvokļus noteikti var novērst, ja strādā ar dvēseles trūkumiem.

Deguna blakusdobumu iekaisums

Ja infekcija no deguna dobuma virzās tālāk, var rasties iekaisums deguna blakusdobumos, vispirms jau augšžokļa dobumos. Retāk hroniska vai akūta iekaisuma cēlonis ir sastrutojušas zobu saknes. Simptomi nav ļoti raksturīgi: drudzis, bālums, galvassāpes, sevišķi noliecoties. Bieži vien hroniskie procesi norisinās bez īpašiem simptomiem.

Simbolu lielais spēks šo slimību gadījumos ir sevišķi pārsteidzošs.

Piemērs

Jaunai sievietei ilgstoši tecēja deguns. Tās bija ne vien iesnas, bet arī alerģija. Konsultācijas pie ārsta deva viņai iespēju pašai saskatīt šīs slimības cēloņus: viņa ilgstoši «bāza degunu» citu cilvēku darīšanās. Viņa gaidīja tieši uz to, lai kāds kļūdītos, un tūlīt tam metās virsū un sāka kritizēt. Tiklīdz sieviete pārstāja iejaukties citu cilvēku dzīvē, arī deguns beidza tecēt.

Ir ļoti daudz pacientu ar deguna blakusdobumu iekaisumiem, kam nepalīdz nekāda oficiālā medicīna. Parasti tiek ieteikts lietot antibiotikas un kortizonu. Taču iekaisums ir inžu izdalīšanās, un pacientu stāvoklis nevar uzlaboties, ja nāk klāt vēl jaunas indes. Tikai nekavējoša ārstēšanās novērš patieso cēloni, kādēļ slimība kļūst hroniska.

Ārstēšanas metode, sk. apkopojošo ārstēšanas metodi deguna blakusdobumu iekaisuma, mandeļu iekaisuma, klepus un aizsmakuma, kā arī bronhīta ārstēšanai apakšnodaļā «Elpošanas orgāni».

Mandeļu iekaisums (angīna)

Ar mandeļu iekaisumu saprot aukslēju mandeļu iekaisuma slimību. Bērniem var būt iekaisis arī viss limfātiskais rīkles loks. Ja iestājusies akūta infekcija, paaugstinās temperatūra, sākas kakla sāpes un vemšana.

Te kārtējo reizi liela nozīme ir ceturtajai rakstura īpašībai -negatīvai kritikai.

Mandeles ir indes pārstrādājoši orgāni. Kad mandeles iekaist vai sastruto, tas ir brīdinājuma signāls, ka ķermenī sakrājušās indes. Nepieciešama apzinīgāka attieksme pret uzturu. Organismam jāpievada tikai pozitīvais - pārtikai jābūt pilnvērtīgai. Taču jāpadomā arī par to, ka arī «indīgie» vārdi nepaliek bez sekām. Tāpēc savā rīcībā un domās vairāk jāuzsver pozitīvais.

Izoperēt mandeles jebkurā gadījumā ir nevēlami. Drīzāk jārūpējas par to, lai mandeles atkal kļūtu veselas, - tas, starp citu, attiecas uz visiem orgāniem. Tāpēc pievērsiet uzmanību organisma atindēšanai un attīrīšanai.

Mandeļu iekaisums bērniem līdz divpadsmit gadu vecumam ir ļoti nopietns signāls vecākiem, ka netiek lietots pareizp uzturs. Ēdot saldumus, vajadzētu sekot, lai tie nesatur krāsvielas un aromātiskās vielas.

Ārstēšanas metode, sk. apkopojošo ārstēšanas metodi deguna blakusdobumu iekaisuma, mandeļu iekaisuma, klepus un aizsmakuma, kā arī bronhīta ārstēšanai apakšnodaļā «Elpošanas orgāni».

Klepus un aizsmakums

Klepus ir gaisa patvaļīga vai apzināta izgrūšana zem elpas spiediena, piepeši atverot krampjaini sažņaugto balss spraugu. Iespējams sauss klepus un klepus, ko pavada gļotu un strutu izdalīšanās.

Aizsmakums saistīts ar balss skanējuma pārveidošanos un balss diapazona ierobežojumiem.

Klepus un aizsmakums var būt smagu slimību simptomi. Tie var parādīties arī kā brīdinājuma signāli, piemēram, smēķētājiem, lai vērstu viņu uzmanību uz to, ka nikotīns ir kaitīgs. Klepojot organisms mēģina izvadīt indes. Arī aizsmakums var būt attīrīšanās process. Ja naktī bieži uz balss saitēm sakrājas atkritumvielas, no rīta balss ir aizkritusi.

Raugoties no garīgā viedokļa, jākontrolē, ko mēs runājam. Vai mēs izplatām negatīvo^ Vai kritizējam citusi Varbūt pārdodam kaitīgus produktus^

Piemērs

Kāda cigarešu pārdevēja pilnīgi zaudēja balsi.

Ārstēšanas metode, sk. apkopojošo ārstēšanas metodi deguna blakusdobumu iekaisuma, mandeļu iekaisuma, klepus un aizsmakuma, kā arī bronhīta ārstēšanai apakšnodaļā «Elpošanas orgāni».

Bronhīts

Šajā gadījumā izpaužas elpvada sazarojuma vai bronhu gļotādas iekaisums. Izšķir akūtās un hroniskās formas. īpašas pazīmes ir klepus un izdalījumi.

Ari bronhīta gadījumā ir skaidri redzams sakars ar negatīvo kritiku. Ilgstošas klepus lēkmes nejauj runāt. Tātad atliek pietiekami daudz laika, lai apsvērtu, kas turpmāk tiks sacīts. Tieši uz to grib norādīt dabas likumi. Vajadzētu labi pārdomāt, kas un kādā veidā tiek sacīts. Arī tas ir pārdomu vērts, vai vispār vajadzētu kaut ko sacīt, - varbūt pārāk bieži notiek neaicināta iejaukšanās citu cilvēku problēmās^

Specifiski fiziski pasākumi: timiāna sīrups novērš klepu. Arī salvijas, plūškoka vai lēpju tēja sniedz atvieglojumu, kumelīšu vai eikaliptu inhalācijas iedarbojas pret kairinājumiem.

Ārstēšanas metode deguna blakusdobumu iekaisuma, mandeļu iekaisuma, klepus, aizsmakuma, kā arī bronhīta gadījumā.

Garīgi: jānostiprina rakstura īpašība pozitīvs dzīves skatījums, t. i., jāpārdomā, kas tiek sacīts. Jāizvairās runāt sliktu. Arī šķietami pozitīvajai kritikai jābūt izteiktai piesardzīgi, jo arī tā mēs varam iejaukties citu cilvēku darīšanās, kas nav pareizi.

Tālāk jānoskaidro, kā nonākt līdz pozitīvākam dzīves vērtējumam. Tas ir interesants uzdevums - katrā parādībā meklēt pozitīvo. Turklāt padomājiet par atspoguļojuma dabas likumu: ko es varu no šiem notikumiem uzzināt un - galvenais -mācīties«?-

Fiziski: sevišķi svarīga ir atindēšanās un atsārņošanās. Šim nolūkam vislabāk palīdzēs bērzu sulas, kā arī svaigi spiesta gurķumētras sula. Sulas jādzer katru dienu trīs reizes dienā pirms ēdienreizēm, ar ilgākiem starplaikiem. Pievērsiet uzmanību arī veselīgam uzturam, lai ķermenim netiktu pievadītas (jau gatavā veidā) indes un atkritumvielas.

Iekaisumu gadījumā kādu laiku ieteicams lietot lielākos daudzumos Wobenzym, Bactisubtil un C vitamīnu no dabīgiem avotiem. Tie ir iedarbīgi līdzekļi.

Plūškoka ogu sula bez piejaukumiem pozitīvi iedarbojas uz pieres kaula dobuma, deguna blakusdobumu un bronhu iekaisumu.

Bronhiālā astma

Bronhiālās astmas slimniekiem lēkmjveidā uznāk elpas trūkums; turklāt visvairāk apgrūtināta ir izelpošana. No vienas puses, savelkas bronhu muskulatūra. No otras puses, elpošanas ceļu aizsprosto iekaisušās bronhu gļotādas pietūkums un bagātīgi izdalījumi.

Krūtis sašaurinās; palielinās elpas trūkums un elpošana kļūst lēna, var paelpot tikai ar lielām grūtībām. Slimnieks ir nedrošs un nemierīgs.

Ir iespējamas smagas un ilgstošas lēkmes (astmatiskais stāvoklis), kas var novest pie labā sirds kambara pārslodzes un beigties ar asinsrites apstāšanos.

Galvenais bronhiālās astmas cēlonis ir drosmes trūkums. Šīs slimības izpausmes aina (slimnieks nemierīgs, nedrošs, tver pēc gaisa) to atspoguļo ļoti skaidri. Bailes noved pie personas rīcības spēju ierobežojumiem, tā samazinās tik lielā mērā, ka stipri tiek iespaidota attīstība - cilvēkam nepietiek gaisa.

Dažkārt drosmes trūkums iedarbojas arī uz rakstura īpašību pozitīvs dzīves skatījums - ir tendence visā redzēt un uzsvērt negatīvo. Cilvēki no bailēm neiedrošinās īstos vārdus pateikt īstajā brīdī, beigās viņi nonāk tikai līdz kritikai. Turklāt viņi kritizē paši sevi.

Ārstēšanas metode

Garīgi, bronhiālās astmas slimniekiem ir svarīgi radīt arvien vairāk brīvas telpas, kurā viņi varētu izturēt drosmes pārbaudījumus: uz izaicinājumiem atbildēt ar «jā» un nepareizo noraidīt ar «nē». Laika gaitā vajag stiprināt arī intuīciju, lai varētu labāk izšķirties starp pareizi (=jā) un nepareizi (=nē).

Slimniekiem jāņem dzīve savās rokās, nevajag visu pasauli darīt atbildīgu par savu slimību. Citu kritizēšana nevirza mūs uz priekšu. Negatīvo vajag pārvērst pozitīvajā. No tā, ka iepazīstam negatīvā īsto jēgu, mēs varam mācīties un izdarīt atbilstošus secinājumus.

Fiziski: svarīgi atindēties un atsārņot organismu. Jārūpējas arī par tīru gaisu - vispirms jau telpās (bez putekļiem).

Plaušu iekaisums (pneimonija)

Ar plaušu iekaisumu apzīmē akūtu vai hronisku plaušu audu iekaisuma procesu, kuru lielākoties izraisa infekcijas. Simptomi ir klepus, izdalījumi, drudzis, augsta temperatūra, elpas trūkums un sirds frekvences paātrināšanās.

Plaušu iekaisums ir brīdinājums par smagām plaušu slimībām. Tas varētu būt pamudinājums vairāk par sevi rūpēties. Dzīves ritmu, sasprindzinājuma (darba) un atslābināšanās fāzes vajag izkārtot tādā veidā, lai ķermenis paliktu darbaspējīgs - šoreiz izšķirošs ir pareizs laika izlietojums.

Ārstēšanas metode

Garīgi, sk. apakšnodaļas «Elpošanas orgāni» beigās.

Fiziski, šajā gadījumā ieteicama triecienterapija ar Woben-zym, Bactisubtil un C vitamīnu no dabīgajiem avotiem. Par turpmākajiem pasākumiem sk. nodaļas «Elpošanas orgāni» beigās.

Plaušu emfizēma

Tiek izstiepti iekšējie plaušu audi, tādēļ vairākās vietās plaušu alveolu sieniņas kļūst plānākas, tās tiek izpostītas. Līdz ar to samazinās plaušu iekšējā virsma, plaušām piekļūst mazāk gaisa un samazinās to caurasiņotība. Vispārinot - plaušās mazākā apjomā notiek dzīvībai svarīga gāzu apmaiņa.

Galvenais plaušu emfizēmas cēlonis mēdz būt smēķēšana. Plaušas ietekmē ne tikai nikotīna ieelpošana, tās skar arī laika izšķērdēšana, ko rada smēķēšana. Plaušas netiek pienācīgi apgādātas ar skābekli.

Ārstēšanas metode: sk. apakšnodaļas «Elpošanas orgāni» beigās.

Plaušu tuberkuloze

Tuberkuloze ir hroniska infekcijas slimība ar komplicētu un mainīgu gaitu. Izraisītājas ir tuberkulozes baktērijas, kuras ir reti pretestībspējīgas. Tās tiek pārnēsātas ar pilienu infekciju caur elpošanas ceļiem. Slimības gaitu nosaka izraisītāju daudzums un virulence (agresivitātes pakāpe), kā arī organisma pretestības spējas. Klīniskā gaita var būt ļoti atšķirīga un parasti ir krasi neprognozējama.

Pašlaik saslimšana ar plaušu tuberkulozi vērojama reti, taču tā bija 19. gadsimta posts. Aleksandrs Dimā romānā «Kamēliju dāma» attēlo kādu jaunu t. s. sabiedrības dāmu, kura sakarā ar neveselīgu dzīvesveidu, uzturēšanos piesmēķētās telpās, izjauktu dzīves ritmu un neregulāru uzturu mirst tuberkulozes dēļ. Tolaik lielas problēmas radīja arī putekļainas telpas ar tapetēm un smagajiem priekškariem.

Slimības garīgie cēloņi meklējami laika izšķērdēšanā. Lielākoties slimniekiem var konstatēt nevienmērīgu dzīvesveidu. Nakts bieži tiek pārvērsta par dienu. Parasti netiek padomāts arī par regulārām ēdienreizēm. Pārējo paveic smēķēšana un kafijas dzeršana.

Vairumā gadījumu organisms netiek saudzēts. Toties nemierīgā dzīve nozīmē pārmērīgu vērtīgās dzīvības enerģijas patēriņu. Enerģija netiek efektīvi izmantota arī pārējā laikā. Tiek atstāts novārtā ķermenis - mūsu dvēseles, mūsu personības templis.

Tuberkulozi sauc arī par diloni. Šis vārds ļoti labi attēlo notikumu gaitu: organisms izdilst vārda tiešā nozīmē, jo cilvēka dzīvesveids ir kritiski nesakārtots.

Ārstēšanas metode plaušu iekaisuma, plaušu emfizēmas un plaušu tuberkulozes gadījumā.

Garīgi, ļoti svarīgi ir pareizi izmantot laiku. Tādā gadījumā palīdz nodarbošanās ar lietderīgu, patīkamu un aizraujošu darbu.

Turklāt pirmajā vietā ir dvēseliski garīgas draudzības nodibināšana un domu apmaiņa ar pareiziem sarunu partneriem. Izšķirošs ir arī veselīgs dzīves ritms, kas prasa pašdisciplīnas talantu. Tiek stiprināts arī talants saglabāt savu ķermeni veselu.

Fiziski: pilnvērtīga atpūta, pareizs uzturs un pastaigas svaigā gaisā, vēlams kalnos. Bez tam ļoti svarīgi ir lietot skābpiena produktus, jo tie satur mikroorganismus, kā arī ilgāku laiku ievērot brokastu plānu, kas stimulē imūnsistēmu. Nav ieteicams lietot svaigu govs pienu. Tas ir slikti sagremojams, jo pieaugušajiem tā sagremošanai trūkst enzīma laktozes. Turpretī ļoti labs un veselīgs ir kazas piens.

Bez tam ieteicams regulāri vannoties dūņu vannās un vannās ar ēterisko eļļu (timiāns, eikalipts vai siena ziedi) piedevām.

9. 5. VIELMAIŅA 7

Vielmaiņa aptver visus bioloģiskos procesus, kas norisinās cilvēka organismā. Ķermenis ņem vielas no uztura, no tām savukārt būvē ar enerģiju bagātas vielas un izvada atkritumproduktus. Vielmaiņa kalpo ķermeņa substances saglabāšanai un ķermeņa funkciju uzturēšanai.

Svarīga nozīme ir pilnvērtīgam uzturam - tam jānodrošina organisms ar visu nepieciešamo.

Aptaukošanas

Aptaukošanās cēlonis - skaidri redzams liekais svars, kas rodas, nogulsnējoties taukiem. Salīdzinājumā ar patēriņu tiek pārāk daudz ēsts. Bez tam liekais svars rada priekšnoteikumus citām slimībām, piemēram, augstam asinsspiedienam, podagrai, diabētam un aterosklerozei.

Aptaukošanās cēlonis ir nepārvarama tieksme, kas vērsta nepareizā virzienā. Cilvēki meklē viltus apmierinājumu vai arī kompensāciju tam, kā viņiem šķietami trūkst. Ļoti bieži aptaukošanās slimībai pievienojas vēl kāda kaislība, piemēram, dzeršana vai smēķēšana.

Piemērs

Kādas pacientes vīrs viņu bieži aizvainoja; viņš ielaidās ar citām sievietēm, bieži nenakšņoja mājās. Laulāto draudzeni vārda tiešā nozīmē ēda viņas nelaimīgā dzīve un greizsirdība. Kad nevarēja naktīs aizmigt, viņa gāja uz virtuvi un «aplaupīja» ledusskapi. Dabiski, ka ar laiku sieviete kļuva arvien resnāka un līdz ar to nepievilcīgāka. Tā viņa nonāca apburtajā lokā.

Aptaukošanās garīgais cēlonis meklējams rakstura trūkumā --atbilstoši trešajai rakstura īpašībai. Šī sieviete nespēja piedot-viņu pastāvīgi pārņēma niknums, visas iespējamās agresijas un atriebības domas, viņa viegli iedegās greizsirdībā. Viņa kompensēja savas negatīvās jūtas ar pārmērīgu ēšanu. ,

Parasti šīs slimības cēlonis ir arī pašdisciplīnas trūkums.

Kāpēc aptaukošanās pieskaitāma vielmaiņas slimībām^

Jāņem vērā, ka vielmaiņas traucējumi ir sekas, nevis cēlonis.

Apburtais loks sākas ar negatīvajām jūtām, kas nelabvēlīgi ietekmē organismu. Runājot tēlaini, traucējumi rodas tādēļ, ka «indīgās» domas «saindē» pašu domātāju. Līdz ar pārmērīgo ēšanu - parasti lietojot neveselīgu un kalorijām bagātu uzturu, kuru organisms nekādi nespēj pārstrādāt, - lielos daudzumos rodas vielmaiņas indes un atkritumvielas. Bieži pirms gulētiešanas tiek apēsts pārāk daudz, bet ķermenis nepavisam nav noskaņots barības uzņemšanai.

Ko par to «saka» gremošanas sistēmai Uzņemtā pārtika tiek lielākoties nogulsnēta sārņu veidā. Atindēšanas un kaitīgo vielu izšķīdināšanas orgāniem šo pārmērīgo uztura piedāvājumu nav iespējams pievārēt. Tādēļ šīs indes un atkritumvielas nogulsnējas tauku kārtā. Tur tās uzkrājas, kaitējot šūnām ar savu negatīvo izstarojumu. Tādēļ organisms tās ietver taukaudos, lai «izolētu». Tauki nogulsnējas slimnieka organismā. Pārmērīgais uzturvielu piedāvājums prasa no organisma arī ļoti daudz enerģijas. Mēs visi zinām, ka cilvēks pēc ēšanas ir noguris, jo enerģija tiek patērēta uzņemtās barības sagremošanai. Kļūst skaidrs, ka šādi procesi traucē vielmaiņu.

Cieš arī psihe. Pieņemoties svarā, slimnieks panāk tieši to, no kā viņš grib izvairīties. Viņš ir garīgi traumēts un iegūst vēl svarīgāku iemeslu, lai iegrimtu nepareizās domās. Noslēgumā viņš sevi atkal mierina ar ēšanu...

Ēšana ir kļuvusi par kompensāciju, un tā savukārt ir laika izšķērdēšana. Šajā gadījumā skaidri manāma arī stūrgalvības ietekme - slimnieks nav elastīgs un ļauj notikumiem iet savu gaitu. Viņš dodas pa vieglākās pretestības ceļu un nemēģina «satvert» problēmas sakni (=garīgā puse). Bieži rodas arī līdzjūtība pret sevi, jo cilvēks jūt, ka viņam nodarīts pāri. Dažs slimnieks šādā situācijā ir pilnīgi bezspēcīgs un sāk nodarboties ar visu iespējamo, lai tikai stiprinātu savas vērtības apziņu. Diemžēl bieži vien viņa nepareizās nodarbošanās nesniedz personībai nekādu labumu. Tā kā aptaukošanās savā veidā simbolizē atkarību, slimnieki bieži vien papildus nokļūst vēl citā atkarībā.

Reizēm tuklie cilvēki ēd, vienkārši tīras garlaicības mākti. Šis fenomens zināms no ilgstošiem ceļojumiem ar vilcienu vai kuģi.

Nereti aptaukošanos pavada depresija. Cilvēkiem vairs nav pietiekami daudz enerģijas, jo galveno tās daudzumu viņi izlietojuši apēstās pārtikas pārstrādei.

Ārstēšanas metode

Garīgi: vispirms cilvēkam precīzi jānoskaidro cēloņi un jāatbild uz šādiem jautājumiem.

• Vai atrasts pareizais partneris«?- Vai attiecībās ar apkārtējiem cilvēkiem viss ir kārtībā«?-

• Vai esmu brīvs no niknuma un greizsirdības«?-

• Varbūt es pats esmu cēlonis tām problēmām, kas rodas attiecībās ar citiem«?- Vai esmu līdzcilvēkiem interesants«?-Varbūt man nav pietiekami daudz sarunu tēmui

• Varbūt es ciešu no īsta dzīves mērķa trūkuma un tāpēc jūtos garlaikots«?-

• Vai es nodarbojos ar pareizajām lietām«?- Vai tās man palīdz attīstīties«?-

• Kas mani traucē citos cilvēkos«?- Kas ar to tiek atspoguļots manā apziņā«?-

Galvenais uzdevums - atrast dzīves mērķi un nodarboties ar pareizām un būtiskām lietām. Turklāt svarīgākais ir attīstīt savu personību.

Vajag veicināt arī pašdisciplīnas spēju veidošanos.

Fiziski, nepieciešama intensīva atindēšanās un attīrīšanās. Šis process jāturpina, līdz nogulsnētās indes un atkritumvielas būs izvadītas no tauku uzkrāšanās vietām. Lai ātrāk samazinātu svaru, ieteicams vairāku dienu sulu gavēnis. Tas jāievēro maksimāli septiņas dienas. Būtu labāk gavēt tikai trīs vai četras dienas, toties šādus gavēņus ievērot biežāk. Ēdienu vajag izvēlēties apzināti, tam jābūt dabīgam un ar iespējami mazu kaloriju saturu. Samaziniet savu svaru lēni, bet pastāvīgi. Atra nokrišanās svarā noved pie tā, ka pēc laika atkal sākam negausīgi ēst.

Ēstgribas trūkums (anoreksija). Pastiprināta ēdelība (bulīmija)

Ēstgribas trūkuma gadījumā lielākoties jārunā par psihogēniem apetītes traucējumiem un izkropļotu attieksmi pret pārtikas uzņemšanu, kam pievienojas bailes no liekā svara, kā arī par šīs slimības noliegšanu. Pārsvarā tā skar jaunietes vecumā no 14 līdz 18 gadiem.

Hroniskos gadījumos anoreksija var pāriet ēšanas - vemšanas slimībā - bulīmijā. Arī bulīmijas cēlonis ir psihogēni ēšanas traucējumi, kas rodas, ja īsā laikā apēd pārsvarā kalorijām bagātus pārtikas produktus. Sekojošā vemšana notiek tādēļ, lai saglabātu ķermeņa svaru «normālos» apjomos.

Ēstgribas trūkums ir slimība, kura parādās galvenokārt tikai jaunietēm vecumā no 14 līdz 18 gadiem. Tas ir laiks, kad jaunietes, kā tas paredzēts dabas likumos, kļūst patstāvīgas un neatkarīgas. Ja meitene cieš no ēstgribas trūkuma, tas liecina par sliktām vai traucētām attiecībām starp māti un meitu, pie tam īstais cēlonis tomēr ir drosmes problēma.

Piemērs

Paciente bija vecākā no trim bērniem: vecums - 16 gadu, augums 172 cm, svars - tikai 38 kilogrami. Meitenei vēl nebija menstruāciju, kuras pie tādas svara nepietiekamības, saprotams, nav iespējamas, jo procesam nepietiek enerģijas. Meitenes tēvs gribēja sakrāt līdzekļus mājas būvēšanai un nedeva mātei saimniecības naudu, lai gan viņš dzīvoja kopā ar ģimeni un turpat arī ēda. Māte neuzdrošinājās prasīt, lai vīrs uzturētu ģimeni. Un tā māte, kaut gan viņai bija trīs bērni, strādāja par apkopēju, lai varētu uzturēt ģimeni. Saprotams, ka bērni jutās atstāti novārtā.

Meita redzēja, kāda dzīve ir mātei, ka viņai nepietiek drosmes runāt ar tēvu. Tāpēc meita atteicās no sievas pienākumiem nākotnē, jo viņa negribēja piedzīvot tādu laulības dzīvi, kāda bija mātei. Vērtējot psiholoģiski, viņa vēl arvien bija bērns. Mātei nepietika drosmes nokārtot savu dzīvi. Meita vienlaikus bija savas mātes atspoguļojums. Savā rīcībā tēvs, māte un meita bija ļoti stūrgalvīgi.

i

Paciente izgāja ilgstošu ārstniecības kursu. Tajā laikā viņa bija šķirta no mātes un vispārējās situācijas mājās. Nu viņa varēja sevī attīstīt drosmi un spēku, lai akceptētu savu sievietes lomu un organizētu savu dzīvi.

Zīmīgi, ka māja netika uzbūvēta līdz galam un pārvērtās par jaunbūves drupām.

Daudzas anoreksijas slimnieces nevēlas sev paredzēt nekādus profesionālos mērķus. Interesanti arī tas, ka šīs meitenes bieži vien nav pat vājas, bet drīzāk šķiet resnas. Abos (gan anoreksijas, gan bulīmijas) gadījumos jūtamas krasas nesaskaņas ar reālo dzīvi, tādēļ var parādīties arī depresija. Kaut gan meitenes nevēlas ēst, anoreksija dažkārt ir slimīgi pastiprināta ēstgriba (bulīmija) apslēptā veidā. Pacientes reizēm ēd ļoti daudz un vairākus ēdienus citu pēc cita, taču viņas apēsto atkal izvemj, jo nespēj to pārstrādāt. Šādas izturēšanās sekas ir vielmaiņas traucējumi un nepilnvērtīgs uzturs.

Līdzīga izturēšanās reizēm vērojama arī pieaugušajiem. Sievietes nespēj pašas sevi pieņemt un mīlēt un netiek skaidrībā par realitāti. Gūstot neīstu mierinājumu, viņas uzņem barību nekontrolēti. «Lai atkal ieviestu kārtību», viss tiek izvemts. Taču tā ir pašiznīcināšanās.

Ārstēšanas metode

Garīgi, apdomājiet, ka vielmaiņas traucējumi ir tikai sekas, bet cēloņi meklējami dvēselē.

Minētajā piemērā ārstēšanā tika iesaistīta gan māte, gan meita. Viņām abām bija līdzīga vājība, kas atspoguļojās abpusēji. Viņām vajadzēja pārveidot savu izturēšanos attiecībā uz drosmi un stūrgalvību.

Meitai nācās pārveidot savu iekšējo nostāju, apzināties sevi par sievieti un iemācīties nostāties uz savām kājām. Viņas aicinājums ir rīkoties pareizāk, nekā rīkojās māte.

Meitenēm, resp., sievietēm, jānoskaidro, kādā veidā ar drosmi un godīgumu viņas varētu atklāt sava rakstura trūkumus, laika gaitā labāk iepazīt savu atspoguļojumu un sevi pilnveidot, kā ari uzlabot raksturu. Atrast savu dzīves mērķi - tāds ir izaicinājums, kuru viņām vajadzētu pieņemt. Līdz ar to viņas ari mācītos uzņemties atbildību par sevi un organizēt savu dzīvi.

Fiziski: svarīgi ir lietot pilnvērtīgu uzturu. Tajā ir jābūt pilnvērtīgam vitamīnu un minerālvielu saturam. Nevajag taupīt arī labās taukvielas, piemēram, olīveļļu un ogļhidrātus. Tās palīdzēs ķermenim atkal atgūt spēkus. Tādējādi atjaunosies menstruācijas. Šī asiņošana reizi mēnesī liecina par sievietes veselību. Tā ir priekšrocība, kādas nav vīriešiem. Organisms tādā veidā regulāri izvada indes un atkritumvielas.

Podagra

Podagra ir vielmaiņas traucējumi, kas saistīti ar urīnskābes sāļu uzkrāšanos organismā un to izgulsnēšanos locītavās, zemādā un citur. To var veicināt pārmērīga ēšana, alkohola lietošana un infekcijas. Biežāk ar podagru slimo pusmūža vīrieši, kam ir nosliece uz korpulenci. Turpmākajā slimības gaitā nogulsnētā urīnskābe izposta locītavu skrimšļus, kas noved pie locītavu deformācijas un beidzot -pie pārkaļķošanās.

Agrāk podagru uzskatīja par karaļu slimību, jo tikai karaļi varēja atļauties katru dienu ēst gaļu. Šajā gadījumā izšķiroša nozīme ir uzturam. Koncentrētas dzīvnieku olbaltumvielas, ko satur lielos daudzumos apēsta gaļa, nevar tikt pilnīgi noārdītas. Starpprodukts urīnskābe pārmērīgi nogulsnējas un uzkrājas locītavās; locītavas kļūst stīvas.

Ja esam saslimuši ar podagru, tas nozīmē, ka mūsu ēdienkarte nav sastādīta pietiekami elastīgi. Tai jābūt vispusīgai, lai organismu varētu apgādāt ar visām svarīgajām uzturvielām pienācīgā kvalitātē un vajadzīgajā daudzumā. Vislabāk tas panākams ar laktoveģetāro uzturu.

Podagrai kopā ar reimatiskajām slimībām artrītu un poliar-trītu ir vēl viens cēlonis - proti, tendence uz negatīvu dzīves skatījumu.

Šī iemesla dēļ turpmākās sakarības (dvēseliskie cēloņi un ārstēšanās metodes) aprakstītas apakšnodaļā «Muskuļi un kauli».

9. 6. KUŅĢIS

Kuņģis ir barības vada maisveida turpinājums. Uzņemtā barība sasniedz kuņģi, un kuņģa sula to sagatavo nokļūšanai zarnās.

Kuņģa sula sašķeļ olbaltumvielas, nonāvē baktērijas un pēc barības nokļūšanas zarnās ierosina aizkuņģa dziedzeri sākt sekrēciju. Tā rada arī optimālo skābuma pakāpi pepsīna enzimātiskai iedarbībai uz olbaltumvielām. Kuņģa gļotādas uzdevums - aizsargāt kuņģi no mehāniskiem, enzimātiskiem un termiskiem bojājumiem. Kuņģa gļotāda saista sālsskābi, būdama svarīgs aizsardzības līdzeklis pret pašsagremošanos.

Ogļhidrātu sagremošana sākas jau mutē ar enzīmu, kas ietilpst siekalu sastāvā, un turpinās, tam sajaucoties ar sālsskābi. Tauki iziet cauri kuņģim nesagremoti.

Kuņģa gļotādās iekaisums (gastrīts)

Gastrīta akūtā forma rodas, ilgstoši kairinot kuņģa gļotādu -nepietiekami sakošļājot barību, lietojot koncentrētu alkoholu vai medikamentus. Līdz ar to tiek traucēta kuņģa darbība, rodas pārblī-vējuma sajūta, ēstgribas trūkums, nelabums, atraugas, grēmas un vemšana.

Hroniskais gastrīts var sākties pēc atkārtotas akūtās formas rašanās; kairinājumi un iekaisumi parādās arī sakarā ar nepareizu uzturu bez akūtām priekšstadijām un sūdzībām. Daļēji tiek konstatēts noteikts gļotādas uztūkums, pie tam lielākoties pastāv arī kuņģa satura pārskābēšanās. Pareizu diagnozi iespējams noteikt tikai pēc kuņģa gļotādas smalko audu izmeklēšanas, jo nav vienotas slimības ainas.

Kuņģa čūla. Divpadsmitpirkstu zarnas čūla

Čūla galvenokārt rodas sakarā ar hronisko gastrītu. Šajā apvidū čūlas izcelsme skaidrojama ar kuņģa sālsskābes un pepsīna - olbaltumvielas sašķeļoša gremošanas enzīma -iedarbību. Notiek kuņģa un zarnu sieniņu sava veida pašsagre-mošana. Tiek izjaukts līdzsvars starp gļotādu apdraudošiem un gļotādu aizsargājošiem faktoriem (kuņģa gļotu produkcija, prostoglandīni un pietiekama kuņģa sieniņu caurasiņotība).

Garīgie cēloņi meklējami otrās rakstura īpašības vājumā. Šiem slimniekiem nepietiek drosmes. Tas iespējams visās dzīves nozarēs un situācijās.

Stāvokli saasina nopietnas kļūdas uzturā. Pirmām kārtām īpaši kaitīga ir kafija. Tā vienmēr kairina kuņģa gļotādu. Ilgstošs kairinājums rodas pat tad, ja kuņģis ir vesels. Bez tam kafija kuņģī un zarnās iznīcina svarīgākās derīgās baktērijas, kā arī sistemātiski saindē smadzenes. Indīgās vielas tiek nogulsnētas nervu sistēmā. Cilvēks kļūst nervozs un uzbudināts. Tikpat kaitīga kuņģim ir smēķēšana.

Piemērs

Lai attēlotu, kā šajā ķermeņa daļā attīstās kuņģa un divpa-dsmitpirkstu zarnas čūla un kādā veidā iespējams atkal izveseļoties, dr. Millere-Kainca iepazīstina ar savu personisko pieredzi. Lūk, ko viņa stāsta.

«Pēc manu vecāku astoņus gadus ilgās laulības es nācu pasaulē kā ļoti vārgs bērns. Mana māte pastāvīgi baidījās, ka es varu nomirt. Šīs bailes atspoguļojās manī, tādēļ man bērnībā bija problēmas ar kuņģi un zarnām. Es ļoti bieži vēmu un nepanesu braucienus ar vieglo automašīnu un autobusu.

Cilvēki, kuri mani pazīst šodien, nevar pat iedomāties, ka man kādreiz bijušas problēmas ar drosmi. Bērnībā man bija iesauka lūriķis, baiļu zaķis. Ja kāds mani uzrunāja, es nosarku. Es neuzdrošinājos sabiedrībā atvērt muti vai izteikt savu viedokli. Es baidījos uzturēties tumsā un vecajos Vīnes liftos, kuri izskatījās kā sprosti. Līdzīgi man klājās ar trošu dzelzceļiem un slēpotāju pacēlājiem. Man bieži bija kuņģa darbības traucējumi un beidzot arī - gastrīts.

Divdesmit gadu vecumā es saderinājos. Taču arī tad es neticēju saviem spēkiem, baidījos būt es pati. Mans saderinātais sāka saieties ar citām meitenēm. Tolaik es vēl nezināju par dabas likumiem un tādēļ nesapratu ari brīdinājuma signālus, kurus saņēmu. Beidzot saderināšanās tika atsaukta, tas bija izšķirošais moments - no mana gastrīta izveidojās div-padsmitpirkstu zarnas čūla. Es jutu stipras sāpes un vairs nevarēju ieēst salātus un dažus augļus. Diemžēl es toreiz smēķēju un dzēru kafiju. Kāda prātīga ārste sacīja, ka man tūlīt jāatmet abas šīs vājībās, ko es arī darīju.

Mani ievietoja mana tēvoča, kas toreiz Vīnē bija slavenība, klīnikā. Man vajadzēja tur izdarīt «grozīšanās kūri». Lai nomierinātu iekaisušo gļotādu, bija jādzer noteikti šķidrumi un pēc tam jāguļ uz muguras, uz sāniem utt., lai šķidrumu izdalītu pa kuņģa sieniņām. Dabiski, ka tā bija tikai simptomu ārstēšana, kura nepalīdzēja.

Man deva nomierinošas tabletes, kuras kairināja gļotādu un padarīja mani vēl nedrošāku. Pēc uzturēšanās slimnīcā es šos medikamentus tūliņ atmetu. Tas noveda pie abstinences simptomiem, jo no medikamentiem vajadzēja atteikties pakāpeniski. Kaut gan man bija miega traucējumi, es tomēr vairs nelietoju nekādus nomierinošus līdzekļus. Līdz ar to es parādīju mazliet drosmes un biju spērusi pirmo soli.

Tā kā man nevarēja palīdzēt neviens ārsts un es biju, tā sakot, piegādājusi sev pirmo drosmes izmēģinājumu, es kļuvu mazliet drošāka un apņēmos darīt tieši to, no kā agrāk biju baidījusies, - mans vadmotīvs bija - «Tagad ir īstais laiks!» Es vairs nevairījos no problēmām un spēju tās arvien labāk atrisināt.

Divdesmit sešu gadu vecumā es viena pati aizlidoju uz Ameriku, lai apciemotu draudzeni. No apciemojuma šis brauciens izvērtās par dzīvošanu tur. ASV es varēju pirmoreiz īsti nodarboties ar savu drosmes problēmu, jo mana draudzene drīz atgriezās Austrālijā. Es varēju paļauties vienīgi pati uz sevi. Es meklēju sev darbu un atsevišķu dzīvokli. Toreiz es strādāju sūtniecībā Vašingtonā. Tā es mācījos izturēt. Arī sabiedriskā dzīve Amerikā ar daudziem izbraukumiem piespieda mani iziet ārpus ierastajām robežām.

Izārstētā divpadsmitpirkstu zarnas čūla man pašai ir labākais pierādījums, ka izārstēšanās iespējama vienīgi tad, ja tiek strādāts ar slimības garīgajiem cēloņiem.»

Ārstēšanas metode

Garīgi: strādājiet ar drosmes problēmu: sakiet «jā» izaicinājumiem un «nē», ja kaut kas nav pareizi.

Ne vienmēr drosmes problēma tik krasi izvirzās priekšplānā, ka to var viegli pamanīt. Vispirms jānoskaidro, kādās situācijās netiek parādīta drosme. Sevišķi bieži šī cilvēku savstarpējo attiecību problēma attiecas uz sievietēm. Viņas uzupurējas citu labā, ļauj citiem sevi vadīt un ar to zaudē savu personību.

Tādā gadījumā ir lietderīgi spert pirmo soli. Nevajag izvēlēties smagāko vai grūtāk risināmo situāciju. Taču pavisam vienkārša situācija, kas bieži atkārtojas, ir laba drosmes pārbaude, ja arī sākumā tā šķiet nenozīmīga. Soli pa solim mēs iekarojam pašpaļāvību. Ceļš uz pašpaļāvību un neatkarību ved caur drosmi.

Fiziski: uzturam jābūt pilnvērtīgam.

Speciāli pasākumi: sāciet ar minerālūdens dzeršanas kūri, proti, izdzeriet vairākas pudeles citu aiz citas. Minerālūdens spēcīgi remdē iekaisumus un satur daudz minerālvielu, kas labvēlīgi ietekmē kuņģa un zarnu traktu.

Noslēgumā īstenojiet brokastu plānu. Mikroorganismi, kuri tiek vēl arī ievadīti, lielā mērā palīdz ierobežot iekaisumu. Pirms brokastīm izdzeriet puscitrona sulu ar glāzi minerālūdens, lai pēc iespējas labāk sagatavotu vidi gaidāmajām brokastīm.

9. 7. ZARNAS

Zarnas sniedzas no kuņģa izejas līdz tūpļa atverei un tātad ir gremošanas trakta garākā sastāvdaļa.

Barība atsevišķās porcijās tiek virzīta no kuņģa uz zarnām. Aizkuņģa dziedzeris neitralizē skābo ēdiena putriņu un piegādā visus sagremošanai vajadzīgos enzīmus. Zultspūslis pievada žultsskābi, lai veicinātu tauku sagremošanu.

Zarnu krokas palielina tievās zarnas virsmu, un te tiek vispirms uzsūktas, t.i., uzņemtas asinsritē, sagremotās barības vielas.

Resnajā zarnā tiek uzsūkts ūdens; nesagremojamā barība, kā arī sagremotās barības atliekas tiek uzkrātas taisnajā zarnā līdz nākamajai zarnu iztukšošanai.

Daudzas problēmas sākas ar vieglu brīdinājuma signālu, piemēram, aizcietējumu vai caureju. Skatoties no dvēseliskā viedokļa, zarnu slimību gadījumos jārunā par rakstura vājību sajaukumu. Proti, parādās drosmes trūkums, stūrgalvība, nespēja piedot - visas problēmas kopā.

Vedera uzpušanas

Uzpūšanās cēlonis ir pārmērīga gāzu sakrāšanās kuņģī un zarnās. Slimniekam rodas pārblīvējuma un spiediena sajūta, un viņš to cenšas likvidēt, pastiprināti nolaižot gāzes.

Kuņģa un zarnu spiediens uz augšu var izraisīt pat sirdsdarbības traucējumus.

Ja nepietiekami sagremots ēdiens sasniedz zarnu dziļākos posmus, bieži sākas pūšanas un rūgšanas procesi.

Visbiežāk gāzu uzkrāšanās notiek sakarā ar vēdera aizcietējamu.

Zarnas ir īpaši komplicēts un komplekss orgāns, kura funkcijas tālu pārsniedz barības pārstrādi. Zarnu mikrosistēmu ar pilnām tiesībām var dēvēt par veselības vadības centrāli, jo baktēriju flora būtiski ietekmē mūsu veselības stāvokli. Zarnu flora ir organisma aizsardzības sistēmas svarīgākā daļa, kura ir atbildīga par ļoti lielu vielmaiņas apjomu.

Gāzu uzkrāšanās var liecināt par nepareizo baktēriju koloniju klātbūtni. Tā var arī pastiprināties, pārejot uz pilnvērtīgu barību. Lietojot nepareizu uzturu, zarnās sakrājas daudz pūšanas baktēriju. Tās nonāk konfliktā ar balastvielām un pilnvērtīgas pārtikas pozitīvajām baktērijām.

Vēdera uzpūšanās gadījumā vispirms jāņem vērā dvēseliskie aspekti. Priekšplānā izvirzās stūrgalvība, piemēram, turēšanās pie nepareiziem ieradumiem, trūkumiem, cilvēkiem, t.i., nespēja atbrīvoties.

Ārstēšanas metode

Garīgi, sk. apakšnodaļas «Zarnas» beigās un pielikumu «Cīņa pret stūrgalvību un uzpūtību».

Fiziski: sk. apakšnodaļas «Zarnas» beigās.

Lai veicinātu barības izmantošanu, ēdienreizēs ieteicams lietot enzīmu preparātu «Enzyvit».

Palīdzēs arī garšvielas - ķimenes, anīss un fenhelis. Pākšaugu ēdieniem vienmēr pievienojams etiķis, tādējādi tas tiek labāk sagatavots pārstrādei. Ļoti palīdz arī pamatīga un apzināta barības sakošļāšana un sajaukšana ar siekalām.

Caureja (diarrltoea)

Sagremotajai barībai virzoties caur resno zarnu, tiek uzsūkts ūdens un veidoti izkārnījumi, kuri sastāv no nesagremotajām barības atliekām, piemēram, celulozes, kas sajaukta ar baktērijām un nolobītām zarnu gļotādas atliekām. Šis izkārnījumu veidošanās process var tikt dažādā veidā traucēts, tā ka reizēm rodas pārlieku šķidri, parasti arī bagātīgi izkārnījumi. Sekas ir traucējumi organisma ūdens un sāls «budžetā».

Gadās, ka zarnu kustības tiek nervozi traucētas. Cēlonis var būt bailes, sasprindzinājums un pārbīlis, kas atstāj paliekamu iespaidu -daudzi atceras ilgstošu caureju bailēs no eksāmeniem. Caureja var norādīt arī uz nopietnām slimībām.

Pirmajā brīdī caureja šķiet aizcietējuma pretstats, taču šīm parādībām ir līdzīgi dvēseliskie cēloņi. Ja cilvēkam vairākkārt jāiet uz tualeti, viņš ir pie tās it kā «piesaistīts». Šis apstāklis atspoguļo faktu, ka cilvēks arī citādā ziņā ir saistīts ar kaut ko tādu, no kā vajadzētu atbrīvoties.

Caureja liecina, ka no kaut kā ir jāatbrīvojas. Tomēr bieži caureja ir zarnu slimību - piemēram, kolīta vai enterīta rezultāts. Tādā gadījumā caureja ir simptoms.

Ja caureja sākas tad, kad cilvēks ir saslimis ar kuņģa un zarnu gripu, jārunā par akciju, kuru organisms uzsāk, lai pēc iespējas ātrāk un pamatīgāk izvadītu no organisma indes un atkritumvielas. Vīrusi, kuri arī ir iesaistījušies šajā procesā, kalpo par procesa izraisītājiem. Šis tīrīšanās process ir nepatīkams, bet ļoti noderīgs.

Aizcietējums (obstipatio)

Par aizcietējumu (obstipatio) sauc zarnu aizkavētu vai apgrūtinātu iztukšošanos. Par ieradumu kjūst viena zarnu iztukšošanās dienā. Šajā gadījumā būtiska nozīme ir uzturam. Ar balastvielām bagāti uzturlīdzekļi veicina peristaltiku (zarnu darbību), jo tiek kairināta uz priekšu virzošā muskulatūra.

Aizcietējums var būt kuņģa un zarnu trakta pārveidojumu, kā arī citu slimību sekas.

Zarnu sašaurinājums. Zarnu aizsprostojums

Zarnu trakta aizsprostojumu var izraisīt iekaisumi, saaugumi, zarnu audzējs, žultsakmeņi vai bruka. Svarīgi ir tas, kurā vietā atrodas šķērslis vai pilnīgs aizsprostojums. Nozīme ir arī tam, vai aizsprostota tikai eja izkārnījumiem, vai arī traucēta zarnu caur-asiņotība.

Aizcietējumam ir simbolisks raksturs. Cilvēks cieši turas pie kaut kā tāda, no kā vajadzētu atbrīvoties. Tā ir sava veida stūrgalvība.

Bieži mūs pārņem bailes - parādās noteiktas drosmes problēmas.

Mēs esam norūpējušies un baidāmies, ka varētu notikt kaut kas nepatīkams vai slikts. Ja aizcietējums turpinās tikai vienu dienu, ir relatīvi viegli noteikt cēloni. Ja aizcietējums turpinās ilgāk, rūpīgi jāpārdomā - varbūt mēs stūrgalvīgi turamies pie slikta ieraduma, pie kādas personas vai dzīves situācijas, kuru vajadzētu pārveidoti Nekādā gadījumā nevajadzētu ļauties notikumu gaitai, jo vienmēr pastāv zarnu aizsprostojuma briesmas. Aizsprostojuma gadījumā ir darīšana ar galēju stūrgalvību.

Ārstēšanas metode, sk. apakšnodaļas «Zarnas» beigās.

Enterīts. Kolīts

Par enterītu sauc nespecifisku iekaisumu, kurš var skart visus gremošanas trakta posmus - no barības vada līdz pat tūplim, taču parasti tas vairāk parādās apakšējā zarnu apvidū. Jūtamas krampjainas vēdergraizes, caureja, parādās svara zudums un drudža lēkmes.

Kolīts ir īpaša veida resnās zarnas iekaisums.

Kolīta slimniekiem vienmer varēja konstatēt noteiktu stur-galvības devu, dažkārt ari noslieci uz agresivitāti. Tatad te darbojās rakstura trešā īpašība.

Piemērs

Slimnieka veselību ietekmēja vairāki negatīvi faktori. Vispirms jau viņš nestrādāja īstajā darbavietā. Viņam katru dienu vajadzēja nobraukt turp un atpakaļ 160 kilometru, veicot papildu slodzi. Viņa personības attīstību traucēja arī laulība. Taču viņš bija ļoti inteliģents, apdāvināts vīrs un mācījās atsacīties no nepareizā, lai turpinātu savu garīgo attīstību.

Ārstēšanas metode: sk. apakšnodaļas «Zarnas» beigās.

Aklās zarnas iekaisums (apendicīts)

Aklās zarnas iekaisuma gadījumā ir iekaisusi nevis aklā zarna, bet tās tārpveida piedēklis. Šis piedēklis ir neliels aklās zarnas papildinājums vēdera dobuma lejasdaļas labajā pusē. Tas ir lielā mērā rudimentārs orgāns, kas organismā neveic nekādas ievērības cienīgas funkcijas. Ja sākas iekaisums (parasti bērniem un jauniešiem), parādās krampjveida vēdergraizes, nelabums, vemšana un paaugstināta temperatūra.

Parasti iekaisuma gadījumā tiek izdarīta operācija. Tā ir viena no nedaudzajām operācijām, kura dabas likumiem ir «pieņemama». Tārpveida piedēklim nav nekādu īpašu funkciju, tādēļ tas nav obligāti nepieciešams. Tomēr aklās zarnas iekaisums jāuzskata par brīdinājumu, jo arī šajā gadījumā tas liecina par stūrgalvību.

Ja bērni ir jaunāki par divpadsmit gadiem, slimības cēloņi attiecas uz vecākiem - viņi nav pietiekami «elastīgi», resp., pārāk cieši turas pie saviem uzskatiem.

Ja aklās zarnas iekaisums gadās jauniešiem, kas vecāki par divpadsmit gadiem, tad viņiem šis iekaisums vēlas kaut ko paziņot: aklā zarna ar tārpveida piedēkli atrodas vēdera lejasdaļā. Ar to tiek dots norādījums un reizē izteikts brīdinājums -pārāk agri neuzsākt dzimumattiecības, toties vairāk koncentrēties uz dvēseliski garīgu draudzību.

Aklās zarnas iekaisums var ari norādīt uz nepareizu uztura izvēli. Bērniem un jauniešiem ir ļoti svarīgi labi barot savu organismu un to apgādāt ar visām nepieciešamajām uzturvielām, jo šajā vecumā viņi vēl aug.

Ārstēšanas metode, sk. apakšnodaļas «Zarnas» beigās.

Senīšslimības (kandidamikozes)

Candida albicans ir raugveida sēne, kura sastopama visur; tā ir nekaitīga. Ja imūnsistēma ir novājināta, piemēram, pēc medikamentu lietošanas (antibiotikas, kortizons u. c.) vai arī pamatslimības dēļ (diabēts, vēzis u.c.), sēne var stipri savairoties un radīt veselības sarežģījumus. Tā aug tikai noteiktos apstākļos, proti, ātri sagremojamo cukuru (parastais cukurs, augļu cukurs, medus vai citas sald-vielas) klātbūtnē.

Ja zarnās tiek konstatēta Candida sēne, tas liecina par galēju stūrgalvību. Uz šo faktu norāda jau vienkāršās sēņu slimības, piemēram, to parādīšanās uz ādas. Tātad ir pēdējais laiks apdomāties, kā izpaužas mūsu stūrgalvība - vai strādājam nepareizā darbā, vai arī mums ir nepareizas laulības partnerattiecības. Iespējams, ka neesam izvēlējušies īsto brīvā laika nodarbošanos un nevaram no tās atbrīvoties.

Piemērs

Kāds slimnieks bija, tā sakot, bānītis uz visām sliedēm. Viņš apmeklēja daudzus priekšlasījumus un seminārus par visdažādākajām tēmām un virzieniem. Viņš noklausījās arī dr. Milleres-Kaincas priekšlasījumus un seminārus. Viņš spēja ļoti labi izprast un aptvert dažādas likumsakarības, kas valda dabā. Taču viņš stūrgalvīgi turējās pie veca ieraduma bieži apmeklēt cirka izrādes. Līdz ar to viņš iemantoja kandida-mikozi zarnās.

Ja pazīst dabas likumsakarības, ar tām ir jāstrādā. Tādā gadījumā gaidīt palīdzību «no ārpuses» ir laika izšķērdēšana. Tikai skats «uz iekšu» - ar nolūku iepazīt un pilnveidot sevi pašu - var reāli virzīt mūs tālāk. Raugveida sēni ir ārkārtīgi grūti apkarot, jo arī stūrgalvība ir ļoti stingri «noenkurojusies». Sēne ir stūrgalvīga, jo arī cilvēks ir stūrgalvīgs.

Specifiski fiziskie pasākumi, kandidamikozes slimības gadījumā, saprotams, ir jāievēro vispārējie dietologa norādījumi.

Jāizvairās lietot cukuru un visus cukuru saturošus pārtikas produktus. Turpmāk vajadzēs «celt godā» pēc iespējas vairāk balastvielu.

Rauga produktiem nav nekāda sakara ar raugveida sēni. Sēnes augšanu veicina nevis raugs, bet gan ogļhidrāti (galvenokārt saldumi un balto miltu izstrādājumi). Jāturpina dzert šķidro alus raugu.

Ārstēšanas metode vēdera uzpūšanās, caurejas, aizcie-tējuma, zamu sašaurināšanās, aizsprostojuma, enterīta, kolīta, aklās zarnas iekaisuma un sēnīšslimību gadījumā.

Garīgi, vispirms jāstrādā ar šādām rakstura īpašībām: drosmes trūkums, stūrgalvība, nespēja justies brīvi, nevajadzīgu rūpju gādāšana. Par stūrgalvību liecina bailes nokļūt jaunās situācijās (ar darbu saistītās vai ari privātas dabas). Trūkst drosmes uzsākt ko jaunu un atmest veco. Cilvēks sagādā sev pārāk daudz rūpju un nevar atzīt Pareizo. Turpmāk vairs nedrīkst lietot izteicienus «To es vienmēr jau esmu darījis» vai arī «To es vēl neesmu darījis». Pirmā stūrgalvības pazīme ir teikumi, kuri sākas ar «bet». Ir labāk, ja nerunājam pretī un citu izteikumus vienkārši «laižam pār galvu».

Jāatsakās no nepareizām partnerattiecībām vai nepareizas draudzības, jo tas traucē attīstību. Lai atbrīvotos no šiem sliktajiem sakariem, būs vajadzīga drosme, toties cilvēks no tā tikai iegūs.

Par atbrīvošanos no stūrgalvības lasiet nodaļā «Cilvēka dvēsele», kā arī pielikumā.

Fiziski, vairākas nedēļas jāievēro minerālūdens kūre, jādzīvo saskaņā ar brokastu plānu (ar paaugstinātu baktēriju preparātu daudzumu), lai pievadītu organismam pietiekami daudz baktēriju, kuras nepieciešamas gremošanas orgānu darbībai. Tādējādi tiks stiprināta arī imūnsistēma. Būtiski ir lietot pēc iespējas pilnvērtīgu pārtiku. Vispirms jāuzņem vitamīni un balastvielas augļu, sakņu un graudaugu veidā, lai pēc iespējas ātrāk noregulētu zarnu darbību, jo zarnas ir viens no svarīgākajiem cilvēka orgāniem.

Iekaisuma slimībām «jādod trieciens» ar Bactisubtil, Woben-zym un C vitamīnu no dabīgajiem avotiem.

9. 8. AIZKUŅĢA DZIEDZERIS

Aizkuņģa dziedzeris atrodas vēdera dobuma augšējā daļā, šķērsām aiz kuņģa, un kopā ar žultsvadiem ir savienots ar divpa-dsmitpirkstu zarnu. Tas veido hormonus insulīnu un glikogēnu un līdz pusotram litram gremošanas sulas. Abas funkcijas ir savstarpēji saistītas.

Insulīnu ražo šūnu grupiņas aizkuņģa dziedzera audu iekšienē -t.s. Langerhana saliņas, kas ietekmē enerģijas apgrozījumu. Gliko-gēns ietekmē enerģijas patēriņu. Gremošanas sula satur enzīmus taukvielu, olbaltumvielu un ogļhidrātu sagremošanai.

Aizkuņģa dziedzera slimību garīgais cēlonis ir uzpūtība. Šie slimnieki vienmēr vēlas tikt slavēti un atzīti. Viņu izturēšanās ir mazliet bērnišķīga, viņi vēlas tikt lutināti.

Tomēr uzpūtības izpausmes veidi ir ļoti individuāli, un katrā atsevišķā gadījumā tos vajag precīzi izprast (sk. pielikumu).

Ārstēšanas metode: sk. apakšnodaļas «Aizkuņģa dziedzeris» beigās.

Cukura diabēts

Cukura diabēts ir t. s. cukurslimība. Slimības jēdziens attiecas uz dažādām glikozes vielmaiņas formām ar atšķirīgu simptomātiku. Kopējā pazīme - absolūts vai relatīvs insulīna trūkums; kura dēļ ceļas cukura līmenis asinīs un urīnā. Tas liecina par ogļhidrātu nepietiekamu izmantošanu, taču tiek skarta arī taukvielu un olbaltumvielu vielmaiņa.

Insulīns pazemina cukura līmeni asinīs, nodrošinot to ap 3,9 -6,4 mmol/l.

Ja cukura vielmaiņa ir traucēta, parasti tiek injicēts insulīns. Tā iedarbībā aizkuņģa dziedzeris drīz vien pavisam pārtrauc savu darbību. Taču jāmēģina panākt tieši pretējo - darbību atkal atjaunot. Ja aizkuņģa dziedzeri vienreiz ir paralizējusi insulīna injekcija, tad ir ļoti grūti un gandrīz neiespējami šo procesu atjaunot.

Piemērs

Laulātajiem draugiem jau bija pieauguši bērni, tomēr viņi 42 (sievai) un 52 (vīram) gadu vecumā vēl sagaidīja ģimenes pieaugumu. Tas vairs nebija īstais vecums, lai laistu pasaulē bērnu. Vecākiem trūka enerģijas bērna pareizai audzināšanai, -viņi drīzāk varēja būt tam vecvecāki. Sešu gadu vecumā bērns smagi saslima ar diabētu. Māte visu dienu bija nodarbināta savā veikalā. Vakarā viņu pārņēma vainas apziņa, ka nav pietiekami daudz laika atvēlējusi savam bērnam, un centās viņu lutināt. Tēvs pret to iebilda un bija stingrs pret bērnu, pat kliedza uz viņu. Radās nevēlama situācija, par ko liecināja bērna slimība.

Bērni saslimst ar diabētu, ja abi vecāki kultivē savu godkāri. Māte to drīzāk parāda sievišķīgā veidā, bērnu lutinot, turpretī tēvs izrāda godkāres vīrišķīgo pusi - viņš bez vajadzības iejaucas un cenšas bērnu audzināt galēji autoritāri.

Bērns dzīvo pastāvīgā sasprindzinājumā: no vienas puses, viņu lutina māte, bet, no otras puses, pret viņu stingri izturas tēvs.

Diabēts bojā arī citus orgānus, sevišķi acis. Slimnieku redze arvien pasliktinās, viņi, tā sakot, neredz pareizo ceļu. Tas pierāda, ka diabēts ir tikai pamudinājums likvidēt noteiktu rakstura īpašību - uzpūtību.

Ārstēšanas metode

Garīgi: jānoskaidro slimnieka uzpūtības individuālās formas.

Visos gadījumos jāmācās pareizi rīkoties tieši tādēļ, ka tas nāk par labu jūsu personībai, nevis tādēļ, lai iekarotu popularitāti. Jebkurā situācijā jācenšas pareizi rīkoties, nedomājot par rezultātu un negaidot uzslavas. Galvenais jautājums ir šāds -kāpēc es par to izšķīros, kāda tam ir motivācijai Tikai ar godīgumu pret sevi pašu var sevi iepazīt un pārveidot.

Fiziski: jāseko, lai uzturā nebūtu pārāk daudz ogļhidrātu -vispirms jau nepareizu ogļhidrātu veidu. Arī medus nav ieteicams, izņemot tropisko ziedu medu, kurš satur viegli sagremojamus cukurus. Nelielos daudzumos to var lietot arī diabētiķi.

Dabisko insulīnu, kurš veicina insulīna veidošanos, katru dienu var uzņemt, ēdot topinambūrus. Topinambūrs ir vienu līdz divus metrus augsts ilggadīgs lakstaugs, kam augsnē veidojas vārpstveida kartupeļa lieluma bumbuļi. Tas ir stipri cerojošs augs un mūsu platuma grādos aug sevišķi labi. Ir nopērkams ari topinambūru pulveris un pārslas, kuras var lietot, ja mūsu rīcībā nav svaigu topinambūru. Slimniekiem diabēta sākumstadijā insulīns var atkal ierosināt aizkuņģa dziedzera darbību tik lielā mērā, ka laika gaitā iespējams atteikties no insulīna injekcijām. Taču tas, saprotams, darāms tikai ar noteikumu, ka atbrīvojamies arī no negatīvās rakstura īpašības - godkāres.

Aizkuņģa dziedzera iekaisuma slimību gadījumos ieteicams lielās devās lietot Wobenzym, Bactisubtil un C vitamīnu no dabīgajiem avotiem. Tā ir īpaša iekaisumus remdējoša kombinācija.

9. 9. AKNAS

Aknas ir lielākais mūsu organisma orgāns. Tām ir galvenā nozīme vielmaiņā, tās piedalās arī asins veidošanā. Aknām ir ciešs sakars ar tauku un olbaltumu vielmaiņu, tās uzkrāj un sintezē ogļhidrātus.

Asins krāsviela te tiek pārvērsta žults krāsvielā un kopā ar žultsskābēm izdalīta aknu žultī. Aknām ir izšķiroša nozīme organisma atindēšanā.

Aknas veic organisma atindēšanu. Ja tās nefunkcionē, organisms vairs nav dzīvotspējīgs. Indes un atkritumvielas, kas rodas vielmaiņas procesā, ir jāpārstrādā, jāattīra un jāizvada no organisma. Lietojot nepilnvērtīgu uzturu, organismā rodas indes, kuras pārslogo aknas.

Aknu slimību gadījumos dvēseliskie cēloņi meklējami rakstura īpašībā piedošana. Tas attiecas uz cilvēkiem, kuri nespēj

piedot, ātri kļūst nikni, uztraucas vai dusmojas, ir nenovīdīgi vai greizsirdīgi. To atspoguļo arī šādas tautas gudrības: «Tam uts pār aknām pārskrējusi», «Es kļuvu no dusmām zili zaļš», «Viņš kļuva zaļš no skaudības».

Tātad sliktais aknu stāvoklis ir trauksmes signāls, ka mums steidzami jāmaina sava izturēšanās. Ja cilvēks ir iekšēji pārslogots ar negatīvām emocijām - dusmām un niknumu - un līdz ar to tiek ilgstoši saindēts, tas atspoguļojas arī viņa fiziskajā stāvoklī. Aknām tiek pievadītas indes gan no ārienes (slikts uzturs), gan arī no iekšienes (nespēja piedot).

Piemēri

• Slimnieks sakarā ar nesaskaņām ģimenē nespēja piedot savam brālim un nēsāja pārmetumus sirdī gadu desmitiem ilgi. Kādu dienu aknas šo slodzi vairs nespēja pārvārāt.

• Slimnieks bija kā «vulkāns», kurš katra sīkuma dēļ izvir-da - viņš vienlīdz uztraucās par visu. Aknas vairs nespēja tikt galā ar pastāvīgajiem «izvirdumiem».

Ārstēšanas metode, sk. apakšnodaļas «Aknas» beigās. Dzeltenā kaite (icteruss)

Dzeltenā kaite nav patstāvīga slimība. Tā ir slimību izpausme, kura radusies kā aknu un žultsceļu dažāda veida slimību sekas. Aknu dziedzera svarīgs izdalījumu produkts ir dažādās pakāpēs noārdīta sarkanā asins krāsviela, žults krāsviela. Ja noārdīšanas

mehānisms pārstāj darboties, cilvēks saslimst ar dzelteno kaiti. Žults krāsviela uzkrājas asinīs un audos, tādēļ āda un gļotāda nokrāsojas dzeltena.

Aknu iekaisums (hepatīts)

Vairums šī iekaisuma formu rodas no vīrusu infekcijām. Izšķir vairākus hepatīta vīrusa veidus, kas izraisa hepatītu. Piemēram, hepatīta vīruss B vispirms tiek pārnests, izdarot injekcijas vai infūzijas, kā arī ar seksuālajiem kontaktiem.

Tas noved pie žults plūsmas izsīkuma, pēc tam atsakās darboties aknu šūnas un uztūkušajā orgānā sašaurinās žultsceļi. Līdz ar to pacients sajūt dobju spiedienu vēdera augšdaļas labajā pusē. Tā kā samazinās žults ražošana, vielmaiņas atkritumi (žults krāsvielas) sāk plūst atpakaļ un slimnieka āda un acu baltumi iekrāsojas raksturīgi dzeltenā krāsā.

Citas pazīmes: ēstgribas trūkums, nelabums, nespēks, muskuļu un locekļu sāpes. Var sākties drudzis.

Arī tad, ja slimības izraisītājs ir vīruss, tās cēlonis ir meklējams garīgajā sfērā. Simboliski tiek parādīts, kas notiek, ja dusmojas, tur ļaunu prātu, ir greizsirdīgs. Pirmām kārtām jārunā par rakstura īpašības piedošana vājumu. Tādā gadījumā tiek pastiprināti traucētas aknu funkcijas. Organisms vairs nespēj izvadīt indes.

Ārstēšanas metode, sk. apakšnodaļas «Aknas» beigās.

Aknu sarukšana (aknu ciroze)

Aknu cirozi var radīt dažādas aknu hroniskās slimības. Aknu saistaudi vairojas uz aknu šūnu rēķina, līdz ar to ierobežojot aknu funkcijas. Cieš arī orgāna caurasiņotība, rodas sastrēgumi vārtu vēnas apvidū.

Slimības pazīmes ir vēdera uzpūšanās, svara samazināšanās, vājums, nelabums un nepatika pret trekniem ēdieniem.

Bez garīga rakstura trūkuma - nespējas piedot, kas attiecas uz dvēselisko sfēru, aknu cirozē parasti vainojama alkohola pārmērīga lietošana. Aknas nespēj pārstrādāt šo indes papildu piedāvājumu. Tās ir tik stipri bojātas, ka sākas sabrukuma process.

Ārstēšanas metode aknu iekaisuma un cirozes gadījumā.

Garīgi-, jāatklāj individuālie trūkumi sakarā ar trešo rakstura īpašību - piedošana lai mērķtiecīgi ar tiem strādātu. Jāsaprot, ka, pastāvot noteiktam trūkumam, tam vienmēr var pretstatīt atbilstošu pārbaudījumu. Tikai ar šī pārbaudījuma palīdzību mums ir iespējams saprast šos trūkumus, ar tiem strādāt un tos izskaust. Daudziem slimniekiem rodas iespaids, ka «visa pasaule pret viņiem sazvērējusies», un viņi dusmojas. Viņiem būtu jāmēģina saprast, ko viņiem šī slimība rāda, ar kādu personisko vājību jācīnās. Ko jūs sacītu, ja jums, piemēram, būtu stūrgalvīga meita, kas vienmēr dara tieši pretējo, nekā jūs vēlati Tādā veidā tiek pievērsta uzmanība jūsu pašu stūrgalvībai. Jums vajadzētu apsvērt, kādos jautājumos jākļūst elastīgākiem.

Jebkurā gadījumā - nevienu nedrīkst pieminēt ar ļaunu. Ilgstošs «pērkona rūciens» ir pastāvīga slodze, kura ar laiku noved pie pārslodzes. Piedot nozīmē arī aizmirst.

Fiziski, strauji jāatslogo aknas. Tāpēc jāuzsāk organisma atindēšana un attīrīšana. Šim mērķim noderīga ir bērzu vai gurķumētras sula, kā ari glāze minerālūdens ar viena citrona sulu katru rītu pirms brokastīm.

Saprotams, nedrīkst turpmāk ievadīt organismā nekādas indes; stingri jāievēro laktoveģetārais uzturs. Bez tam stājas spēkā absolūts alkohola aizliegums. Nav atļautas arī nelielas devas.

Hepatīta gadījumā ieteicams vairākas dienas lietot Woben-zym, Bactisubtil un C vitamīnu no dabīgiem avotiem. Šie līdzekļi iedarbojas kā iekaisumus remdējoši.

Var lietot arī kompreses ar Heilerde, kuru izšķīdina aukstā ūdenī. Kompresēm jābūt aukstām.

Aknas ir viens no reģenerēties spējīgākajiem orgāniem. Šajā gadījumā ļoti palīdz arī šķidrais alus raugs. Pirms tā lietošanas ieteicams divas līdz trīs nedēļas īstenot brokastu plānu, lai veicinātu barības izmantošanu kuņģī un zarnās.

9. 10. ŽULTSPŪSLIS

Žults veidojas aknās un sabiezinātā konsistencē tiek uzkrāta žultspūslī. Tā izšķīdina vielmaiņas atkritumus. Taču žults arī piegādā zarnām vielas, kas vajadzīgas sagremošanai’ - piemēram, žultsskā-bes, kuras veicina tauku sašķelšanos un resorbciju. Žults plūsma tiek regulēta ar slēdzējmuskuli žults izvadīšanas kanālā. Tad žults ieplūst divpadsmitpirkstu zarnā.

Tāpat kā aknu slimību gadījumos, arī žultspūšļa slimībām atradīsim dvēselisko cēloni - tas meklējams rakstura īpašībā piedošana. Parasti pievienojas arī vainas meklēšana. Rodas dusmas uz citiem cilvēkiem un netiek piedoti viņu pārinodarījumi. Bieži vien šie slimnieki glabā dusmas gadiem ilgi.

Teiciens «Man žults sakāpa galvā» vai arī «Man žults vārās» skaidri norāda, kā dusmas iedarbojas uz organismu.

Ārstēšanas metode: sk. apakšnodaļas «Žultspūslis» beigās.

v

Žultsakmeņi

Žultsakmeņu veidošanās notiek, kristalizējoties žults sastāvdaļāmi, tai sabiezējot. Daži žultsakmeņi veidojas no žults krāsvielas, citi rodas no paaugstināta holesterīna līmeņa asinīs un žultī. Vadoties pēc iesprūdušā žūltsakmens stāvokļa, var izdarīt secinājumus par blakusparādībām un sekām. Iesprūdušie akmeņi arvien no jauna kairina žultsvadu gļotādu, jo notiek mēģinājumi izgrūst akmeņus ārpusē. Līdz ar to rodas žultsceļu muskulatūras spazmas.

Musku)u savilkšanos, novadot žulti, būtiski ietekmē arī dvēseles pārdzīvojumi un dusmas. Traucējumi var rasties arī nervozitātes rezultātā, tos izraisa spiediena kāpums žultsvados, ko pavada sāpes un žultsvadu aizsprostojumi.

Žultsakmeņi ir inžu un atkritumvielu nogulsnējumi žultspūslī. Tie ir niknuma, dusmu un atriebības jūtu sekas. Nogulas pārvēršas cietā masā, līdz ar to nocietinot arī slimā cilvēka izturēšanos -viņam ir grūti izkļūt no šī stāvokļa.

Piemērs

Pie ārsta ieradās aptuveni 40 gadus vecs slimnieks. Jaunībā viņš bija pametis savu zemi. Pašreiz viņš varēja mierīgi un lietišķi runāt par bijušo. Radās iespaids, ka slimnieks ir stāvējis par taisnu lietu. Taču iekšēji viņš visus šos gadus bija krājis slēptas dusmas un naidu pret cilvēkiem, kuri bija viņu piespieduši pamest dzimteni. Dusmu dēļ laika gaitā izveidojās žultsakmeņi.

Ārstēšanas metode: sk. apakšnodaļas «Žultspūslis» beigās.

Žultspūšļa kolikas

Ļoti bieži žultspūšļa kolikas izraisa žultsakmeņi. Tās ir stipras; spazmām līdzīgas sāpju lēkmes, kas sākas augšējos žultsceļos. Lēkmes nereti sākas pēc bagātīgām, treknām maltītēm.

Žultspūšļa iekaisums

Žultsakmeņi bieži izraisa žultspūšļa iekaisumu. Temperatūras paaugstināšanās un asinsainas izmaiņas liecina, ka šoreiz runa nav tikai par žultsakmens iesprūšanu. Ar taukiem bagāts uzturs un baudvielas, piemēram, kafija, iedarbojas kairinoši uz žultsvadiem, kas arī rada iekaisumu.

Žultspūšļa iekaisums, kā arī žultsvadu kolikas ir ļoti sāpīgs brīdinājums.

' )

Reizēm cilvēks daudz dusmojas un nespēj citiem piedot. Pēc tam bieži vien šīs dusmas izpaužas asā kritikā. Nīgrulis it kā injicē savu indi un žulti arī līdzcilvēkiem.

Ārstēšanas metode žultsakmeņu, žultsvadu koliku un žultspūšļa iekaisuma gadījumā.

Garīgi: pastiprināti jāvingrinās piedošanas mākslā. Piedot vispirms nozīmē aizmirst. Ļaunatminīga dzīve pagātnē nav tas labākais dzīvesveids, šī nasta var «materializēties» žultsakmeņu formā. Ļausim pagātnei «iet savu ceļu» un veltīsim savus pūliņus dvēseliski garīgas personības attīstībai.

Ja kāds dusmojas, viņam vajadzētu saprast to, ka līdzcilvēki viņam priekšā ir nolikuši tikai spoguli - dusmu objekts norāda uz paša personiskajām vājībām.

Fiziski: žults smiltis vai nelieli žultsakmeņi, mainoties mūsu attieksmei un rīcībai, kā arī īstenojot pārkārtojumus uzturā, tiks izvadīti no organisma. Šim nolūkam ir vajadzīga atjaunošanās enerģija, kuru var nopelnīt ar disciplinētu izturēšanos un atveseļošanās pasākumu ievērošanu. Tādā gadījumā dabas likumi nodos šo enerģiju mūsu rīcībā. Ja akmeņi ir lielāki, tad tomēr ieteicams izdarīt operāciju, jo iepriekš minētajam risinājumam būtu vajadzīgs pārāk liels enerģijas patēriņš.

Ļoti bieži nākas dzirdēt, ka žultsakmeņi var izveidoties atkārtoti pēc tam, kad tie izoperēti. Tātad operācija ir bijusi tikai simptomu ārstēšana. Tas liecina, ka pilnīga izveseļošanās iespējama tikai pēc slimības cēloņu «garīgas apstrādes», kuru pastiprina pareizs uzturs.

Iekaisuma gadījumā būs nepieciešama triecienterapija ar Bactisubtil, Wobenzym un C vitamīnu.

Žultspūšļa koliku gadījumā vislielākā uzmanība ir jāpievērš uzturam. Jāizvairās no tauku, kā arī no citādā ziņā vērtīgās olīveļļas lietošanas. īpaši nelabvēlīgi šiem slimniekiem ir karsēti tauki, jo tie sevišķi apgrūtina aknu un žultspūšļa darbību.

9. NIERES

Nieres ir svarīgākais cilvēka atindēšanas orgāns un kalpo vielmaiņas atkritumu un organismam svešu vielu izvadīšanai ar urīna palīdzību. Turklāt nieres piedalās skābju un sārmu līdzsvara, kā arī sāju un ūdens attiecību regulēšanā organismā.

Bez nierēm mēs nevaram dzīvot. Mūsu organiskais vecums, tātad visu mūsu orgānu funkcionēšanas spēja ir atkarīga no nieru stāvokļa. Liela daļa cilvēku mirst no nieru mazspējas. Tādos gadījumos nieres vairs nav spējīgas funkcionēt, jo tās ir nolietojušās no daudzajām indēm, kuras uzņemtas dzīves laikā, pievienojoties arī «indēm», ko radījusi nepareiza izturēšanās.

Arī ūdens uzkrājumi organismā liecina par to, ka nieres vairs pareizi nefunkcionē.

Nieru slimību dvēseliskie cēloņi meklējami trešajā rakstura īpašībā - nespējā piedot. Cilvēks ir ļaunatminīgs, dusmojas utt. Ar to saistīta arī kāda galēja stūrgalvības forma. Slimnieki, pieķērušies negatīvām jūtām, piemēram, dusmām, niknumam vai atriebības kārei, tik ārkārtīgi cieši, ka nevar atbrīvoties. Prātā nāk izteiciens: «Tas sit man pa nierēm!»

Jebkurā gadījumā jādod priekšroka pozitīvam dzīves skatī-

jumam. Nieres ir pāra orgāns, tādējādi nieru slimības varētu būt aizrādījums par kļūdainu izturēšanos draudzībā vai partnerattiecībās.

Ārstēšanas metode

Garīgi: šajā gadījumā vispirms īpaši nepieciešama spēja piedot un pūles raudzīties uz dzīvi pozitīvi. Šoreiz stūrgalvības cēlonis pirmām kārtām ir nespēja atbrīvoties no negatīvajām emocijām, piemēram, niknuma, dusmām vai atriebības kāres - «Tas sit man pa nierēm!». Atbrīvošanās ir stūrgalvības pretstats. Par to, kā jāstrādā ar stūrgalvību, lasiet 4. nodaļas apakšnodaļā «Piedošana».

Jāizvērtē pašreizējās partnerattiecības vai laulība, lai varētu atklāt problēmas un tās harmoniski atrisināt.

Fiziski: ja ir problēmas ar nierēm, slimniekam ir daudz jādzer. Labvēlīgi iedarbojas, piemēram, milteņu, bērza pumpuru un lapu un melleņu lapu tēja. īpašu uzmanību vajadzētu pievērst organisma atindēšanai un atsārņošanai. Ieteicams dzert bērzu lapu vai gurķumētras sulu ar minerālūdeni, pievienojot naža galu Heilerde. Ilgāku laiku jāievēro «brokastu plāns», jāpāriet uz vispārēju optimālu laktoveģetāru uzturu (sk. apakšnodaļu «Organisma atindēšana un atsārņošana»).

Nieru iekaisums. Nieru bļodiņu iekaisums

Nieru iekaisums nozīmē akūtas vai hroniskas iekaisumveida pārmaiņas nieru audos.

Nieru bļodiņu iekaisuma gadījumā rodas akūti vai hroniski iekaisumi nieru bļodiņu gļotādā. No nieru bļodiņām urīns iziet cauri urīnvadam, kur tas ieplūst urīnpūslī. Vairumā gadījumu iekaisuma cēlonis ir baktērijas, kuras ar progresējošu infekciju no pūšļa vai urīnvada, vai arī pa asinsvadiem un limfvadiem ieceļojušas no citu iekaisuma procesu perēkļiem.

Šie iekaisumi ir brīdinājums, ka nieres drīz pārstās darboties. Nieru slimības norāda uz apslēptu naidu un dusmām vai ļauna pieminēšanu. Nieres ir pāra orgāns, tādēļ slimība bieži vien liek domāt, ka negatīvo jūtu cēlonis meklējams partnerattiecībās.

Ārstēšanas metode

Garīgi, kopdzīvē ar partneri jānovēro, kāda situācija otru visvairāk spēj nokaitināt. Ļoti lielā mērā var palīdzēt atspoguļojuma likums - tādējādi var atklāt sava rakstura vājo vietu, strādāt ar šo rakstura īpašību un atbrīvoties no tās. Pēc tam vairs nedrīkst atļauties «iziet no eņģēm».

Fiziski: iekaisumus var ārstēt ar Wobenzym, Bactisubtil un C vitamīnu no dabīgiem produktiem. Ieteicams arī lietot mitrus, aukstus apliekamos. Jebkurā gadījumā pēc ilgāka laika jāveic organisma atindēšana un attīrīšana ar bērzu sulu.

Nierakmeņi

Nierakmeņi sastāv no minerālsāļiem un organiskajām vielām, kuras normālā gadījumā tiek izšķīdinātas urīnā. To veidošanos veicina paaugstināts urīnskābes, kalcija un oksālskābes saturs, urīna skābuma pakāpe, šķēršļi urina noplūdē vai urīna sastāvdaļu sabiezē-šana kopumā niecīgās ūdens izdalīšanās dēļ.

Ja akmeņi klejo un iesprūst nieru bļodiņā, sākas nieru kolikas. Līdz ar to urīna plūsma aizsprostojas un tiek kairināta gļotāda. Krustu apvidū jūtamas stipras spazmveida sāpes.

Nierakmeņi ir ilgstoši aizturētu dusmu un naida sekas. Slimnieks ir stūrgalvīgs, it kā sastindzis.

Ārstēšanas metode

Garīgi, vispirms jākļūst elastīgākam. Lai noskaidrotu, kādēļ esam stūrgalvīgi, nepieciešama konsekventa pašanalīze. Stūrgalvību citos cilvēkos saskatām daudz ātrāk nekā sevī. Mēs varam pajautāt kādai uzticamai personai, ko viņa ir novērojusi mūsos - vispirms jau sakarā ar nevēlēšanos piedot.

Fiziski: ātri jāatslogo nieres. No rīta pēc zobu tīrīšanas jāizdzer ne mazāk kā divas glāzes minerālūdens ar viena citrona sulu. C vitamīns palīdz nierēm saistīt un izvadīt indes. Bez tam ieteicams regulāri dzert bērza lapu un gurķumētras sulu. Tā ir ari laba profilakse cilvēkiem, kuri nesirgst ar nieru slimībām.

Lielus nierakmeņus tomēr vajadzētu likvidēt operatīvā ceļā. Taču atveseļošanās ar operāciju nebūs panākta. Operācija nozīmē arī lielu enerģijas patēriņu. Tādēļ vēlāk nāksies intensīvi strādāt, lai atjaunotu spēkus.

Nieru mazspēja

Nieru slimības, kuras izraisa nieru audu noārdīšanu, beidzot noved pie tā, ka nieres atsakās kalpot (hroniski). Taču iespējams arī pēkšņs urīna izdalīšanas funkciju zudums (akūti).

Urīna veidošana ir svarīgākā nieru funkcija. Ar to no ķermeņa tiek izvadītas atkritumvielas, sāji un skābes. Ja nieres netiek galā ar savām funkcijām, organismā uzkrājas kaitīgas vielas. Galu galā šis process rada asins saindēšanos; kas beidzas ar nāvi.

Dialīze ir ārstēšanas metode, ar kuras palīdzību no organisma tiek izdalīts urīns, citi vielmaiņas produkti un ūdens. Turklāt vienlaikus tiek lietoti citi asins attīrīšanas paņēmieni.

Nieru mazspēja rodas, pastāvot galējas stūrgalvības un nevēlēšanās piedot formai - kā pret citiem, tā arī pret sevi -, turklāt ar šiem trūkumiem netiek konsekventi un savlaikus strādāts.

Piemērs

Pusmūža vecuma vīrietis atteicās no savas darbavietas, jo viņš negribēja samierināties ar jaunievedumiem firmā. Tātad viņš bija neelastīgs un stūrgalvīgs. Stūrgalvība veicina nepareizu rīcību: viņš uzteica darbu, pirms bija atradis jaunu darbavietu.

Pēc gadu ilga bezdarba viņš saprata savu kļūdu. Pastāv dabas likums, ka nedrīkst uzteikt darbavietu, pirms atrasta cita. Viņš mocījās pašpārmetumos, kas gandrīz noveda pie pašsaindēšanās un pašsabrukuma - notika nieru sarukšana, tās vairs nespēja funkcionēt. Slimniekam nācās regulāri veikt dialīzi.

9. 12. URĪNPŪSLIS

Urīnpūslis uzņem nieru veidoto urīnu un uzkrāj to līdz nākamajai iztukšošanās reizei. Pastiprināti piepildoties, urīnpūslī urīna spiediens kļūst arvien stiprāks. Urīnpūšļa iztukšošanās ir instinktīvs process, tomēr slēdzējmuskulis var to patvaļīgi iespaidot, tā ka urīna spiediens var tikt ignorēts.

Urīnpūšļa iekaisums

Apgrūtināta urīna noplūde (piemēram, urīnpūšļa akmeņi vai rētaudu sašaurinājums urīnvadā) var radīt urīnpūšļa iztukšošanās traucējumus. Urīna plūsma var tikt aizsprostota, kā rezultātā rodas hidronefroze (ūdens niere), liek veicināta mikrobu vairošanās, kas savukārt izraisa urīnpūšļa iekaisumu. Tādā gadījumā raksturīgas pazīmes ir paaugstināta temperatūra, drudzis, stiprāks un spēcīgāks spiediens un sāpīga dedzināšana, nolaižot urīnu.

Urīnpūšļa iekaisums ir brīdinājums ar ļoti nepatīkamu simptomātiku. Slimniekam bieži jāiet uz tualeti. Ārkārtējos gadījumos rodas vajadzība pastāvīgi nēsāt autiņu; šie slimnieki parasti neuzdrošinās iziet no mājas.

Šīs slimības cēloņi meklējami laulības un partnerattiecību problēmās. Urīnpūslis atrodas dzimumorgānu tuvumā, tātad urīnpūšļa iekaisums signalizē arī par dzimumattiecību problēmām. Lai konstatētu precīzus slimības cēloņus, slimniekam jāizanalizē partnerattiecības.

Taču nozīme ir arī pārējiem trūkumiem. Lai šo domu padarītu skaidrāku, mēs pastāstīsim par gadījumu, kas varbūt ir ekstrēms, taču vienlaikus ļoti uzskatāms.

Piemērs

Slimniecei bija tik stiprs urīnpūšļa iekaisums, ka viņa varēja saturēt urīnu labi ja ceturtdaļstundu. Tādēļ viņa nēsāja autiņu. Cēlonis: viņas virs pieprasīja dzimumsakarus četras vai piecas reizes dienā, un viņa tam piekrita ļoti negribīgi. Turklāt slimniecei bija lielas sāpes. Vīrs ieradās mājās pat pusdienlaikā, lai gan viņš patiesībā darba dēļ to nebūtu varējis atļauties. Laulātajiem jau bija trīs bērni, vairāk bērnu viņi negribēja.

Sievai bija drosmes problēma, jo viņa neuzdrošinājās pretoties un pasacīt «nē». Vīram bija problēma ar laika izmantošanu. Viņš tērēja savu laiku nelietderīgi, piemēram, interesējās par ekstrēmiem sporta veidiem. Taču vīrs izšķērdēja arī savas sievas laiku, viņas enerģiju un veselību.

Šo slimību bieži vien izraisa stūrgalvība, piemēram, ja kāds nevar atteikties no slikti funkcionējošām vai nepareizām partnerattiecībām. Tās ir nepareizas, ja viens vai abi tās dalībnieki cieš un nevar pareizā veidā garīgi attīstīties vai arī atņem viens otram enerģiju. Partnerattiecībām jābūt tādām, lai abiem partneriem būtu vienādas attīstības iespējas un kopdzīve būtu bagātinoša.

Ārstēšanas metode

Garīgi: minētajā piemērā problēma ir ļoti individuāla un attiecas galvenokārt uz abiem partneriem. Abiem jāpiedalās terapijā, viņu attiecībām jātiek noskaidrotām, lai atrastu sarežģījumu cēloņus un ar tiem strādātu. Laulībai jāveicina abu laulāto attīstība.

Partnerattiecības ir nepareizas pašos pamatos, ja partneru attīstība notiek dažādos virzienos. Iespējama arī nepareiza nostāja pret seksualitāti, resp., nepareiza attieksme pret to.

Lai dzīvotu saskaņā ar dabas likumiem, «ķermeniskajam» aspektam - īpaši tad, ja nav vēlēšanās radīt pēcnācējus -jāatvirzās otrajā plānā. Partnerattiecībās svarīgākais ir dvēseliski garīgā draudzība un mīlestība.

Turklāt ir būtiski, ka abi partneri nodibina dvēseliski garīgu vienāda dzimuma draudzību. Nedrīkst fiksēt savu uzmanību tikai un vienīgi uz partneri.

Piebilde minētajam piemēram: vīram nebūtu šādu ārkārtēju seksuālu prasību, ja viņam rastos labs draugs sarunu partneris (bez fiziskajām attiecībām).

Fiziski, atveseļošanās procesu var veicināt ar lielām Bacti-subtil, Wobenzym un C vitamīna devām no dabiskajiem avotiem.

9. 13. DZIMUMORGĀNI

Dzimumorgāni kalpo dzimtas turpināšanai - dīgļa veidošanai:, saglabāšanai un novadīšanai tālāk, kā arī augļa attīstībai līdz pat piedzimšanai.

Sievietes iekšējie dzimumorgāni ir olnīcas, olvadii, dzemde un maksts. Ārpusē atrodas kaunums ar lielajām un mazajām kaunuma lūpām un kuteklis.

Vīrieša iekšējie dzimumorgāni ir sēklinieku maisiņš, kurā atrodas sēklinieki’, to piedēkļi, sēklvadu sākumdaļa, sēklas pūslītis, priekšdziedzeris (prostata), kā arī urīnvads un sēklvads. Sēklinieka maisiņš un dzimumloceklis veido vīrieša ārējās ģenitālijas.

Pirms tiek pārrunātas atsevišķas slimības, mums jau iepriekš jāpacenšas izprast vairākus faktus, lai problēmas padarītu labāk saprotamas. Viens no galvenajiem pārpratumu cēloņiem, bet ari skaistākās cilvēka jūtas, ir mīlestība. Ar mīlestību saprot dziļas un skaistas dvēseliski garīgas jūtas. Mīlestībai cilvēka dzīvē vajadzētu pastāvēt atsevišķi no fiziskās tieksmes. Mēs saņemam to kā atalgojumu vai dāvanu. Ja ir garīgā saskaņa, tad ari fiziskā mīlestība ir daudz intensīvāka un daudzveidīgāka.

Ja paturam apziņā cēloņu un seku likumu, tad cēlonis ir pareizais izturēšanās veids, bet mīlestība - tā radītās sekas. Mēs nopelnām mīlestību ar pareizu izturēšanos, proti, pareizo mīlestības veidu - garīgi dvēselisko mīlestību. Tā ir ilgstoša, to neietekmē ne dzimums, ne vecums. Līdz zināmai pakāpei te pieskaitāma arī mātes mīlestība.

Pastāv arī draudzīga mīlestība, kurai ar fiziskajām attiecībām nav nekāda sakara. Ar to domātas dziļas, mīlestības pilnas simpātijas, ko izjūt sievietes pret sievietēm un vīrieši pret vīriešiem bez seksuālā aspekta, jo tas būtu pretēji dabas likumiem. Pastāvot viena dzimuma personu draudzībai, viņām iespējams citai no citas mācīties, arto sniedzot būtisku savstarpējo atbalstu personiskajā attīstībā. Rezultātā tiek saņemts atalgojums - mīlestība. Vēlme sajust īstu mīlestību ir viena no nozīmīgākajām cilvēka dzīvē.

Ķermeniskā mīlestība vai seksualitāte, resp., dzimumakts, īstenībā jau sākotnēji ir paredzēta bērnu radīšanai. Harmoniskā laulībā, kuras pamatā ir garīgi dvēseliskā mīlestība, pareizā veidā var uzplaukt arī ķermeniskā mīlestība.

Iemesli, kādēļ tik daudzi cilvēki iet «no ķermeņa pie ķermeņa», lai meklētu mīlestību, ir daudzveidīgi. Mīlestība tiek meklēta arī mūsdienās, bet nepareizā vietā, proti, fiziskajā sfērā. Bieži vien cilvēki nav redzējuši īstas mīlestības piemēru vai arī viņi vēl nav piedzīvojuši īstu draudzību. Arī masu mediju un sabiedrības ietekme, kurā šodien ir iesaistīti jaunie ļaudis, ir tik stipra, ka viņi neatrod nedz laiku, nedz iekšējo mieru, lai noskaidrotu šo problēmu. Viņi vienkārši seko grupas spiedienam, kas viņiem iedvesis priekšstatu, ka šāda veida partnerattiecību meklēšana ir normāla parādība. Dvēselei pa lielākai daļai šajos meklējumos neatliek vietas.

Brīvie uzskati par heterogēnajām (viendzimuma) attiecībām, kādas izveidojušās pēdējos gadu desmitos, nav pārmaiņas uz kaut ko labāku. Saprotams, arī tabuizēšana, kura bija iecienīta pirms liberalizācijas, nebija pareizā nostāja, jo radīja nevajadzīgu saspīlējumu. Abi ekstrēmie varianti neatstāja vietu dabiskām attiecībām.

Jāsaprot, ka mīlestībai ir jāizaug. Tas iespējams vienīgi tad, ja godā un ciena partneri. Tāpēc, pirms uzsākt fiziskās attiecības, jāiepazīt viņa rakstura īpašības. Jānoskaidro, vai abi atrodas uz vienādas dvēseliski garīgās attīstības pakāpes. Vai iespējams ar partneri visu pārrunāt un atklāti paust savas jūtasi Vai iespējams kopā ar viņu mācīties un garīgi progresēti Vai, esot kopā, pastāv iespējas brīvam personības uzplaukumam^ Līdz ar to fiziskās attiecības iegūs pavisam citu vērtību. Tās kļūs par pilnvērtīgu jūtu izpausmi.

Harmoniskām partnerattiecībām un laulībai ir liela nozīme pareizā bērnu audzināšanā. Ikvienam ir jāapzinās atbildība, kuru viņš uzņemas, laižot pasaulē bērnu. Pirms tiek uzsākta ģimenes plānošana, jānovērtē abu partneru sadzīves apstākļi, finansiālais stāvoklis utt.

Sasteigtās un nepārdomātās partnerattiecībās un laulībās bieži rodas problēmas, kas cilvēkiem norāda, ka nodibinātā savienība ir nepareiza. Tā sauktās laulības vajadzības pēc dabas likumi neaizsargā, jo netiek ievērota pareizā kārtība. Laulībai vispirms jānodrošina pastāvība, iekams kļūst aktuāla vēlme radīt bērnu. Ja grūtniecība iestājas pirms laulībām, problēmas rodas visiem šī procesa dalībniekiem, visbiežāk -veselības jomā. 90% no visām laulībām, kuru dalībniekiem ir problēmas un tāpēc tiek meklēta ārsta konsultācija, ir t.s. laulības vajadzības pēc.

Arī vientuļie vecāki nespēj savam bērnam būt pietiekami labs piemērs un sagādāt tādu drošību kā harmoniskie laulātie pāri.

Izdalījumi

Izdalījumi ir simptoms, kuram ir iespējami daudz cēloņu.

Vēdera dobumu ar ārējo pasauli savieno maksts, dzemde un olvadi. Par barjeru kalpo maksts šķidrums, kurš satur pienskābi, tādēļ nāvējoši iedarbojas uz mikrobiem.

Dažādu iemeslu dēļ šis šķidrums var pārveidoties vai pastiprināti izdalīties no maksts. Sieviešu ārējo dzimumorgānu apvidū galvenokārt rodas bezasiņu izdalījumi. Jūtama nieze, dedzināšana vai nelaba smaka. Šo sarežģījumu cēlonis jānoskaidro medicīniski.

Sievietes dzimumorgānu iekaisums

Slimību izraisītāji var radīt ārējo un iekšējo dzimumorgānu iekaisumu. Aizsardzībai kalpo pie maksts ieejas esošās kaunuma lūpas un meitenēm arī jaunavības plēve.

Pirmām kārtām pret slimības izraisītājiem aizsargā skābais maksts šķidrums.

Šajā gadījumā sievietei jāpievērš uzmanība drosmes problēmai - viņai jāaizstāv sevī sieviete. Ir svarīgi, lai sievietes rēķinātos ar savām jūtām, sevišķi partnerattiecībās. Viņām drošāk jārunā par savām jūtām un, ja vajadzīgs, jāpasaka arī «nē». Kad tas būs padarīts, saruna ar partneri būtiski sekmēs abu personu attīstību.

Slimība norāda uz to, ka kritiski jāizvērtē partnerattiecības vai laulība. Vai abi partneri patiesi atrodas uz līdzīgas dvēseliski garīgās attīstības pakāpes«?- Vai pastāv vienādas intereses«?-Vai iespējams ar sapratni risināt svarīgas sarunas«?- Vai fiziskās attiecības nav kļuvušas par noteicošajām«?- Varbūt tās ir vienīgā saikne, kas abus vieno«?-

Veselības problēmas jau ir brīdinājums, ka vēlreiz vajadzētu pārdomāt iespēju laist pasaulē bērnu.

Vai bērnam tiks nodrošināti optimālie priekšnoteikumi un apstākļi, kādi vajadzīgi pozitīvai attīstībai^ Nepareizs ir uzskats, ka bērns var saglābt irstošu laulību.

Ārstēšanas metode

Garīgi: ja šos brīdinājumus neievēro, bieži sākas nopietnas slimības, piemēram, polipi un cistas; sekas var būt arī vēzis. Tāpēc jābūt godīgam attieksmē pret partneri. Jāatrisina ari drosmes problēma.

Fiziski: tāpat kā visu pārējo iekaisumu gadījumā, katru dienu jāuzņem daudz Wobenzym, Bactisubtil un C vitamīna no dabīgajiem avotiem.

Ja sievietei ir izdalījumi no maksts, ieteicamas kumelīšu tējas sēdvannas.

Menstruāciju cikla traucējumi

Menstruāciju cikla laikā (ilgst apmēram 28 dienas) sievietes iekšējos dzimumorgānos regulāri notiek komplicēti procesi. Olnīcas ražo hormonus, kuri rūpējas par to, lai dzemde būtu gatava cikliski uzņemt apaugļotu olšūnu. Ja apaugļošana nav notikusi un dzemdes gļotāda tiek noārdīta, sākas asiņošana.

Iespējami arī menstruāciju cikla traucējumi, kas ietekmē menstruāciju stiprumu, ilgumu un regularitāti. Turklāt periodi var pavisam izpalikt, būt retāki (ilgāk par 35 dienām) vai arī ļoti bieži (mazāk par 24 dienām). Vāja asiņošana drīzāk ir nekaitīga, turpretī pārāk stipra asiņošana var norādīt uz dzemdes gļotādas iekaisumu, miomu vai polipiem.

Mēnešreizes laikā sieviete var justies nevesela; šīs sajūtas var pastiprināties pat līdz spēcīgām sāpēm. To iespējamie cēloņi -patoloģiski veidojumi vai psihiskie iemesli.

Menstruācijas ir svarīga sievietes dzimumgatavības pazīme. Tās uzskatāmas par organisma tīrīšanos reizi mēnesī. Tā ir liela sieviešu priekšrocība salīdzinājumā ar vīriešiem, jo notiek regulāra un dabiska organisma atindēšanās un attīrīšanās, ja vien menstruācijas noris normāli.

Ļoti bieži menstruāciju traucējumi vērojami jau pavisam jaunām meitenēm. Vidēji mēnešreizes sākas 11-15 gadu vecumā. Ja ir kādi traucējumi, tiem ir dziļāki garīgi cēloņi. Piemēram; menstruācijas izpaliek anoreksijas (ēstgribas zudums) gadījumā sakarā ar ievērojamu krišanos svarā. Organismam nav pietiekami daudz enerģijas, lai «izietu» šos mēneša ciklus.

Menstruāciju traucējumi vecumā no 15 līdz 20 gadiem parasti liecina par to, ka vajadzētu vairāk domāt par bērniem un laulību.

Vai ir pareizi precēties un laist pasaulē bērnusi Vai šim nolūkam jau atrasts īstais partneris^ Varbūt ir paredzēts kāds cits dzīves uzdevums^ Ja ignorē šos norādījumus, bieži vien ir ļoti grūti nonākt līdz grūtniecībai. Grūtniecības laikā var rasties komplikācijas vai arī vēlāk rodas problēmas ar bērnu.

Arī pārāk niecīgi vai pārmērīgi izdalījumi uzskatāmi par menstruāciju traucējumu. Stipra asiņošana liecina par to, ka jāizvērtē partnerattiecības. Bieži šī problēma parādās lielā vecumā, kad labāk būtu dzimumattiecības ierobežot vai pārtraukt pavisam. Bērnu radīšanas un izglītošanas laiks ir pagājis, un laulībai vajadzētu turpināt attīstību tikai uz. garīgi dvēseliskas bāzes. Bieži novērots, ka šajā laikā abi partneri panāk abpusēju garīgu saprašanos, ka problēmu un ķildu kļūst arvien mazāk un veidojas skaists dzīves posms.

Šie komplicētie menstruāciju cikla procesi prasa no organisma daudz enerģijas. Tomēr sievietēm vajadzētu būt par tiem pateicīgām un regulāro atindēšanos un atsārņošanos vērtēt pozitīvi. Mūsdienās šie periodi bieži tiek uztverti kā kaut kas apgrūtinošs, pat traucējošs, kas atspoguļojas sāpēs un pirmsmenstruāciju sindromā («dienas pirms dienām»). Sievietēm jāpieņem sava sievišķība un jāieklausās savās izjūtās. Sakarā ar divkāršu slodzi - darbā un mājās - šī sievišķība tiek zaudēta, un sievietes atstāj novārtā pašas sevi. Ikmēneša asiņošana var izpalikt ari lielas fiziskās piepūles (piemēram, sacensību sports) vai lielas garīgās slodzes gadījumā.

Ir galīgi aplam mēģināt menstruāciju traucējumus regulēt, lietojot pretapaugļošanās tabletes. Par to, kādas sekas tās var izraisīt, stāstīts 9. nodaļas apakšnodaļā «Asinsvadi». Dzimstības regulēšanai mēs iesakām lietot prezervatīvus.

Ārstēšanas metode

Garīgi, jāpārvērtē attieksme pret partnerattiecībām un seksualitāti. Ja noteicošās ir dvēseliski garīgās attiecības, iespējams turpināt kopīgu attīstību. Ļoti liels ieguvums ir - sasniegt cieņas pilnas partnerattiecības. Jābūt izvēlīgam, meklējot draugus, kā arī jāņem vērā viņu intereses.

Jācenšas parādīt īsto drosmes veidu, t.i., jāiemācās pateikt «nē», ja radusies vajadzība to darīt, nevis rīkoties līdzjūtības un pārprastas pienākuma apziņas ietekmē.

Fiziski: ļoti ieteicamas regulāras dūņu peldes, ari profilaksei. Šīs peldes būtiski normalizē hormonu sastāvu. Dūņas satur estrogēnu priekšpakāpes, kas sievietes ķermenī viegli pārvēršas par estrogēniem. Pelde jāizdara vismaz reizi mēnesī. Pēc peldes vēlams 30 minūtes atpūsties.

Menstruāciju laikā sievietes zaudē daudz asiņu, tādēļ organismā var rasties dzelzs nepietiekamība. Labākie dzelzs avoti, kuri organismu atkal pietiekami apgādā ar dzelzi, ir zaļo augu dzēriens, nātru sula vai arī dūņu vannas.

Neauglība

Laulību par neauglīgu uzskata tad, ja, spītējot vēlmei radīt pēcnācējus un pastāvot normālām dzimumattiecībām, viena līdz divu gadu laikā neiestājas grūtniecība. Neauglīgs var būt gan vīrietis, gan sieviete.

Sievietei neauglības cēlonis var būt anatomiska vai funkcionāla dzimumorgānu neatbilstība normai. Nozīme var būt arī vispārējām saslimšanām vai psiholoģiskiem faktoriem.

Ja vīrietis nespēj apaugļot sievietes olšūnu, iespējamais cēlonis var būt impotence (nespēja izdarīt dzimumaktu). Visbiežāk to izraisa traucējumi sēklas veidošanā, sēklas noplūdē vai sēklvados. Vainīgi var būt arī psiholoģiskie faktori.

Bieži vien tas ir bargs pārbaudījums pazemībā, ja kāds pāris nevar apmierināt savu tieksmi radīt pēcnācējus.

Vajadzētu sev godīgi pajautāt, kāpēc vēlaties bērnu. Vai sevis pašapliecināšanai, jo nav veicama cita misijai Varbūt negribat palikt vientuļii Vai tādēļ, ka tā vienkārši ir pieņemtsi Varbūt bērnam jāglābj laulībai

Neauglības gadījumā daba vēlas norādīt, ka šajā laulībā bērni nav vēlami, jo nav piemērotu apstākļu. Taču bērnu var «piespiest» nākt pasaulē - šodien to iespējams panākt ar hormonu preparātiem vai citām metodēm, taču parasti tas rada problēmas.

Ļoti bieži piedzimst vairāki bērni uzreiz. Mātei tas rada ārkārtīgi lielu slodzi, jo nav nemaz tik vienkārši vienlaikus apkopt un paēdināt vairākus bērnus. Dažkārt arī visi bērni neizdzīvo.

Arī dvīņu piedzimšana ir brīdinājums, ka vairāk bērnu šajā ģimenē nav vēlams. Nav «atļauts» radīt arvien jaunus bērnus, ja māte jau ir dubulti noslogota.

Kādu iemeslu dēļ dažiem laulātajiem pāriem nevajag laist pasaulē bērnusi Iespējams, ka situācija laulāto draugu darbavietā neļauj viņiem vienoties, lai veltītu bērnam pietiekami daudz laika. Vienam no laulības partneriem varbūt ir jāveic pavisam cits svarīgs uzdevums, kurš, bērnus audzinot, tiktu atstāts novārtā vai arī no tā nāktos vispār atteikties. Iespējams, ka bērnu audzināšanu vajadzētu uzticēt citiem cilvēkiem, ja vecāki grib gūt panākumus savā profesijā.

Vēl cits iemesls varētu būt, ka vecāki savu rakstura īpašību dēļ nav piemēroti bērnu audzināšanai, jo viņi bērnus pārāk izlutinātu. Šādi vecāki ir par daudz kūtri un iedomīgi. No vienas puses, viņi ir pārāk kūtri, lai piesātinātu bērnu raksturu ar pareizo un sniegtu viņiem par to paskaidrojumus. No otras puses, vecāki vēlas, lai bērni viņus mīlētu, tādēļ atļauj viņiem visu. Kas notiek ar bērniemi Lai veicinātu bērnu pareizu attīstību, ir svarīgi disciplīnu apvienot ar laipnību un iejūtību. Pie ārsta ierodas jauni cilvēki vecumā no 20 līdz 25 gadiem, kuri nepareizas audzināšanas dēļ ir iemantojuši smagas slimības. Vienā gadījumā bija vērojama pat izkaisītā skleroze.

Bēniem jau no dabas ir raksturīga tieksme būt kūtriem un ļaut sevi lutināt, ko vēl vairāk pastiprina nepareiza audzināšana. Pareiza audzināšana var šo tieksmi mazināt, laika gaitā to izskaužot pavisam. Vecākiem bērnu audzināšanā ir ļoti liela atbildība; viņiem ir apzināti jāveicina bērnu attīstība.

Citos gadījumos neauglība liecina, ka precīzi jāanalizē abu partneru savienība. Vai laulība ir harmoniskai Vai partneriem ir kopīgas interesesi Vai viņiem ir līdzīga dvēseliski garīgā attīstībai Vai apstākļi ir pietiekami optimāli bērna audzinā-šanaii

Dabas likumi var ļoti labi «pateikt», vai un cik bērnu ir pa spēkam katram no mums laist pasaulē, lai sniegtu viņiem pilnvērtīgu audzināšanu.

Neauglības gadījumā sievietes dzīves uzdevums meklējams citā jomā - cilvēce tādēļ neizmirs.

Priekšlaikus dzemdības (aborts)

Reizēm grūtniecība beidzas priekšlaikus. Auglis tiek izgrūsts, parasti tā svars ir mazāks par 7000 g un tas neizrāda nekādas dzīvības pazīmes.

Jāņem vērā arī laika faktors. Ja grūtniecība tiek pārtraukta pirms 28. nedēfas, tad tās ir neveiksmīgas dzemdības.

Ja bērns nāk pasaulē starp 29. un 38. nedēļu, tās saucamas par priekšlaikus dzemdībām. Novērtējot augļa ierašanos pasaulē, jāņem vērā arī tā svars: ja bērna svars piedzimstot ir mazāks par 2500 g, vairumā gadījumu tas uzskatāms par nelielu.

Nepilnvērtīgas dzemdības vairumā gadījumu ir brīdinājuma signāls. Vai nu šajās partnerattiecībās vispār nevajadzētu būt bērnam, vai arī bērnu šajā ģimenē jau ir pietiekami daudz. Varbūt bērna ieņemšanai izvēlēts nepareizais brīdisi

Neveiksmīgas dzemdības drīz pēc kāzām varētu būt zīme, ka šī ģimene nav pietiekami harmoniska, kas būtu priekšnoteikums bērnu pilnvērtīgai audzināšanai.

Dažkārt ir nepareizi izvēlēts grūtniecības laiks - ja sievietei, piemēram, jāveic ari profesionālie pienākumi, kurus viņa nevar tūliņ pārtraukt. Tā tas notika ar kādu operdziedātāju. Neizdevīgie darba apstākļi un dzīves ritms nebija labvēlīgi grūtniecībai. Uz pašu sievieti tas neatstāja sliktu iespaidu, jo tāda bija viņas darba specifika. Gūtie panākumi mākslā sievietei kompensēja bērna trūkumu un sniedza atbilstošu enerģijas izlīdzinājumu.

Sastopami arī tādi gadījumi, kad sievietes nevēlas ņemt vērā dabas brīdinājumus un pēc vienas vai arī vairākām neveiksmīgām dzemdībām vēl arvien mēģina «tikt pie bērniņa».

Ārstēšanas metode

Garīgi, neveiksmīgas dzemdības rosina vairāk pakļauties dabas likumiem. Tās ir uzskatāmas par palīdzību, nevis par sodu. Jāmēģina šo situāciju pieņemt un izprast.

Ja «paklausa» dabas likumiem, var izvairīties no daudzām grūtībām, un atalgojums ir liels. Katrā gadījumā pēc neveiksmīgām dzemdībām ir svarīgi meklēt un atrast uzdevumu, kurš sniegtu dzīves piepildījumu. Nesērojiet par nepiepildīto vēlēšanos!

Klimaktērijs (klimakss)

Pārejas fāzi līdz pat pilnīgai olnīcu darbības pārtraukšanai sauc par klimaktēriju. Parasti starp 48. un 5-2. dzīves gadu iestājas menopauze (pēdējās menstruācijas). Šajā laikā vērojamas asiņošanas anomālijas, iespējams, kopā ar veģetatīviem un psiholoģiska rakstura traucējumiem - sakarā ar organisma pielāgošanos hormonālajiem pārveidojumiem var parādīties klimaktēriskas nepietiekamības pazīmes, kuras pieder klimaktēriskajam sindromam vai menopauzes sindromam. Klimaktērijam ir trīs tipiski simptomi: karstuma viļņi, reiboņi un stipra svīšana. Sieviete ir viegli uzbudināma, drūmā noskaņojumā un sūdzas par miega traucējumiem.

Ja rodas nomāktība, nogurums, karstuma viļņi vai depresija, no tā nevajag baidīties. Dažu sieviešu dzīves apstākļi ir tādi, ka šajā vecumā viņām ir pārāk maz lietderīgu nodarbošanos. Bērni ir pieauguši, vīrs vēl iet darbā, māja ir tukša. Šī nepiepildītā ikdiena, šis dzīves tukšums bieži vien noved pie depresijas.

Sievietes, kuras laikus rūpējas, lai šajā vecumā atkal iekļautos darba dzīvē vai arī atrastu saturīgu nodarbošanos, šī problēma neskar. Viņām menstruāciju izbeigšanās drīzāk sagādā atvieglojumu, iezīmējot jaunu dzīves posmu. Tā kā vidējais dzīves ilgums šodien ir pagarinājies, var rēķināties, ka šajā dzīves fāzē vēl atlikusi rezerve - 20 līdz 30 gadi. Bērni ir kļuvuši patstāvīgi, un tagad iespējams vairāk laika veltīt savām vajadzībām, pievēršoties dzīves skaistākajai pusei. Var nodibināt draudzību, kopā ar draudzeni nodoties mākslas un kultūras baudīšanai, ceļot, mācīties valodas un darīt vēl daudz ko citu. Sievietēm, kuras ar abām kājām stingri stāv dzīvē - tātad ir iesaistījušās nozīmīgā darbā -, parasti nerodas nekādas problēmas arī klimaktērija laikā.

Pilnīgi nepieļaujama ir hormonu preparātu lietošana. Ja šādā veidā izjauc dabas likumu radīto līdzsvaru, tad drīz vien var sagaidīt citas problēmas. Pie ārsta ierodas daudzas sievietes, kurām hormonu preparātu lietošanas dēļ ir radušies smagi veselības traucējumi.

Par vienu no hormonu nepietiekamības sekām tiek uzskatīta osteoporoze, taču ar hormoniem tai nav nekāda sakara.

Daudzos gadījumos tādējādi izpaužam gadiem ilgi nenokārtotu drosmes problēmu sekas, kuras būtu pēdējais laiks likvidēt. Šīm sievietēm pietrūkst izturības, lai paliktu pie saviem uzskatiem un sacītu «nē», ja kaut kas nav pareizi.

Ārstēšanas metode

Garīgi: katrai sievietei jānosaka sev drosmes pārbaudījumi un jāmēģina tie izturēt. Varētu sākt ar ikdienas sīkumiem, arvien vairāk un vairāk nostiprinot pašpaļāvību, lai izturētu arī lielos pārbaudījumus.

Svarīgi atrast pilnvērtīgu nodarbošanos un īstenot kādu dzīves uzdevumu. Izvirzītajam mērķim ir liela nozīme turpmākajā sievietes attīstībā.

Fiziski: ja nenotiek regulārs dabīgās attīrīšanās process, jāsāk intensīva attīrīšanās un atindēšanās ar bērzu sulu.

Bez tam divas līdz trīs reizes nedēļā jāizdzer apmēram trīs ceturtdaļglāzes skābētu kāpostu sulas; tas jādara rīta pusē vai arī pirms pusdienām. Skābētu kāpostu sula ir labākais kalcija avots, tā stiprina kaulus un ir laba profilakse pret osteoporozi. Bez tam sula ir teicama «nervu barība», jo satur acetilholīnu. Skābētu kāpostu sula lieliski veicina arī gremošanu.

Polipi

Polipi lielākoties ir labdabīgi gļotādas audu izaugumi. Visbiežāk tie parādās dzimumorgānu apvidū pie dzemdes kakla kanāla vai arī dzemdes dobumā.

Cistas

Cista ir kapsulā ieslēgts maisveida audzējs, kas satur šķidrumu.

Dr. Millere-Kainca uzskata, ka polipi un cistas ļoti bieži ir vēža priekšstadija. Tam nav obligāti jābūt ļaundabīgajam audzējam, taču vienmēr pastāv tā izcelšanās briesmas, tāpēc jārīkojas tāpat kā vēža gadījumā.

Garīgie cēloņi arī šoreiz ļoti bieži ir drosmes problēmas, tāpat iespējamas nepareizas partnerattiecības. Jāpārbauda abi varianti. Nozīme ir arī uzpūtībai.

Polipi un cistas gadās arī tādām sievietēm, kuras nav precējušās un kurām nav dzimumsakaru. Šajos gadījumos sievietēm ikdienā nepietiek drosmes sacīt un darīt to, ko viņas uzskata par vajadzīgu - darbā, uztura jautājumos vai personiskajā dzīvē.

Piemērs

Kāda slimniece nebija precējusies. Viņai nepietika drosmes darbavietā izteikt savu viedokli, viņa vienmēr pakļāvās pārējiem - arī tad, ja iekšēji nevarēja piekrist citu idejām. Turklāt kolēģi būtu varējuši no viņas idejām gūt labumu, sadarbība kļūtu efektīvāka un daudz kas uzlabotos.

Vadoties pēc dr. Milleres-Kaincas ieteikumiem, slimniece soli pa solim strādāja ar savu drosmi, arvien biežāk izteica savu viedokli un tādā veidā arvien vairāk attīstīja pašapziņu.

Ārstēšanas metode: sk. «Audzēji. Labdabīgie audzēji un ļaundabīgie audzēji. Vēzis».

Prostatas slimības

Prostatīts ir akūts vai hronisks prostatas iekaisums. 80% no visiem sešdesmitgadīgajiem vīriešiem slimo ar prostatas adenomu. Dziedzeri urīnizvadkanāla aizmugurējās daļas apvidū, pastiprināti augot, saspiež prostatas audus. Jau slimības pirmajā stadijā arvien biežāk rodas urīna spiediens, urīna strūkla ir vāja, tiek izdalīts neliels urīna daudzums. Slimības otrajā stadijā rodas grūtības iztukšot urīnpūsli. Pie mokoša urīna spiediena urinējot tomēr neiestājas pilnīgs atvieglojums. Ja šī slimība netiek izārstēta, seko urīnvadu aizsprostojums un beigās iestājas nieru mazspēja.

Prostatas iekaisums apgrūtina daudzus vīriešus. Zīmīgi, ka prostatas slimības sākas 50-60 gadu vecumā. Vai nu nepieciešams ļoti ilgs laiks, lai nolaistu urīnu, vai ari ir grūtības ar urīna saturēšanu. Vīrieši ar prostatas slimībām pārāk augstu vērtē fiziskos sasniegumus, ko cenšas arvien no jauna apliecināt. Viņi pārāk ilgi un intensīvi nodarbojas ar seksu, ko kļūdaini uzskata par vīrišķības pazīmi. Valda arī nepareizs psiholoģiskais uzskats, ka vesels ir tas, kas līdz lielam vecumam saglabā seksuālo aktivitāti, taču augstā prostatas saslimšanas kvota pierāda tieši pretējo. Pēcnācēju radīšanas spēja vecumā ir zaudēta, un attiecībām ar laulāto draudzeni vajadzētu norisināties lielākoties dvēseliski garīgajā sfērā.

Ārstēšanas metode

Garīgi. vīrietim jāmācās saskatīt vērtības dvēseliski garīgajā sfērā. Ir būtiski, lai starp vīriešiem pastāvētu draudzība, dabiski, bez fiziskajām attiecībām. Sarunas un kopēji pasākumi vīriešus pozitīvi «uzlādēs».

Fiziski, prostatas slimību gadījumā ļoti ieteicamas ir dūņu vannas, jālieto Wobenzym, Bactisubtil un C vitamīns no dabīgajiem avotiem.

Gonoreja (triperis)

Gonoreja ir bieži sastopama veneriska slimība, kura parasti tiek pārnēsāta dzimumsakaru veidā.

Vīriešiem sākumā parādās urīnvada iekaisuma simptomi un, nolaižot urīnu, jūtama dedzināšana un nieze, vēlāk parasti parādās arī strutaini izdalījumi. Sievietēm šis process kopumā ir ar simptomiem nabagāks. Vērojami dzeltenīgi izdalījumi. Visbiežāk tiek skarts dzemdes kakls. Kad infekcija pārņem dzimumorgānus, sākas komplikācijas.

Sifiliss (luess)

Arī sifiliss ir veneriska slimība. Tās izplatība notiek tikai dzimumsakaru ceļā. Vismazākā ķermeņa ievainojuma gadījumā slimības izraisītāji ielaužas audos. Slimībai ir raksturīga gaita, kas iedalāma trijās stadijās.

Šī smagā veneriskā slimība zināma jau kopš ļoti seniem laikiem. Tā ir pirmais brīdinājums cilvēkiem apdomāties, kāda nozīme un kāda jēga ir seksualitātei, kas ir saistīta ar lielu atbildību.

Sifiliss bija briesmīgs 19. gadsimta lāsts ar letālu iznākumu.

Pēdējā stadija nāca ar pilnīgu garīgo aptumsumu, jo iestājās smadzeņu paralīze.

īpaši lielas inficēšanās briesmas pastāv tādos gadījumos, kad cilvēks seko savai momentālai iekārei, nenodibinot ar partneri ciešākas attiecības. Šī slimība sevišķi skar vīriešus, ja viņi stājas dzimumsakaros ar prostitūtām vai apmeklē publiskos namus.

Neraugoties uz to, ka mūsdienās prostitūtas tiek regulāri pārbaudītas un slimība tiek apkarota ar antibiotikām, inficēšanās vēl arvien ir iespējama.

Kamēr seksualitāte tiek izmantota ļaunprātīgi un cilvēki nevēlas saprast, ka dzimumattiecības kalpo tam, lai jaunā cilvēka dzīvē dotu turpmākās attīstības iespēju kādai dvēselei, būs jārēķinās ar dabas likumu reakciju.

Tā rezultātā, ka cilvēki cenšas «apvest ap stūri» dabas likumus, piemēram, uzvarēt sifilisu, neņemot vērā garīgumu, rodas arvien jaunas slimības, piemēram, AIDS. Kā jau iepriekš paskaidrots, dabas likumi veicina cieņas pilnu attieksmi pret seksualitāti.

9. 14. ĀDA

Āda aptver visu ķermeni. Tā sargā ķermeni no apkārtējās pasaules mehāniskajiem kairinājumiem un slimību izraisītājiem. Ādā atrodas daudzi maņu orgānu receptori, kuri palīdz daudzveidīgi uztvert pasauli.

Turklāt; izdalot sviedrus, āda piedalās ūdens daudzuma organismā un ķermeņa temperatūras regulēšanā.

Ada ir viens no lielākajiem cilvēka ķermeņa orgāniem. Tai ir dubulta funkcija - uzņemt un izvadīt sārņus. Tādēļ ir ļoti svarīgi sekot, lai āda netiktu bojāta.

Daudziem lasītājiem ziņa, ka āda spēj uzņemt barības vielas, šķitīs kas jauns un nedzirdēts. Cilvēkiem, kuri dzīvo svaigā, tīrā gaisā, iespējams caur ādu savu uztura patēriņu papildināt par 60 procentiem. Daudzi cilvēki ir jau ievērojuši, ka, ilgāku laiku uzturoties svaigā gaisā, viņi mazāk ēd. Turpretī cilvēki, kuri dzīvo tādās lielpilsētās kā Ņujorka vai Mehiko, jūt vajadzību pēc sevišķi rupjiem un cietiem pārtikas produktiem, lai iegūtu sāta sajūtu. Diemžēl tas ir nepareizais kompensācijas veids.

Vispirms āda uzņem svarīgākos mikroorganismus un mikroelementus, kas bagātīgi atrodas tīrā gaisā. Tāpēc ļoti ieteicams pēc iespējas ilgāk uzturēties svaigā gaisā. Cilvēkiem, kuri dzīvo pilsētā, vajadzētu par to padomāt.

Otra ādas funkcija ir atkritumvielu un inžu izvadīšana. Tam ir liela nozīme. Ādas slimības bez izņēmuma «piedāvā» organismam iespēju atbrīvoties no atkritumvielām un indēm, pie tam svarīgākie izvadorgāni, piemēram, aknas un nieres, tiek saudzēti. Tātad apkarot ādas slimības ar medikamentiem ir bezcerīgs pasākums. Tie uz kādu laiku aizkavē inžu izvadīšanu caur ādu, un āda īsu laikposmu izskatās labāk. Taču pieredze liecina, ka ādas slimības atkal atjaunojas, tiklīdz slimnieks atsakās no medikamentu lietošanas. Tas notiek tāpēc, ka organismam ir papildus vēl jāizvada tās indes, kuras nonākušas organismā ar medikamentiem. Tātad veidojas apburtais loks.

Ādas slimības vajadzētu vērtēt kā pozitīvu signālu, jo organisms tādā viedā mēģina attīrīties. Šis brīdinājuma signāls liecina, ka slimnieks ir uzņēmis pārāk daudz inžu un sārņu, tātad viņš nelieto pilnvērtīgu pārtiku.

Ādas vispārējā ārstēšanas metode

Pareiza ādas slimību ārstēšana nozīmē organisma atindē-šanas un attīrīšanas procesu. Tas panākams, lietojot bērzu un gurķumētras sulu un C vitamīnu no dabīgajiem avotiem.

Bez tam vairākas nedēļas ir jāievēro brokastu plāns un konsekventi jānostiprina imūnsistēma.

Svaigu gurķu sula (visvieglāk to iegūt ar sulu spiedni) piegādās organismam kramskābi, kura ir nepieciešama ādai, nagiem un matiem. Vajadzētu pievērst uzmanību arī veselīgam uzturam, lai organisms pēc iespējas mazāk būtu piesārņots ar indēm un atkritumvielām.

Ādas stāvokli būtiski uzlabo arī dūņu peldes. Tādējādi tiek veicināta ādas atindēšana un attīrīšana, papildus tiek uzņemtas vērtīgas minerālvielas un mikroelementi.

Pinnes

Pinnes ir ādas tauku dziedzeru un matu maisiņu strutains iekaisums. Pārsvarā pinnes ir uz sejas ādas, taču var būt arī citās ķermeņa vietās.

Vairumā gadījumu šī ādas slimība parādās jauniešiem -pilnīgi bez izņēmuma tā attiecināma uz drosmes problēmu. Jaunie cilvēki neprot «pa īstam izkūņoties», viņi it kā nevar atbrīvoties un pasacīt, ko doma. Pie kā tas noved, mes varam secināt no kāda gadījuma.

Piemērs

Pie ārsta ieradās ļoti piņņains jaunietis. Viņš bija tik nedrošs, ka tikko spēja izteikties, un visu laiku sarka. Viņš dzīvoja laukos kāda ciema nostūrī, bet viņa darbavieta atradās ciema otrā galā. Lai nevajadzētu šķērsot visu ciemu, kurā ikviens viņu pazina, un novēlēt sastaptajiem cilvēkiem «labrīt» vai «labvakar», jauneklis katru dienu veica piecus kilometrus garu apkārtceļu uz darbu un atpakaļ uz mājām, viņš vispār izvairījās no cilvēkiem. Tātad viņš grieza ceļu savai drosmes problēmai.

Bailes, kas radās sakarā ar šo drosmes trūkumu, veidoja indes un sārņus, kurus ādai nācās izvadīt no organisma. Tātad garīgās problēmas atspoguļojās uz ādas virsmas.

Ārstēšanas metode

Garīgi: cilvēkiem jāmācās pārvarēt savas bailes, nevis jāizvairās no visām nepatīkamām situācijām. Viņiem jāvingrinās draudzīgi un pieklājīgi, ar atvērtu sirdi tuvoties cilvēkiem. Svarīgi ir veidot savus personiskos uzskatus un saņemt drosmi, lai izteiktu tos publiski. Vidēji skaļa un skaidra valoda liecina par pašapziņu.

Fiziski, papildus vispārējām ādas kopšanas metodēm jāliek sejas maskas. Ir nopērkami speciāli preparāti, taču tos iespējams sagatavot arī mājas apstākļos. Šim nolūkam sajauc Luvos Heiler-de ultra ar ūdeni, bet vēl labāk to var atjaukt ar svaigu gurķu sulu. Lai «putriņas» konsistence būtu elastīgāka, var vēl mazliet pievienot .Ag^r - Agar (jūras aļģu produkts).

Pēc tam ieteicama speciāla tīrīšanas pelde ar etiķi.

Neirodermīts

Neirodermīts visbiežāk parādās jau bērnībā. Neirodermīta pazīmes ir apsarkums, nieze, blaugznošanās un kreveļu veidošanās uz ādas. Āda sakarā ar tauku un sviedru dziedzeru nepietiekamu darbību zaudē spīdumu un kļūst sausa. Vairāk skartie ādas sektori ir locītavas, seja, kakls, skausts, pleci un krūtis.

Šī ādas slimība ir ļoti izplatīta, sevišķi no tās cieš bērni, pat zīdaiņi. Ja bērns ir saslimis ar neirodermītu, tad vairumā gadījumu tiek konstatēts, ka viens no viņa vecākiem (vai abi) smēķē. Tā kā smēķēšana ir laika izšķērdēšana, kā arī fiziskais kaitējums, ko nodarām citiem cilvēkiem, nodarītais ļaunums pēc cēloņu un seku likuma atgriežas pie vainīgā divkāršā apjomā. Ja slimība skar bērnus, vecāki jūt stipru pamudinājumu atteikties no smēķēšanas.

Smēķēšana kaitē smēķētāja veselībai. Nikotīns pārslogo visus organisma atindēšanas orgānus, bojā arī smadzenes un nervu sistēmu. Smadzenēs rodas negatīvs elektriskais lauks (kaitīgo vielu negatīvās svārstības). Tā iedarbībā samazinās vai pilnīgi izzūd intuīcija. Tādējādi tiek ieprogrammētas kļūdainas izšķiršanās un ir ārkārtīgi grūti attīstīt pozitīvo. Smadzenes vairs nespēj pareizi veikt savas funkcijas - kalpot par visa organisma sakaru un vadības sistēmu, organisma procesi vairs nespēj norisināties saskaņoti. Turklāt savas funkcijas zaudē arī imūnsistēma, jo nikotīns nonāvē kuņģa un zarnu trakta mikroorganismus.

Neirodermīts var norādīt arī uz nepilnvērtīgu uzturu. Veselīga pārtika ir svarīga tieši bērniem, lai «ieliktu labus pamatus»

turpmākajai dzīvei. Apkārtējās vides ietekme kļūst arvien kaitīgāka, toties cilvēks - arvien jutīgāks un smalkāks, tātad mūsdienās ir būtiski arvien vairāk rūpēties par savu veselību. Jāizlemj - vai taupīt laiku uz ēdiena gatavošanas rēķina vai arī rūpēties, lai organisms saņemtu visu, kas tam nepieciešams.

Dažos gadījumos arī neirodermīta cēlonis ir drosmes problēma. Uz izaicinājumu vajag atbildēt ar «jā», kā arī sacīt «nē», ja tas ir nepieciešams. Šī nostāja ir vienlīdz piemērota kā darbā, tā arī privātajā dzīvē.

Ārstēšanas metode

Garīgi, jācenšas izrādīt pareizo drosmes veidu. Taču tas nedrīkst pārvērsties nepareizajā drosmes veidā, piemēram, pārgalvībā. Nedrīkst arī savu drosmi izrādīt nepareizā darbībā (piemēram, smēķējot).

Fiziski: visās dzīves jomās jārūpējas par veselīgu dzīvesveidu, jāatmet smēķēšana. Vispusīgs laktoveģetārs uzturs piegādās organismam visu vajadzīgo, lai tas būtu pilnīgi darbspējīgs. Vesels organisms nodrošina daudz labākas garīgās attīstības iespējas.

Par ārstēšanu sk. arī apakšnodaļā «Ada».

Zvīņēde (psoriāze)

Psoriāze parasti ir nekaitīga, bet grūti ārstējama ādas slimība. Vispirms tā skar elkoņus un ceļus, lai gan var izplatīties arī pa visu ķermeni. Raksturīgi ir apsarkuši un blaugznojoši ādas sektori, kuri skaidri norobežojas no veselās ādas. Psoriāze var bojāt arī nagus.

Garīgie cēloņi ir drosmes problēma un/vai laika izšķērdēšana. Ar to, kurā ķermeņa daļā zvlņēde parādās, dabas likumi signalizē par noteiktām dvēseles kļūdām.

Ja zvlņēde redzama galvas ādā, tas nozīmē, ka šis cilvēks bieži ir norūpējies, nesekmīgi prāto vai domā negatīvas domas - tā ir sava veida laika izšķērdēšana. Ja slimība skar kājas un rokas, tad nepieciešams no kaut kā atbrīvoties.

Piemēri

• Sievietei vajadzēja mainīt darbu. Darbavietā, kur viņa strādāja, viņa nevarēja sevi pilnveidot, jo firma ražoja kaut ko tādu, kas kaitēja cilvēkiem.

• Kādai citai sievietei bija jāatrisina sava laulības problēma. Viņa ne pārāk labi sapratās ar vīru, taču vienmēr no jauna centās izpildīt viņa iegribas. Tātad sievietei bija jāmācās vairāk ieklausīties sevī un jākļūst patstāvīgākai.

Daudz laika tiek velti tērēts, darot nepiemērotu darbu un kontaktējoties ar netīkamiem cilvēkiem. Tas neveicina attīstību. Galu galā tiek zaudēts daudz enerģijas. Lai izkļūtu no nepatīkamām situācijām, arī ir jāparāda drosme.

Ārstēšanas metode

Garīgi, japārdomā, ko iesākt ar savu laiku. Vai tas tiek labi izmantots - koncentrējoties, lai nokārtotu svarīgo, vai arī tas tiek tērēts rūpēs, neauglīgā prātošanā un domājot negatīvas domāsi Ir svarīgi saprast, ka sākumā tiek piedāvāta šķietami negatīva situācija, kura pārvēršama pozitīvā.

Jāmācās atbrīvoties no nepareizā, bet parasti tas ir visai grūti.

Ierastais sniedz zināmu drošību, no kuras nav tik viegli atsacīties. Drosme atteikties no kaitīgiem ieradumiem tomēr ir ļoti vērtīga. Mēs tiekam apbalvoti ar daudz lielāku drošību, pirmām kārtām - ar pašpaļāvību.

Fiziski: par ārstēšanu sk. apakšnodaļā «Ada».

Sēnīšslimības

Sēnes nav spējīgas sintezēt hlorofilu un līdz ar to pieder zemākajai augu kategorijai. Ir aptuveni 50 sēņu sugu, kuras izraisa slimības, turklāt ādas slimības ir relatīvi nekaitīgas.

Ādas problēmu, kura gandrīz kļuvusi par «modes slimību», rada sēnes, piemēram, Candida ģints raugveida sēne. Ļoti bieži sēnes parādās arī zarnu traktā (sk. «Kandidamikozes» nodaļā «Zarnas»). Ādas sēnes visas bez izņēmuma ir stūrgalvības sekas, kas parasti rodas sakarā ar negatīvu attieksmi pret dzīvi. Slimnieki ir neelastīgi, viņi arvien no jauna neizvērtē, vai situācija un vide, kurā viņi dzīvo, ir viņiem atbilstoša, vai viņi izvirzījuši sev īsto uzdevumu, vai nodibinājuši pareizo draudzību, vai izvēlējušies piemērotu brīvā laika pavadīšanas veidu. Varbūt viņi tikai izšķērdē laikui Cilvēki mēdz ieslīgt sliktos ieradumos.

Piemērs

Slimnieks ilgāku laiku lietoja pilnvērtīgu uzturu, taču viņš pastāvīgi bija norūpējies. Piemēram, viņš prātoja, kādā veidā uz viņu iedarbosies tā vai cita apkārtējās pasaules parādība. Viņš nodevās pārdomām par elektrosmogu, apkārtējās vides katastrofām, atombumbu izmēģinājumiem un to iedarbību utt. Slimnieks uzsvēra tikai visu negatīvo un pat necentās dzīvē saskatīt arī ko labu.

Mūsdienās nav iespējams izvairīties no apkārtējās pasaules negatīvās ietekmes, tāpēc ir jo svarīgāk, ja pūlamies uzņemt tikai pozitīvo, nedomājot par negatīvo. Mūs padara slimus nevis negatīvā apkārtējā vide, bet gan tikai negatīvās domas.

Ārstēšanas metode

Garīgi, no sēnes tik grūti atbrīvoties tādēļ, ka stūrgalvība ir rakstura īpašība, no kuras tiek vaļā tikai ar lielām grūtībām. Svarīgi noskaidrot, kurā «nozarē» esam sastinguši, pie kā esam «aizķērušies». Vai tā ir profesija, partnerattiecības, nepilnvērtīgs uzturs vai arī nepareiza brīvā laika pavadīšanai Ja slimnieks vienreiz ir apzinājies savu nepareizo izturēšanos, turpmākais jau ir viņa rokās, - viņam jācenšas tikt vaļā no nepareizā un pastiprināti jāpievēršas pareizajam.

Par cīņu ar stūrgalvību sk. «Piedošana» un pielikumā.

Fiziski: izšķiroša nozīme ir pareizam uzturam un imūn-sistēmas nostiprināšanai. Izpildot brokastu plānu, lielākā daudzumā tiks uzņemtas tādas derīgās baktērijas kā Bifidus, acido-filās baktērijas un Bacillus subtilis.

Sēnes veiksmīgi iznīdē arī ķiploki.

Matu izkrišana

Katru dienu cilvēkam atjaunojas mati, tātad ierobežota matu izkrišana ir likumsakarīga. Vecos matus nomaina jauni. Ja mati vairs neaug, jārunā par matu izkrišanu. Matu saknītes var pārtraukt veicināt matu augšanu arī uz neilgu laiku. Ja matu izkrišana turpinās, notiek galīga matu saknīšu atrofija, kļūst redzamas no matiem brīvas vietas.

Matu izkrišana ir sava veida pārspīlēta atindēšanās un attīrīšanās. Matu apvidū sakrājas vielmaiņas atkritumvielas. Matiem vairs neatliek pietiekami daudz brīvas vietas, un tie izkrīt.

Mēdz sacīt: «Tas ir uz matu izplūkšanu», domājot par gadījumiem, kad cilvēki ir sakaitināti, dusmīgi vai arī nevar kaut ko piedot. Šīm negatīvajām domām pievienojas stūrgalvība. Tā spēcīgi ierosina matu izkrišanu.

Piemērs

Jauns vīrietis 28 gadu vecumā jau bija pilnīgi plikgalvains. Problēma bija tāda, ka viņš ļoti intensīvi nodarbojās tikai ar vienu brīvā laika pavadīšanas veidu, proti, ar futbolu. Dzīvē viņam nebija nekādu citu interešu. Viņam nebija laika meklēt sev draudzeni vai sarunāties ar citiem cilvēkiem. Kā dienā, tā arī naktī un nedēļas nogalē viņam nebija nekā cita, kā tikai futbols. Stūrgalvība tika kombinēta ar laika izšķērdēšanu. Turklāt futbols nav no labākajiem sporta veidiem, jo izraisa ķermeņa sakropļojumus un reizēm, lielo futbola maču laikā, arī nāves gadījumus. No tā var secināt, ka futbolā ir sakrājies ļoti daudz agresivitātes. Tas skar trešo rakstura īpašību -piedošana. Spēlētājs kļūst kareivīgs un dusmīgs, ja viņa komanda neuzvar, un var nonākt līdz agresīvai rīcībai.

Mēs redzam, ka tādas rakstura īpašības kā dusmas, niknums, stūrgalvība un laika izšķērdēšana ir savstarpēji saistītas. Šādi izturoties, nekāda turpmākā attīstība nav iespējama.

Ārstēšanas metode

Garīgi: vienlīdz jāstrādā ar pārējām rakstura īpašībām -piedošana un pareiza laika izmantošana-, lai varētu atkal «iekustināt» savu attīstību.

Lietderīgi ir vienmēr no jauna pārbaudīt savu izturēšanās veidu un ieradumus. Vai tie kalpo personiskajai virzībai uz priekšu vai arī to traucē«?- Vai pārāk daudz neesmu pieķēries kam nepareizam«?-

Fiziski: jāuzsāk intensīva organisma atindēšana un attīrīšana.

Matu skalošana ar etiķi pēc mazgāšanas ļoti labvēlīgi iedarbojas uz ādas skābju aizsargslāni. Etiķi skalojamam ūdenim pievieno arī tādēļ, lai attīrītu galvas ādu no atkritumvielām.

Alerģija

Organismam piemīt spēja atšķirt ķermenim derīgas vielas no kaitīgām un atbilstoši uz to reaģēt. Ja organismā ielaužas ķermenim svešas vielas (antigēni, alergēni), tas attiecīgi reaģē, lai tās neitralizētu.

Alerģija ir imūnsistēmas kāpināta reakcija. Pēc organisma atkārtota kontakta aralergēnu parādās noteiktas slimības pazīmes. Izšķir dažādus alerģijas reakcijas tipus.

Te vajadzētu turpināt skaidrojumu, lai lasītāji labāk izprastu šo arvien biežāk konstatēto slimību. Vispirms jāsaprot, ka vielai, kura ir šķietamā alerģijas izraisītāja, nav nekāda sakara ar alerģijas cēloņiem. Dabas likumi šķietami maldina cilvēkus, jo viņi vēl arvien negrib ņemt vērā, ka jāstrādā ar saviem rakstura trūkumiem, un vēl arvien viņi tiek vadīti nepareizā virzienā. Jāatzīst, ka ādas problēmu cēlonis atkal ir stūrgalvība -labāk atsacīties no parasti ļoti nekaitīga uzturlīdzekļa, ja pastāv uzskats, ka tas rada alerģiju, neVis uzsākt darbu ar sevi.

Tāpat kā visu pārējo slimību gadījumos, ari šoreiz 90% slimības cēloņa jāmeklē dvēselē. Visbiežāk ir apvienoti vairāki rakstura trūkumi. Līdz ar to bieži vien ir ļoti grūti atbrīvoties no alerģijas. Alerģija noteikti ir sava veida attīrīšanās un signalizē par vajadzību «izvadīt», t.i., pārvarēt negatīvās īpašības.

Līdz ar stūrgalvību alerģijas gadījumā «spēlē iesaistās» nepietiekams godīgums pret sevi. Bieži vien pacienti ir cilvēki, kuri pastāvīgi meklē problēmu cēloņus citos, bet nav gatavi ielūkoties paši sevī. Viņi negrib atzīt, ka viņu rīcība ne vienmēr ir perfekta, resp., kaut kas ir jāmaina. Tātad dabas likumi viņiem piegādā šķietami saprotamus slimības iemeslus. Tagad nu viņi ir apmierināti un uzskata, ka izdevies atrast savas problēmas risinājumu. Taču padomāsim, kas tiek uzskatīts par šķietamajiem cēloņiem - piemēram, piens, olbaltumvielas, rauga produkti, zemenes vai ziedputekšņi^ Šajā nostājā patiesi nav atrodama nekāda jēga. Kādēļ gan pārtikas produkti, kuri piemēroti cilvēku miljoniem, izraisa slimību atsevišķiem indivīdiem?- Vai arī - kādēļ gan noteiktu augu ziedputekšņi padara slimus dažus cilvēkus atšķirībā no visiem pārējiemi Daba nonāk pretrunā pati ar sevi. Un tas jau nozīmē, ka Radīšanai vairs nemaz nevar uzticēties.

Vairums slimnieku, ilgi domādāmi par to, kurus ēdienus viņi nedrīkst ēst vai arī kādi ziedputekšņi lido tieši šajā brīdī, velti izšķērdē laiku. Viņi nesaprot, ka vaina meklējama viņu rakstura trūkumos, piemēram, drosmes problēmā vai tieksmē visu negatīvi kritizēt. Varbūt viņiem vispār ir negatīva attieksme pret dzīvi un viņi ir ātri sadusmojamii Palīdzēt var tikai tāds terapeits, kurš izprot dabas likumus.

Par organisma veselības stāvokli liecina āda. Visas vājības producē indes, kurām vajadzētu tikt izvadītām. Alerģijas skartās ķermeņa daļas sniedz turpmākos norādījumus par rakstura trūkumiem.

Ja slimība parādās uz rokām, tā ir zīme, ka vajag no kaut kā atteikties. Tas, piemēram, varētu būt darba pasākums, brīvā laika pavadīšanas veids vai arī kāda persona.

Siena drudža vai iesnu gadījumā runa ir par negatīvām domām, negatīvu kritiku vai arī par ieradumu bāzt savu degunu svešās darīšanās. Tieši pēdējais ieradums arvien vairāk liedz cilvēkam saredzēt savas kļūdas, jo viņš aizņemts galvenokārt ar citu cilvēku kļūdu vērtēšanu. Viņš tās vairs neuzskata par spoguļattēlu.

Siena drudža slimniekam vajadzētu pastāvīgi atgādināt, ka viņš vienmēr atkārto vienas un tās pašas kļūdas.

Ārstēšanas metode

Garīgi: lai pilnveidotos, sākumā obligāti jācenšas izzināt pašam sevi. Jābūt godīgam un jāatzīst savi trūkumi. Spēja savus trūkumus atzīt un pēc tam tos likvidēt ir liels personiskās attīstības progress. Bez tam jāapzinās, ka domām piemīt pilnīgi reāla vara. Tāpat jāievada pareizajās sliedēs domas un domāšanas veids. Augstākais mērķis ir atklāt alerģijas īstos cēloņus, noskaidrot, par kādām vājībām liecina šī slimība.

Liela nozīme ir darbam ar stūrgalvību - sk. «Piedošana» nodaļā «Cilvēka dvēsele».

Fiziski, tāpat kā visu ādas slimību gadījumos, jāpievērš uzmanība organisma atindēšanai un atsārņošanai. Tātad jālieto daudz gurķumētras un bērzu sulas, kā arī daudz dabīgā C vitamīna. Lai nostiprinātu imūnsistēmu, ilgāku laiku jāizpilda brokastu plāns.

9. 15. MUSKUĻI UN KAULI

Muskuļiem cilvēka ķermenī ir trīs svarīgi uzdevumi. Tie nodrošina ķermeņa spēju kustēties un notur to vēlamajā stāvoklī. Muskuļi atrodas arī dobo orgānu plānajās sieniņās, piemēram, zarnās, kas izraisa ritmiskas kontrakcijas, lai virzītu uz priekšu zarnu saturu. Muskuļi kalpo arī asins transportam asinsrites sistēmā. Izšķir šķērs-svītru un gludos muskuļus.

Kauli sastāv galvenokārt no minerālvielām, organiskām vielām (olbaltumiem) un no kolagēnās šķiedras. Skeletā izšķir galvu, rumpi ar mugurkaulu un abiem locekļu pāriem. Kustību aparāts sastāv no locekļus savienojošiem skeleta kauliem, ieskaitot kustinošos muskuļus un cīpslas.

Roku un kāju ievainojumi

Spontāns kaulu lūzums iespējams, ja kauli ir bojāti sakarā ar kalcija trūkumu vai audzēju. Lielākoties lūzumu cēlonis ir mehāniska iedarbība.

Sasitums, sastiepums un izmežģījums ir varmācīgas iedarbības radīti locekļu bojājumi. Bez tam var nonākt līdz skrimšļu un saišu plīsumam. Strauji zūd locekļu stabilitāte, parādās pietūkums, asinsizplūdums, kā arī sāpes kustību laikā.

Cīpslas maksts iekaisums

Cīpsla veido muskuļa uzgalikura sākums atrodas pie kauliem. Cīpsla pārnes uz kauliem muskuļu vilcējspēku. Cīpslu makstis sastāv no rupjiem saistaudiem un nodrošina cīpsu slīdēšanu un sānu nostiprinājumu.

Akūts cīpslas maksts iekaisums bieži iestājas reizē ar cīpslas iekaisumu un ir ļoti sāpīgs. Tas var rasties no bakteriālas infekcijas un beigties ar sastrutojumu. Ja tās ir tikai pārpūlēšanās vai cīpslu sastiepuma sekas, tūska nav liela, un spiediens vai kustība rada sāpes.

Hronisks cīpslas maksts iekaisums var rasties arī reimatisma, tuberkulozes vai sifilisa gadījumā.

Kaulu lūzuma gadījumā jāsaprot, ka šis negadījums mums par kaut ko signalizē. Jebkurā gadījumā locekļu bojājumi vai iekaisumi ir brīdinājums. Mums jāpārdomā, ko šajā momentā darām, resp., ko esam ieplānojuši.

Kaulu lūzumi skaidri liecina, ka «jāsalauž» kaut kas tāds, kas kaitē mūsu attīstībai. Lūzumi nozīmē nopietnu brīdinājumu un parasti notiek tādēļ, ka visi pārējie signāli pirms tam nav ņemti vērā.

Problēmas ar locekļiem liecina, ka cilvēks kaut kādās attiecībās nav bijis pietiekami elastīgs, resp., lokans. Viņš cieši turas pie kaut kā tāda, kas nespēj virzīt tālāk. Arī tas ir viens no stūrgalvības veidiem.

Ja skartas kājas, piemēram, ir lauzta kāja vai pastāv problēmas ar ceļiem vai gurniem, tad tiek ziņots, ka esam apstājušies savā garīgajā attīstībā. Tas nozīmē, ka mēs nestrādājam ar kādu sava rakstura trūkumu. Taču tas var ari nozīmēt, ka mēs atrodamies situācijā, kas traucē turpmāko attīstību. Tas var attiekties, piemēram, uz darbavietu vai saskarsmi ar citiem cilvēkiem.

Piemērs

Kādā firmā bija pieņemts darbā nepiemērots darbinieks. Jau pašā sākumā šis darbinieks, braucot ar firmas automobili, cieta satiksmes negadījumā. Sekoja vēl dažas citas neveiksmes un nesaprašanās, taču priekšnieks darbu neuzteica, līdz viņš salauza plaukstas locītavu. Nu bija skaidrs, ka jaunais darbinieks ir jāatlaiž.

«Tenisa roka», piemēram, liecina, ka cilvēkam ir jāpārtrauc nodarboties ar šo sporta veidu vai vismaz nodarbības ir jāierobežo. Taču gadās arī slimnieki ar «tenisa roku», kuri tenisu vispār nespēlē. Tas tikai liecina, ka cilvēki pārmēru nodarbojas ar kaut ko tādu, ko viņiem nevajadzētu darīt.

Ārstēšanas metode

Garīgi: visu šo slimību gadījumos, resp., ja lauztas rokas vai kājas, precīzi jāuzzina un detalizēti jāizpētī slimnieka dzīvesstāsts, lai noskaidrotu, kāda iemesla dēļ viņš ir apstājies savā attīstībā. Ne vienmēr tas redzams priekšplānā. Tūliņ pēc tam, kad iegūts pārskats, var sākties mērķtiecīgs dabs, lai likvidētu attīstības apstāšanās cēloni.

Fiziski: ekstremitāšu ievainojuma gadījumā nepieciešama medicīniskā aprūpe. Cīpslas maksts iekaisums jāārstē ar Wo-benzym, Bactisubtil un daudz C vitamīna no dabīgajiem uzturlīdzekļiem. Var palīdzēt arī Heilerde apliekamie.

Stiprinot kaulus, ieteicams dzert daudz skābētu kāpostu sulas, kura bagātīgi satur kalciju.

Reimatiskās slimības

Jēdziens «reimatiskās slimības» apvieno lielāku skaitu dažādu slimību ar vienu kopīgu pazīmi: slimība ir konstatēta kustību aparāta aizsargaudos un saistaudos, turklāt tiek skarti arī iekšējo orgānu saistaudi. Simptomātika ir ļoti daudzveidīga un mazliet specifiska -var būt sāpes, funkciju traucējumi, stīvums un deformācija.

Reimatiskām slimībām pieskaitāmas visu sistēmu aptverošas saistaudu saslimšanas (kolagenozes), kas ārēji izpaužas ar locekļu un mugurkaula iekaisumu, piemēram, hroniskais poliartrīts.

Artrīts

Artrīts ir locītavu iekaisums. Tipiski simptomi: sāpes, pietūkums, kustību ierobežojumi un apsarkums.

Slimības hroniskas gaitas laikā priekšplānā izvirzās funkciju zaudējumi ar destrukcijām, locekļu nepareiziem stāvokļiem un an-kilozēm (locītavu nekustīgums).

Poliartrīts

Poliartrīts ir vienlaikus piecu vai arī vairāku locītavu iekaisums.

Podagra (ģikts)

Sk. arī apakšnodaļu «Vielmaiņa».

Reimatiskajām slimībām artrītam, poliartrītam un podagrai ir gandrīz viens un tas pats cēlonis, tādēļ par tām pastāstīts vienlaikus.

Garīgais šo slimību cēlonis ir nepietiekami pozitīvs dzīves skatījums, kurš iet roku rokā ar rūpēm un negatīvajām domām, tāpat ar tendenci kritizēt. Slimniekiem ir tieksme parādībās un citos cilvēkos redzēt pārsvarā negatīvo un to arī uzsvērt. Tik viegli ir redzēt «skabargu otra acī, toties grūti ir saredzēt baļķi savējā». Dažiem cilvēkiem pavisam nav pa spēkam saskatīt savas nepilnības un ar tām strādāt. Šajā gadījumā var būt sarežģījumi ar godīgumu attiecībā pret sevi, kā arī uzcītību.

Saskaņā ar dabas likumiem tiem, kuri pret citiem ir «indīgi», pašu ķermenī uzkrājas indes un sārņi. Tie nogulsnējas locītavās, kur rada sāpes. Tādā veidā slimnieka uzmanība tiek pievērsta viņa nepareizajai rīcībai. Viņš saņem atpakaļ to, ko nodarījis citiem.

Visu trīs slimību gadījumā rodas sava veida kustību ierobežojumi vai nekustība, pat kaulu deformācija. Dažiem slimniekiem ir saliektas rokas un kājas. Viņiem ir ļoti grūti tikt galā ar dzīvi. Reizēm nepareizā garīgā nostāja izpaužas arī sejā -slimnieki tik tikko spēj pasmieties, uztver dzīvi pārāk nopietni, galvenokārt - negatīvi.

Piemērs

Reimatisma slimniece, jauka un talantīga sieviete, ārstēšanās sākumā varēja nosaukt tikai savu draugu negatīvās īpašības un pastāstīt negatīvus notikumus. Viņa saņēma uzdevumu -

nākamajā konsultācijā nosaukt tikai draugu pozitīvās īpašības. Kādu brīdi veicās tīri labi, taču piepeši atkal nāca vārdu plūdi ar negatīvajiem secinājumiem.

Šai slimniecei bija raksturīga arī zināma stūrgalvība, jo viņa negribēja atzīt, ka šīs slimības ārstēšanā izšķiroša nozīme ir veselīgam uzturam.

Pēc ilgas ārstēšanās un pārkārtojumiem ēdienkartē slimniecei vairs neparādījās nekādas jaunas rakstura novirzes, un kopumā stāvoklis uzlabojās.

Pārorientēties uz «pozitīvā viļņa» nemaz nav viegli - daudz jāvingrinās. Ja cilvēkam ir tendence redzēt negatīvo, viņš piespiež pārējos darboties «ar divām kreisajām rokām» un visu darīt nepareizi. Tādā veidā nonāk līdz «pareģojumiem, kas paši sevi piepilda». Jāsaprot, ka citi cilvēki darbojas kā spoguļattēls, ar kura palīdzību mums kaut kas tiek «pateikts».

Dažos gadījumos poliartrīts parādās tad, kad cilvēks pilnīgi atstāj sevi novārtā. Ja dienu un nakti strādā un ziedo sevi pārējiem, tad tas nav nekāds brīnums, ja organisms pēc gadu desmitiem sāk «niķoties». Lielākoties tiek atstāts novārtā arī uzturs, tā ka laika gaitā organismā tiek uzkrāts daudz atkri-tumvielu, kas nogulsnējas locītavās.

Piemērs

Ar poliartrītu slima paciente ilgu laiku strādāja sava vīra amatnieku uzņēmumā. Viņa tur darbojās no agra rīta līdz vēlam vakaram. Turklāt viņa audzināja arī bēnus un vadīja mājsaimniecību. Viņa nonāca līdz pilnīgai nervu sistēmas pārslodzei. Slimniecei neatlika laika priekš sevis, un viņa gandrīz nemaz nerūpējās par veselīgu uzturu.

Interesanta ir šāda sakarība - mūsu uzmanību daudz vairāk pievērš un mums traucē citu cilvēku negatīvās īpašības un vājības. Ja nervu sistēma ir pārslogota, ir grūti saskatīt negatīvajā pozitīvo. Izveidojas negatīvs dzīves skatījums un rodas tendence kritizēt. Atkal noslēdzas apburtais loks - traucējumi un negācijas no jauna noslogo nervu sistēmu.

Ārstēšanas metode reimatiskajām slimībām, artrītam, poliartrī-tam un podagrai.

Garīgi, jācenšas veidot pozitīvu dzīves skatījumu, apzināti jāmeklē citos cilvēkos labās īpašības. Tas viss ir pozitīvi un tam ir jēga! Visas nedienas ir domātas kā palīdzība, nevis ciešanu pilnas mokas. Šajā ziņā liela nozīme ir «domu higiēnai», t. i., negatīvās domas vajag uzreiz neitralizēt, mēģinot pazīt savu spoguļattēlu - savus paša trūkumus, un ar šādu rīcību visu parādību kopumu pārvērst pozitīvajā. Turklāt runa nav par domu izstumšanu, bet gan par to pareizu pārveidošanu.

Nevajadzētu kavēties arī negatīvajās domās, kuras ierodas kārdinājuma veidā, līdz ar to jūs sagūstot apburtajā lokā. Labāk, ja, koncentrējoties uz kādu darbību, šīs domas tiek atvirzītas malā.

Pozitīvu dzīves skatījumu ir iespējams apgūt, turklāt jāielāgo šāds teiciens: «Optimists redz katrā problēmā iespēju, bet pesimists katrā iespējā - problēmu.»

Ir labi aizrauties ar savu darbu, taču nedrīkst nonākt līdz sevis upurēšanai. Jāraugās, lai tiktu atvēlēts laiks arī atpūtai, kaut kas pozitīvs jāpaveic arī sava organisma labā - jālieto pilnvērtīga pārtika, organisms regulāri jāatindē un jāattīra.

Fiziski: nedrīkst ēst absolūti nekādu gaļu un olas, jo ar to ķermenī tiek ievadīts liels vairums vielmaiņas inžu, no kā rodas daudz nogulšņu un atkritumvielu. Nepieciešams vispusīgs laktoveģetārs uzturs ar augļiem, dārzeņiem un graudaugiem.

Atindēšanās un attīrīšanās ir obligāta. Atšķirībā no citām slimībām organisma attīrīšana jāturpina mēnešiem, pat gadiem ilgi, jo indes, kas krātas gadu desmitiem, ir ļoti «stūrgalvīgas», un bieži vien paiet ilgs laiks, līdz tās tiek izšķīdinātas un izvadītas no organisma. Locekļi atkal kļūst kustīgāki, un slimniekiem samazinās sāpes. Ļoti labi palīdz bērzu sula.

Ārstējot visas trīs minētās slimības, ļoti svarīgas ir dūņu peldes, kas stimulē nieru, aknu un visu pārējo atindēšanas orgānu darbību. Dūņas palīdz ātrāk un labāk pārstrādāt indes. Ar to palīdzību iespējams paātrināt atindēšanās un atsārņo-šanās procesu. Pēc dūņu peldes pusstundu jāatpūšas.

Tāpat kā pārējo iekaisuma slimību gadījumos, nepieciešams arī Bactisubtil, Wobenzym un dabīgais C vitamīns lielos daudzumos.

Behtereva slimība (spondilartrīts)

Šī slimība dod priekšroku trešajam mūža gadu desmitam, un vīriešiem tā parādās desmitkārt biežāk nekā sievietēm. Slimībai raksturīgs iekaisums un deģeneratīvas pārmaiņas mugurkaulā - tā skar mugurkaula skriemeļu locītavas, resp., mugurkaulam tuvās locītavas; process progresē, līdz rodas pat mugurkaula izliekums. Behtereva slimības slimniekiem ir tipiska stāja ar stipri uz priekšu izliektu muguru. Daži slimnieki nevar pat pieliekt galvu, gandrīz neiespējami ar pirkstgaliem aizskart zemi. Rodas stipras sāpes, jo bieži vien mugurkaula nervi ir iestrēguši kaulu izaugumos. Visbiežāk tās līdzīgas sāpēm, ko rada išiass.

Garīgais cēlonis arī šoreiz ir negatīvas domas, raizes un tendence izteikt negatīvas piezīmes. Galvenais cēlonis tomēr ir stūrgalvība un nepietiekama elastība. Mugurkauls kļūst stīvs un līdz ar to simboliski ataino dvēseles trūkumus, ar kuriem šie slimnieki nelabprāt cīnās.

Piemērs

Slimniekam bija aptuveni 26 gadi. Attiecībās ar cilvēkiem viņš bija neelastīgs, stūrgalvīgs un vienmēr norūpējies. Turklāt pastāvēja arī drosmes problēma. Viņš strādāja sava sievastēva kokzāģētavā par palīgstrādnieku, lai gan bija apguvis labu amatnieka profesiju. Viņš neuzdrošinājās pasacīt, ka šis darbs ir viņam nepiemērots. Viņš labāk palika sastindzis pašreizējā stāvoklī, kas drīz vien izpaudās slimības veidā.

Ārstēšanās laikā jaunais vīrietis beidzot nolēma mainīt darbu. Viņš ari mēģināja izturēties elastīgāk, izvairīties no rūpēm un meklēt visā pozitīvo. Jauneklis arvien lielāku vērību pievērsa drosmes vingrinājumiem, kurus centās arvien labāk izprast. Tas viņam arī izdevās. Sāpes ir izzudušas, un viņš atkal spēj brīvi kustēties.

Ārstēšanas metode

Garīgi: tik nopietnas slimības gadījumā nepieciešamas regulāras nodarbības savas personas attīstības labad. Te ir radusies smagu rakstura trūkumu kombinācija, kuri savstarpēji

/

savijusies. Lai gūtu panākumus, steidzami jāapgūst pamatīgas zināšanas par dabas likumiem.

Izvērtējot situācijas, slimnieki pārbaudīs spējas izturēt līdz galam, arvien vairāk tās uzlabojot. Soli pa solim tiek apgūta elastība, drosme rīkoties pareizi un vienreiz kaut ko pārveidot, kā arī spēja visā saskatīt pozitīvo.

Fiziski: ļoti noderīgas ir dūņu peldes.

Artroze

Artroze ir locītavu nolietošanās, un lielākā vecumā tā vērojama gandrīz visiem cilvēkiem - vismaz vieglā formā. Tās cēlonis ir daļējs locītavu skrimšļu bojājums vai nolietošanās, kas samazina locītavu kustībspējas. Kustoties jūtamas asas sāpes, turklāt dzirdama čirkstoša skaņa.

Viegla artroze var rasties, piemēram, sakarā ar pārslodzi sportā. Ja - par spīti dažādiem brīdinājumiem (piemēram, ievainojumi, sāpes vai citi veselības traucējumi) - cilvēks tomēr nododas ekstrēmajiem sporta veidiem, cīnoties pāri saviem fiziskajiem spēkiem, vecumā var parādīties artroze. Pastāvīgi jāpatur prātā, ka kopt un uzturēt veselu savu ķermeni un to pārmērīgi nepārpūlēt - tas ir talants. Pēc šāda talanta vajadzētu censties ikvienam, lai ari vecumā cilvēks, būtu vesels un kustīgs.

Pastāv arī dziļāki dvēseliskie cēloņi, un arī te izšķiroša nozīme ir negatīvajam dzīves skatījumam. Dažos dzīves posmos cilvēki pastiprināti «krīt kārdinājumā» nodoties rūpēm, «skrubinot» savu nervu sistēmu. Ja šī «iekošanas» notiek bieži un ilgāku laiku, tā iedarbojas arī uz locītavām - tās nolietojas.

)

Piemērs

Kāds apmēram piecdesmit gadu vecs slimnieks vēl bija gluži sprigans. Dabiski, ka viņš vairs nebija jauneklis ar atbilstošu enerģiju, taču šis vīrs bija pārliecināts par savu pareizo izvēli. Varbūt viņš ļāva sevi iespaidot sākotnējam finansiālajam deficītam, kas bija normāls, un šaubījās par visa uzņēmuma pastāvēšanu^ Varbūt viņš «nokāvās» ar drūmām domām: «Kā es vispār varēšu darboties, kā man klāsies vēlāki» Vai arī viņš pūlējās ar atbilstošu atdevi un ticēja, ka izdosies visu nokārtoti Viņš izšķīrās par otro variantu - un vienlaikus izārstēja savu artrozi.

Ārstēšanas metode

Garīgi: svarīgi ir raudzīties uz dzīvi pozitīvi. Pozitīvi jāraugās arī uz «akačiem», kuri, iespējams, arvien gadīsies jūsu ceļā. Jāmācās tikt no tiem ārā stiprinātiem un tajos nenogrimt. Lielus pasākumus vai izšķirošus lēmumus vajag labi pārdomāt un tad mērķtiecīgi tos novest līdz galam. Svarīgi ir neraizēties.

Risinot problēmas, būtiski ir atšķirt šķēršļus no brīdinājumiem. Šķēršļi ir pārvarami, ar laiku to kļūst arvien mazāk, toties brīdinājumi kļūst arvien nopietnāki, tāpēc jāapsver pārveidojumi. Vislielākais progress iespējams tieši tad, ja radušos problēmu uzskata par iespēju un reizē - par palīdzību.

Fiziski: jārūpējas par veselīgu dzīvesveidu. Jāizvairās no pārmērīgām fiziskām slodzēm, jālieto veselīgs uzturs, kā arī pietiekami daudz jāguļ. Pārējie līdzekļi: skābētu kāpostu sula, kas satur kalciju, stiprina kaulus. Šķidrais alus raugs satur daudz B vitamīna un stiprina nervu sistēmu.

Osteoporoze

Osteoporoze attītās, laika gaitā zūdot līdzsvaram starp kaulu noārdīšanos un atjaunošanos. Saglabājoties kaulu struktūrai', samazinās kaulu audi, kā rezultātā kauli kļūst trausli.

Ar osteoporozi slimo sievietes, kurām «nav pietiekami stingra mugurkaula», tātad - nepietiek drosmes. Viedokli, ka osteoporozes cēloņi meklējami klimaktērija hormonālajās izmaiņās, mēs noraidām. Hormonu deficīts atspoguļo tikai drosmes trūkumu. Sievietes neiedrošinās ieklausīties savās vēlmēs un pārlieku rūpējas par citiem. Viņām jāattīsta sevī drosme sacīt «jā» izaicinājumiem un jāmeklē saturīga nodarbošanās, kas sniegtu dzīves piepildījumu.

Hormonu līmenis ir ārkārtīgi jutīgs, tāpēc nav iespējams precīzi apsvērt un dozēt hormonu piegādi, lai tā pilnīgi atbilstu pašreizējam organisma stāvoklim. Hormonu regulēšana organismā jāveic dabai - mums nevajadzētu šajās norisēs iejaukties. Tāpēc arī hormonu preparātu lietošana ir kaitīga - visvairāk nervu sistēmai, kura pret to «aizsargājas» ar depresiju. Daudzas slimnieces, lietojot hormonu preparātus, ir iemantojušas citas slimības.

Ārstēšanas metode

Garīgi, organisma hormonu līmenis ir atjaunojams, risinot drosmes problēmu.

Pārvarot sīkās ikdienas problēmas, iespējams soli pa solim stiprināt savu drosmi. Svarīgi pieņemt pareizos izaicinājumus. Turklāt izšķirošs priekšnoteikums - nospraust sev mērķi. Ja esat sasniegusi klimaktērija vecumu, jums noteikti jāmeklē nozīmīgi uzdevumi un nodarbošanās, kuras jūs aizrautu.

Fiziski: no rītiem pirms brokastīm jādzer skābētu kāpostu sula. Šī sula ir teicams kalcija avots kaulu stiprināšanai.

Mugurkaula problēmas

Mugurkauls ir cilvēka ķermeņa centrālā ass, balsts un svara nesējs. Tas aizsargā mugurkaula smadzenes un to apvalkus. Sānskatā mugurkauls ir dubulti izlocīts un sastāv no 24 brīviem, kā arī 5 krustu kaulā un 4 astes kaulā saaugušiem skriemeļiem. Skriemeļu kustīgumu nodrošina to starpā esošie skrimšļi (starpskriemeļu diski), kuri nes pilnu ķermeņa svaru.

Ja slimība skārusi pārsvarā plecu un spranda apvidu (kakla skriemeļi), tad vaina drīzāk jāmeklē stūrgalvības kompleksā. Cilvēks ir iekšēji pārāk sastindzis vai arī spītīgs.

Ja traucējumi parādās mugurkaula lejasdaļā, tad to cēlonis ir drosmes trūkums.

Interesanti, ka teiciens: «Viņam (vai viņai) trūkst mugurkaula» jau norāda, ka mugurkaula problēma liecina par nepietiekamu drosmi. Cilvēks neuzdrošinās izteikt savu personisko viedokli vai izklāstīt patiesību. Visvairāk sacīt «nē» jāmācās sievietēm, jo viņas parasti pārāk daudz uzupurējas ģimenes labā, līdz ar to nodarot sev pāri. Mugura nevar ilgstoši izturēt slodzi. Slimniece vēlas saudzēt citus cilvēkus, tādēļ ar laiku tiek sakropļots viņas pašas mugurkauls.

Arī mugurkaula izliekuma cēlonis ir nepietiekama drosme. Saliektā stāja simboliski liecina, ka cilvēks ļauj sev uzkraut pienākumu gūzmu, nemaz tam nepretojoties.

Ārstēšanas metode: sk. apkopotās ārstēšanas metodes mugurkaula problēmu un starpskriemeļu disku izslīdēšanas gadījumā.

Starpskriemeļu disku izslīdēšana

Vispārējie simptomi parasti izpaužas akūti pēc mehāniskajām slodzēm: sāpju nosacīta saudzējoša izturēšanās, sajūtu traucējumi, muskuļu paralīzes atbilstošo nervu izplatības apvidū, mugurkaula kustību ierobežojumi u. c. Sakarā ar starpsriemeļu disku pārveidošanos, resp., izslīdēšanu, notiek mugurkaula nervu saspiešana. Pēc lokalizācijas kļūst manāma atbilstoša simptomātika.

Arī starpskriemeļu disku izslīdēšanas gadījumā, tāpat kā tika norādīts, runājot par mugurkaula problēmām, ir darīšana ar drosmes trūkumu.

Piemēri

• Sieviete katru nedēļas nogali brauca no Minhenes uz Hamburgu, lai apmeklētu savu draugu. Vīrietis tikai retu reizi papūlējās atbraukt uz Minheni. Sievietei pietrūka drosmes atteikties no šīm attiecībām. Jau lielais attālums uzskatāms par brīdinājumu - vispirms tādēļ, ka tikai sievietei arvien nācās veikt tik lielu ceļa gabalu. Viņai pietrūka drosmes. Viņa nelietderīgi iztērēja daudz enerģijas, negūdama nekādu labumu. Beidzot sieviete saslima ar mugurkaula starpskriemeļu disku izslīdēšanu.

• Sievietei bija nepareizas partnerattiecības. Viņas partnerim bija cits garīgās attīstības līmenis, kā arī atšķirīgas intereses. Viņš smēķēja un gandrīz nemaz nerūpējās par veselīgu uzturu. Arī šai sievietei pietrūka drosmes pārtraukt šīs partnerattiecības, lai gan viņai jau bija radušās veselības un darba problēmas (t. s. brīdinājumi). Viņa nebija iedraudzējusies ne ar vienu sievieti, līdz ar to viņai pietrūka uzlādēšanās un ierosmes pievērsties kaut kam interesantam.

Ja partneru intereses ir krasi atšķirīgas, viņiem ir grūti realizēt savus mērķus, jo partneris «nepiedalās». Sievai turklāt ir tendence pielāgoties vīram.

Ārstēšanas metode mugurkaula problēmu un starpskriemeļu disku izslīdēšanas gadījumā.

Garīgi, jāattīsta īstais drosmes veids. Tādēļ katrā situācijā ir svarīgi padomāt: vai tas, kas man ir padomā, kā arī tas, ko esmu lūdzis, ir (vai nav) pareizii Nedrīkst paļauties uz nepārdomātiem argumentiem un ļaut tiem sevi maldināt, piemēram: «Ak, tas jau turpinās ilgu laiku», «Tikai šoreiz» utt.

Ļoti svarīgi ir pavadīt laiku ar īstajiem cilvēkiem. Attiecībām jābūt savstarpēji bagātinošām, bez pastāvīgiem kompromisiem. Draudzība ar sava dzimuma cilvēkiem ir svarīga tādēļ, ka viņi var sniegt vairāk izpratnes un atbalsta nekā partneris. Ja esat nodibinājuši nepareizus sakarus, vajag pietiekami daudz drosmes, lai tos pārtrauktu, kaut ari tie pastāv jau ilgāku laiku. Pastāvot nepareizām attiecībām starp cilvēkiem, notiek uzupurēšanās, kas parasti ir vienpusēja.

Par to, kā iespējams cīnīties pret stūrgalvību, lasiet nodaļā «Cilvēka dvēsele», kā arī pielikumā.

Fiziski: skriemeļos, cīpslās un saitēs nogulsnējas indes un atkritumvielas. Tādēļ tie periodiski jāatindē ar bērzu ungurķu-mētras sulu, kā arī ar C vitamīnu no dabīgajiem avotiem. Skābētu kāpostu sula stiprina saites un cīpslas, bet linsēklu novārījums padara tās elastīgākas.

Visu mugurkaula slimību, kā arī krustu sāpju gadījumā sevišķi ieteicamas ir dūņu peldes. Dūņu peldes ar daudzajām minerālvielām un mikroelementu piedevām, kuras tās satur, dod iespēju reģenerēties kauliem, cīpslām un saitēm. Tās rosina arī nieru darbību un attīra organismu.

Obligāti pasākumi - jālieto optimāls laktoveģetārs uzturs un jānostiprina imūnsistēma.

9. 16. ZOBI

Zobu emalja ir cilvēka organisma cietākā viela, kas aptver zobu kronīti. Zem tās atrodas dentīns, kas veido zoba kronīša un saknes galveno masu. Iekšpusē atrodas pulpa, kas satur nervus un asinsvadus. Zoba sakni iekļauj cements. Ar šķiedrām, kas piestiprinātas cementā un pie kauliem, zobs, kam piemīt zināms kustīgums, tiek noturēts savā stāvoklī. Zoba kakliņu apņem smaganas.

Kariess

Sakarā ar nepietiekamu mutes higiēnu un nepareizu uzturu zobos var rasties kariess. Zobu segumā apslēptās baktērijas pārvērš tām piegādātos ogļhidrātus par skābēm. Līdz ar to notiek emaljas demi-neralizācija. Neizārstēts kariess izplatās arvien dziļāk, līdz beidzot tas sasniedz pulpu. Process var izplatīties tālāk caur saknes kanālu saknes smailes virzinā, pie tam nervs atmirst. Zoba saknes smailes apvidū sākas zoba ligzdiņas iekaisums, kas, ja to neārstē, var izvērsties pat par parodontītu. Hroniskā forma parasti norisinās bez sāpēm, toties akūtā forma ir ļoti sāpīga. Zobs ir jutīgs pret mehāniskajiem kairinājumiem un tiek izjusts kā pagarināts. Strutu perēklis ir likvidējams, atverot zobu vai žokļa kaulu. Atkarībā no procesa apjoma un zoba anatomijas iespējama saknes ārstēšana vai arī tās rezekcija (operatīva iekaisušo audu izņemšana pie saknes gala). Tādā gadījumā zobu var saglabāt. Ja šie pasākumi nelīdz, zobu nākas izraut.

Parodontopātijas

Zobu apkārtējo audu saslimšanas, kuras norisinās reizē ar zobu ligzdas iekaisumu un/vai zudumu, sauc par parodontopātijām. Beziekaisuma formu dēvē par parodontozi, bet iekaisuma formu -par parodontītu. Iekaisums sākumā lokalizējas smaganās un smaganu kabatās, kas izveidojušās slimības gaitā.

Smaganas kļūst tumšsarkanas, uztūkst, viegli asiņo un ir ļoti jutīgas. Zoba aplikums ar laiku iekļūst smaganu kabatās arvien dziļāk, tā radot ideālu barotni neskaitāmām baktērijām, kuras

pastiprina iekaisumu. Slimībai progresējot, šis process sjararī kaulus. Kaulu audi noārdās, un ar laiku zobs kļūst vaļīgs, līdz beidzot tas izkrīt. Šī procesa cēloņi ir nepietiekama mutes dobuma higiēna, nepilnvērtīgs uzturs, zobu griešana (tos spiežot citu pret citu vai arī rīvējot), kā arī atsevišķu zobu pārslodze.

Zobu griešana

Patoloģiska parādība. Cilvēks ar cieši sakostiem zobiem izdara sāniskas košļāšanas kustības, radot raksturīgu čirkstošu skaņu.

Veselu zobu priekšnoteikums ir pareiza mutes dobuma higiēna. Mutes skalošana var būt papildu līdzeklis cieto barības atlieku aizskalošanai. Zobu sukai jābūt ar mazu galviņu un no dabīgajiem sariem, pie kam jāseko, lai starp lietošanas reizēm tā vienmēr izžūtu; zobu suka bieži jāmaina. Zobu pastai jāveicina mutes dabīgās floras saglabāšana un tai obligāti nevajadzētu saturēt fluoru. Lietojot laktoveģetāru uzturu, kurā daudz augļu, sakņu, graudu un riekstu, siera un skābpiena produktu, vajadzība pēc fluora tiek pilnīgi apmierināta no dabīgajiem avotiem.

Zobi sistemātiski jātīra no visām pusēm - no ārpuses (kožamās virsmas) un no iekšpuses. To darot, zobu suka tiek slīpi piespiesta daļēji zobiem, daļēji smaganām, izdarot vieglas apļveida kustības, pēc tam virzot suku uz augšu un uz leju. Svarīgākais ir nevis spiediens, bet gan precizitāte. Zobstarpas jātīra ar zobu diegu.

Lai atindētu un atsārņotu smaganas, ieteicams reizi nedēļā pirms gulētiešanas muti izskalot ar ūdeni, kam nedaudz pievienots Heilerde. Pa nakti smaganas «pievelk» mutē palikušo barības atlieku indes un atkritumvielas, tāpēc no rīta mute jāizskalo. Pēc brokastīm zobi atkal pamatīgi jāiztīra.

Ja sākas kariess, zobs pēc iespējas ātrāk jāaizplombē.

Pienācīgi kopjot zobus un lietojot pareizu uzturu, var radīt labus priekšnoteikumus, lai zobi un smaganas būtu veseli, taču arī te noteicošais ir garīgums.

Parodontozes saasināšanos var veicināt nelabvēlīgas dzīves situācijas - zobu smaganu slimības pastiprina nervu slodze, pārāk īss naktsmiers, kā arī privātās vai darba problēmas.

Stress var tikt «noārdīts», griežot vai cieši sakožot zobus (bruxismus). Šis process notiek neapzināti, bieži naktī, taču reizēm arī dienas laikā. Pazīstamie teicieni «Tas kož man kaulā», «Šī problēma mani grauž dienu un nakti», «Viņš no dusmām griež zobus» ļoti labi ilustrē faktu, ka zobus ietekmē dvēseles problēmas. Šāda veida košanas process var ļoti kaitēt sakodumam (pastiprināta zobu nolietošanās, smaganu samazināšanās, zobu kustēšanās).

Zobu griešana vai sakošana, piemēram, var tikt novērota cilvēkiem, kuri ir ļoti godkārīgi - «ar spēcīgu kampienu». Bieži vien laiks tiek izmantots nelietderīgi, dienā darāmais netiek plānots. Šis cilvēks īsā laika sprīdī vēlas padarīt pārāk daudz. Viņu pārņem stress, un viņš cenšas to uzvarēt ar zobu palīdzību.

Sākumā ir saskatāmi tikai slīpēti zobu audi, bet ar laiku zobi var tikt regulāri «uzasināti». Spēks, ar kādu tiek veikta šī darbība, daudzkārt pārspēj ēšanas laikā patērēto. Dažreiz zobu pārslodzes dēļ var rasties arī stipras sāpes. Atbrīvotā stāvokli zobi vispār nesaskaras.

Daudz ko var izskaidrot arī simboliski. Ja atkāpjas smaganas, tad atkāpjas arī vitalitāte; spēja izturēt līdz galam ir apdraudēta (drosmes problēma). Ja smaganas viegli asiņo, tad cilvēks ir jūtīgs un viegli ievainojams (nepietiekama spēja piedot).

Attiecībā uz zobiem noteicošā loma ir ceturtajai rakstura īpašībai. Vai mums ir pozitīva dzīves nostājai Svarīgi ir, ko mēs ņemam mutē (pārtika), bet ne mazāka nozīme ir tam, kas no mutes «nāk ārā» - tātad mūsu valodai.

• Vai runājat skaidrii Cik bieži apkārtējie jautā: «Kā, lū-dzui»

• Vai jums ir laba vārdu izvēlei

• Kāds ir balss skanējums, piemēram, raudulīgs vai prie-cīgsi

• Vai jūs cenšaties uzsvērt pozitīvo vai arī esat ļoti kritisksi Cik bieži jūs mēdzat pretstatīt pozitīvajam kaut ko negatīvui

Piemērs

Draudzenei patīk kleita, kuru jūs pašlaik valkājat: «Kāda tev šodien skaista kleita!» Otra cilvēka uzslavu un prieku var iznīcināt, ja uz to atbild: «Ak, tā jau ir veca...»

• Vai iejaucaties citu darīšanās, ja jums to nelūdzi Vai sniedzat par visu savus «komentārusi»

• Vai izplatāt nebūtisko un negatīvoi

• Vai saskatāt pozitīvo citos cilvēkosi

Runa veidojas no gaisa svārstībām. Ja daudz kritizējam, zobi tiek pastiprināti konfrontēti ar šīm negatīvajām svārstībām - tās var «izurbt» zobos «caurumus». Dabiski, ka no tā cieš smaganas.

]a cilvēkam ir negatīva nostāja, tendence kritizēt, negatīvais tiek pievilkts. Te uz svaru kausiem tiek likts atspoguļojuma likums: negatīvā apkārtne atspoguļo negatīvās domas un vārdus.

Ārstēšanas metode

Garīgi, šajā dzīvē it viss ir pozitīvs - dažkārt tikai vajag mazliet to pameklēt. Visam ir jēga. Jums jāpārslēdz savas «domu sliedes» uz pozitīvām pārmijām un jāmēģina visā saskatīt pozitīvo un to arī uzsvērt. Pavērojiet sevi visā dienas garumā! Vai jūs sakāt tikai pozitīvo vai runājat arī par nega-tīvoi Pasaulē ir tik daudz skaista un priecīga - bet kāpēc mūs pievelk negatīvais^ Pareizi izprasti un pārdomāti ikdienas notikumi ir saistoši un bagāti ar izskaidrojumiem. Ja esat vaļsirdīgs, jūs varat ļoti daudz mācīties un attīstīt savu personību pozitīvā virzienā.

Fiziski: ievērojiet pareizu mutes dobuma higiēnu. Pēc naktsmiera mute pamatīgi jāizskalo, atbrīvojoties no naktī izdalītajām atkritumvielām. Zobi obligāti jātīra divreiz dienā -no rīta pēc brokastīm un vakarā pirms gulētiešanas. Ļoti ieteicams izskalot muti ar Heilerde. Būtiska nozīme ir veselīgam uzturam. Labs laktoveģetārs uzturs no augļiem, dārzeņiem un graudiem dabiski ir izšķirošs arī zobu veselībai. No baltā cukura noteikti vajadzētu atteikties, jo tas kaitē zobiem. Bez tam, lietojot balto cukuru, rodas kalcija zudumi, līdz ar to zobu substance tiek novājināta.

Bojāti zobi pēc iespējas ātri jāsalabo.

Pēc zobu salabošanas ieteicama vairākas nedēļas ilga atin-dēšanās ar bērzu sulu (vai zaļo augu sulu). Noderēs ari palielinātas C vitamīna devas; tādā gadījumā C vitamīnu uzņem ar citroniem, upenēm, smiltsērkšķa ogām un mežrozīšu augļu tēju.

9. 17. NERVU SISTĒMA

Nervu sistēma kopā ar smadzenēm, kas darbojas kā sakaru un vadības centrāle, veic uzdevumu un funkcijas - saskaņot citu ar citu visas cilvēka ķermeņa daļas. Lai veiktu šo koordinācijas uzdevumu, pastāv noteikti specializēti uztveres aparā-ti - receptori. Tie uztver kairinājumus un pārveido nervu signālus. Pievadošās (aferentās) nervu šķiedras novada tos tālāk. Centrālās signālu uzkrāšanas vietas ir galvas un muguras smadzenes, kur signāli tiek apstrādāti. Pavēles no šīm sakaru centrālēm caur kustību (eferentajām) nervu šķiedrām nonāk izpildorgānos, piemēram, muskuļos; kur tās izraisa atbilstošas reakcijas.

Veģetatīvā nervu sistēma veic organisma patvaļīgās funkcijas. Kustību jeb motoriskā sistēma vada muskuļu darbību, bet jušanas nervu sistēma uztver maņu orgānu signālus, pārveido un novada tos tālāk. Veģetatīvā nervu sistēma nav pakļauta apziņai un pārsvarā regulē dzīvības funkcijas (piemēram, gremošana, vielmaiņa u. c.) un atsevišķu orgānu sadarbību. Simpātiskā un parasimpātiskā nervu sistēma kā divi pretspēlētāji saskaņo organisma reakciju secību.

Nervu sistēmas un smadzeņu traucējumus izraisa negatīvās izjūtas, ko rada mūsu trūkumi.

Pesimistisks dzīves skatījums iedarbojas kaitīgi, jo negatīvās domas rada ļoti lielu slodzi smadzenēm. Tas bieži notiek no rītiem, ja neiztur t.s. pozitīvā/negatīvā pārbaudījumus. Šie pārbaudījumi vispirms ir notikumi, kuri uzreiz nešķiet pozitīvi. Piemēram, jums salūst kāda lieta vai arī jūs dusmojaties par laika apstākļiem, vai nododaties rūpju pilnām pārdomām. Pārbaudījumu būtība ir tāda, ka jūs vai nu ļaujat tiem sevi apgrūtināt un nokļūstat negatīvā apburtajā lokā, vai arī jūs saprotat, ka tie ir tikai pārbaudījumi. Tādā gadījumā jums jāmēģina nepieļaut, ka šīs negatīvās domu ierosmes jūs izsit no līdzsvara.

Nervu sistēmai īpaši traucējošas ir bailes, kuras uznāk, ja nepietiek drosmes. Nereti no tām veidojas baiļu neirozes. Cita negatīvo jūtu grupa ir vainas apziņa, kas rodas, ja nespējat pats sev piedot. Pašpārmetumi ir pārmērīga slodze nervu sistēmai.

Kā sākotnēji brīdinājuma signāli parādās miega traucējumi. Jau asāks brīdinājums ir depresija. To var izraisīt drosmes trūkums, vainas apziņa vai laika izšķērdēšana (te domāts jebkurš laika izšķērdēšanas veids).

īpaši kaitīga ir smēķēšana, grādīgo dzērienu un kafijas lietošana, jo tādējādi ilgstoši tiek traucēta smadzeņu un nervu sistēmas darbība, kā arī medikamentu lietošana un injekcijas, kas kaitē smadzenēm un nervu sistēmai.

Iepriekš minētie traucējumi noved pie tā, ka smadzenēs veidojas negatīvās svārstības. Tās tiek novadītas tālāk uz pārējām nervu sistēmas daļām un līdz ar to uz pārējiem ķermeņa reģioniem, tā ka rodas arī fiziskie simptomi. Tas, kurās ķermeņa daļās šie simptomi parādās, noteikti ir atkarīgs no konkrētiem dvēseles trūkumiem. Mūsu garīgā izturēšanās ietekmē nervu sistēmu un līdz ar to visas dzīvības norises. Ja mēs izdarām kādu kļūdu, tā izraisa noteiktu organisma funkcijas traucējumu. Pēc nervu sistēmas stāvokļa mēs varam noteikt savu veselības stāvokļa pakāpi.

Nervu sāpes (neiralģija)

Neiralģijas ir lēkmjveidā uznākošas sāpes, kuras lokalizējas kāda nerva izplatības apgabalā.

Neiralģija rodas tādēļ, ka smadzenes ir pārāk piesātinātas ar lieku, nepatiesu un negatīvu informāciju. Cilvēks par daudz koncentrējas uz negatīvo. Tātad viņam trūkst pozitīva dzīves skatījuma.

Trijzaru nerva neiralģija

Šīs nervu sāpes uznāk ļoti bieži. Te ir runa par sejas neiralģiju, kura iziet no trijzaru smadzeņu nervu zariem. Nerva izplatības apvidū (parasti vienpusīgi) zibens ātrumā traucas stipras sāpes, tās turpinās pāris sekunžu un vairākkārt atkārtojas. Ar laiku var iestāties ilgstošas smeldzošas sāpes.

Visas nervu sāpes sejā vai zobu apvidū (trijzaru nervs) rodas no tendences par kaut ko raizēties, raudzīties uz dzīvi negatīvi vai arī nodoties negatīvai kritikai. Cilvēkos tiek saskatīts pārāk maz pozitīvā, tiek runāts tikai par viņu vājībām. Turklāt pilnīgi netiek ņemts vērā, ka uz svaru kausiem tiek likts «atspoguļojuma likums» - kas mani citos traucē, parāda manis paša vājības. Tā tiek dota iespēja saskatīt pašam sevi un atrast sākumpunktu savai turpmākajai attīstībai.

Ārstēšanas metode: sk. «Išiass»\

Išiass

Otra izplatītākā neiralģija ir išiass. Išiasa sāpes velkas līdz ar sēžas nervu no sēžas apvidus caur kāju aizmugurējo daļu līdz pēdas apvidum. Vairumā gadījumu jau notikusi starpskriemeļu disku izslīdēšana. Ļoti stipras sāpes var rasties, ceļot smagumu vai izdarot krasas kustības («raganas šāviens»). Šīs sāpes var rasties pēkšņi vai arī pēc kāda laika. Kustoties sāpes pastiprinās.

Te ir darīšana ar diviem trūkumiem. Viens no tiem ir drosmes trūkums, par kuru jau stāstīts sakarā ar mugurkaula problēmām. Tādā gadījumā pietrūkst drosmes pieņemt izšķirošus lēmumus vai arī atbrīvoties no kaut kā tāda, ar ko nevajadzētu nodarboties.

Pārējās dvēseles vājības, kas parasti pievienojas jau minētajām, ir negatīva kritika vai negatīvs dzīves skatījums. Ar šo garīgo kļūdu cilvēks sagādā sāpes citiem vai arī sev, kas atspoguļojas šajā sāpīgajā slimībā. Papildu kustību ierobežojumi signalizē, ka ar pašreizējo nostāju nav iespējams tikt tālāk un vajag attīstīt drosmi, lai sāktu pārveidojumus.

Ārstēšanas metode

Garīgi, jāmēģina saskatīt dzīvē arvien vairāk pozitīvā. Visam negatīvajam, ar ko iznāk sastapties, ir kāda jēga, un tas sniedz mums norādījumus. Kritika nedod nekādu labumu. Jācenšas izprast simboliku un mācīties no negatīvā. Kurai vājībai tiek pievērsta mana uzmanībai Kāda palīdzība man tiek sniegta, lai es varētu attīstīties tālāki

Vajadzētu attīstīt arī drosmi. Pieņemt izaicinājumu un vienreiz kaut ko uzdrošināties - tas ir būtisks attīstības priekšnoteikums. Ar prieku jāpieņem lēmums un drosmīgi jādodas pretī pārveidojumiem!

Galvassāpes. Migrēna

Sevišķi bieži nākas novērot galvassāpes, resp., migrēnu. Parastās galvassāpes vairumā gadījumu nav lokāli norobežotas. Bieži sāpes sevišķi stipri jūtamas pierē, deniņos vai galvvidū un pastiprinās, strauji noliecoties. Tās sākas citādi nekā migrēna - pamazām, tad sasniedz kulmināciju un pēc tam dienas laikā atkal samazinās. Pretstatā migrēnai nav novērotas blakusparādības, piemēram, vemšana vai redzes traucējumi. Galvassāpes var sākties arī kā citu slimību blakussimptoms.

Migrēna ir lēkmjveida galvassāpes, kuras uznāk atkārtoti un parasti vienpusēji. Migrēnu bieži pavada vemšana, nelabums un redzes traucējumi. Sāpes bieži ir pulsējošas, dziļas vai urbjošas, un ārējie kairinātāji (gaisma vai troksnis) tās pastiprina.

Galvassāpju vai migrēnas gadījumā vispirms jārunā par stūrgalvības kompleksu. Jo cilvēks ir stūrgalvīgāks, jo smagākas migrēnas lēkmes viņu piemeklē vai arī tās ir biežākas un sāpīgākas. Minētajam kompleksam pieder šādas vājības: uzpūtība, negatīvā kritika, neiecietība, vēlēšanās vienmēr būt gudrākam un visu zināt labāk, greizsirdība, kā arī nepareiza līdzjūtība un pārprasta pienākuma apziņa.

Ja kādam ir tendence visu zināt labāk, viņš centīsies vienmēr pierādīt savu taisnību un uzvarēt. Viņš iedarbosies uz citiem cilvēkiem kā «nervu zāģis». Bieži vien kļūst aktuāla neiecietība, un «spēlē iesaistās» tieksme kritizēt.

Ja cilvēks ir pārāk norūpējies, viņš nogurdina smadzenes ar negatīvām un nevajadzīgām domām. Neatliek vairs pietiekami daudz laika būtiskajam, piemēram, koncentrēties darbam.

Nozīme ir arī pilnvērtīgam uzturam - ja smadzenes netiek pietiekami apgādātas ar visu vajadzīgo, tad šī nepietiekamība izpaužas kā sāpes.

Bieži var novērot negodīgumu pašam pret sevi. Meklējot problēmas cēloni, tiek ņemti vērā «priekšplānā» redzamie ārējie apstākļi. Uzmanība tiek pievērsta t. s. «grēkāža sindromam». Cilvēks ir pārliecināts, ka galvassāpju vaininieki ir, piemēram, krasa laika apstākļu maiņa vai matu žāvējamais fēns.

Galvassāpes var izraisīt arī ilgstoša sevis «turēšana zem spiediena» un vēlēšanās vienā dienā paveikt pārāk daudz. Šajā gadījumā svarīgs ir labi pārdomāts laika iedalījums, kurā ņemtas vērā atpūtas pauzes. Daliet savus pienākumus ar citiem un atzīstiet, ka jums nav katrā ziņā viss jāpaveic pašam. Šajā gadījumā būtiska nozīme ir prasmei atbrīvoties un «izslēgties». Smadzenes nedrīkst vienmēr apgrūtināt ar ilgstošām slodzēm.

Ārstēšanas metode

Garīgi-, pārdomājiet, kas notika dienu pirms migrēnas lēkmes vai galvassāpēm un kā jūs izturējāties. Varbūt jūs dusmojāties vai atkal paturējāt pēdējo vārdu«?- Varbūt jūs pārāk daudz nodarbojāties ar nebūtisko un negatīvo«?- Vai arī nodevāties «grēkāža sindromam», jo ticējāt, ka sāpes izraisījis kāds cilvēks vai ārējie apstākļi«?-

Svarīgi noskaidrot, kādos gadījumos jūs esat stūrgalvīgs. Pēc tam var mēģināt attiecīgajos jautājumos izturēties brīvāk un iecietīgāk. Koncentrēšanās uz pašreizējo darbību palīdzēs atbrīvoties no rūpēm.

Sk. arī nodaļu «Cilvēka dvēsele» un pielikumu.

Fiziski: jāpanāk smadzeņu funkcijas uzlabošanās - ar pareizu uzturu, attīrīšanos un imūnsistēmas nostiprināšanu.

Konsekventi īstenojot visus pasākumus, vispirms jau strādājot garīgi, ir iespējams pieveikt arī neatlaidīgās un hroniskās migrēnas lēkmes.

Izkaisītā skleroze

Izkaisītajai sklerozei ir raksturīgi lēkmjveida nervu darbības traucējumi. Tiek bojāti nervu audi, tādēļ rodas nervu impulsu vadīšanas traucējumi, kuri vispirms ir spējīgi radīt atrofiju. Vēlāk nervu aizsargaudi sāk nedabiski ātri augt (proliferēt), un rodas neregulāri, stipri norobežoti pelēki perēkļi ar cietu konsistenci (skleroze), kas neregulāri sadalīti pa galvas un mugurkaula smadzenēm.

Sākumā ir jūtami redzes traucējumi dubultattēlu vai attēla trīcēšanas veidā, un redzes asums samazinās. Bieži rodas kustību traucējumi un reiboņi. Turpmākajā slimības gaitā iestājas krampjveida locekļu paralīze un parādās sajūtu traucējumi. Slimnieka gaita ir streipuļojoša un nedroša. Bieži tiek traucēta arī urīnpūšļa darbība.

Šajā jomā dr. Millere-Kainca izdarījusi īpaši intensīvus pētījumus un konstatējusi, ka izkaisītā skleroze noteikti ir viena no grūtāk ārstējamām slimībām. Taču arī šī slimība -tas viņai zināms no pieredzes - ir ārstējama. Kāda slimniece pēc ārstēšanās, kura ilga gandrīz gadu, bija pilnīgi vesela un atvēra pat savu veikalu.

Šīs slimības problēma jāmeklē ļoti dziļi, un to parasti veido vairāki trūkumi kopā, ar kuriem nākas strādāt. Vispirms tie ir trūkumi, kuri savstarpēji rezonē. Galvenais cēlonis ir uzpūtība, vēlēšanās atrasties pasaules centrā. Slimības smaguma pakāpe tomēr nenorāda, ka šie slimnieki būtu garīgi neattīstīti vai arī viņu raksturs būtu pavisam slikts. Viņiem vienīgi piemīt šie nozīmīgie trūkumi, un slimība ir ilgstošs pamudinājums no tiem atbrīvoties.

Izkaisītās sklerozes slimnieki dara visu, lai tiktu godāti, atzīti, slavēti un apbrīnoti. Viņiem patīk citu acīs izskatīties svarīgiem un krietniem. Paši slimnieki savu vājību bieži vien neapzinās. Viņi domā, ka rīkojas pareizi, bet motivācija, kas slēpjas zem šīs vēlmes, ir absolūti nepareiza.

Daudzkārt slimnieki ir visai sajūsmināti par to, ka tiek lutināti un apkalpoti. No sākotnējām spazmatiskajām paralī-zēm iespējams precīzi noteikt, ka viņi vairs nevar būt noteicēji pār savu ķermeni. Āriene savukārt atspoguļo, cik nevarīgi un atkarīgi no pārējiem ir šie cilvēki, taču viņi arī vēlas tādi būt. Ir patiesi interesanti novērot, ka daudzi izkaisītās sklerozes slimnieki, kad viņi jau sēž riteņkrēslos, neapzināti jūtas apmierināti ar savu stāvokli, jo tagad viņus vajag apkalpot un lutināt. Viņi, saprotams, šo faktu neatzīst.

Galvenā problēma ir tāda, ka viņi arvien no jauna dod sev vaļu, un pēc tam, dabiski, seko kritiens atpakaļ. Dr. Mille-rei-Kaincai bija paciente, kura pirmos sešus mēnešus neticami labi piedalījās savā ārstēšanā. Viņa pat bija jau izkāpusi no riteņkrēsla un, turēdamās pie draudzenes rokas, atnākusi uz pieņemšanu. Pēc tam atkal sekoja kritiens atpakaļ, jo slimniece sāka nodarboties ar nevajadzīgām lietām. Viņa gribēja šķirties no vīra. Taču tā bija nepareiza rīcība nepiemērotā laikā. Arī te izpaudās sava veida uzpūtība. Viņa gribēja parādīt pārējiem, cik neatkarīga un patstāvīga tagad spēj būt. Taču slimniecei vajadzēja strādāt tālāk, lai atveseļotos, un netērēt dārgo enerģiju tādām lietām, kuras šajā brīdī nebija būtiskas.

Izkaisītās sklerozes slimniekiem vienmēr piemīt tendence «atdusēties uz personiskajiem lauriem», tiklīdz viņu veselības stāvoklis kaut nedaudz uzlabojas. Tas izraisa atpakaļkritienu. Lai galīgi atbrīvotos no savas slimības, vajag ārkārtīgi daudz laika un pacietības, turklāt daudzi piedzīvo neveiksmi.

Šajā grāmatā ir pielikums ar 70 uzpūtības piemēriem - tie noderēs arī izkaisītās sklerozes un visu vēža slimību slimniekiem.

Piemēri

• Slimniece gadiem ilgi ļāva vīram sevi lutināt. Kā mazs bērns viņa tam atļāva darīt visu iespējamo. Viņa gribēja vienmēr būt glītākā un pievilcīgākā, lai pievērstu sev uzmanību. Viņa vēlējās tikt vienmēr slavēta un izpelnīties atzinību.

Kāda cita slimniece bija galēji pazemīga pret savu vīru, gribēdama panākt, lai vīrs to pēc iespējas vairāk slavētu, atzītu un mīlētu. Viņa nedarīja neko bez vīra ziņas. Reizēm sieva pat pirka tērpus, kuri patika vīram, bet viņai pašai - nu nemaz.

Divi jauni vīrieši nevarēja šķirties no vecākiem. Kaut gan abi bija jau ap 30 gadu veci, viņi ļāva vecākiem sevi vadīt un, saprotams, arī lutināt. Viņi tika apkalpoti kā mazi bērni un tādēļ palika nepatstāvīgi un nenobrieduši. Ja mūs vada citi un mēs neesam paši noteicēji par savu dzīvi, mēs nevaram attīstīties.

Saprotams, abos gadījumos nācās novērot interesantu un atšķirīgu turpmāko notikumu attīstību.

Proti, viens vīrietis beidzot izlēma šķirties no vecākiem, taču nesasniedza iekšējo atbrīvošanos. Viņš vairākas reizes dienā zvanīja savai mātei un rīkojās pēc viņas ieteikumiem. Pēc kāda laika viņš - pretēji dr. Mille-res-Kaincas ieteikumiem - izlēma atkal pārvākties uz vecāku māju. Tam sekoja jauns trieciens, un viņš «piezemējās» riteņkrēslā.

Turpretī otrs slimnieks cītīgi strādāja ar sevi, lietoja veselīgu uzturu un ievēroja padomus. Viņš aizgāja no vecāku mājām, aizbrauca dzīvot pat uz citu pilsētu. Turklāt pārvākšanās bija savienota ar studiju vietas maiņu. Viņš apmeklēja savus vecākus arvien retāk un tagad dzīvo patstāvīgu dzīvi. Viņš pats gatavoja sev ēdienu un ļoti konsekventi pievērsās peldēm un organisma atindēšanas un attīrīšanas pasākumiem. Viņam klājās arvien labāk, slimība bija atkāpusies.

Izkaisītā skleroze patiesi ir smaga slimība, un tikai reizēm ir izdevies slimniekus no tās izārstēt. Taču tas ir iespējams, jo pastāv brīvā griba. Taču šīs slimības gadījumā iespējams palīdzēt tikai tiem, kuri palīdz paši sev. Katra cilvēka spēkos ir mobilizēt savas spējas un izveseļoties. Te ārkārtīgi liela un izšķiroša nozīme ir iekšējai gribai un vispirms jau spējai izturēt līdz galam. Proti, atšķirībā no vēža slimības, izkaisītās sklerozes gadījumā nav vērojamas nāves bailes, tā ka slimniekam nav tik spēcīgas motivācijas atkal kļūt veselam.

Ārstēšanas metode

Garīgi, šoreiz pats svarīgākais ir garīgais darbs. Slimniekam jāizprot sava slimība un uzcītīgi jāstrādā ar sevi līdz pozitīva rezultāta sasniegšanai. Slimniekam jāzina, kur meklējami viņa uzpūtības cēloņi un kādi ir viņa rīcības iekšējie motīvi. Slimnieka vienīgais uzdevums - koncentrēties uz savu veselību; viņš nedrīkst ļaut sevi novirzīt uz nevajadzīgo un nepareizo. Sākoties atveseļošanās procesam, viņš nedrīkst atkal atgriezties «vecajā» ritmā un ļauties vecajiem ieradumiem, jo tad viņš piedzīvos strauju kritienu atpakaļ. Šajā gadījumā sevišķi lielā mērā jāievēro pašdisciplīna un nelokāmība.

Ārstēšana prasa ilgāku laiku, tai jānotiek tāda terapeita vadībā, kas izprot dabas likumus. Regulāras konsultācijas ir obligātas.

Fiziski: izkaisītās sklerozes gadījumā absolūti nepieciešams lietot optimālu uzturu, jo smadzeņu un nervu sistēmas slodze tik smagas slimības gadījumā ir pārmērīgi liela. Te nav pieļaujami nekādi izņēmumi. Tas ir brīnišķīgs pašdisciplīnas vingrinājums.

Nepieciešama arī imūnsistēmas nostiprināšana. Pastāvīgi jā-atindē un jāattīra organisms. Smadzeņu atsārņošana veicama, lietojot bērzu sulu un āmuļu sulu (kurss - divreiz gadā). Amulu kūri var uzsākt pēc tam, kad organisms jau ilgāku laiku ir atindēts ar bērzu sulu un veikta arī imūnsistēmas nostiprināšana, ievērojot brokastu plānu. Pretējā gadījumā atsārņo-šanās process kļūtu pārāk intensīvs un āmuļa sula izšķīdinātu par daudz rupjo atkritumvielu, kuru izvadīšana no organisma būtu apgrūtinoša.

Organisma atindēšanai un atsārņošanai kalpo arī dūņu peldes. Ja cilvēks slimo ar izkaisīto sklerozi, organismā rodas nepietiekamības pazīmes. Trūkst cēlmetāla zelta, kurš vajadzīgs mūsu mugurkaulam kā mikroelements. Zeltu satur sarkanās bietes. Tāpēc slimniekiem vajag regulāri lietot sarkano biešu sulu, sarkano biešu saknes un sarkano biešu pulveri (ar nelielu citrona piedevu), kas izšķīdināts ūdenī. Zeltu satur arī turnepši. Tos var lietot kā dārzeņus vai arī spiest sulu.

9. 18. SMADZENES

Smadzenes atrodas no kauliem veidotā galvaskausa dobumā un ir centrālās nervu sistēmas daļa. Izšķir lielās (galvas) smadzenes, iegarenās smadzenes un smadzenītes. Galvas smadzenes ietver trīs apvalki - cietais, tīklainais un mīkstais smadzeņu apvalks. Telpu starp cieto un tīklaino smadzeņu apvalku aizpilda smadzeņu šķidrums.

Epilepsija

Epilepsija ir lēkmjveida slimība, kurai raksturīgi apziņas traucējumi un nenormālas kustību norises. Lēkme sākas zibenīgi, slimnieks bez samaņas nokrīt zemē un tādējādi bieži savainojas. Visu ķermeņa muskulatūru sarauj krampji.

Epilepsija ir ļoti komplicēta slimība. Daudzos gadījumos tā ir «paredzēta» nevis pašam slimniekam, bet gan piederīgajiem. To mēs varam ilustrēt ar šādu gadījumu.

Piemērs

Aptuveni 40 gadu vecam vīrietim jau kopš desmit gadu vecuma bija epilepsijas lēkmes. Viņa ģimenes situācija bija neparasta. Viņš bija vienīgais bērns un dzīvoja kopā ar savu māti un viņas māsu. Tēvs bija miris, kad viņš vēl bija mazs, un tādēļ viņam trūka vīrišķīga parauga. Toties zēnam bija divas pārlieku norūpējušās mātes. Kā noskaidrojās, slimniekam lēkmes uznāca tikai tad, ja viņa tuvumā bija abas sievietes, kurām notiekošais, saprotams, lika pārdzīvot vēl vairāk baiļu. Sievietes nesaprata, ka slimības lēkmes «grib» viņām kaut ko signalizēt. Viņām vairs nevajadzēja rūpēties par jauno vīrieti, bet gan dāvāt viņam neatkarību, ļaujot kļūt pieaugušam un viņam uzticoties. Slimnieks galu galā jau bija 40 gadu vecs un nevarēja attīstīt savu personību, lai gan labprāt būtu to darījis.

Bija ļoti grūti saprotamā veidā izskaidrot abām sievietēm, ka vīrieša lēkmju cēlonis ir viņu izturēšanās. Šajā gadījumā slimība bija domāta kā «skola» mātei un tantei. Viņas bija audzinājušas jauno vīrieti ar mīlestību un rūpēm, taču viņš

bija pieaudzis un varēja patstāvīgi un neatkarīgi iet savu ceļu. Viņam vajadzēja brīvi attīstīties un atbildēt pašam par sevi.

Tas ir pats smagākais vecākiem - šajā gadījumā mātei un tantei - pēc pilngadības sasniegšanas dot saviem bērniem brīvību un dāvāt viņiem uzticību, pierādīt, ka viņi spēj pietiekami labi veidot savu dzīvi arī vieni paši. Tikai šādā veidā bērni varēs attīstīties par patstāvīgām personībām un īstenot savu dzīves uzdevumu.

Cits piemērs

Slimniece dzīvoja viena un 30 stundas nedēļā strādāja. Viņas lēkmes uznāca pārsteidzošā veidā. Tā kā sieviete tajā brīdī zaudēja samaņu, viņa nevarēja nevienu lēkmi atcerēties. Reizēm gadījās, ka viņa pakrita un sevi sakropļoja. Interesanti, ka kritiens nekad nenotika mājās, kad sieviete bija viena. Lēkme vienmēr gadījās tikai tad, ja tuvumā atradās cilvēki, kas varēja viņai palīdzēt. No tā var secināt, ka dabas likumi paredzējuši lēkmes nevis kā sodu, bet gan kā palīdzību.

Šai jaunajai sievietei patiesi bija laba dvēsele. Taču viņas problēma bija tā, ka viņa pastāvīgi pārpūlējās. Viņa bija ļoti trausla, un daba viņai bija piešķīrusi vāju nervu sistēmu. Tomēr viņai nācās visus spēkus ziedot saimniecībai. Taču sievietei bija ļoti grūti to pieņemt. Kad sievietei veicās labi, viņai bija sajūta, ka spēj kalnus gāzt. Viņa pārtērēja savus spēkus, piemēram, veica ļoti garus ceļojumus kalnos vai sasprindzinātus braucienus ar velosipēdu. Braukt ar velosipēdu viņa vairs nedrīkstēja, jo apdraudētu sevi un pārējos. Dabiski, ka tas pats attiecās uz autobraucieniem.

Parasti sievietei bija grūti noteikt attālumu, un tādēļ viņa pārpūlējās. Cēlonis varēja būt arī pārāk daudzie ārpus mājām

pavadītie vakari, piemēram, teātra apmeklējumi un cits citam sekojošie priekšlasījumi, vai arī nogurdinošie semināri.

Šai slimniecei bija ļoti grūti apzināties, ka viņa pārpūlas, kas savukārt bija ārkārtīgas stūrgalvības sekas. Izprast patiesos apstākļus un pakļauties dabas likumiem - tas nozīmē vingrināties pazemībā. Pazemība ir stūrgalvības pretstats.

Slimniece labi izskatījās, bija inteliģenta, un viņai nebija nekādu fizisko defektu. Tātad viņai bija iespējams veidot skaistu dzīvi. Viņas galvenais uzdevums bija taupīgi izmantot savus spēkus. Sievietei vajadzēja saprast, ka nedaudzie darbi, kurus viņa labprāt darīja, tai jāveic atbilstoši savām iespējām. Viņai vajadzēja attīstīt savu jutīgumu (sensibilitāti), lai saprastu, ko viņa patiesi dara labi un kas tiek darīts par daudz. Viņai vajadzēja attīstīt talantu - saglabāt veselu un nepārpūlēt savu ķermeni. Vai viņa bija spējīga iemācīties arvien vairāk atteikties no savas personiskās gribas un pakļauties dabas likumiem«?-

Ja kāds cieš no epilepsijas, dažkārt viņa raksturā var novērot negatīvu attieksmi pret dzīvi. Arvien vērojamas negatīvas pazīmes, kas liecina, ka šis cilvēks negrib visā redzēt un meklēt pozitīvo. Negatīvais noskaņojums var būt saistīts ar nepietiekamu pašpaļāvību.

Pie ārsta ierodas arī tādi slimnieki, kuriem uzstādīta nepareiza diagnoze - epilepsija. Tas var būt ir noticis sakarā ar kritienu, kas radījis smadzeņu satricinājumu. Mērot galvas smadzeņu biostrāvu elektrisko potenciālu ar elektroencefalo-grāfu, redzama līdzīga aina, kura tomēr nav identiska ar hronisku epilepsiju.

Vissliktākā ir epilepsijas ārstēšana ar stipriem medikamentiem. Ar tiem smadzenes tiek saindētas un piesārņotas.

Un tā slimnieks nespēj izkļūt no savas slimības žņaugiem. Tas sasniedzams tieši ar pretēju rīcību - proti, intensīvi atindē-jot un attīrot smadzenes un nervu sistēmu, kā arī veicot to atjaunošanu un reģenerāciju.

Svarīgi uzsvērt, ka epilepsija nav gara slimība. Slimniekiem raksturīga normāla inteliģence, kas dažkārt sniedzas pāri vidusmēram. Nav arī vērojamas kaut kādas vājprāta pazīmes.

Ārstēšanas metode

Garīgi, jānoskaidro slimnieka dzīves apstākļi. Vai slimniekam ir piederīgie, kuri par viņu rūpējas, un vai viņiem vajadzīgi padomii Vai arī slimniekam vajadzētu vairāk rūpēties pašam par sevii Slimniekam brīvi jāattīstās un pastiprināti jārūpējas par savu veselību.

Svarīgi, lai slimnieks regulāri dotos laikus gulēt un ievērotu regulāru dzīves ritmu. Pēc iespējas jāizvairās no uztraukumiem un nemiera. Arī ceļojumi ar lidmašīnu nav ieteicami, jo tie salīdzinājumā ar citiem ceļojumu veidiem ir sasprindzinoši un rada lielu slodzi nervu sistēmai. Labāk braukt ar vilcienu vai kuģi.

Ja izvēlaties pareizo izturēšanās veidu, tad lēkmes - kā palīdzība - vairs nav vajadzīgas un tās neatkārtojas.

Fiziski: smadzenes un nervu sistēma jāapgādā sevišķi labi ar barības vielām. Ļoti svarīgi nostiprināt imūnsistēmu ar brokastu plānu. Atindēšana un attīrīšana vislabāk veicama ar bērzu sulas un āmuļu sulas kūri (sk. nodaļu «Smadzenes -orgāns, kurš vieno dvēseli un ķermeni»). īpaši nepieciešamas regulāras dūņu peldes, speciālās attīrīšanas peldes ar etiķi un Heilerde peldes, kas veicina atindēšanos.

Lai tuvinātu atveseļošanos, ieteicami arī nervus stiprinoši līdzekļi - šķidrais alus raugs, asinszāļu sula un ārstniecības baldriāna sula.

Smadzeņu apvalku iekaisums (meningīts)

Galvas smadzeņu apvalki kopā ar muguras smadzeņu apvalkiem veido centrālās nervu sistēmas saistaudu apvalku. Tie kalpo elastīgam galvas un muguras smadzeņu novietojumam galvaskausā, resp., mugurkaula kanālā.

Visbiežākā smadzeņu apvalku slimība ir smadzeņu apvalku iekaisums, kas rodas, inficējoties ar baktērijām un vīrusiem. Slimības gaita ir ļoti smaga, ja organisma pretošanās spējas samazina blakus-slimības, kas grauj imunitāti, vai arī iestājas sirmgalvja vecums.

Simptomi: galvassāpes, paaugstināta temperatūra, vemšana, apziņas traucējumi, pastiprināta jutība pret pieskārienu, pret skaņas un gaismas signāliem.

Katrai infekcijai ir dvēseliski cēloņi, tāpēc jebkuram cilvēkam nav neizbēgami jāsaslimst ar smadzeņu plēves iekaisumu vai citu infekcijas slimību.

Galvenais cēlonis ir organisma samazinātas aizsargspējas. Tās iet mazumā sakarā ar zināmām garīgām kļūdām. Imūnsis-tēma ir novājināta, tādēļ arī var sākties infekcija. Slimības izraisītāji var gūt virsroku. Tie spēj pārņemt visu ķermeni, jo organismā nav pietiekami daudz pozitīvo baktēriju, resp., mikroorganismu. Tātad ir svarīgi regulāri reģenerēt imūn-sistēmu.

Kādi dvēseles trūkumi izraisa smadzeņu apvalku iekai-sumui Atcerēsimies slimības pirmās pazīmes. Pirmie simptomi, kas rodas, ir galvassāpes, paaugstināta temperatūra, vemšana, spranda stīvums, sevišķa jutība pret taustes, skaņu un gaismas signāliem. Dvēseliskie cēloņi ir līdzīgi tiem, kas izraisa galvassāpes. Cilvēks gatavs «lauzties ar galvu cauri sienai» - tātad viņš ir zināmā veidā stūrgalvīgs, tāpēc sāp galva. Viņš domā, ka šāda izturēšanās ir vienīgā iespēja atrisināt viņa problēmas. Toties dabas likumi šādu nostāju uzskata par personības attīstības izkropļojumu un cenšas ar šo slimību norādīt uz labāka risinājuma iespēju. Spranda stīvums ir nepietiekamas elastības simptoms. Vārda tiešā nozīmē cilvēks kaut kādā ziņā ir sastindzis. Jānoskaidro, par ko liecina šis slimības simptoms, jo elastības trūkums var skart jebkuru dzīves nozari. Bieži vien šim simptomam pievienojas ari negatīva domāšana vai prātošana. Cilvēks sevi nomoka ar rūpēm, viņam pietrūkst pozitīvas attieksmes pret dzīvi.

Ārstēšanas metode

Garīgi: saslimstot ar meningītu, jau pašā sākumā jāveic fiziski pasākumi, lai likvidētu iekaisumu. Pēc tam var sākt noskaidrot dvēseles trūkumus. Kopā ar slimnieku jānoskaidro, kurā dzīves jomā viņam vajadzētu būt elastīgākam - tie varētu būt darba jautājumi; iespējams, ka slimnieks nav izvēlējies pareizo profesiju, vai arī viņu nomāc citas problēmas. Varbūt cēlonis meklējams privātajā dzīvē. Iespējams, ka viņam ir nepareizs vaļasprieks, viņš ir iesaistījies kādā sektā vai iestrēdzis nepareizās partnerattiecībās. Lokanība un pārveidojumi pozitīvā un pareizā virzienā nesīs lielu labumu nākotnē un pasargās no daudzām grūtībām.

Fiziski: meningīts ir sevišķi bīstams, ja tas tiek nepareizi ārstēts, jo tiek bojātas galvas smadzenes. Terapeita uzraudzībā jālieto daudz dabas produktu. Sevišķi sevi attaisno lielas Ba-cillus subtilis (Bactisubtif) devas, kas iedarbojas kā dabiska antibiotika. Meningīta gadījumā to var lietot gandrīz neierobežotā daudzumā, uzdzerot šķidrumu. Piedevām jālieto arī Wobenzym tabletes (sarkanā krāsa no tabletēm jānomazgā); arī šis līdzeklis jālieto kopā ar lielāku šķidruma daudzumu. Tāpat jāuzņem daudz dabīgā C vitamīna, jo arī tas iedarbojas iekaisumu remdējoši un organismu attīroši. Visvairāk C vitamīna satur citrusaugļi, upenes, smiltsērkšķu ogas un mežrozīšu paaugļu tēja.

Ieplānojiet ķiploku kūri, kura iedarbojas ārkārtīgi dezinficējoši. Piejauciet nelielam zaļo salātu daudzumam ķiplokus. Lai palīdzētu organismam uzveikt bakteriālo infekciju, devā jābūt vismaz divām trim daiviņām. Lai izvairītos no varbūtējas kuņģa dedzināšanas un asās smakas, var lietot arī ķiploku kapsulas.

Dabiski, ka brokastu plāns ir svarīgs pasākums, lai nostiprinātu imūnsistēmu un pievadītu organismam pozitīvās baktērijas, kas tiktu galā ar negatīvajām baktērijām.

Papildus jāliek ap galvu Heilerde kompreses. Lietojiet šim nolūkam vēsu ūdeni, jo silts ūdens veicina iekaisuma izplatīšanos. Heilerde iedarbojas arī atindējoši, attīroši un veicina atveseļošanās procesu.

Katrā ziņā ir jāievēro pilnīgs gultas režīms.

Insults (apopleksija)

Par insultu sauc pēkšņu, bieži ar smagiem apziņas zudumiem saistītu smadzeņu asinsrites traucējumu. Bieži tas rodas sakarā ar asinsvadu sašaurināšanos vai aizsprostošanos, kam seko smadzeņu atmiekškēšanās. Insultu var izraisīt asinsvadu plīsumi, kam seko tūlītēja asiņu izplūšana smadzenēs.

Ja smadzeņu apasiņošana tiek pārtraukta uz astoņām līdz desmit minūtēm, iestājas nāve. Turpretī smadzeņu atsevišķu asinsvadu aizsprostojums uz ilgāku laiku ne vienmēr izraisa apziņas un kustību traucējumus. 75% visu insulta cēloņu ir asinsrites traucējumi ar smadzeņu atmiekšķēšanos. Viens no cēloņiem ir smadzeņu asinsvadu ateroskleroze un tromboze. Dažkārt paralīze neiestājas pēkšņi, bet gan vairāku stundu laikā.

Vairums slimnieku cieš no augsta asinsspiediena. Smadzeņu asiņošanas cēlonis ir sklerotisko asinsvadu plīsums ar asinsizplūdumu galvaskausa dobuma telpā.

Tātad ir divi insulta veidi, pie kam pirmais veids asinsrites traucējumi ar smadzeņu atmiekšķēšanos (75% visu gadījumu) - visvairāk apdraud 70 līdz 80 gadus vecus cilvēkus. Šīs slimības cēlonis ir ateroskleroze. Asinsvadu sašaurinājumus un asinsrites traucējumus daļēji izraisa nepareizs uzturs. Lietojot uzturā dzīvnieku taukus, gaļu un olas, veidojas kaitīgais holesterīns, kas piesārņo un sašaurina asinsvadus, un organisms -vispirms jau smadzenes - netiek pietiekami apasiņoti.

Kopējie pareizas ēšanas un veselības nostiprināšanas pasākumi, kas aprakstīti nodaļā «Imūnsistēmas nostiprināšana un uzturs», profilaktiski novērš aterosklerozi.

Dvēseliskie slimības cēloņi varētu būt tādi, ka lielā vecumā, nepietiekami ar sevi strādājot, iestājas sastingums. Nervu sistēma un smadzenes vairs nesaņem turpmākos impulsus, un līdz ar to notiek sava veida apstāšanās, kas nozīmē regresu. Ja cilvēks aiziet pensijā un 60 vai 65 gadu vecumā vairs nenodarbojas ar gara un dvēseles «kopšanu», tad iestājas dvēseliska un fiziska stagnācija. Organisms pārstāj progresēt, pārkaļķojas un kļūst stīvs, krītas inteliģences līmenis.

Taču jebkurā vecumā cilvēkam ir jāturpina attīstība. Tieši vecumā var gūt labumu no savas bagātīgās dzīves pieredzes un vēl būtiski progresēt. To, cik pozitīvs var būt rezultāts, ja ari sirmā vecumā atrod sev vērtīgu nodarbošanos, var secināt no dažu diriģentu, aktieru (padomājiet parHeincu Rīmanu, kas bija aktīvs līdz pat nāvei 92 gadu vecumā) vai zinātnieku piemēra.

Tātad pensionāriem jāmeklē sev saturīga nodarbošanās -piemēram, kāda pensionēta skolotāja studē mākslas vēsturi universitātē. Viņai ir vairāk nekā 70 gadu. Skolotāja šīs zināšanas vairs neizmanto savā profesijā, taču viņa tās apgūst priekš sevis un tādēļ saglabā dzīvesprieku. Viņa regulāri apmeklē priekšlasījumus, risina eksāmenu uzdevumus un saturīgi pavada savu laiku. Viņa saglabā rosīgu garu.

10 līdz 20% smadzeņu triekas gadījumu iemesls ir jau minētie asinsizplūdumi, kuri ļoti bieži rodas starp 40. un 60. dzīves gadu. Vairums slimnieku jau agrāk cieta no augsta asinsspiediena. Augstajam asinsspiedienam vispirms ir sakars ar dusmām, stresu, niknumu, bargumu, nespēju piedot u. c., dažkārt arī ar agresīvu izturēšanos pret līdzcilvēkiem. Visiem šiem trūkumiem ir sakars ar trešo rakstura īpašību - piedošanu un atbrīvošanos.

Piemērs

Kādam uzņēmējam bija ieradums «eksplodēt» - kā darbā, tā ari privātajā dzīvē -, ja vien kaut kas nenotika tā, kā viņš to vēlējās. Toties Pareizo un Labo viņš vienmēr uzņēma kā pašu par sevi saprotamu.

Kad sieva gribēja no vīra šķirties, viņš tam ļoti pretojās, mēģināja ar dažādiem izdomātiem iemesliem sievu noturēt. Pēc šķiršanās uzņēmējs izvēlējās nepareizas partnerattiecības, t. i., jaunajai sievai nebija līdzvērtīga attīstības pakāpe. Viņa ieņēma citādu nostāju attiecībā uz ēšanas paradumiem un citos jautājumos, un ar laiku vīra trūkumi arvien progresēja. Viņš vairs nebija konsekvents attiecībā uz ēšanu, dzēra daudz kafijas un darīja vēl daudz ko tādu, kas nenāca par labu viņa attīstībai.

Beidzot šāds dzīvesveids viņu noveda līdz insultam. Paralīze nebija paliekoša, un līdz ar to insults kļuva par nopietnu brīdinājumu, ka viņam jāizvērtē sava izturēšanās. Vispirms jau vajadzēja nostiprināt trešo rakstura īpašību - piedošana.

Minētie piemēri ir saistīti ar ietiepību un stūrgalvību. Cilvēks stingri turas pie sava, viņš grib panākt tieši to - un neko citu, un, kad tas neizdodas, sāk stresot. Ar laiku paaugstinās asinsspiediens, kura sekas var būt asinsizplūdums smadzenēs vai smadzeņu trieka. Par visu svarīgāk ir savlaikus pamanīt paaugstināta asinsspiediena pazīmes un tūliņ sākt strādāt ar dvēseliskajiem cēloņiem, lai novērstu ļaunās sekas. Ārstēšanās ar tabletēm nevar būt mērķtiecīga, jo tā neatbilst slimības cēloņiem. Te patiesi palīdz tikai dabas likumu ievērošana un dvēseles pilnveidošana.

Ārstēšanas metode

Garīgi, jāstrādā ar rakstura īpašību piedošana, t. i., jāvingrinās būt atbrīvotam un iecietīgākam. Nevajag strīdēties ar t. s. likteni - īstenībā ar sekām, ko paši esam radījuši, - un pret to sacelties. Mums jāmācās paciest mūsu darbības sekas un vispirms tās pareizi izvērtēt. Ja esam pieņēmuši pareizu izšķirošo lēmumu - saskaņā ar dabas likumiem -, tam būs pozitīvs rezultāts. Ja izšķiršanās bijusi nepareiza, mēs to uzzināsim no negatīvajam sekām. Tātad mums brīvi un pazemīgi jāpieņem zināšanai, ka vajag «izstrēbt to zupu, kuru esi ievārījis». Tāpēc ir svarīgi negatīvās sekas uzskatīt par palīdzību un izdarīt atbilstošus secinājumus, lai varētu no sekām gūt labumu un pārveidot tās pozitīvos sasniegumos.

Fiziski, jāievēro veselīgs dzīvesveids-, pilnvērtīgs uzturs, savlaikus došanās pie miera, kā arī normāls darba režīms.

Alcheimera slimība

Alcheimera slimība ir smadzeņu slimība, kura parādās ap 50. dzīves gadu. Pamazām iestājas lielo smadzeņu garozas atrofija. Sākumā vērojama tikai ļoti stipra aizmāršība, kas progresējošā stadijā noved pie pilnīga atmiņas zuduma. Tam pievienojas ierastās dzīves traucējumi. Slimnieki kļūst pilnīgi kopjami.

Pats labākais, ko iespējams darīt, ir šīs slimības profilakse.

Jārēķinās ar galēji deģeneratīvu slimību, kas rodas smadzenēs un pēc tam vairāk vai mazāk pārņem visu nervu sistēmu. Cilvēkiem, kuri gadu desmitiem ilgi pārpūlē savu nervu sistēmu, draud briesmas iemantot šo slimību. Līdz ar to viņi uzzina, cik svarīgi ir saudzēt smadzenes un nervu sistēmu. Katrā ziņā ir vajadzīga organisma regulāra atindēšana un attīrīšana.

Nedrīkst zaudēt dzīves īsto jēgu, jāturpina personības pilnveidošana. Ja seko šim mērķim un pārvar atbilstošus smaguma punktus, nav iespējams līdz šai nervu sistēmas deģenerācijai nonākt.

Piemērs

Šajā gadījumā kā piemēru var minēt pazīstamo amerikāņu aktrisi Ritu Haivortu. Viņas dzīves mērķis - būt skaistai un bagātai un apprecēt ievērojamus vīrus. Pēc tam, kad šie «tukšie» mērķi bija zuduši, dzīves centrālo vietu ieņēma alkohols. Tas sistemātiski izpostīja aktrises smadzeņu šūniņas, un tajās jau varēja perināties Alcheimera slimība.

Piemērā redzams ļoti nepareizs laika izlietojums. Ja mērķi ir nepareizi, dabiski, ka tiem tiek pakļauts viss dzīves ritums. Taču tie nav nekādi ievērības cienīgie dzīves ideāli, tādēļ raksturs nevar pozitīvi attīstīties.

Ārstēšanas metode

Sākuma stadijā, lietojot atbilstošus paņēmienus, ar šo slimību vēl tīri labi iespējams cīnīties.

Garīgi. īpaša uzmanība jāveltī laika izlietojumam. Jāizvirza sev saturīgi mērķi un uz tiem jātiecas. Tiem jākalpo personības attīstībai.

Arī šoreiz izšķiroša nozīme ir pareizam dzīves ritmam. Ja laikus iet gulēt, smadzenes un nervu sistēma spēj regulāri atjaunoties.

Darbā nedrīkst pārpūlēties. Noteikti vajadzīgi atslābināšanās un atpūtas periodi.

Fiziski, obligāti nepieciešama regulāra smadzeņu atindēšana un attīrīšana, kā arī pilnvērtīgs uzturs.

Parkinsona slimība

Šī slimība parādās ap 50. dzīves gadu.

Tās gaitā nonāk līdz nervu ekstrapiramidālās sistēmas deģenerācijai. Sekas ir šādi sindromi: kustību palēnināšanās, salīkusi stāja, šļūcoša gaita, zināms stīvums un trīcēšana. Blakussimptomi ir garastāvokļa labilitāte un melanholija.

Arī Parkinsona slimības gadījumā iestājas nervu sistēmas deģenerācija. Tautā to dēvē par drebuļu trieku.

Trīcēšana liecina, ka iepriekš bijusi nervu sistēmas pārslodze. Paralīze norāda, ka nervu sistēmai vairs nepietiek enerģijas atbilstoši reaģēt.

Cēlonis meklējams nepietiekami pozitīvā attieksmē pret dzīvi. Slimnieki par daudz nodarbojas ar negatīvo, tādējādi radot nervu sistēmas pārslodzi. Slimnieki bieži ir pārāk norūpējušies, veltī pārmērīgi daudz laika dažādiem negatīviem notikumiem, nereti dzīvo tiem līdzi, vai arī bieži tiekas ar cilvēkiem, kuri ir «dzirnakmeņi» un darbojas kā «nervu zāģi». Ja neturas no viņiem pa gabalu, šie enerģētiskie vampīri prasa ļoti daudz enerģijas, un tādēļ cieš līdzcilvēku nervu sistēma.

Piemērs

Slimniece katru dienu lasīja avīzi, turklāt viņa sāka ar lappusi, kur ziņots par slepkavībām, nelaimes gadījumiem, dabas katastrofām un noziegumiem. Viņa dzīvoja līdzi ikvienam negatīvam notikumam, tādējādi pilnīgi pārslogojot nervu sistēmu.

Negatīvās domas, jūtas un vispirms jau «līdzciešana» pārslogo nervu sistēmu. Var izrādīt līdzjūtību, bet nevajag iedzīvoties kādā notikumā tik ļoti, ka cieš līdzi un kaitē savai nervu sistēmai. Ar šo «līdzciešanu» nevar citiem palīdzēt, ar to kaitē tikai pats sev un, iespējams, arī citiem. Ja, piemēram, nelaime skārusi kādu tuvinieku, šīs emocijas neļauj paturēt skaidru galvu, reakcija ir nepareiza un netiek izdarīta pareizā izvēle.

Šo slimību vismaz var apturēt ar pareizu ārstēšanu. Ja slimnieks intensīvi darbojas līdzi, var sākties pat uzlabošanās.

Ārstēšanas metode

Garīgi, svarīgi nodarboties ar nozīmīgām un personībai vērtīgām lietām. Izvēlīgi jāizturas pret to, ko lasām un ar ko pavadām brīvo laiku. Jātiecas pēc pozitīviem dzīves mērķiem un īstas draudzības.

Sevišķi daudz uzmanības jāveltī ceturtajai rakstura īpašībai - pozitīvam dzīves skatījumam. Jācenšas visā saskatīt pozitīvo, ar «domu higiēnas» palīdzību jāatvaira negatīvās domas. Šajā gadījumā svarīgi ir saudzēt nervu sistēmu, līdz ar to cilvēks parasti kļūst mierīgāks un atbrīvotāks.

Katru ritu jāizdara t. s. pozitīvā/negatīvā pārbaude. Ja mēģināsim ar to sākt katru rītu, tad varam cerēt uz veiksmi visas dienas garumā.

Fiziski, jāpievērš uzmanība pilnvērtīgam uzturam un imūnsistēmas nostiprināšanai. Turklāt svarīga ir uzlādēšanās pozitīvā gaisotnē un peldes ar melisas, apiņu vai ārstniecības baldriāna piedevu. Pēcpusdienā ļoti ieteicams dzert kumelīšu tēju ar ārstniecības baldriānu.

9. 19. PSIHISKIE TRAUCĒJUMI

Veģetatīvā distonija (psihoveģetatīvais sindroms)

Veģetatīvās distonijas gadījumā runa ir par veģetatīvās nervu sistēmas koordinētas darbības trūkumu, kas traucē visus neapzinātos dzīvības procesus, piemēram, asinsriti un gremošanu. Veģetatīvā nervu sistēma sastāv no simpātiskās un parasimpātiskās daļas, un pastāv uzskats, ka abu Šo komponentu sadarbībā notiek sava veida traucējumi.

Var rasties galvassāpes, kuņģa un sirds darbības traucējumi, muguras sāpes, nogurums, depresija u.c. Turklāt parādās psihiskās slodzes, piemēram, stress, vai arī tendence iesaistīties konfliktsituācijās. Organiskās saslimšanas nav konstatētas.

Tā nav slimība parastā nozīmē. Parasti, parādoties šīm kaitēm, tiek uzstādīta diagnoze, taču tām nav sakara ar organiskiem traucējumiem. Toties psihiskā saistība ir acīmredzama.

Ja parādās psihiskas slodzes, ar kurām netiek strādāts, tās ar laiku var izpausties noteiktas slimības veidā.

Ja nepietiek drosmes sacīt «nē», kad tas nepieciešams, ātri var nonākt līdz pārslodzei. Ja cilvēks sāk raizēties par to, ka slodze neiet mazumā, viņš nokļūst apburtaja loka: beigas pietrūkst enerģijas, lai tiktu ar to visu galā.

Ārstēšanas metode

Garīgi: no specifiskiem simptomiem var spriest par dvēseliskajiem cēloņiem, ar kuriem atbilstoši jāstrādā. Tā kā runa ir par ļoti vispārīgu slimības ainu, trūkumus var atrast katrā no piecām rakstura īpašībām. Tātad priekšroka dodama individuālai ārstēšanai.

Baiļu neirozes

Neirozes ir vispārējs apzīmējums psihiskajiem traucējumiem, kuru cēlonis nav meklējams nervu sistēmas slimībās. Baiļu neirozes gadījumā slimības pamatā ir bailes.

Baiļu neirozes ļoti bieži tiek nepareizi diagnosticētas kā veģetatīvā distonija. Turklāt - kā jau norādīts nosaukumā -tām ir sakars ar bailēm un, proti, ar iracionālām bailēm. Slimnieks baidās no lietām, kuras nemaz nepastāv, vai arī no tumšām telpām, dabas katastrofām utt. Tiklīdz šīs bailes noved līdz lūzumam ar realitāti, var sākt runāt par «neirotiskām bailēm». Ja tās turpinās ilgāku laiku un vienmēr atgriežas, tās saucamas par «baiļu neirozi».

Tātad pastāv viennozīmīga mijiedarbība starp trūkumu, kas attiecas uz rakstura īpašību - nepietiekama drosme, un dvēseles traucējumu rašanos baiļu stāvokļu, baiļu neirožu, fobiju un līdzīgā formā. Fobija ir baiļu neirožu priekšpakāpe.

Piemērs

• Kādai 32 gadus vecai slimniecei bija bail vienai iziet uz ielas; jo viņa baidījās pakrist. Taču bailēm nebija pat mazākā iemesla. Bailes bija iracionālas. Baiļu dēļ šīs sievietes vietā iepirkties brauca viņas vīra šoferis. Taču tā bija baiļu apspiešana - bez apstrādes. Pēc tam, kad sievietei tika izskaidrota viņas drosmes problēma, viņa saņēma uzdevumu mazu gabaliņu paiet atpakaļ bez pavadoņa un izdarīt dažus pirkumus. Kad viņa darīja tieši to, no kā bija baidījusies, veselība sāka uzlaboties.

• Cita slimniece pastāvīgi baiļojās, ka viņas mājā varētu iekļūt kramplauzis vai cits ļaundaris, un tāpēc katru vakaru divas stundas pārmeklēja visu māju. Viņa ieskatījās skapjos, aiz visiem priekškariem, katrā kaktā, zem visām gultām utt. Tas prasīja daudz laika, līdz beidzot pasliktinājās attiecības ar ģimeni.

Parasti baiļu neiroze sākas tāpēc, ka vienā noteiktā situācijā tiek pārdzīvota baiļu sajūta. Jo vairāk šīm bailēm padodas un pacieš atbilstošo situāciju, jo vairāk pastiprinās bailes. Cilvēks nonāk arvien grūtāk paciešamā un šķietami neuzveicamā apburtajā lokā.

Ārstēšanas metode

Garīgi, vienīgā palīdzība ir darbs ar drosmes problēmu, jo medikamenti vienīgi kaitē smadzenēm un nervu sistēmai. Tos lietojot, darbs ar savu raksturu kļūst arvien nenozīmīgāks. Te ir lietderīgi pārvarēt mazās drosmes problēmas. Novērojot un pazīstot ikdienas dzīvē radušās drosmes problēmas, slimnieks tiek pakāpeniski novests stāvoklī, kad iespējams ar tām strādāt un tās arvien biežāk pareizi atrisināt. Ar katru pareizu izšķiršanos tiek pārvarēta daļa baiļu un sekmēta pašpaļāvība. Pareizākais lēmums ir tāds, ka jāpieņem tieši tie lēmumi, no kuriem visvairāk bail. «Tagad ir īstais laiks!» - tāda ir pareizā devīze.

Uzmācību neirozes

Uzmācību neirozes ir viena no neirožu formām, kuru pamatā ir uzmācības fenomens. Rodas uzmācīgas domas un darbības. Ja tās netiek īstenotas, rodas joti lielas bailes.

Uzmācību neirožu simptomi ir ļoti atšķirīgi. Pārspīlēta kārtības mīlestība, kuru turklāt ieved piespiedu kārtā, jau ir slimība. Slimnieki nespēj pretoties uzmācībām pat svešos dzīvokļos. Šīm neirozēm pieskaitāma arī spodrināšanas kāre. Bieži slimnieks pat nevēlas, ka sveši cilvēki ienāk mājā, jo tā var tikt ienesti netīrumi vai baktērijas.

Citi cilvēki nododas mazgāšanās mānijai. Viņi neskaitāmas reizes dienā mazgājas.

• Piemēri

• Slimniece, kam bija tīrības neiroze, kādu dienu piezvanīja ārstam un stāstīja, ka viņa jau piecas stundas poš savu balkonu. Viņa nespēja atbrīvoties no šīs piespiedu darbības. Pārtraukt darbošanos it kā būtu vienkārši, taču šie cilvēki ir pakļauti iracionāliem spaidiem, kuri var pieņemt vēl pavisam citus apmērus.

• Inteliģents jauns vīrietis juta vajadzību doties atkal atpakaļ, kad bija nogājis krietnu ceļa gabalu, un paskatīties, vai viņš nav samīdījis kādu bērnu. Tas izklausās gandrīz neticami. Saprotams, ka nebija nekādas jēgas viņam skaidrot, ka Vācijā uz ielas nemētājas neviens bērns, kuru it kā varētu sabradāt. Tā ir skaidri redzama laika izšķērdēšana. Daudz svarīgāk bija noskaidrot, kāpēc inteliģentajam vīrietim piemīt šādas uzmācīgas idejas. Noskaidrojās, ka viņš stūrgalvīgi neievēroja studiju plānu un, par spīti vairākiem brīdinājumiem, arvien no jauna gribēja realizēt savu gribu.

Baiļu neiroze ir pārejas posms uz gara slimību. Arī te jūtams, ka zudusi saikne ar realitāti. Kaut gan uzmācīgās idejas vai domu impulsi uzskatāmi par iracionāliem, no tiem nevar izvairīties. Ar laiku slimnieks vairs nespēj tikt galā ar ikdienas dzīvi.

Galvenais uzmācību neirožu cēlonis ir stūrgalvība, sastingums un elastības trūkums, kā arī bailes no visa jaunā, nepazīstamā, tāpēc daudzi cilvēki nevēlas sevi pārveidot. Ja cilvēks neseko dabas likumu aicinājumam, viņš tiek piespiests darīt kaut ko tādu, ko nevēlas. Šādā veidā tiek simboliski parādīts, ka cilvēks nerīkojas pareizi.

Kaut gan ar šo slimību ir grūti tikt galā, slimniekiem, kuri aktīvi piedalās ārstēšanā, iespējams izveseļoties.

Ārstēšanas metode

Garīgi, ārkārtīgi svarīgi tikt galā ar stūrgalvību (sk. arī «Piedošana» nodaļā «Cilvēka dvēsele» un pielikumu). Nevajag vienmēr censties realizēt savu gribu, bet gan vispirms domāt un tikai tad rīkoties.

Jautājiet paši sev!

• Vai tas, ko es vēlos darīt, patiešām ir pareizii

• Kādos gadījumos man vajag vienmēr sacīt pēdējo vārdui

Pavērojiet arī, kad jūs sākat teikumus ar «bet»! Kādos gadījumos jūs cenšaties vienmēr kaut ko pretstatīti

Arī pēc apvainojumiem jācenšas nomierināties, nevis katrā ziņā aizsargāties. Ar to jūs panāksiet, ka tie, kas izteikuši apvainojumu, iegūs no dabas likumiem sajūtu, ka viņu teiktais ir nepareizs. Varbūt tomēr tajā ir arī patiesības graudiņši

Depresija

Vārds «depresija» ir nespecifisks jūtu un dvēseles dzīves traucējumu apzīmējums. Raksturīgas pazīmes ir nomāktība, nespēja emocionāli reaģēt, koncentrēšanās un atmiņas traucējumi. Cilvēku pārņem ārkārtīgi drūms noskaņojums, viņa domu gaita ir palēnināta. Negatīvais tiek uztverts pārāk saasināti un attiecināts uz sevi, radot mazvērtības sajūtu.

Lai gan depresija šajā grāmatā jau vairākkārt tikusi pieminēta, mēs vēlētos vēlreiz atgādināt, ka depresija, tāpat kā miega traucējumi, ir biežākais brīdinājuma signāls par nepietiekamu dvēseles progresu. Ilgākā laika posmā nepareizi izturoties, mēs esam zaudējuši daudz enerģijas. Depresija ir iepriekšējs brīdinājums pirms smagas fiziskas slimības vai citiem veselības sarežģījumiem. Būtībā te jārunā par piekto rakstura īpašību - laika izmantošana. Nepareiza laika izmantošana, resp., laika izšķērdēšana, strādājot nepiemērotā profesijā, nepareizās partnerattiecībās vai laulībā, izvēloties nepiemērotu vaļasprieku, iestājoties sektā vai kustībā, kavē attīstību un rada enerģijas zudumus. Tāpat izturas cilvēki, kuri pietiekami nestrādā ar savu trūkumu. Sekas ir laika izšķērdēšana. Cilvēkus, kam pastāv drosmes problēmas, nomāc bailes, un viņi daudz laika pavada, nespējot izšķirties par turpmāko rīcību. Tāpat laiks tiek izšķērdēts, ja kādu ilgstoši kritizē vai iesaistās citu cilvēku problēmās. Ja cilvēks vienmēr griež ceļu savām problēmām, nevis cenšas tās risināt, tiek zaudēta enerģija. Nervi sevišķi tiek bojāti, sistemātiski pārpūloties un uzupurējoties.

Piemēri

• Slimnieks 18 gadu vecumā jau bija ieguvis autovadītāja apliecību un samaksājis visus rēķinus. Par spīti tam, viņš vēlreiz saņēma rēķinu, turklāt viņam nācās šo pārpratumu nokārtot. Viņš par to ļoti dusmojās. Jauneklis nevarēja piedot šo netaisnību, un viņam pastāvīgi bija sajūta, ka nevarēs samaksāt. Viņu nomāca vainas sajūta. Viņš arvien vairāk iestiga šajās nepatikšanās un zaudēja daudz laika un enerģijas. Pēc 20 gadiem vīrietis ieslīga tik dziļā depresijā, ka kļuva darba nespējīgs.

• Cits slimnieks stipru galvassāpju dēļ gāja pie ārsta, kas viņam izrakstīja spēcīgus medikamentus. Taču, lietojot tabletes, cieš smadzenes, nervu sistēma un imūnsistēma. Tā kā slimnieks necentās noskaidrot galvassāpju cēloņus, tas noveda pie jaunas simptomu nobīdes, un viņam uzmācās depresija. Tās īstais iemesls bija pastāvīgā stresa situācija darbā, kuras dēļ viņš nespēja pilnvērtīgi izmantot savu laiku.

Pie depresijas var novest visas negatīvās rakstura īpašības.

Sāksim ar godīgumu pret sevi. Ja slimnieks ilgāku laiku neapzinās savu nepareizo rīcību un visu neveiksmju cēloni meklē kaut kur citur, rodas nomāktības sajūta. Bieži tā ir tikai īslaicīga depresija, kas ātri pāriet. Taču drīz vien rodas problēmas ar acīm vai ausīm. Cilvēks labi neredz un neieklausās savā intuīcijā. Pie depresijas var novest arī nedrošība. Baiļu dēļ izšķirošie lēmumi tiek novilcināti vai vispār netiek pieņemti. Ja cilvēks spiests pastāvīgi uzupurēties, cieš viņa nervu sistēma, zūd enerģija, izraisot depresiju.

Nespēja sev piedot izraisa vainas izjūtu. Lielākoties slimnieks nav vainīgs. Viņš tikai iedomājas, ka izdarījis kļūdu, ar to traucējot personiskajai attīstībai. Ja cilvēks pats sev nav piedevis, viņš vairs nespēj kārtīgi veikt nevienu citu uzdevumu. Nevar izjust vainas apziņu un tajā pašā laikā koncentrēties uz darbu. Ja ari kļūda patiesi ir izdarīta, tad nav nekādas jēgas par to pastāvīgi domāt. Beidzot jāmēģina pareizi izprast toreizējo situāciju un, atbrīvojoties no kāda trūkuma, tikt vaļā arī no nepareizās rīcības. Tas ir mācību process, kurš mums jāuzņem ar pateicību.

Ir ļoti svarīgi pēc izdarītās kļūdas sev piedot, nestaigāt ar vainas apziņu sirdī. Ja varam piedot paši sev, mums piedos arī dabas likumi. Mums jāatbrīvojas no iedomātās kļūdas, iemetot to sava veida atkritumu tvertnē, un sev jāsaka: «Es gribu doties tālāk un mēģināšu vairs neatkārtot šo kļūdu.» Šī labā apņemšanās ir ļoti svarīga, lai atkal tiktu ārā no negatīvās situācijas.

Ja pastāvīgi nododas negatīvām domām, tiek zaudēts vērtīgais laiks un enerģija. Cilvēks novirzās no būtiskā, un viņa attīstība tiek kavēta. Depresija ierodas kā brīdinājums.

Ārstēšanas metode

Garīgi: izšķiroša ir smadzeņu funkciju un nervu sistēmas funkciju uzlabošana, kā tas jau aprakstīts nodaļā «Smadzenes -orgāns, kurš vieno dvēseli un ķermeni».

Ir nepieciešams pareizs miega un nomoda ritms. Jāiet laikus gulēt, agri jāceļas un tūliņ pēc piecelšanās jāizdara koncentrēšanās vingrinājumi - arī tad, ja runa ir par tik niecīgu nodarbi kā zobu tīrīšana. Diena jāuzsāk darbīgi, ar vislabākajām iecerēm. Tādā veidā jūs esat «nostādījuši pārmijas» uz panākumiem bagātu dienu.

Jāsaprot, ka mēs paši nosakām savu likteni. Mēs varam sākt dienu koncentrēti, tātad pareizi, vai arī iegrimt neauglīgās apcerēs. Tādā gadījumā dienas gaitā viss iet greizi - un depresija atkal ir klāt. Labākā aizsardzība pret depresiju ir koncentrēšanās.

Miega traucējumi

Miegs ir psiholoģiskais atpūtas stāvoklis ar apziņas un organisma funkciju pārveidošanos, kas iestājas katru nakti. Turklāt iespējami miega traucējumi: rodas aizmigšanas un pamošanās problēmas vai arī miegs nesniedz vajadzīgo atpūtu. Turpmāk seko gulēšanas vaina -paaugstināts pieprasījums pēc miega. Var rasties arī traucējumi miega un atpūtas periodu ritmā, kurus izraisa, piemēram, maiņu darbs vai arī lidojums pāri laika zonām. Miegu var traucēt arī sapņi, mēnessērdzība un urinēšana gultā (galvenokārt bērnībā).

Bez regulāra miega nav iespējams dzīvot. Miega laikā reģenerējas pilnīgi visas organisma šūnas, pirmām kārtām smadzeņu šūnas - laikā starp 21. 30 un pusnakti. Reģenerācija ir svarīgs priekšnoteikums, lai gadu desmitiem ilgi sekmīgi norisinātos visas organisma funkcijas. Viena vienīga uzdzīves nakts izšķiež ļoti daudz enerģijas, kuru bieži vien iespējams atjaunot tikai pēc nedēļām ilga laba nakts miega.

Reģenerācijas enerģijas mērs, kas atrodas dabas likumu rīcībā, lai atjaunotu visu mūsu organismu, pilnīgi un būtiski ir atkarīgs no mūsu dvēseles sasniegumiem. Ja dienas gaitā esam izdarījuši pareizu izvēli, mēs saņemam atbilstošu enerģiju. Ja diena nemaz nav pagājusi tik ideāli, tad enerģijas mums pietrūkst. Tātad miegs ir laba un vienkārša mēraukla, ar ko vērtēt aizgājušās dienas garīgos sasniegumus. Vislabākais miegs ir bijis tad, ja gulēts septiņas vai astoņas stundas un nakts ir šķitusi par īsu. No rīta atmostamies spirgti un labi atpūtušies.

Hroniski miega traucējumi ir nopietns brīdinājuma signāls. Tas norāda, ka neesam strādājuši ar noteiktiem savas dvēseles trūkumiem un esam rīkojušies nepareizi. Pastāv triju veidu galvenie miega traucējumi:

• iemigšanas traucējumi,

• bieža pamošanās,

• nakts šķiet pārāk īsa vai arī atmostamies neizgulējušies.

Miega traucējumi ir saistīti ar visām rakstura īpašībām, resp., to trūkumiem. Miegs atspoguļo nodzīvoto dienu. Ja ilgāku laiku nav strādāts ar vienu vai diviem rakstura trūkumiem, miega traucējumi bieži vien ir pirmais brīdinājums.

• Godīgums. Mums jau sensenis zināms, ka «tīra sirdsapziņa ir mīkstākais spilvens.» Šī ir svarīgākā rakstura īpašība, kura vienmēr nosaka pārējās četras.

• Drosme. Ja pareizā izšķiršanās tiek atlikta drosmes trūkuma dēļ, tad netiek saņemta vajadzīgā reģenerācijas enerģija labam miegam. Varbūt mēs uzupurējamies vai izšķērdējam enerģiju citā nepareizas darbības veidāi Arī bailes un raizes neļauj mums iemigt.

• Piedošana. Šajā jomā vājības ir niknums, atriebības kāre vai ļaunatminība, kas neļauj mums doties pie miera. Gluži tāpat arī vainas izjūta (nespēja sev piedot) vārdzina cietušo gadiem ilgi.

• Pozitīvs dzīves skatījums. Negatīvas domas vai raizes patiesi neļauj nomierināties. Arī citu kritizēšana mums traucē saskatīt savas nepilnības un no tām atbilstoši mācīties.

• Laika izlietojums. Laiks ir enerģija. Ja izšķērdējam laiku, tad mums tiek atņemta reģenerācijas enerģija. Rodas bezmiegs. Miega traucējumi bieži ir saistīti ar depresiju, t.i., tie bieži ir viens no šīs slimības simptomiem.

Katra slikti gulēta nakts ir teicams barometrs, kas liecina par veidu, kā esam izmantojuši savu «dienas skolu». Vai esam daudz uzzinājuši un no tā mācījušies, vai arī neesam savu dienu pienācīgi izmantojuši, tātad tā ir «nogulēta»^ Mūsu smadzeņu reģenerāciju vispirms nosaka miega veids. Kvalitatīvs miegs ir svarīgs labas intuīcijas priekšnoteikums. No tā atkarīga arī mūsu koncentrēšanās. Ja naktī neesam pietiekami labi gulējuši, no rīta tikai ar lielām pūlēm izdodas koncentrēties, lai kaut ko padarītu labi.

Naktī ar reģenerācijas enerģijas palīdzību tiek atjaunotas organisma šūnas. Šajā laikā apziņai jābūt pilnīgi izslēgtai. Mūsu miegs ir dziļš un dāvā atpūtu tikai tad, ja neredzam sapņus. Sapņi ir signāli, kas brīdina, ka dienas laikā mēs pārāk bieži esam bijuši aizsapņojušies, palaiduši garām pozitīvos domu impulsus un tādēļ neesam veikuši mācību uzdevumu dzīves skolā. Arī baiļu un lietuvēnu sapņi ir signāls, ka dvēsele baidās palikt «iesprūdusi», jo cilvēks nepareizi redz un saprot dzīves skolu un šo iemeslu dēļ nespēj garīgi attīstīties.

Ikdienas koncentrēšanās vingrinājumi palīdzēs mums kļūt apzinīgākiem, un sapņi izzudīs pavisam.

Nedaudzos izņēmuma gadījumos mēs redzam sapņus, kuri grib mums kaut ko svarīgu ziņot - varbūt par gaidāmajām briesmām. Sapņu nozīmi iespējams iztulkot arī tādēļ, ka tie mums paliek atmiņā ilgāku laiku. Nevajadzētu vispār tērēt laiku, analizējot sapņus, jo vairumam nav būtiskas nozīmes. Taču sapņi arvien no jauna mūs aicina apzinīgāk pavadīt savu dienu.

Miegainība norāda uz ārkārtīgu enerģijas trūkumu un galēju laika izšķērdēšanu. Tiek zaudēts tik daudz enerģijas, ka cilvēks pastāvīgi ir noguris un vēlas gulēt. Taču šis miegs neatjauno organismu.

Ārstēšanas metode

Garīgi, mūsu dvēseles attīstības procesa svarīgākais mērķis ir tāds, ka jākļūst arvien modrākiem un apzinīgākiem; mēs piedzīvojam savu dzīves skolu ar visām labajām īpašībām un trūkumiem, lai tos arvien pamatīgāk iepazītu un varētu ar tiem strādāt. Mums jābūt pateicīgiem par mācību procesu un jāmēģina soli pa solim likvidēt savus trūkumus. Mūsu personiskā attīstība nedrīkst nonākt līdz sastingumam (regress).

Fiziski: ārkārtīgi nozīmīgs ir pareizs dzīves ritms. Jāiet laikus gulēt un no rīta tūliņ pēc pamošanās jāceļas augšā. Sekojošie koncentrēšanās vingrinājumi ļauj mums apzinīgāk nodzīvot dienu.

Pēcpusdienā izdzerta tase kumelīšu tējas ar dabīgo ārstniecības baldriāna sulu veicina koncentrēšanos un labu miegu.

Nekādā ziņā nevajag lietot miegazāļu tabletes. Vārda tiešā nozīmē tās ir viens no apdullināšanās veidiem un nerada veselīgu miegu, kura laikā organisms varētu reģenerēties.

9. 20. VAIROGDZIEDZERIS

Vairogdziedzeris atrodas kakla apvidū un no priekšpuses un sāniem aptver balsenes lejasdaļu un elpvada augšdaļu. Vairogdziedzeris regulē organisma vielmaiņu noteicošos oksidācijas procesus. Tādēļ tas reaģē uz daudziem vispārējiem vielmaiņu regulējošiem kairinātājiem, piemēram, ārējās temperatūras vai uztura pārmaiņām.

Cilvēka ķermenis satur 50 miligramus joda, no tiem tieši 15 miligrami atrodas vairogdziedzerī. Jods vajadzīgs hormonu sintēzei. Nepieciešamais joda daudzums tiek uzņemts kuņģa un zarnu traktā ar pārtiku; iespējamos joda pārpalikumus organisms izvada caur nierēm.

Vairogdziedzeris piegādā organismam divus hormonus - tiroksīnu un mazākos daudzumos veidoto, bet pieckārt iedarbīgāko trijodti-ronīnu. Tie iedarbojas uz pamatvielmaiņu un vielmaiņu un ietekmē arī asinsriti un siltumregulāciju.

Pastiprinātas vairogdziedzera funkcijas

Pārmērīgas vairogdziedzera darbības laikā notiek vairogdziedzera hormonu pastiprināta ražošana un izdalīšana. Ar to tiek intensificēti vielmaiņas procesi. Rezultāts ir uzturvielu paātrināta sadegšana un nervoza uzbudināmība. Visbiežākā izpausmes forma ir Bazedova slimība.

Pavājinātas vairogdziedzera funkcijas

Ja vairogdziedzera funkcijas ir pavājinātas, šūnas netiek pienācīgi apgādātas ar vairogdziedzera hormonu. Tas, piemēram, noved pie vielmaiņas palēnināšanās un oksidācijas pavājināšanās, aizkavējas augšanas process un jūtams nogurums.

Palielināts vairogdziedzeris (kākslis)

Kākšfa veidošanās procesā (vairogdziedzera palielināšanās) var izpausties kā pārmērīgas, tā arī nepietiekamas funkcijas.

Interesanti, ka abiem stāvokļiem - kā pārmērībām, tā arī nepietiekamībai - ir vieni un tie paši dvēseliskie cēloņi, proti, sava veida laika izšķērdēšana.

Pārāk daudz laika un enerģijas tiek investēts cilvēkos, kuri ar sevi nestrādā, resp., nevēlas pārveidoties vai arī pārāk iejaucas citu darīšanās. Vērtējot pēc būtības, šie trūkumi atgādina sava veida sapņošanu nomodā. Slimnieki nodarbojas ar tādām līdzcilvēku problēmām, kuras uz viņiem patiesībā nemaz neattiecas. Šo cilvēku izturēšanos ne vienmēr iespējams pareizi saprast, jo viņi atrodas uz citas attīstības pakāpes, t. i., viņi piedzīvo noteiktu situāciju, citiem vārdiem, tiek ar to konfrontēti, lai kaut ko iemācītos. Šī situācija viņiem ir domāta kā palīdzība, un mums nav vajadzīgās informācijas, resp., pārskata, lai uzzinātu, kāpēc izveidojies pašreizējais stāvoklis.

Jāsaprot, ka ir cilvēki, kuri negrib vai nevar pāveidoties, tādēļ viņiem nevar palīdzēt. Neizšķiediet laiku un enerģiju šādu cilvēku labā, jo jūs nevarat viņus pārveidot! Izsakoties tēlaini, jūs lejat ūdeni caurā mucā. Pēc tam jūs esat izsmelti un zaudējuši enerģiju. Daži cilvēki uzskatīs jūsu iejaukšanos pat par apgrūtinošu, toties jūs ticēsiet, ka darāt labu darbu. Tādos gadījumos visbiežāk rodas domstarpības.

Nevajag iejaukties to cilvēku dzīvē, kuri mums ir fiziski radniecīgi. Vairumā gadījumu par galveno nav uzskatāma asinsradniecība, bet gan radniecība ar tiem cilvēkiem, ar kuriem dvēseliski stāvam uz vienādas vai līdzīgas attīstības pakāpes. Sava tuvākā mīlestība nozīmē, ka varam mīlēt to, kurš garīgi stāv mums vistuvāk. Ikviens, kurš ir pārāk atšķirīgs un pārāk maz rūpējas par savu garīgo attīstību, ikviens, kurš darbojas kā «dzirnakmens», atņem mums enerģiju un liek šķēršļus mūsu attīstībai. Tāpēc arī nevaram īsti šādus cilvēkus mīlēt. Mēs darbojamies tikai līdzcietības un pārprastas pienākuma apziņas dēļ. Līdz ar to ilgākā laika periodā tiek atdots pārāk daudz enerģijas, jo darbojamies ārlietām vai cilvēkiem, kuru dēļ izšķērdējam savu laiku. Sekas ir pārmērīgas vai nepietiekamas vairogdziedzera funkcijas, pastiprināta nervozitāte vai nogurums, jo mums ir ļoti daudz darba, taču pietrūkst laika darbam ar sevi.

Piemēri

• Slimniecei bija desmit suņi. Mājdzīvnieki, ja to ir pārāk daudz, sagādā daudz rūpju. Izņēmums ir dzīvnieki, kuri īpaši vajadzīgi, piemēram, suņi - neredzīgo pavadoņi. Dzīvnieki prasa enerģiju, jo tie ir jākopj, jātērē nauda pārtikai un dažkārt arī veterinārārstam. Var iedomāties «dzirnakmeņu» situāciju, kurā bija iestrēgusi slimniece. Suņiem iztērētā enerģija un laiks neko nedeva viņas attīstībai. Tāpēc sievietei bija ārkārtīgi liels kākslis.

• Vairumam pacientu, kuri sirga ar vairogdziedzera slimībām, bija izveidojusies šāda klasiska situācija. Viņi gribēja kādu «glābt», taču, saprotams, visas pūles bija veltīgas. Sevišķi sievietes vēlas «glābt» savus partnerus vai laulātos draugus un/vai pieaugušos bērnus, kaut gan viņi nemaz to nevēlas.

Ārstēšanas metode

Garīgi, tā kā arī šīm slimībām 90% gadījumu ir dvēseliski cēloņi, der noskaidrot, kādēļ slimnieks cieš no enerģijas zuduma. Pēc tam jārūpējas, lai viņš atkal sāktu ievērot dienas režīmu, kas veicina labāku koncentrēšanos. Vairogdziedzera slimnieki drīkst strādāt tikai garīgi - izkļūstot no nepareizām situācijām un rūpējoties par dvēseles mieru, resp., atrodot nodarbošanos, kas veicina personības attīstību. Nedrīkst pārpūlēties, jo tā tiek zaudēta enerģija.

Fiziski: nav ieteicams lietot mākslīgos hormonu preparātus. Tie paralizē vairogdziedzera darbību. Vajag nevis pārtraukt dziedzera darbību, bet gan to ierosināt. Nepietiekamu funkciju gadījumā iespējams ar Parkelp tabletēm dabīgā veidā pievadīt organismam jodu, tādējādi stimulējot vairogdziedzera darbību. Parkelp tablešu sastāvā ietilpst arī jūras aļģes, kas satur jodu.

Pats par sevi saprotams, ka liela nozīme ir pilnvērtīgam uzturam un imūnsistēmas nostiprināšanai.

9. 21. DZIRDES ORGĀNI

Dzirdes orgāni sastāv no ārējās auss ar auss gliemežnīcu un ārējās auss eju, no vidusauss ar bungdobumu un dzirdes kauliņiem, kā arī no iekšējās auss ar izliekto gliemeža kanālu un vestibulārā aparāta pusloka kanāliem. Auss gliemežnīca savāc skaņu viļņus un novada tos tālāk ārējās auss ejā. Iekšējā galā tie sasniedz bungādiņu, kuru sakustina svārstības. Pēc tam seko svārstību pārnešana uz trijiem dzirdes kauliņiem - āmuriņu, laktiņu un kāpslīti. Minētie trīs un t. s. ovālais priekštelpas lodziņš pastiprina skaņas spiedienu. Vidēji skaņas spiediens distancē no ielaušanās dzirdes kanālā līdz iekšējai ausij tiek pastiprināts apmēram 180 reižu.

Tiešais dzirdes orgāns ir iekšējās auss gliemezis. Te mehāniskie skaņu viļņi tiek pārveidoti elektriskajos signālos un pievadīti smadzenēm. Šie signāli satur frekvencii, skaņas toni un intensitāti.

Trīs pusloka kanāli iekšējā ausī ietekmē mūsu līdzsvaru. Tie izvietoti trīs telpas plaknēs un satur t. s. endolimfu. Galvas kustību laikā savas inerces dēļ tas neseko galvai. Līdz ar to tiek kairinātas zināmas matainas šūnas. Ierosa tiek novadīta tālāk pa dzirdes nervu līdz centrālajai nervu sistēmai. No turienes tiek aktivizēti muskuļi, lai darbotos pretī stāvokļa izmaiņām.

Visām ausu problēmām bez izņēmuma ir sakars ar cilvēka nevēlēšanos ieklausīties savā iekšējā balsī - intuīcijā.

Trokšņi ausīs

Trokšņi ausīs nozīmē, ka slimniekam dzīvē ir radušies «traucējumi», kuri kavē viņa attīstību. Reizēm rodas pat iekšējā apziņa - cilvēks jūt, ka vajadzētu kaut ko pārveidot savā dzīvē. Taču viņš vienkārši neieklausās sevī. To jau var uzskatīt par stūrgalvību.

Piemērs

Slimniece zināja, ko viņa dara nepareizi, taču viņai nebija drosmes kaut ko pārveidot un mainīt. Viņa nerūpējās par to, lai sekotu savai iekšējai balsij. Viņas vīrs bija kaislīgs futbola fans un stundām ilgi sēdēja pie televizora, lai noskatītos futbola spēļu pārraides. Vīrs piespieda sievu sēdēt pie televizora kopā ar viņu. Viņa to pilnīgi pareizi uzskatīja par laika izšķērdēšanu. Sieva labāk būtu nodarbojusies ar citām derīgām lietām vai arī labprāt nodevusies savām īpašajām interesēm. Taču viņa neuzdrošinājās runāt pretī savam vīram. Šādos apstākļos turpmākā attīstība, saprotams, nebija iespējama, jo nācās iet otras personas pavadā.

Ārstēšanas metode

Garīgi, trokšņi ausīs mudināja šo sievieti pārdomāt, kas traucē viņas attīstību. Iekšējā balss parasti brīdina, ja kaut kas nav pietiekami labi, taču tā visbiežāk tiek apspiesta. Parādoties trokšņiem ausīs, cilvēks sāk pievērst tam uzmanību. Patiesi ir vērts ieklausīties un kaut ko pārveidot. Tas ir svarīgs pamudinājums noārdīt barjeru vai šķērsli personības attīstībā.

Auss katarāls iekaisums

Katarālā iekaisuma cēlonis ir gļotādas pietūkums auss trompetē. Tas noved pie vājdzirdības un trokšņiem ausīs ar spiediena un kurluma sajūtu. Iekaisums veidojas gļotādā, sākas ar serozu eksu-dātu, asiņu šķidrajai daļai un olbaltumvielām izdaloties no asinsvadiem.

Iekaisums pārsvarā ir aktīvs process. Parasti tam ir tiešs sakars ar nevēlēšanos ieklausīties. Cilvēks nevēlas sadzirdēt, ko viņam vēstī dabas likumi. Netiek novērtēti vairāki domu impulsi vai arī netiek ievērotas sajūtas, kuras dod norādījumus.

Ārstēšanas metode

Garīgi: svarīgākais ir noskaidrot, ko vajadzēja sadzirdēt un kas īsti tiek darīts nepareizi. Šis jautājums tagad ir steidzami jānokārto, un to nedrīkst nobīdīt pie malas. Izvairoties no izšķiroša lēmuma, problēma tiek tikai padarīta smagāka, un kļūst arvien grūtāk to atrisināt. Tāpēc jācenšas to nokārtot jau savlaikus.

Fiziski: tāpat kā citos iekaisuma gadījumos, arī auss kata-rālā iekaisuma gadījumā ļoti svarīgi ir ārstēties ar lielām Bacti-subtil, Wobenzym un dabīgā C vitamīna devām, lai to novērstu. Ik pēc noteikta laika perioda jāīsteno arī brokastu plāns, kas nostiprinās imūnsistēmu.

Vidusauss iekaisums

Vidusauss iekaisumu galvenokārt izraisa mikrobi:, kas tajā iekļūst pa dzirdes kanālu no deguna blakusdobuma vai deguna dobuma. Turklāt sākotnējā slimība var būt angīna, iesnas, deguna blakusdobuma iekaisums vai kāda infekcijas slimība. Ausis sāk sāpēt, saceļas augsta temperatūra un tiek traucēta dzirde.

Zīmīgi, ka ar vidusauss iekaisumu visbiežāk slimo bērni. Gandrīz vienmēr šīs slimības piemeklētie bērni ir jaunāki par divpadsmit gadiem. Jāielāgo, ka visam, kas attiecas uz bērnu slimībām, kamēr viņi jaunāki par divpadsmit gadiem, ir sakars ar vecākiem. Abiem vecākiem (parasti mātei) jāapsver, ko viņi nevēlas dzirdēt vai arī - kādos gadījumos viņi neuzklausa iekšējo balsi. Vecāki dara kaut ko pretēju dabas likumiem un nevēlas sadzirdēt tajos slēpto informāciju.

Šī nevēlēšanās ieklausīties ir atvasināta no kādas smagas rakstura vājības, proti, no stūrgalvības. Cilvēks grib darīt tikai to, ko viņš ieņēmis galvā, nepārdomājot, vai tas īstenībā ir pareizi. Taču mums pirms lieliem pasākumiem vai svarīgu lēmumu pieņemšanas jājautā, vai atrodamies uz pareizā ceļa. Norādījumi ir garantēti. Šos norādījumus vieglāk uztvert ar koncentrēšanās vingrinājumu palīdzību, kuri dod iespēju nodzīvot dienu apzināti. Jums noteikti jābūt gataviem tos uzklausīt un rīkoties elastīgi.

Ārstēšanas metode

Garīgi, intuīcija dod mums pašas labākās visu uzdevumu un problēmu atrisināšanas iespējas. Tādēļ ir ārkārtīgi svarīgi izšķirošās situācijās jautāt savai iekšējai balsij un tad ieklausīties tajā. Iekšējā balss ir mūsu labākais ceļvedis cauri dzīvei un var mums aiztaupīt daudzus «apkārtceļus» (piemēram, slimību vai citas grūtības).

Fiziski: jāievēro tie paši pasākumi, kas katarālā iekaisuma gadījumā.

Papildus lielos daudzumos jālieto ķiploki. Tie ir dezinficējoši un iedarbojas kā dabiskas antibiotikas.

Var aplikt ap ausīm arī Heilerde kompreses, Heilerde vienkārši izšķīdinot vēsā ūdenī. Iekaisuma gadījumā nevajag lietot siltu ūdeni. Pirmais atveseļošanās priekšnoteikums - gultas režīms un pilnvērtīgs uzturs.

Dzirdes pasliktināšanās

Ja dzirde pasliktinās, iestājas akūts dzirdes zudums. Sakas negaidīta, parasti vienpusēja dzirdes pavājināšanās vai kurlums ar spiediena sajūtu un trokšņiem ausīs.

Bieži no dzirdes pasliktināšanās cieš tie cilvēki, kuri tiešām ilgu laiku nav ņēmuši vērā dabas likumus. Viņi ir stūrgalvīgi. Kaut gan viņi saņem daudzveidīgu palīdzību domu impulsu vai sajūtu veidā, viņi to ignorē. Tādā gadījumā dzirdes pasliktināšanās ir brīdinājums, lai varētu novērst kaut ko vēl ļaunāku.

Piemērs

Kāda sieviete strādāja par nodokļu inspektori, taču piepeši viņu piemeklēja dzirdes pavājināšanās. Proti, viņa tik daudz strādāja, ka neatrada laiku darīt kaut ko priekš sevis vai, piemēram, kaut ko uzsākt kopā ar draudzenēm. Viņa bieži vien strādāja arī nedēļas nogalē un nevarēja atbrīvoties no saviem darba pienākumiem. Viņa neatvēlēja sev nemaz brīvā laika. Daudzie dabas brīdinājumi par dzirdes pasliktināšanos netika ņemti vērā. Ilgu laiku viņa jutās vientuļa, taču neatrada laiku, lai nodibinātu kontaktu ar citiem cilvēkiem.

Ārstēšanas metode

Garīgi, pārdomājiet, kādos gadījumos jūs esat stūrgalvīgs. Pie kā jūs cieši turaties, resp., kādiem nepareiziem ieradumiem sekojati Piemēram, patstāvīgiem vai brīvo profesiju cilvēkiem ir tieksme bieži vien strādāt par daudz. Viņi nespēj noticēt, ka atpūtas pauzes un draugu tikšanās reizes ir tikpat svarīgas kā darba pienākumi. Nedrīkst atsacīties no abpusējas enerģētiskās uzlādēšanās un jāatļaujas atpūtas fāzes.

Vajdzirdība

Vājdzirdība nozīmē pazeminātu dzirdes spēju. Šai slimībai var būt dažādi cēloņi.

Uztveres orgāns - auss - funkcionē arvien vājāk. Vājdzir-dībai ir sakars ar cilvēka nevēlēšanos ieklausīties savā iekšējā balsī. Veidojas ilgāki periodi, kad cilvēks izturas vairāk vai mazāk stūrgalvīgi. Viņš vēlas iet savu ceļu «stūrgalvīgi kā tanks», nevienā neieklausoties un nepajautājot, vai viņa rīcība vispār ir pareiza.

Tagad ir nopērkami visdažādākie dzirdes aparāti, taču arī tie ir tikai ārēji palīglīdzekļi. Vērtējot pēc būtības, vajadzētu (sevišķi sākumā, tiklīdz dzirde pasliktinās) jautāt, ko mēs nevēlamies dzirdēt vai arī - kādos gadījumos mēs nevēlamies ieklausīties. Kaut kas tiek ignorēts. Taču mums vajadzētu apzināties, ka dabas likumiem ir zināms labākais mūsu dvēseles attīstības ceļš. Ja pa to iesim, būs daudz vieglāk. Visas ausu slimības ir zināmas stūrgalvības rezultāts, kura mums traucē uztvert intuīcijas impulsus un izmantot tos sev par labu. Intuīcijas impulsi, ko neņemam vērā, kļūst arvien vājāki, līdz beidzot tos gandrīz vairs nevar sadzirdēt. Sākas vājdzirdība, lai norādītu, ka mēs paši sev kaitējam, ja nevēlamies dzirdēt.

Stūrgalvībai bieži vien pievienojas arī kritizēšanas sērga un neiecietība. Cilvēki, kurus kritizējam, vienmēr ir mūsu «spoguļattēli», taču tieši to mēs nevēlamies «dzirdēt». Cilvēks nav gatavs atzīt savu ikdienas skolu un ņemt vērā tās pieredzi. Viņš nespēj apzināties savus trūkumus un tikt ar tiem galā.

Ārstēšanas metode

Garīgi, vājdzirdība ilgstoši sniedz norādījumus, ka daudz vairāk jāklausās savā iekšējā balsī. Tā norāda, kas traucē personības attīstībai. Saņemt drosmi, ieklausīties iekšējā balsī un sadzirdēto likt lietā, resp., uzsākt atbilstošus pārveidojumus, ir liels ieguvums.

Menjēra slimība

Te ir runa par traucējumiem endolimfas producēšanā, turklāt parādās trīs raksturīgi simptomi: lēkmjveida galvas reibonis un nelabums ar vemšanu, trokšņi vienā ausī un vienpusīga vājdzirdība.

Līdzsvara traucējumi

Līdzsvara traucējumi parādās stāvot vai ejot. Manāma nedrošība, rodas reibonim līdzīgas izjūtas.

Reibonis

Reibonis ir nepatīkama sajūta, kas saistīta ar vestibulārā aparāta bojājumu, bieži vien savienojumā ar nelabumu, sirdsklauvēm, svīšanu un vemšanu.

Līdzsvara traucējumi un reiboņa lēkmes ir parādības ar simbolisku nozīmi: līdzsvara orgāni nodrošina mūsu fizisko līdzsvaru. Ar nepareizu dvēselisko nostāju var pavisam zaudēt līdzsvaru. Te ievērojama loma ir rakstura īpašībai godīgums.

Ja mēs neesam godīgi paši pret sevi un mainām savu viedokli, tad sākam svārstīties. Izšķiroša nozīme ir godīgumam pret citiem - nedrīkst blēdīties.

Piemērs

Pacientam bija tik stipri līdzsvara traucējumi, ka viņu priekšlaikus aizsūtīja pensijā. Viņš bija bankas ierēdnis un savā amatā darbojās arī kā ieguldījumu padomnieks. Vairākas ieguldījumu iespējas viņš neuzskatīja par pieņemamām, jo viņam tās likās pārāk riskantas. Taču ierēdnim nepietika drosmes pasacīt saviem priekšniekiem, ka viņš šī veida ieguldījumus negrib pārdot. Beigās viņš tos piedāvāja radiniekiem un paziņām. Ar laiku radās vainas apziņa un miega traucējumi. Ierēdņa nepietiekamā drosme to pavedināja uz negodīgu rīcību, kas viņu pilnīgi izsita no līdzsvara. Ierēdnim bija paniskas bailes zudēt savu posteni gadījumā, ja viņš priekšniekam paskaidrotu savas rīcības iemeslus.

Šim slimniekam tika piedāvāts drosmes vingrinājums -palikt pie sava viedokļa un būt godīgam pret citiem - tiklab pret savu priekšnieku, kā arī pret pircējiem. Ir godīgi pārdot tikai to, ko pats uzskata par labu un pareizu.

Ārstēšanas metode

Garīgi, jāuzlabo rakstura īpašība godīgums. Svarīgākais ir būt godīgam pašam pret sevi. Vai tas, ko es daru, patiesi ir pareizii Vai esmu par šo lietu pārliecināts^ Kad esmu radis skaidrību par saviem nodomiem, man vajag arī godīgi tos izteikt un pēc tam rīkoties. Ja cilvēks paliek pie saviem uzskatiem un atklāti tos pavēsta un izskaidro, viņš atrodas dabas likumu aizsardzībā, t. i., negatīvais nevar notikt, tātad arī, piemēram, nebūtu notikusi minētā vīrieša atlaišana no darba.

9. 22. ACIS

Acs sastāv no acs ābola un palīgorgāniem, kas nodrošina acs kustības un aizsardzību (acs muskuļi, acs plakstiņi, asaru aparāts).

Acs priekšējā robežmembrāna nodrošina acs ārējās formas saglabāšanos. Priekšējā daļā tā pārklāj caurspīdīgo radzeni. Priekšējā acs kamera atrodas starp radzeni, lēcu un varavīksneni, bet aizmugurējā - starp varavīksneni un stiklveida ķermeni. Abas ir piepildītas ar acs šķidrumu. Dzīslene aptver trīs ceturtdaļas acs ābola un atrodas nobīdāmā stāvoklī ādas plēves iekšpusē, kam ir nozīme attiecībā uz akomodācijas spējām (tuvā un tālā redze).

Priekšpusē tā pāriet starenē, kura arī ir savienota ar lēcu. Tā var izraisīt lēcas lieces pārveidojumus un līdz ar to kalpo arī akomodācijai. Papildus tā veido acs šķidrumu.

Varavīksnene veido virs lēcas atveri, kas funkcionē kā regulējama blende. Atkarībā no gaismas daudzuma tā paplašinās vai sašaurinās. Zīlīte palīdz asuma regulēšanā.

Lēca koncentrē krītošos gaismas starus un projicē novērotā priekšmeta apgrieztu attēlu uz tīkleni. Tīklene ir iekšējais acs ābola apvalks, kurš veidots no nervu šūnām. Nūjiņas nodrošina melnbalto redzi, vālītes - krāsu redzi. Tīklene uztver ienākušos gaismas kairinājumus un novada atbilstošu signālu pa redzes nervu tālāk uz smadzenēm.

Abi maņu orgāni - acis un ausis - ir kā brāļi un māsas. Abiem ir simbolisks raksturs. Ja tie saslimst, neko nav iespējams dzirdēt vai redzēt.

«Vecuma redze» vai tālredzība īstenībā nav nekāda slimība. Tas jāuzsver īpaši. Ap 45. dzīves gadu vairums cilvēku, kam agrāk bija teicama redze, lasīšanai sāk lietot brilles. Tuvā redze sakarā ar samazināto lēcas elastību vairs nav iespējama. Tā nav slimība, bet gan normāla parādība, kuru piedzīvojam vecumā. Tātad kļūstam, tā sakot, tālredzīgi. Ļoti bieži notiek tā, ka cilvēki, kuri pirms tam bija tuvredzīgi, vecumā kādu laiku iztiek bez brillēm, jo tuvredzību nupat ir nomainījusi tālredzība.

Kopumā acu slimību gadījumos ir darīšana ar nepareizu dzīves skatījumu.

Cilvēks nav pietiekami izlēmīgs, tāpēc bieži nonāk pie nepareiza viedokļa vai arī pie kļūdainiem pieņēmumiem un uzskatiem, kas ilgstoši kavē viņa attīstību.

Arī tad, ja saplīst brilles vai arī tās nākas ilgi meklēt, tā ir interesanta norāde, ka cilvēks patiesi meklē pareizo redzes viedokli vai arī viņam jāmeklē kādas problēmas pareizais risinājums.

Vispārēji fiziskie pasākumi

Svaiga burkānu sula (izspiesta ar elektrisko sulu spiedni), sajaukta ar mazliet fenheļa, dod acīm svarīgo A provitamīnu un ļoti ieteicama cilvēkiem, kuri daudz strādā ar datoru. Zivju eļļa mūs apgādā ar svarīgajiem A un D vitamīniem.

Katarakta

Katarakta ir visbiežāk sastopamā acs lēcas saslimšana. Tā izraisa acs lēcas apduļkošanos, kas savukārt rada redzes traucējumus.

Šai slimībai ir galēji simbolisks raksturs. Redzes traucējumi ir ne tikai fiziskajā sfērā, bet arī dvēselē. Jūtams negatīvs dzīves skatījums, dzīve tiek uztverta kā «bēdu ieleja». Skatījums uz daudzām lietām nesaskan ar dabas likumiem.

Ārstēšanas metode

Garīgi: ielāgojiet, ka dzīvē viss ir pozitīvs, visam ir sava jēga. Viss, kas notiek, ir domāts kā palīdzība mums.

Glaukoma

Samērs starp acs šķidruma producēšanu un noplūdi nosaka acs iekšējo spiedienu. Ja acs kamerā šķidruma kļūst pārāk daudz, tās parasti ir šķidruma noplūdes traucējumu sekas, tādēļ ceļas spiediens acī un rodas glaukoma; acs zīlīte iegūst zaļganu nokrāsu.

Glaukoma ir pārliecinošs brīdinājums, ka pastāvīgā acs iekšējā spiediena paaugstināšanās var radīt paliekošus bojājumus, pat aklumu. Tādēļ ir ļoti svarīgi šo slimību laikus konstatēt.

Iekšējo spiedienu bieži nosaka spiediens, kuram mēs pakļaujam paši sevi. Mēs, piemēram, atrodamies stresa stāvoklī, tam pievienojas ari tendence uztraukties, dusmoties, un šis spiediens iedarbojas uz acīm. Cēlonis: cilvēks nespēj piedot sev un citiem. Tādēļ visbiežāk vērojams negatīvs dzīves skatījums.

Turklāt notiek arī ļoti daudz negatīvā, lai pievērstu uzmanību šim trūkumam. «Līdzīgais pievelk līdzīgo» - tas ir mūsu spoguļattēls. Tas ir aicinājums pārveidot mūsu skatījumu un mēģināt visā saskatīt pozitīvo.

Piemērs

Slimniecei bija galēji negatīva dzīves nostāja, līdz ar to viņa «pievilka» daudzus negatīvus notikumus. Tam vajadzēja kalpot par mudinājumu citādi skatīties uz dzīvi. Taču sievietes redzējums palika nemainīgs, tādēļ viņas dzīvē parādījās vēl vairāk negatīvu lietu.

Slimnieces meitu 20 gadu vecumā nošāva viņas greizsirdīgais draugs. Slimnieces vīrs nespēja slepkavam piedot un desmit gadus vēlāk saslima ar insultu, no kura arī mira.

Otrai meitai bija negatīva attieksme pret dzīvi, un viņa nonāca depresijā. Arī te māte varēja atpazīt savu atspoguļojumu. Taču viņa ignorēja šos norādījumus, un radās problēma ar acīm - glaukoma. Māte ļāva to operēt, bet operācija bija neveiksmīga. Acs tagad ir pa pusei slēgta un šķība. Iemesls: slimniece gribēja tikai novērst simptomu, nemeklējot īsto cēloni. Viņai vajadzēja mēģināt palūkoties uz notiekošo no citas puses un atrast tā īsto jēgu.

Dažkārt glaukoma var parādīties sakarā ar augstu asinsspiedienu. To patiesi ir viegli konstatēt, jo abas «spiediena slimības», proti, augsts asinsspiediens un acu iekšējais spiediens, pauž līdzīgus dvēseles trūkumus.

Ārstēšanas metode

Garīgi, jāmēģina iet caur dzīvi atbrīvotāk un vispirms uzlabot savu pasaules skatījumu, iegūstot pozitīvu attieksmi pret dzīvi. Dzīve jāvērtē kā skola, kura pastāv tādēļ, lai dotu mums labu iespēju sekmīgi attīstīt savu dvēseli, resp., personību, īpaša palīdzība acu slimību gadījumā ir vienmēr no jauna izdibināt, ko nozīmē notikumi ap mums. Pārbaudiet, kāds tiem sakars konkrēti ar jums. Tā arī noteikti ir drosme - atzīt, ka vēl ir trūkumi, ar kuriem jāstrādā.

Konjunktīvas iekaisums

Konjunktīva ir acs ārējās ādas turpinājums. Tā apņem plakstiņu iekšējo daļu, veidojot konjunktīvas maisu, un pārklāj acu ābolu līdz radzenes robežai. Konjunktīvas iekaisumu var izraisīt dažādi cēloņi, piemēram, fiziskie kairinājumi (putekļi, intensīva saules iedarbība), nelieli svešķermeņi, ķīmiskie kairinājumi utt. Tie rada apsarkumu, pietūkumu un pastiprinātu asarošanu.

Konjunktīvas iekaisums sastopams ļoti bieži un vienmēr uzskatāms par nelielu brīdinājuma signālu, ka mūsu dzīvē kaut kas nav kārtībā. Arī te ir skaidri saprotams, ka mēs kaut ko redzam nepareizi un tāpēc arī nepareizi rīkojamies.

Visbiežāk konjunktīvas iekaisums signalizē, ka radušies traucējumi mūsu attiecībās ar cilvēkiem. Mēs pārāk bieži esam kopā ar kādu personu, kas neveicina mūsu attīstību.

Ārstēšanas metode

Garīgi, pārbaudiet savas izšķiršanās un mēģiniet ieklausīties intuīcijā, cenšoties lietas redzēt tieši tādas, kādas tās ir, un pēc tam atbilstoši rīkoties.

Apsveriet ari, ar ko jūs pavadāt savu laiku. Vai šī persona arī ir ieinteresēta jūsu attīstībā^ Vai jūs kopā pasākat kaut ko vērtīgui Vai pēc tam savlaikus dodaties pie mierai Vai jūsu intereses ir vienādas^

Fiziski, konjunktīvas iekaisumu, tāpat kā visas iekaisuma slimības, jāārstē ar Bactisubtil, Wobenzym un C vitamīnu no dabīgajiem avotiem. Papildus vairākas reizes dienā ieteicama acu skalošana ar kumelīšu tēju. Vislabāk to izdarīt ar acu peldes vanniņas palīdzību.

Šķielēšana

Redzes procesā izšķiroša nozīme ir simetriskai abu acu fiksācijai un vadīšanai. Tā vajadzīga, lai katrā acī šķirti veidotais attēls smadzenēs tiktu apvienots vienotā ainā. Ar to iespējams izvairīties no dubultattēla.

]a acu ass novirzās no sava normālā - paralēlā- stāvokļa, rodas šķielēšana.

Bērniem iedzimto šķielēšanu iespējams novērst ar operāciju. Vienlaikus tas ir vēstījums vecākiem, ka ar viņu pašu redzi kaut kas nav kārtībā. Vajadzētu nekavējoties apdomāt, kāpēc bērns ir piedzimis ar šo trūkumu, kas nerada lielas grūtības. Vairumā gadījumu ir darīšana ar šauru redzes loku.

Var arī būt, ka vecākiem ir atšķirīgs redzes viedoklis un viņi daudzējādā ziņā nav vienoti. Tādā gadījumā var rasties grūtības ar bērna audzināšanu, jo bērns pietiekami skaidri nezina, vai taisnība tēvam vai mātei.

Tuvredzība

Tuvredzības gadījumā paralēli ienākošie stari tiek savienoti jau pirms tīklenes, jo staru laušana acī ir pārāk stipra vai arī acs ass garums ir pārāk liels. Tuvredzīgie tur priekšmetu tuvu pie acīm.

Tuvredzība gandrīz vienmēr ir iedzimta, tā ka brilles jānēsā jau maziem bērniem.

Pastāv ari iespēja lietot cietās vai mīkstās kontaktlēcas. Taču visi cilvēki vienlīdz labi tās nepanes. Mēs iesakām pirms to iegādāšanās pārbaudīt kontaktlēcu piemērotību. Acs ir viens no visjutīgākajiem cilvēka orgāniem, varbūt arī pats jutīgākais. Kontaktlēcas ļoti cieši saskaras ar acs ābolu, un jebkāda veida berze var radīt problēmas. Tāpēc brillēm, salīdzinājumā ar kontaktlēcām, tiek dota priekšroka. Dabiski, ka iespējami izņēmumi, ko nosaka profesija, piemēram, aktieriem. Arī šādos gadījumos kontaktlēcas vajadzētu lietot tikai periodiski.

Tuvredzība saskan ar tendenci būt tuvredzīgam vārda pārnestā nozīmē. Tuvredzīgi bērni atspoguļo vecāku nepietiekamo tālredzību. Ja tuvredzība pēc bērna gadiem nepāriet, tas ir brīdinājuma signāls attiecīgajai dvēselei, ka tā nedomā ilglaicīgi.

Ko nozīmē ilglaicīga domāšanai Domāt ilglaicīgi nozīmē saglabāt tālu skatījumu un spēju «pārskatīt» lielu laika periodu. Mēs nekad nedrīkstam izlaist no acīm dzīves prioritāti numur viens, proti, ka mēs esam šajā pasaulē, lai attīstītu savu personību, t. i., savu dvēseli, un tādēļ mums jāiziet dzīves skola. Ja cilvēks ir tuvredzīgs, viņš domā tikai par pašreizējām problēmām, kas tikko kā radušās, un bieži vien negrib tās risināt.

Taču, ja patiesi mēģina šīs problēmas saskatīt ilgstošā sakarībā - kā lielu, paliekošu, spēcīgu palīdzību mūsu attīstībai tas palīdz izkļūt no īslaicīga vai īsredzīga domāšanas veida. Domāt ilglaicīgi tātad nozīmē domāt dvēseliski - garīgās sakarībās, ne tikai īslaicīgi - ķermeniskā nozīmē.

Ārstēšanas metode

Garīgi: acu problēmām vienmēr ir sakars ar nepareizu dzīves skatījumu, kuru ikvienam pacientam jāizdibina individuāli. Katram šis nepareizais skatījums ir iesakņojies citādā veidā, to var meklēt visur, tāpēc tas arvien no jauna ļoti precīzi jāizpēta. Nepareiza skatījuma savlaikus atklāšana ir ļoti laba palīdzība, līdz ar to izvairāmies no smagām acu slimībām. Visu var labot, ja vien ir vēlēšanās darboties.

9. 23. AUDZĒJI. LABDABĪGIE AUDZĒJI UN ĻAUNDABĪGIE AUDZĒJI. VĒZIS

Audzēji rodas, vairojoties un daloties šūnām, ko ierosina kāds anomāls signāls. Audzēji var rasties jebkuros audos. Jaunizveidotās šūnas ir mazāk diferencētas un var neveikt audu specifiskās funkcijas.

Labdabīgos un ļaundabīgos audzējus izšķir pēc tā, vai tie paliek lokalizēti savā izcelšanās vietā vai arī tiem ir tendence ieaugt apkārtējos audos. Ļaundabīgie audzēji var caur asinīm un pa limfvadiem ieperināties visdažādākajos organisma apvidos.

Labdabīgie audzēji galvenokārt parādās pirms 40. dzīves gada.

Tos bieži aptver saistaudu kapsula. Telpas trūkuma dēļ normālie audi tiek izspiesti', līdz ar to parādās slimības pazīmes.

Pēc tā, no kāda audu veida izveidojas audzējs, izšķir, piemēram, lipomu (no taukaudiem), fibromu (no saistaudiem), miomu (no gludo muskuļu šūnām), hemangiomu (no asinsvadiem), adenomu (no dziedzeraudiem) utt. Daži no tiem turpmākajā attīstībā pārveidojas par ļaundabīgajiem audzējiem.

Ļaundabīgie audzēji parasti parādās starp 40. un 70. dzīves gadu. Bieži vien tos apzīmē ar vispārēju nosaukumu «vēzis», kaut gan medicīnas terminoloģijā un šaurākā nozīmē tos sauc par karcino-mām (ļaundabīgie jaunveidojumi no segaudu šūnām). Tie strauji un neierobežoti vairojas apkārtējos audos, tos caur asinīm vai limfvadiem izplata metastāzes pat uz attāliem orgāniem.

Labdabīgie audzēji jau ir vēždraudes slimība, tādēļ kārtīgi jāpārdomā, kādi dvēseliskie cēloņi ir tās pamatā.

Dr. Millere-Kainca slimniekus, kuriem ir labdabīgie audzēji, profilaktiski ārstē tā, it kā viņiem jau būtu vēzis.

Audzējus izraisa organismā uzkrājušās atkritumvielas. Audzēju šūnas iespējams caur asinsvadiem vai limfvadiem transportēt uz citām organisma daļām.

Vēža gadījumā ir konstatēta dažādu vielu nepietiekamība organismā, vispirms jau trūkst molibdēna. Molibdēns ir svarīgs mikroelements, metāls, kas sevišķi vajadzīgs, lai organisms varētu pareizi funkcionēt. Tas veicina Bļ5 vitamīna izmantošanu. Ja iestājas Bļ5 vitamīna trūkums, rodas ievērojami šūnu elpošanas traucējumi, turklāt vissliktākajā gadījumā tiek traucēti vielmaiņas procesi un rodas vēzis.

Kopumā galvenais vēža cēlonis ir uzpūtība. Cilvēks vēlas atrasties Visuma centrā un būt atzīts un slavināts. Uzpūtība var izpausties dažādās formās - šīs grāmatas pielikumā jūs atradīsiet 70 piemērus, kuri raksturo dažādus tās veidus.

Šķirami divi galvenie uzpūtības veidi:

• pārsvarā «sievišķīgie» veidi: uzupurēties, pielāgoties, pakļauties un darīt tikai to, kas pārējiem šķiet pareizi, lai tiktu slavētas un atzītas;

• pārsvarā «vīrišķīgie» veidi: nesaudzīgi realizēt savu gribu un izvēlēties visādus paņēmienus, lai varētu nostiprināties Visuma centrā.

Kaut gan abi veidi šķiet ļoti atšķirīgi, taču tie izteic tos pašus nepareizos pamatmotīvus - proti, parādīt sevi, tikt slavinātam un atzītam.

Daudzi cilvēki darbojas tikai tādēļ, lai tiktu slavināti un atzīti, nemaz nejautājot paši sev, vai tas, ko viņi dara, ir pareizi.

Galvenajam motīvam, lai pieņemtu izšķirošo lēmumu vai arī lai izvēlētos noteiktu izturēšanās veidu, vienmēr jābūt pareizai rīcībai. Arī tad, ja esam izvēlējušies tādu rīcību, kuras dēļ mēs tiktu mazāk mīlēti un slavināti, mums tomēr vajag rīkoties. Daudzkārt cilvēki domā par to, ko sacīs apkārtējie un kā viņi izturēsies. Varbūt tiks zaudēta apkārtējo mīlestība un atzinībai Ir svarīgi saprast, ka mēs nekad nevaram zaudēt īstu mīlestību un atzinību, ja mums ir drosme rīkoties pareizi. Mēs te runājam par to cilvēku atzinību un mīlestību, kuri -vērtējot garīgi - stāv mums tuvu. Dažkārt mēs varbūt zaudējam atzinību no dažu cilvēku puses, taču viņi nav mūsu gara radinieki, tādēļ par to nevajag skumt.

Kas attiecas uz draudzību un pazīšanos, pareiza izturēšanās mums palīdz atšķirt «pelavas no graudiem». Taču, ja mums ir drosme pareizi izturēties, piemēram, apzināti izvēlēties savu uzturu vai arī tieši pasacīt «nē» par kaut ko tādu, kas mums šķiet nepareizs, un nebaidīties, ka zaudēsim citu cilvēku atzinību un cieņu, tad esam parādījuši labus garīgos sasniegumus. Mūsu pašu garīgie sasniegumi savukārt palīdz pareizi izturēties citām labajām dvēselēm. Patiesi īsti draugi ne tikai saglabās draudzību, bet arī dāvās mums vēl vairāk draudzības. Pārējie gala iznākumā kļūs mums tikai par apgrūtinājumu. Tā kā viņi atrodas uz citas attīstības pakāpes, viņi nevarēs būt ilgstoši laimīgi mums pieņemamā veidā. Viņiem ir cits uzdevums, un viņiem jāmēģina savas problēmas risināt savā veidā.

Daudzi vēža slimnieki var tikt ārstēti ar labiem panākumiem. Taču ārstēšana iedarbojas vienīgi tad, ja slimnieki strādā līdzi un paliek uzticīgi noteiktajam ārstniecības veidam.

Arvien no jauna ir interesanti vērot, cik atšķirīgi izpaužas nepieciešamība būt Visuma centrā vai tikt slavētam un atzītam. Šie cilvēki vēlas sevi parādīt citu acīs par svarīgiem un krietniem un mēģina pat dažādā ziņā piemēroties, lai tikai gūtu atzinību.

Piemēri

• Vēža slimniece vienmēr darījusi to, ko prasīja viņas vīrs, un bieži rīkojās pret savu gribu. Viņa visu darīja tikai tādēļ, lai izpatiktu savam vīram. Viņa pakļāvās pat tik lielā mērā, ka pieņēma sava vīra reliģiju, kas ļoti atšķīrās no tradicionālās. Vēlāk viņas vīrs - nepajautājis sievai -atveda uz māju savu slimo māti, kuru vajadzēja kopt. Vīram, dabiski, tam nebija laika, un vedekla kopa vīramāti, lai gan pavisam to nevēlējās.

• Vēža slimnieks lutināja savu bērnu, lai tas viņu mīlētu vairāk nekā savu māti.

Uzpūtība bieži ir saistīta ar drosmes problēmu. Cilvēkam nepietiek drosmes realizēt savas ieceres un veltīt laiku sev. Drosme un spēja līdz galam realizēt savas ieceres ir pareiza, lai sevi izvirzītu priekšplānā un izpaustu savu personību. Tā izaugtu personība, kura saņemtu pavisam citu atzinību un mīlestību. Šo personību ievērotu un cienītu.

Uzpūtība tiecas tikai uz to, lai citu acīs izskatītos krietna un svarīga. Šāds cilvēks ir gatavs pat atstāt sevi novārtā un sev kaitēt. Tas ir sava veida «perversais» ego; lai varētu izdarīt kaut ko «labu», proti, gūt atzinību, viņš kaitē pats sev, jo dara kaut ko tikai apkārtējo interesēs. Rezultātā viņš bieži vien iegūst nevis ilgstošu atzinību, bet gan atrodas apburtajā lokā, kurā pastāvīgi cīnās par to, lai tiktu slavēts.

Vairums vēža slimnieku ir dvēseliski augsti attīstīti, taču viņiem vajag labi apgūt šīs sevišķi izšķirošās pieredzes, lai pievērstu uzmanību savai uzpūtībai, to samazinātu un tad nonāktu līdz ātrākam un labākam dvēseles ceļam uz augšu. Tendencei pielāgoties citiem cilvēkiem arvien vairāk jāatvirzās otrajā plānā. No uzpūtības cieš visas rakstura īpašības. Tas atspoguļojas ļaundabīgā audzēja izplatībā apkārtējos audos. Līdz ar to arvien vairāk tiek apšaubīta personības attīstība, tādēļ arī par nopietnu brīdinājumu kļūst šī smagā slimība.

• Ir negodīgi, ja kāds spēlē lomu, kurai neatbilst, - tas ir negodīgi pret sevi un citiem. Cilvēks nerīkojas tā, kā pats uzskata par pareizu, bet pieskaņojas citiem.

• Uzpūtība ir nepareizs drosmes veids, ar kuru pats sevi izvirza priekšplānā.

• Uzpūtība vistiešākajā veidā attiecas uz rakstura īpašību piedošana. Ikvienam vēža slimniekam ir sakars ar dusmām. Vēža slimnieki dusmojas, ja citi viņus neslavē un pietiekami neatzīst. Piemēram, kāda vēža slimniece vienmēr pūlējās savam vīram izvārīt kaut ko garšīgu, taču par to netika uzslavēta.

• Vēža slimniekiem ir raksturīgs arī negatīvs dzīves skatījums, kurā viņi paši sevi redz mazvērtīgāku un sliktāku, nekā ir patiesībā.

• Slimnieki dara tikai to, kas imponētu pārējiem, tā vietā, lai darītu ko pareizu. Tā ir laika izšķērdēšana. Visvairāk viņi šādā veidā kaitē paši sev.

Piemērs

Kad politiķi darbojas tikai tādēļ, lai saglabātu pēc iespējas vairāk vēlētāju balsu, nevis domā par visas valsts labklājību, viņi kaitē visai valstij. Kas darbojas, nepareizu motīvu vadīts, tas kaitē pats sev un arī citiem. Taču sabiedrībā pazīstamiem cilvēkiem parasti ir ļoti grūti nebūt uzpūtīgiem. Ja kādam izdodas vienmēr objektīvi izvēlēties pareizo, viņš visādā ziņā sagādā pats sev un, dabiski, ari citiem lielu labumu.

Mēs vēlamies te vēlreiz norādīt uz atšķirībām vīriešu un sieviešu rīcības veidā. Turklāt to apstiprina vispārīgi novērojumi. Saprotams, sastopami ari izņēmumi. Vīrieši var nedaudz izrādīt kaut ko no sieviešu izturēšanās veida, un otrādi.

Sievietēm pirmām kārtām parādās nepietiekama pašiz-pausme un savas vērtības apziņa, tātad nepietiekama drosme. Dažas dara visu, lai tiktu slavētas un atzītas, lai tās ievēro. Turklāt viņas aizmirst savas vajadzības, savas vēlēšanās, ar to apspiežot savu personību. Tā ir savdabīga savas personības noliegšana. Ir pat tādas slimnieces, kuras nonākušas tik tālu, ka viņas pēc laulātā drauga vēlēšanās atsakās no visām agrākajām draudzībām, lai tikai vīrs būtu apmierināts. Dabiski, ka tiek sasniegts tieši pretējais. Vīri sievas atstāj novārtā, viņas jūtas vientuļas un tad pirmoreiz sāk izjust, cik liels ir sarun-partneru un draugu zaudējums. Tas ir neapšaubāms fakts, ka laulība kļūst labāka, ja abi partneri saglabā savas draudzenes vai draugus. Toties, ja sievietes ļauj sevi pakļaut un par prieku vīram atsakās pat no draudzenēm, tas kaitē kā vīram, tā ari sievai. Šis piemērs attēlo galēju īpašuma sagrābšanas vēlmi, kas raksturīga vīram. Daudzas sievas vēlas pielāgoties un «mīļā miera labad» dara visu, ko citi no viņām gaida, lai iegūtu atzinību. Taču tādā veidā viņas nokļūst apburtajā lokā. Viņas uzupurējas arvien vairāk, ar laiku tiek izmantotas un tomēr nesaņem ilgoto atzinību.

Augstākais mērķis ir pašām būt noteicējām par savu dzīvi un klausīt intuīcijai, kura pateiks, kas īstenībā ir pareizi. Sievietēm jāmācās sacīt «nē», ja viņas jūt, ka atteikums būtu pareizāks. Ar to sieviete iegūs vairāk laika un enerģijas, lai strādātu ar sevi. Tad viņa kļūs par personību, kuras pozitīvo starojumu atzīs visi apkārtējie.

Izplatītākā vēža forma sievietēm ir krūts dziedzera vēzis.

Šajā gadījumā ļoti bieži izšķiroša nozīme ir drosmes trūkumam, kā aprakstīts jau iepriekš. Tas pats attiecas uz dzemdes vēzi. Te runa ir par to, ka fiziskās mīlestības sfērā laulātajam draugam nevar pateikt «nē».

Vīriešiem izplatītākais vēža veids ir prostatas vēzis. Vīriešiem ir vājība - izrādīt pārspīlētu interesi par seksu. Viņiem vajadzētu pārvērtēt savu orientāciju uz fizisko mīlestību. Vajadzētu patiesi mēģināt veidot tādas attiecības starp vīru un sievu, lai noteicošā būtu garīgi dvēseliskā bāze. Prostatas vēzis ar savu biežo izplatību lielā vecumā liecina, ka fiziskajām attiecībām laulībā vajadzētu ieņemt otro vietu.

Vēža vispārīgās arstešanas metode

Brīdinājums: visos vēža slimības veidos jādod organismam iespēja atjaunoties, nostiprināt imūnsistēmu ar brokastu plāna palīdzību (pozitīvo baktēriju preparāti lielos daudzumos). Ķīmiskā terapija un apstarošana iedarbojas tieši pretēji - proti, novājina imūnsistēmu. Tiek gan iznīcinātas dažas vēža šūnas, taču tiek bojātas arī daudzas veselās šūnas.

Garīgi, vēža slimniekiem jāuzņem sava slimība ar pateicību -kā mācību process. Jāatrod slimības slēptie dvēseliskie cēloņi un jātiek ar tiem galā. Šajos gadījumos vispirms izšķirošs solis ir griba. Slimniekiem jāvēršas pret saviem trūkumiem ar lielu pašdisciplīnu, lai tos mazinātu, taču konsekventi jārealizē arī visi veselības pasākumi. Vēzi var uzvarēt ar pacietību un uzticēšanos. Ja spējam saskatīt pozitīvo arī negatīvajā, tas ir liels ieguvums. Nekad vairs nedrīkst pazaudēt no redzesloka dzīves jēgu - dzīves attīstību.

Fiziski: vēža sārņus vajag izvadīt no organisma ar intensīvu atindēšanu un attīrīšanu. Šim nolūkam visnoderīgākā ir bērzu sula un daudz C vitamīna. Imūnsistēma jānostiprina ar brokastu plānu.

Jāpārkārto uzturs. Pārtikai jābūt pēc iespējas pilnvērtīgai, lai organismu vairs neapgrūtinātu ar indēm. Bez tam pastiprināti jāuzņem molibdēns. Molibdēns atrodams labībā, zaļajos lapu salātos, brokoļos, šķidrajā alus raugā, spilgtas krāsas ogās, augļos un dārzeņos, piemēram, upenēs, mellenēs, sarkanajos ķiršos, plūmēs, sarkanajās bietēs un sarkanajos galviņkāpostos. Labākais molibdēna avots ir sarkano biešu sula vai pulveris.

Piemērs

Vēža slimnieks strādāja darbu, kas viņam bija «nāvējošs». Viņš pārdeva lietas, kas kaitēja cilvēkiem. Viņš saslima ar zarnu vēzi. Viņam ieteica atsacīties no šī darba, lai gan tas bija ļoti ienesīgs, jo citādi nebija iespējams kļūt veselam. Diemžēl slimnieks nevēlējās no šī darba atteikties - viņš stūrgalvīgi tam pieķērās un tikai vienu reizi apmeklēja ārstu. Pēc kāda laika viņš nomira.

Mēs minam šo gadījumu tāpēc, lai cilvēki apzinātos, ka ārstēšana, resp., aprūpēšana šīs smagās slimības gadījumā nav nokārtojama, apmeklējot dažas konsultācijas. Vidējais vēža ārstēšanas ilgums ir viens gads. Katru nedēļu nepieciešams apmeklēt ārstu. Veselībai uzlabojoties, intervāli starp vizītēm kļūst lielāki.

Orgāns, kuram uzbrucis vēzis, liecina ne vien par uzpūtību, bet arī par citiem trūkumiem, kuri tiks izskaidroti turpmāk.

Galvas smadzeņu audzēji

Smadzeņu audzēji sastopami relatīvi reti. Tas ir process, kam nepieciešama telpa galvaskausa iekšienē, taču spēj arī izplatīties ārpus galvaskausa dobuma karcinomas metastāžu veidā (it sevišķi plaušu vēzis vai krūts dziedzera vēzis).

Galvassāpes, kuras pieņemas spēkā slimības laikā, ir tipiska slimības pazīme. Turpmāk pievienojas citi raksturīgi simptomi -nelabums, vemšana, reibonis, psihes pārmaiņas, redzes traucējumi, epileptiski krampji u.c.

Daudzi cilvēki cieš no galvassāpēm, tomēr nevajag domāt, ka to cēlonis vienmēr ir smadzeņu audzējs. Taču neatkarīgi no tā jādodas pie ārsta uz izmeklēšanu, jo ir precīzi jānoskaidro, kāda slimība izraisa galvassāpes, lai varētu pret tām pareizi cīnīties.

Smadzeņu audzējam bez uzpūtības ir ļoti ciešs sakars ar raizēm, prātošanu un negatīvām domām. Cilvēks «iekapsulējas» tikai negatīvajās domās, arvien vairāk sastingst negatīvajā, un arvien vājākas kļūst iespējas pieņemt pozitīvo lēmumu, lai izkļūtu no šīs situācijas.

Cilvēks it kā nokļūst negatīvajā apburtajā lokā. Negatīvās domas un negatīvās jūtas vispirms traucē smadzeņu funkcijas. Negatīvie elektrosignāli, kuri tādēļ rodas smadzenēs, ar laiku var izraisīt smadzeņu audzēju.

Piemēri

• Slimniekam kopā ar vecāko brāli piederēja firma. Izvēloties firmas darbiniekus, vispirms viņus novērtēja brālis,

par ko slimnieks kļuva ļoti greizsirdīgs. Viņš sāka par brāli domāt sliktu, centās iztēloties viņu par nelieti, pūloties celt savu pašvērtību. Viņš daudz prātoja un izdomāja taktiku, kā gūt atzinību. Būtu bijis labāk, ja viņš mācītos no brāļa labajām īpašībām un kļūtu cienīts, pateicoties savām pūlēm.

• Slimniece bija sevišķi pieķērusies savai pagātnei - bieži domāja par dzimteni, kuru viņai nācās pamest kā bēglei. Viņa pastāvīgi domāja un raizējās par to, kas toreiz bija noticis. Viņas tēvs tajā zemē bija prezidents, viņai bija nodrošinātas iespējas baudīt skaistu dzīvi. Sabiedrībā sieviete bija ļoti atzīta, kas viņai sevišķi labi patika. Vēlāk viņa nevarēja īsti iedzīvoties tagadnē un vēl jo mazāk pieņemt un baudīt tagadni svešā zemē. Viņa nemitīgi domāja par saviem dzimtenē palikušajiem piederīgajiem un bija par tiem norūpējusies.

No minētā piemēra redzams: ja cilvēks negrib atbrīvoties un šķirties no pagātnes, arī tas ir viens no stūrgalvības veidiem. Taču zem pagātnes ir jāpavelk svītra, citādi pastāvīgi jānes sev līdzi tas slogs, zem kura reizēm cilvēks «salūst».

Ārstēšanas metode

Garīgi: pašā slimības sākumā vajag noskaidrot individuālās uzpūtības veidu un to samazināt. Pēc tam jāstrādā ar trešo rakstura īpašību - piedošana. Notikušo vajag piedot, aizmirst un atstāt pagātnē, lai varētu netraucēti koncentrēties uz tagadni un nākotni. Lai nepārslogotu smadzenes, nevajag tik daudz kavēties negatīvajos un nenozīmīgajos pagātnes notikumos.

Jāuzlabo arī ceturtā rakstura īpašība - pozitīvs dzīves skatījums. Nevajag pārāk ilgi paciest negatīvās domas un jūtas, piemēram, greizsirdību. Katra situācija uzskatāma pārmācību procesu. Turklāt koncentrēšanās ir labākā palīdzība, lai apzināti saskatītu, kas notiek pašlaik un kādēļ tas notiek.

Fiziski: jāveic visi smadzeņu funkciju veicināšanas pasākumi. Būtiska ir arī atindēšanās un attīrīšanās.

Dzemdes mioma

Dzemdes sieniņas sastāv galvenokārt no gludās muskulatūras. Dzimumgatavības periodā sievietei šī muskulatūra var uzbriest -rodas mioma. Tās augšana ir atkarīga no estrogēna, tātad, izpaliekot menstruācijām, mioma parasti vairs nerodas.

Dažām sievietēm slimības sākumā nav nekādu sūdzību, pēc tam noteikti rodas menstruāciju traucējumi.

Dzemdes mioma ir labdabīgs audzējs, bet dr. Millere-Kainca izturas pret miomu kā pret vēža sākumstadiju. Viņa miomas slimnieces ārstē tā, it kā viņām jau būtu vēzis. Veltot atbilstošas pūles, t.i., garīgo darbu ar sevi, uztura noregulēšanu, imūnsistēmas nostiprināšanu, kā ari atindēšanos un attīrīšanos, jaunveidojums var izzust pats no sevis. Ja mioma netiek pareizi ārstēta, tā var attīstīties par dzemdes vēzi vai citu vēža formu.

Ārstēšanas metode, sk. apakšnodaļu «Krūts dziedzera

Dzemdes vēzis

Dzemdes vēzis parādās pārsvarā pēc klimaktērija. 25% visu vēža slimību rodas dzimumorgānos, turklāt 80% šo gadījumu izcelsme meklējama dzemdē. Asiņošana parasti ir pirmā un vienīgā pazīme. Var nonākt līdz starpasiņošanai vai arī asiņošana var atsākties pēc klimaktērija, kad to pavada strutaini izdalījumi.

No dzemdes vēža pārsvarā cieš sievietes pēcklimaktērija periodā. Tādēļ tieši sievietēm starp 50. un 60. dzīves gadu vajadzētu saņemt drosmi, lai pamazām atteiktos no fiziskajām attiecībām. Viņām nevajadzētu vienmēr partnerim piekāpties, lai tās tiktu mīlētas un atzītas (uzpūtība). Beidzot arī daba norāda, ka ir pārsniegts dzemdētspējīgais vecums un seksuālās attiecības tiklab vīriešiem kā arī sievietēm, var nākt par ļaunu. Tādēļ parādās augstā dzemdes un prostatas vēža kvota.

Dzemdes vēža galvenais cēlonis ir nepareiza partnerattiecību vai laulības ievirze. Nepareizi ir tas, ka abi laulības partneri traucē viens otra attīstību. Jāapzinās, ka fiziskās attiecības starp vīrieti un sievieti vispirms ir paredzētas bērnu radīšanai. Ja nododas seksuālajām pārmērībām un nav arī nekādu garīgi dvēselisku attiecību,.tad tiklab sievietes, kā arī vīrieši saslimst ar audzēju.

Ārstēšanas metode, sk. apakšnodaļu «Krūts dziedzera vēzis»!

Krūts dziedzera vēzis

Krūts dziedzera vēzis ir visplašāk izplatītā ļaundabīgā audzēja forma sievietēm.

Parasti nelaime sākas nemanāmi krūts iekšienē. Galvenais simptoms ir mezgli krūtīs, kuri ir cieti, nejutīgi pret sāpēm un vairumā gadījumu nav krasi norobežoti. Izaugumu dēj mezgls (bumbulītis) slikti nobīdās attiecībā pret pārējiem audiem. Vēlāk rodas krūšgala ievilkums vai arī audzējs parādās ādas virspusē. Audzējs ātri var skart arī tuvējos limfmezglus.

Tāpat kā dzemdes vēža gadījumā, šī vēža veida dvēseliskais cēlonis ir stipri izteikts drosmes trūkums. Sievietes mēģina galējā veidā piemēroties un darīt to, ko prasa līdzcilvēki. Bailes, ka varētu pazaudēt cilvēku mīlestību vai atzinību, neļauj izpaust savu personību vai brīvi izteikt savu viedokli. Cilvēku, kurš neprot aizstāvēt savu viedokli, lielā mērā vada citi.

Nākamajos piemēros tiks parādīti četri gadījumi, ar kuru palīdzību noskaidrosim, kādas sekas var būt drosmes trūkuma un uzpūtības kombinācijai.

Piemēri

• Jaunai sievietei apmēram 30 gadu vecumā bija krūts vēzis. Viņa bija precējusies ar vīru, kurš to bieži sita. Laulātajam pārim nebija bērnu. Sievai bija labs darbs, un viņai nebūtu bijis grūti savu vīru pamest. Taču vīrs bija birģermeistars, kas radīja sievai iespēju «izrādīties». Viņa, saprotams, tika visur aicināta un atzīta, un viņai bija cienījams stāvoklis sabiedrībā. Turklāt viņa ļoti

baidījās palikt viena. Tādā veidā no nedrošības un uzpūtības radās piespiedu situācija, no kuras viņa netika ārā, līdz beidzot tā izpaudās kā smaga slimība.

Kāda cita slimniece dzīvoja kopā ar savu vīramāti pašas mājā. Sievai jau sākumā nepietika drosmes pateikt, ka viņa labāk būtu dzīvojusi atsevišķi - kopā ar vīru. Bieži izcēlās strīdi, drāmas sekoja cita citai. Slimnieces vīrs vienmēr aizstāvēja mātes viedokli, no kuras viņš bija ļoti atkarīgs. Kad vīramāte jau bija saistīta pie gultas, vīrs piespieda savu sievu to kopt. Arī šoreiz sievai nepietika drosmes pateikt, ka viņai vajadzētu vairāk rūpēties par savu meitu un ka viņa jūtas pārslogota. Viņa labprāt būtu strādājusi arī algotu darbu. Taču sieva darīja to, ko vīrs no viņas prasīja, lai uzupurējoties saglabātu viņa mīlestību. Tādēļ viņa pastāvīgi bija iekšēji nomākta. Pēc vizītes pie ārsta sieva vīram pateica, ka viņa šo situāciju nespēj vairs ilgāk izturēt. Vīrs beidzot piekrita nodot savu māti slimnieku patversmē. Pēc tam slimniecei veselība krasi uzlabojās. Viņa atkal kļuva pilnīgi vesela un varēja pat iestāties darbā uz pusslodzi. Bija patīkami vērot, kā šī sieviete kļuva arvien drošāka, spēja skaidrāk izteikties un pateikt, ko īstenībā jūt.

Vēža slimniecei jau bija noteikta operācijas diena, taču dažādu iemeslu dēļ to vairākkārt pārcēla. Līdz tam viņa pilnīgi uzupurējās sava vīra labā un viņa dēļ darīja visu. Viņa labprāt būtu nodevusies savam darbam, taču, par prieku vīram, palika mājās, lai vienmēr tur viņu sagaidītu. Tad viņa sāka cītīgi strādāt ar saviem trūkumiem. Ar laiku sieviete sev sagādāja arvien vairāk brīvas garīgās

telpas, mācījās sacīt «nē», ja tas bija pareizi, un pieņēma lēmumu vismaz pusi dienas iet darbā. Kad pēc dažiem mēnešiem atkal pienāca operācijas laiks, izmeklēšanā audzēju vairs neatrada, un operācija vairs nebija vajadzīga.

• Līdzīgs gadījums. Kāda cita slimniece ieradās vizītē pie ārsta no Parīzes, un viņai bija līdzīga dvēseles vājība -uzupurēšanās. Arī viņa visu darīja sava vīra labā, izpildīja viņa prasības, lai tiktu slavēta un atzīta. Viņa bija jau divreiz operēta.

Kad audzējs atkal parādījās no jauna, tika paziņots, ka viņa vairs nav operējama. Pēc vairāku nedēļu ilgas ārstēšanas ar aktīvu pacientes līdzdalību turpmākajās izmeklēšanās viņai vairs audzējs netika atrasts.

Daži uzskata, ka tas ir egoistiski, ja cilvēks nav spējīgs upurēties cita labā. Taču tam nav nekāda sakara ar egoismu. Upurēt savu personību un līdz ar to personisko attīstību ir pret dabas likumiem. Mēs varam palīdzēt citiem cilvēkiem tikai tad, ja paši sevi pilnveidojam un esam garā bagāti. Uzupurēšanās kaitē arī tiem, kuru labā upurējas, jo viņiem vairs nav nepieciešamība pašiem par sevi rūpēties. Viņiem tiek liegta iespēja uzzināt, kā pārveidot sevi, lai uzlabotu savu situāciju.

Ārstēšanas metode dzemdes miomas, dzemdes vēža un krūts dziedzera vēža gadījumā.

Garīgi: sievām vajag attīstīt drosmi, «aizstāvēt sevī sievieti».

Ir jāapsver, kas viņām ir pareizi, un jāsaņem drosme, lai to paziņotu citiem. Ja kaut kas priekš viņām ir pareizi, resp., nepareizi, tas nevar kaitēt citiem. Ir svarīgi neuzupurēties un paust pašām savas vēlmes.

Fiziski: jāievēro visi nodaļā «Imūnsistēmas nostiprināšana un uzturs» sniegtie norādījumi.

Priekšdziedzera vēzis

Priekšdziedzera vēzis vīriešiem ir visizplatītākā vēža forma. Rektāli iztaustot, priekšdziedzera vēzis sajūtams kā grubuļains, ciets audzējs. Lai norobežotos no labdabīga audzēja, nepieciešama citolo-ģiska izmeklēšana. Nākamā pazīme ir pārveidots asins seruma fosfatāzes līmenis.

Priekšdziedzera vēža cēlonis ir vīriešu interese par dzimumattiecībām un sievietēm tikai tīri fizisku attiecību dēļ. Daudzos gadījumos nepastāv dvēseliski garīga mīlestība. Sakari ir tīri fiziski, kas labai dvēselei nav pieņemami. Sevišķi apdraudēti ir tādi cilvēki, kas pastāvīgi ielaižas dzimumsakaros bez mīlestības. Attiecībās jāvalda maigumam un garīgi dvēseliskai mīlestībai.

Visi prostatas vēža slimnieki ir norādījuši, ka viņiem bijusi vai aizvien vēl ir pārspīlēta interese par dzimumattiecībām un ka viņiem ir grūtības atbrīvoties no šīs intereses, kas īstenībā jau pārveidojusies par sava veida slimību. Arī seksualitāte var būt slimība. Īstenībā tiek meklēta laime, dzīves mierinājums un apmierinājums - tikai tas tiek meklēts dzimumattiecībās, tātad nepareizā vietā.

Ārstēšanas metode

Garīgi, vispirms slimniekam vajag nodibināt draudzību ar vīriešiem, pats par sevi saprotams - uz tīri dvēseliski garīgas bāzes, tātad tai nav jābūt fiziskai. Katram cilvēkam, it īpaši dvēselēm, kas vēlas attīstīties, vajadzīgs piemērots sarun-partneris. Tie ir cilvēki, kuri, tā sakot, «runā tajā pašā valodā», jo atrodas uz līdzīgas attīstības pakāpes. Ar šiem cilvēkiem iespējama garīgi dvēseliska apmaiņa, viņi spēj savstarpēji salīdzināt savā dzīves skolā gūto pieredzi. To izdarīt ir daudz vieglāk, ja šie cilvēki ir viena dzimuma. Mūsdienās vīrieši un sievietes tieši sava dzimuma draugu lokā spēj saprasties daudz labāk un gūt daudz vairāk labuma no savstarpējām attiecībām. Savas vēlmes viņi tagad var apmierināt pareizā veidā un viņu kaislības var mitēties.

Plaušu vēzis

Ar plaušu vēzi mūsdienās slimo tieši 40 reižu biežāk nekā pirms simt gadiem. Vīriešiem tā ir otra izplatītākā slimība pēc priekšdziedzera vēža. Sievietes saslimst ar plaušu vēzi astoņas reizes retāk nekā vīrieši.

Vairumā gadījumu runa ir par bronhu vēzi, t. i., šis vēzis rodas apvidū, kur mazie gaisa vadiņi pāriet lielajos. Tas savā apkārtnē attīstās ļaundabīgi un neierobežoti un izposta plaušu alveolas, aizsprosto bronhu nozarojumus un ielaužas limfvados un asinsvados. Bieži veidojas metastāzes.

Sakarā ar atrašanās vietu plaušu vēzi ir ļoti grūti savlaikus atklāt. Pirmā pazīme ir klepus, vēlāk - gļotainas, strutainas vai asiņainas krēpas. Sāpes parādās relatīvi vēlu. Pirms tam rodas nepatīkama sajūta, it kā plaušās atrastos nenoteikts svešķermenis, jūtams spiediens.

Dvēseliskos cēloņus lielākoties nosaka tabakas izstrādājumu lietošana - tātad smēķēšana. Plaušu vēža kvota vērojama tieši tajās zemēs, kuras tehniskajā attīstībā, tā saucamajā civilizācijā, nav sasniegušas pašu augstāko attīstības pakāpi.

Lielākā daļa plaušu vēža slimnieku ir smēķētāji, jo plaušas ir pirmais orgāns, kuram uzbrūk un kaitē smēķēšana. Kā plaušu slimību, tā arī plaušu tuberkulozes gadījumos vērojama vispārēja tendence, ka cilvēki atstāj novārtā savu ķermeni un veselību. Viņiem trūkst arī saprātīgas attieksmes pret uzturu. Ķermenis tiek pastāvīgi pārslogots, netiek saudzēts un kopts. Ļoti bieži šie cilvēki neievēro pareizo dzīves ritmu, pārāk vēlu iet gulēt vai arī līksmojas visu nakti. Nav arī noslēpums, ka daudzi smēķētāji dzer pārmērīgi daudz alkohola vai kafijas. Tās ir kombinācijas, kuras patiesi var kļūt bīstamas. Visi šie ieradumi norāda uz negatīvo īpašību - laika izšķērdēšana.

Ārstēšanas metode

Garīgi: dažos gadījumos tiek atzīta par vajadzīgu operācija, lai gan, saprotams, ir bīstami izņemt daļu plaušu. Plaušas galu galā ir dzīvībai svarīgs orgāns. Sākumstadijā iespējams gūt labus panākumus arī bez operācijas - garīgi, strādājot ar dvēseliskajiem cēloņiem (uzpūtība), vienlaikus pārkārtojot uzturu un nostiprinot imūnsistēmu, kā arī atindējot un attīrot organismu. Vispirms ieteicams pievērst uzmanību sava ķermeņa kopšanai. Slimniekam, saprotams, jāatmet smēķēšana. Liela nozīme ir dzīves ritmam. Agri jāiet gulēt, lai pirms pusnakts baudītu pietiekami daudz naktsmiera. Tieši šajā laikā notiek pati intensīvākā organisma reģenerācija. Tāpat svarīgi ir uzturēties svaigā un tīrā gaisā. Iespējams, ka vajadzētu pat pārcelties dzīvot no lielpilsētas uz laukiem.

Fiziski: jāievēro visi nodaļā «Imūnsistēmas nostiprināšana un uzturs» sniegtie norādījumi.

Balsenes vēzis

Atkarībā no atrašanās vietas balsenes vēzim ir atšķirīga simptomātika. Ja skartas balss saites, parādās ilgstošs aizsmakuma. Šajā procesā iesaistīts samērā maz limfvadu, jo parasti vēl nav sākusies metastāžu veidošanās.

Ja audzējs atrodas virs balss saitēm, parādās raksturīgi simptomi, piemēram, aizsmakums un rupja balss; tas notiek relatīvi vēlu, un visbiežāk jau ir sākusies metastāžu veidošanās sānu limfmezglos.

Ja audzējs ir balsenes lejasdaļā, prognoze ir vēl sliktāka; līdz tam, kad audzējs tiek pamanīts rīšanas grūtību un svešķermeņa sajūtas dēļ, 70% gadījumu jau izveidojušās metastāzes.

Mēles vēzis

Mēles karcinoma pārsvarā parādās mēles malās, retāk - uz mēles muguras vai mēles galiņā. No mēles malām iespējama vēža izplatīšanās mutes dobumā, uz apakšžokli, uz aukslēju lokiem, uz rīkles sānsieniņām un apkārtējos audos. Kā sekundārās infekcijas sekas turpmākajās stadijās ir vērojams mēles uztūkums, tās kustības tiek apgrūtinātas, un runa kļūst neveikla. Mēlē var samanīt arī zobu iespiedumus. 70 % gadījumu metastāzes sasniedz arī limfmezglus.

Arī mēles vēža izplatība kļūst arvien lielāka, ko var izskaidrot ar dažādu ārējās vides faktoru iedarbību, pie tam arī te smēķēšana ieņem pirmo vietu starp riska faktoriem.

Balsenes un mēles vēža vispārējam cēlonim (uzpūtība) pievienojas arī trūkums ceturtajā rakstura īpašībā (pozitīvs dzīves skatījums). Parādās tendence būt kritiskam, negatīvi runāt par citiem cilvēkiem, lamāties un ļauties niknuma lēkmēm. Negatīvā kritika ir kā bumerangs, kas vienmēr atgriežas pie paša kritizētāja.

Piemērs

Kāds uzņēmējs slimoja ar mēles vēzi. Viņš izturējās pret saviem padotajiem kā vergturis, bija neiecietīgs un ārdījās, ja kaut kas tika izdarīts nepareizi, turklāt viņš ļoti neglīti lamājās. Slimnieks visā saskatīja tikai negatīvo un izpauda savas dusmas, pārspīlēti izvēloties negatīvus vārdus.

Balsene un mēle vajadzīga runājot. Ja tiek izteikts pārāk daudz negatīvā, tad alegoriski no tā cieš abi orgāni. Veidojas karcinoma, tā ietekmē valodu, nav vairs iespējams tik labi runāt. Tas ir norādījums, ka nevajag izteikties negatīvi.

Taču jāievēro, ka visam negatīvajam, ko pārmet vai piedēvē citiem, ir sakars ar pašu runātāju. Viss, ko mēs uzskatām par traucējošu citos cilvēkos, vienmēr atspoguļo mūsu pašu trūkumus. Tādēļ saskatīt citos cilvēkos kļūdas un viņus kritizēt ir pilnīgi nepareizi.

Ārstēšanas metode

Garīgi, skaidri jāapzinās atspoguļojuma likums. Svarīgi izdibināt, kādēļ gadās negatīvi notikumi un kāds tiem sakars ar jūsu personu. Neko nav iespējams atrisināt, vienmēr noveļot vainu uz citiem, jo pilnīgi viss, kas ar jums atgadās, ir domāts, lai pievērstu jūsu uzmanību pašu nepilnībām. Jums jāskatās uz visu pozitīvi un jāsaprot, ka jūs no tā varat tikai mācīties. Galu galā jums pat jābūt pateicīgiem par palīdzību.

Kuņģa vēzis

Kuņģa vēzi vīriešiem var konstatēt divreiz biežāk nekā sievietēm. Kuņģa vēža pirmās pazīmes ir nemanāmas, tā ka slimību parasti konstatē jau progresējošā stadijā. Tad parādās neizskaidrojami liels svara zaudējums, bieži rodas vemšana, uznāk nogurums, zūd apetīte un rodas nepatika pret noteiktiem ēdieniem, piemēram, gaļu. Šīs pazīmes jau liecina, ka iestājusies smaga slimība.

Kuņģa vēža slimniekiem zīmīgā veidā vispirms rodas nepatika pret gaļu. Ne vien slimniekiem, bet arī veseliem cilvēkiem gaļa ir ļoti grūti pārstrādājams produkts, jo tā ir grūti sagremojama un nogulsnē organismā atkritumvielas vai pūšanas vielu gabaliņus, kuri vēlāk rada problēmas.

Arī kuņģa vēža dvēseliskajiem cēloņiem ir simboliska daba. Mēdz, piemēram, sacīt: «Tas sit man pa kuņģi.» Blakus vēža būtiskajiem cēloņiem, piemēram, uzpūtībai un tieksmei tikt slavētam, vērojams specifisks cēlonis - drosmes problēma. Ja rodas bailes - kā nepietiekamas drosmes sekas -, tās «sit pa kuņģi». Vai ari parādās nepareizs drosmes veids - agresijas forma, kas kopā ar uzpūtību rada nepareizu izturēšanos.

Vīriešus šī slimība skar biežāk nekā sievietes. Tātad drosmes problēma pastāv arī vīriešiem, lai gan kopumā viņiem tā rodas retāk. Taču arī vīriešiem jābūt pietiekami drosmīgiem, lai izteiktu savu viedokli un «izietu no sevis». Viņiem nevajadzētu ļaut sevi ietekmēt un padevīgi «norīt» nejēdzības. Visam jācenšas pieiet diplomātiski.

Lietderīgāk ir nepatīkamas lietas pārrunāt ar tiem, kuri tajās iesaistīti, rast kompromisu. Tas var būt laulības partneris vai kāda persona darbavietā, ar kuru trūkst vienprātības, taču vajadzīga domu apmaiņa. Problēmas ir jāpārrunā. Tam, saprotams, jānotiek nevis negatīvas kritikas veidā, bet gan konstruktīvi - ar mērķi un vēlēšanos patiesi atrisināt problēmas. Vispirms vajag radīt sarunu bāzi, norādīt, ka tā attiecas uz jums pašiem, un paziņot, ka netiekat galā ar noteiktu situāciju. Ja ar visu samierinās, tad rodas negatīvas sajūtas, kuru cēloņi netiek noskaidroti, un beigās izveidojas ļaundabīgais audzējs. Pretstatā mazāk bīstamajai kuņģa un divpadsmitpirkstu zarnas čūlai kuņģa vēzis parādās vēlākajos dzīves gados, ja ilgāku laiku tiek sevī nēsātas neatrisinātas problēmas, resp., tiek atstāta novārtā to garīgā pārstrāde.

Ārstēšanas metode

Garīgi: slimniekam ir jāzina, kur meklējama viņa drosmes problēma. To noskaidro sarunā ar terapeitu. Pēc tam jāiemācās izteikt savu viedokli ar atbilstošu artikulāciju, proti, pieklājīgā, taktiskā un cieņas pilnā veidā. Sākumā noteikti nāksies sevi pārvarēt, «iziet no sevis», taču ar katru reizi tas kļūs arvien vieglāk.

Fiziski: pilnīgi skaidrs, ka, slimojot ar kuņģa vēzi, sevišķi liela nozīme ir uzturam. Kuņģa slimniekus vajag ārstēt ļoti uzmanīgi. Laktoveģetārs uzturs ir būtisks priekšnoteikums, kaut arī te nākas ieviest zināmus ierobežojumus. Slims kuņģis nevar tikt galā ar grūti sagremojamiem uzturlīdzekļiem pat tad, ja tie uzskatāmi par veselīgiem, piemēram, pākšaugi vai kāpostu sula. Tāpēc kuņģa vēža gadījumā ieteicama speciāla diēta, kura īpaši piemērota slimam kuņģim. Nedrīkst ēst nekādu maizi, ir atļautas vienīgi sausmaizītes. Trekns siers arī ir grūti sagremojams, jo šis proteīna veids slimam kuņģim nav viegli izmantojams. Jāizvairās arī no alkohola.

Noteikti jānostiprina imūnsistēma, jo kuņģa un zarnu traktam vajadzīgas pozitīvās baktērijas. Turklāt reizi mēnesī jāizdara minerālūdens dzeršanas kūre. Šī kūre iedarbojas ne vien atveseļojoši, bet arī satur daudzus mikroorganismus, dzīvībai svarīgas vielas un minerālvielas, kuras dod iespcju slimajam kuņģim atjaunot savas funkcijas.

Resnās zarnas un taisnās zarnas vēzis

Nav noslēpums, ka vairāk nekā trešdaļa no visiem ļaundabīgajiem audzējiem rodas kuņģa un zarnu trakta kanālā, proti, vispirms barības vadā, kuņģī, resnajā un taisnajā zarnā. Tievā zarna ar vēzi saslimst retāk. Zarnu vēža gadījumā vēders neiziet regulāri, caurejas mainās ar aizcietējumiem. Ja ar laiku sablīvējas izkārnījumu masa, rodas kolikveida sāpes, izdalās asinis, strutas un gļotas. Obligāti nepieciešama pamatīga izmeklēšana. Vēlākajā stadijā rodas ēstgribas trūkums un svara samazināšanās.

Biežākais no zarnu vēža veidiem ir taisnās zarnas vēzis. Pirmā pazīme ir pārmaiņas vēdera izejā - mainās aizcietējumi ar caurejām.

Pēc tam izkārnījumiem pievienojas asinis un gļotas, rodas sēdēšanas traucējumi un nervu sāpes, un beidzot iestājas zarnu aizsprostojums.

Pats par sevi saprotams, ka, tāpat kā citu slimību gadījumos, izšķiroša nozīme ir uzturam, jo, ievadot zarnās daudzus nomācošus pārtikas produktus, kas satur indes un atkritumvielas, pūšanas un trūdēšanas baktērijas, organisms nekad nevar īsti atjaunoties.

Gan resnās, gan tievās zarnas vēzim ir vieni un tie paši dvēseliskie cēloņi. Vienlaikus ar uzpūtību vērojama galvenokārt nevēlēšanās atbrīvoties. Runa ir par kādu personu, kādu lietu vai ieradumu, no kura katrā ziņā vajadzētu šķirties. Sakars ar stūrgalvību te ir acīmredzams: ja kāds ir stūrgalvīgs un neelastīgs, viņam grūti no kaut kā atteikties.

Dažkārt nozīme ir arī dusmām vai raizēm. Bieži vien slimnieki jau ilgāku laiku cieš no aizcietējumiem. Tā jau ir pazīme, ka cilvēks nevar atbrīvoties, ja viņa zarnas nespēj regulāri iztukšoties. Viņš nav pietiekami atslābinājies, lai dotu savām zarnām iespēju izvadīt atkritumvielas un izkārnījumus. Ja nespēj atbrīvoties no negatīvajām domām, tad nespēj no negatīvā atbrīvot arī zarnas.

Dvēseliskā izturēšanās un fiziskie pasākumi ir cieši saistīti.

Piemērs

Tipisks piemērs ir dr. Milleres-Kaincas tēvs, kas mira no zarnu vēža: gandrīz visu dzīvi viņš smēķēja un lietoja neveselīgu uzturu. Piemēram, viņš nelabprāt ēda augļus, tādēļ viņam trūka dzīvībai vajadzīgo vitamīnu. Tātad viņš nevarēja atbrīvoties no sliktajiem ieradumiem - no smēķēšanas un nepareiza uztura - kas izraisīja vēzi. Viņš bija labestīga un interesanta personība, taču ātri uzbudinājās un kļuva nikns. Diemžēl dr. Millerei-Kaincai toreiz vēl nebija zināšanu, kas viņas rīcībā ir šodien, un viņa nespēja tēvam palīdzēt.

Ieteicams jau bērnībā rūpēties par labu laktoveģetāro uzturu, kārtīgu ēdiena sagremošanu un zamu regulāru iztukšošanu. Ārkārtīgi liela nozīme ir imūnsistēmas nostiprināšanai, jo kuņģa un zarnu trakta darbā kā neaizstājami līdzstrādnieki vajadzīgi mikroorganismi. Nepietiek, ja šos pasākumus veic tikai īslaicīgi. Zarnām jāpalīdz mēnešiem, pat gadiem ilgi, lai tās atsāktu normāli darboties.

Cits piemērs

Kāds slimnieks uzskatīja sevi un savu darbu par tik svarīgu, ka nekad nejāva kaut ko paveikt citiem, kaut gan pats tikko spēja ar darbu tikt galā. Ar laiku šis slimnieks mēģināja kādu -varbūt ne pašu svarīgāko - darba daļu atvēlēt citiem - un, proti, ne tikai vienreiz, bet gan atkārtoti. Viņam vajadzēja iemācīties uzticēties citiem cilvēkiem.

Starp citu, iepriekš minētais trūkums attiecas arī uz namamātēm, kuras ir pārliecinātas, ka viņām viss jādara pašām, lai gan tuvumā ir pusaudži bērni, kuri: labprāt gribētu palīdzēt.

Ārstēšanas metode

Garīgi, uz zarnu vēzi sevišķi attiecas problēma, ko rada nevēlēšanās atbrīvoties. Sākumā, pārrunu laikā, prasot no slimnieka atklātību un godīgumu, jānoskaidro individuālā situācija. Slimniekam jāsaprot, ka zināmi paradumi nevar veicināt viņa attīstību, resp., tie viņam pat kaitē. Viņam jāattīsta griba pārveidot situāciju. Pēc tam sākas mācību process, lai iepazītu sevi un atmestu sliktos ieradumus.

Bez tam būtisks aspekts ir tāds, ka ne vien vajadzētu uzticēties citiem cilvēkiem, bet arī dot iespēju pašiem kaut ko sasniegt, resp., parādīt, uz ko viņi ir spējīgi. Vajag atbrīvoties tik lielā mērā, līdz sajūt, ka saspīlējums un stress mazinās. Tad mezgli zarnās atraisās paši no sevis.

Fiziski: imūnsistēmas nostiprināšana kopā ar brokastu plānu palīdz atjaunot zarnas. Jāpievada organismam svarīgie mikroorganismi, lai zarnas atsāktu savu darbību.

Bez tam noteikti ir vajadzīgi pārkārtojumi uzturā, kā arī organisma atindēšana un attīrīšana ar bērzu sulu. Bagātīgi jālieto C vitamīns no dabīgajiem avotiem. Katru dienu jāapēd zināms daudzums augļu (arī ziemā un pavasari, ne tikai rudenī). Augļi un to sastāvā ietilpstošais C vitamīns ir zarnu tīrīšanas līdzeklis, kas palīdz atsārņoties.

Ādas vēzis

Ir tādi slimīgi ādas pārveidojumi (t.s. priekšvēža stāvoklis), kuri pēc kāda laika var pārtapt par ļaundabīgiem audzējiem. Atbilstoši var iedalīt noteiktas vēža priekšstadijas.

Pastāv fakultatīvās prekancerozes (plašākā nozīmē), piemēram, ādas pārveidojumi, kuri rodas no hroniskiem iekaisumiem, čūlām vai rētām.

Obligātajām prekancerozēm (šaurākā nozīmē) pieskaitāmi sarkanbrūni, blaugznojoši mezgliņi uz sejas, ķermeņa un mutes gļotādas vai arī pie dzimumorgāniem un Pedžeta vēzis (nedaudz mitri ek-zēmveida apsarkumi), kā arī zvīņu veidošanās krūšgalos, skaidri redzami novecojušās ādas ragveida izaugumi (keratozes) un ļaundabīgie pigmenta plankumi.

Ādas vēzim var būt dažāda izcelsme un dažādas formas.

Āda ir orgāns, kurš spēj gan uzņemt barības vielas, gan izvadīt atkritumvielas. Tāpēc ir ļoti svarīgi turēt ādu tīru. Regulāri jāiet zem dušas vai jāpieņem peldes. Ādai jārada drošs skābju aizsargslānis. Šim nolūkam ļoti labas ir peldes ar etiķa piedevu. Tās veido labvēlīgu pH līmeni «pārtikas uzņemšanai», taču veicina arī sārņu izvadīšanu caur ādu.

Ļoti uzmanīgiem jābūt sauļojoties. Nedrīkst stundām ilgi «cepināties», jo āda no tā ļoti cieš. Saule ir tik agresīva, ka arvien vieglāk iespējams iemantot ādas vēzi.

Ādas vēzis vispirms attiecināms uz drosmes trūkumu. Drosmes problēmas vienmēr velk sev līdzi bailes. Visbiežāk liela nozīme ir bailēm zaudēt sakarus vai attiecības, kuras kaitē paša cilvēka attīstībai.

Te jūtams sakars arī ar uzpūtību. Atbrīvošanās un uzpūtība bieži vien jāaplūko ciešā saistībā, ja, piemēram, runa ir par to, ka cilvēks nespēj atbrīvoties no savām idejām. Vai šīs idejas objektīvi ir pareizas un labas, vai arī ar tām vēlas vispirms ievākt slavas un atzinības laurus«?-

Dažkārt piebiedrojas arī uzticēšanās trūkums. Cilvēks neuzticas savām vai arī citu cilvēku spējām un par to raizējas. Iespējams, ka pietrūkst arī ticības Dievam. Nepietiekama ticība Dievam ir cieši saistīta ar nepietiekamu ticību pašam sev, resp., mazvērtības sajūtu. Nepietiek drosmes būt pārliecinātam pašam par sevi.

Drosmes problēma var parādīties arī pārmērīgi augstu prasību veidā - parasti no to cilvēku puses, kuri atņem citiem enerģiju. Cietušais nespēj viņiem pasacīt «nē».

Tās ādas vēža formas, kas parādās sejā, sevišķi uz deguna, norāda uz tieksmi kritizēt vai arī rāda, ka deguns tiek bāzts tādās lietās, kas uz slimnieku nemaz neattiecas. Tiek izteikti komentāri vai spriedumi (parasti negatīvi) par kaut ko tādu, par ko slimnieks nespēj pareizi spriest.

Piemērs

Māte ir ļoti neapmierināta ar meitas jauno draugu. Viņa uzskata, ka abi ir nesaderīgi, ka puisis neatstāj nekādu pozitīvu iespaidu uz meitu. Ja māte te iejaucas nelūgta, tad meitai ir daudz grūtāk atzīt, ka izvēle nav pareiza, un pazīšanās turpinās ievērojami ilgāk, līdz beidzot viņa pārtrauc attiecības.

Ārstēšanas metode

Garīgi: rakstura īpašību un situāciju saistības ir tik daudzveidīgas, ka ikviens atsevišķs gadījums jāaplūko īpaši. Pie kā cietušais cieši turas, no kā viņš negrib atbrīvoties«?■ Kāds tam pamats«?- Vai tas notiek privātajā dzīvē vai arī darbā«?- Kur izmēģināt drosmi<?• Kādos gadījumos viņam jāsaka «nē»<?- Pret ko viņam nav pietiekami daudz uzticības«?- Tie ir jautājumi, kuri jānoskaidro visprecīzāk.

Jāizdibina un jāpārbauda, vai tas patiešām ir pareizi, ko jūs darāt. Ar noteiktu godīgumu pašam pret sevi jānoskaidro patiesie motīvi - vai jūs kaut ko darāt tādēļ, ka tas ir pareizi, vai arī tādēļ, ka cerat uz atbilstošu atzinību«?- Kur parādās jūsu paradums jaukties citu darīšanās«?- Vai jūs dodat padomus, kaut gan tie netiek lūgtie Ir skaidri jāsaprot, ka šādā veidā jūs citiem tikai kaitējat.

Fiziski, ieteicami visi pasākumi, kas veicina ādas funkcijas, -vispirms jau dūņu peldes un pilnvērtīgs uzturs. Cik vien iespējams, jāizvairās no saules.

Urīnpūšļa vēzis

Urīnpūšļa vēzis sastopams relatīvi reti, un vīriešiem tas parādās trīs reizes biežāk nekā sievietēm. Rodas pūšļa gļotādas ļaundabīga deģenerācija, pie kam ļoti liela nozīme ir ārējām norisēm. Pēc kaitīgo vielu uzņemšanas (kancerogēnās ķimikālijas, aromātiskie amīni, cigarešu dūmi) tās tiek resorbētas asinīs un izvadītas caur nierēm un urīnpūsli.

Galvenais urīnpūšļa vēža simptoms ir sāpīga urinēšana. Ar laiku arvien biežāks kļūst urīna spiediens pūslī, līdz beidzot urinēšana kļūst sāpīga. Beigās iestājas urīna aizturēšana.

Visi orgāni, kas atrodas vēdera lejasdaļā, šaurākā vai plašākā nozīmē ir saistīti ar vīrieša un sievietes fiziskajām attiecībām. Tas, ka urīnpūšļa vēzis vīriešiem sastopams trīsreiz biežāk nekā sievietēm, uzskatāms par iepriekšēju brīdinājuma signālu vīriešiem, lai viņi neliek par daudz lielu uzsvaru uz fiziskajām attiecībām ar sievietēm, jo pārāk biežas vai intensīvas dzimumattiecības ir kaitīgas veselībai. Vienmēr jāpatur prātā, ka draudzība un garīgi dvēseliska mīlestība ir primārais attiecībās. Daudzi vīrieši domā, ka īstās vērtības viņi var iegūt tikai caur fiziskajām attiecībām.

Tomēr urīnpūšļa vēzis signalizē arī par nespēju atbrīvoties. Gribot negribot cilvēks ir spiests arvien biežāk doties uz tualeti.

Ārstēšanas metode

Garīgi: laulībā vai partnerattiecībās nedrīkst izvirzīties priekšplānā fiziskais aspekts. Daudz lielākā mērā jādod priekšroka dvēseliski garīgai savienībai, kas satur kopā un vispirms jau attīsta personību.

Vīriešiem jāveltī pastiprināta uzmanība savas personības attīstībai. Iegūt labu draugu - kā sarunu partneri, bez fiziskajām attiecībām - tā ir sevišķi liela palīdzība.

Limfogranulomatoze

Minētajai slimībai konstatēti limfas dziedzeru palielinājumi un raksturīgas šūnas (Hodžkina un Šternberga milzu šūnas). Pēc lokalizācijas, izplatības un smalko audu uzbūves nošķir histoloģiski atšķirīgus tipus un klīniski smagas stadijas.

Par pirmo pazīmi uzskatāms kāds sāpīgs limfmezgla palielinājums kakla apvidū. Seko limfmezglu palielinājums citos ķermeņa apvidos (piemēram, apakšžoklī, padusēs un cirkšņos), var palielināties arī liesa un aknas. Ja tiek saspiesti apkārtējie audi, rodas sāpes un citi šai slimībai tipiski simptomi. Procesā var tikt iesaistītas arī kaulu smadzenes. Līdz ar to tiek izpostīti asinis veidojošie audi un iestājas mazasinība. Nespecifiski vispārējie simptomi ir šādi: radošo spēju pazemināšanās, paaugstināta temperatūra, novājēšana, nieze un paātrināta eritrocītu grimšanas reakcija.

Šīs slimības dvēseliskie cēloņi ir uzpūtība un vēlēšanās nostāties pasaules centrā, taču tie izpaužas pavisam individuāli, un tāpēc ar tiem individuāli jāstrādā. Turklāt šajā gadījumā ir ļoti grūti pieņemt vispārējus noteikumus.

Bez tam pievienojas arī otrs trūkums - laika izšķērdēšana. Visbiežāk no šīs slimības cieš cilvēki, kuri parāda relatīvi niecīgas pašorganizācijas spējas, kā arī nav pietiekami pašdis-ciplinēti, lai plānotu un pareizi sadalītu savu dienu. Viņi pakļaujas ārējiem iespaidiem un idejām. Viņi nedomā, vai būtu pareizi veikt iecerētās dabības. Šiem slimniekiem trūkst pašdisciplīnas un jēgas par iekšējo kārtību. Viņi nespēj koncentrēties uz būtisko.

Slimības sākumā bieži palielinās limfmezgli kakla apvidū. Tas ir norādījums par izteiktām negatīvām piezīmēm. Tātad dažkārt aiz tām slēpjas arī negatīvas domas vai arī nespēja negatīvajā saskatīt pozitīvo. Līdz ar to slimnieki ļauj sevi novirzīt no ceļa negatīvajam un nostiprinās šajā stāvoklī.

Ārstēšanas metode

Garīgi: jāuzsver lietderīgs laika izlietojums. Svarīgus priekšnoteikumus tam rada pareizs dzīves ritms. No rīta pēc piecelšanās jāuzsāk koncentrēšanās vingrinājumi, lai izvirzītu dienai pozitīvus mērķus. Dienas laikā vienmēr jāpatur prātā, ka jūsu darbošanās ir patiesi būtiska. Vai tā dod jūsu personībai kaut ko pozitīvu, vai arī jūs izšķiežat laiku mazsvarīgiem pasākumiem^

Aknu vēzis

Aknu vēzis var veidoties aknu šūnās, taču visbiežāk tas parādās kā sekundāra aknu karcinoma, t.i., tas rodas no metastāžu veidošanās vai karcinomas tuvējos orgānos un pārsviežas uz aknām.

Aknu vēzi izraisa nespēja piedot, dusmas, niknums, atriebības jūtas. Šīs vājības aknu vēža gadījumā izpaužas ļoti krasi un kopā ar uzpūtību veido pavisam bīstamu kombināciju. Šīs vājības ļoti traucē svarīgā atindēšanās orgāna darbu.

Var skaidri samanīt sakarību starp slimības parādīšanās formu un dvēselisko cēloni, jo arī te dabas likumi darbojas simboliski. Ja cilvēks pārāk bieži ir «indīgs», aknas tiek papildus noslogotas ar šīm domu vai vārdu «indēm», kas rada tām pārmērīgas prasības un beidzot noved līdz slimībai.

Piemērs

Kāds uzņēmējs bija precējies ar sievieti, kura neatbilda viņa garīgās attīstības pakāpei. Līdz ar to bieži izpaudās uzskatu atšķirības, slimnieks par to pastāvīgi dusmojās un uztraucās. Arī savā uzņēmumā viņš dusmojās par kalpotāju kļūdām. Galvenā problēma bija tā, ka viņš neatzina atspoguļojumu. Pārējiem vajadzēja biežāk izdarīt kļūdas, lai uzņēmējs varētu iepazīt savu vājību dusmoties.

Ārstēšanās laikā viņš izšķīrās ar savu sievu un mēģināja izturēties mierīgāk savā uzņēmumā. Viņš ņēma vērā visus pilnvērtīgu uztura ieteikumus un šodien atkal jūtas vesels.

Ārstēšanas metode

Garīgi, svarīgi strādāt ar rakstura īpašību piedošana. Redzot negatīvus notikumus, vienmēr vajag apstāties, pirms reaģē dusmīgi vai neiecietīgi. Jautājiet sev: «Kāpēc tas ar mani notieku Kāds tam pamats«?- Uz kādām vājībām man tiek norādīts*?-» Pirms reaģējat, vispirms vienreiz dziļi ievelciet elpu -vispirms apsveriet, ko jūs sacīsiet... Jums arvien vairāk jāmēģina visos notikumos saskatīt pozitīvo.

Fiziski, jāievēro visi uztura noteikumi, par ko stāstīts grāmatas vispārējā daļā, lai turpmāk organismā netiktu ievadītas indes un atkritumvielas. Sevišķa vērība jāpievērš organisma atindēšanai un attīrīšanai. Kategoriski aizliegts lietot alkoholu.

Aknas ir orgāns ar ļoti lielām reģenerācijas spējām un var labi atgūties pēc atbilstošiem pasākumiem. Atveseļošanās procesu veicina šķidrais alus raugs - pēc brokastu plāna realizēšanas.

Vairogdziedzera vēzis

Vairumā gadījumu vispirms parādās mezglveida palielinājums vairogdziedzerī. Tā straujā parādīšanās un augšana pastiprina aizdomas, seko aizsmakums, elpas trūkums un rīšanas grūtības.

Vairogdziedzera vēzim ir saistība ar rakstura trūkumu nepareiza laika izmantošana. Jūtams paradums nodarboties ar t.s. «dzirnakmeņiem». Vairāk tas skar sievietes. Viņas veltī daudz laika un enerģijas cilvēkiem, kurus vēlas «glābt». Viņas pastāvīgi, tā sakot, lej ūdeni caurā mucā.

Piemērs

Slimniece bija vienreiz precējusies. Pēc šķiršanās no vīra viņai viens pēc otra bija divi draugi, kuri tāpat viņai nederēja.

Slimniece vēlējās visus trīs vīriešus «glābt», lai gan viņi paši nemaz nejutās bezpalīdzīgi. Sievietei bija viena meita (gandrīz 30 gadu veca), par kuru viņa pārmērīgi rūpējās. Visām šīm personām viņa veltīja ļoti daudz enerģijas, kura, saprotams, netika lietderīgi izmantota. Šie cilvēki nevēlējās tikt «glābti».

Ārstēšanās laikā viņa atbrīvojās no pēdējā drauga - no pārējiem diviem vīriešiem šķiršanās bija jau notikusi. Nu viņa varēja dot brīvību arī meitai un atļaut viņai dzīvot pašai savu dzīvi. Arī fiziski viņa tagad jutās ļoti labi un nodibināja pareizo draudzību.

Cilvēki, kuriem ir vājība nodoties citu cilvēku glābšanai, īpatnējā veidā arvien no jauna pievelk ļaudis, kuriem šķietami vajadzīga palīdzība. Viņi tiek šādā veidā pārbaudīti, vai «uzķersies» un iestāsies par šiem šķietami bezpalīdzīgajiem, kuri pavisam nav palīdzību meklējuši, resp., to lūguši.

Ārstēšanas metode

Garīgi: izanalizējiet savas attiecības ar cilvēkiem. Vai ari viņi interesējas par savu attīstību un vēlas ar sevi strādāt, t.i.; pilnveidoties«?- Vai jūs saglabājat enerģiju un jūtaties uzlādēti pēc tam, kad esat bijuši ar viņiem kopā, vai arī vēlāk esat iztukšoti un noguruši«?-

Ja viņi ir «dzirnakmeņi», tad jums vajag no viņiem arvien vairāk atbrīvoties un ļaut iet savu ceļu. Pēc tam iespējams atrast un izkopt radošu draudzību.

Dvēselisko un fizisko pasakumu kopsavilkums, lai uzveiktu vēzi

Garīgi

1. Uzņemiet savu slimību ar pateicību - kā mācību procesu.

2. Iepazīstieties un strādājiet ar slimības dvēseliskajiem cēloņiem, sevišķi ar uzpūtību.

3. Katru dienu paudiet vēlēšanos vispirms noārdīt slimības dvēseliskos cēloņus un vēlmi pēc iespējas drīzāk kļūt veseliem (=99% darba).

4. Ievērojot pašdisciplīnu, veiciet visus vajadzīgos uztura pārkārtošanas pasākumus.

5. Centieties saskatīt pozitīvo šķietami negatīvajā.

6. Vingrinieties pacietībā un ticībā Dievam.

7. Nezaudējiet no redzesloka dzīves jēgu -dvēseles attīstību.

8. Izdariet koncentrēšanās vingrinājumus, lai dzīvotu apzinīgāk.

Fiziski

1. Orientējieties uz laktoveģetāru uzturu.

2. Veiciet atindēšanas un atsārņošanas pasākumus.

3. Ar brokastu plānu nostipriniet savu imūnsistēmu.

4. Palieliniet molibdēna piegādi organismam (ar sarkano biešu pulveri u.c.).

9. 24. INFEKCIJAS SLIMĪBAS

Infekcijas slimību rašanās priekšnoteikums ir inficēšanās. Inficēšanās ir mikroorganismu (baktēriju, riketsiju, vīrusu, sēņu u.c.) pārnēsāšana, iekļūšana un vairošanās organismā. Mikroorganismu infekciozās un slimību veicinošās (patogēnās) īpašības būtiski nosaka infekcijas slimību rašanos un gaitu. Nozīme ir arī cilvēku uzņēmībai un imunitātei.

Tagad rodas jautājums, kāpēc daži cilvēki saslimst ar infekcijas slimībām, toties citi ar tām neslimo. Pat epidēmiju laikā daži cilvēki tiek saudzēti. Šo faktu ir aprakstījusi ne tikai šodienas medicīna; tas bija zināms arī agrākos laikos. Daži cilvēki pārdzīvoja pat mēri vai holeru.

Viss negatīvais var uzbrukt organismam, kā arī infekcijas slimības var izcelties tikai tad, ja tam ir radīti dvēseliskie priekšnoteikumi. Nedrīkst domāt, ka viss nāk tikai no ārienes, kā tiek uzskatīts attiecībā uz daudzām infekcijas slimībām. Ja izdarītas atbilstošas kļūdas, var notikt inficēšanās, jo kļūdas ir novājinājušas imūnsistēmu.

Taču arī uzturam infekcijas slimību gadījumā ir liela nozīme. Ja cilvēks organismam dod tikai to, kas vajadzīgs tā uzbūvei, imūnsistēma tiek stiprināta. Ja lietojam ēdienu (vispirms jau gaļu, desu izstrādājumus, olas), kas piegādā organismam trūdēšanas un pūšanas baktērijas, tad ļoti cieš organisma aizsargsistēma. Šīs baktērijas ir lielākie «ienaidnieki» mūsu veselībai nozīmīgajām pozitīvajām zarnu baktērijām. Mums jābūt izvēlīgiem uztura jautājumos - jādod priekšroka laktove-ģetāram uzturam. Dabiski, ka jārūpējas par uzturlīdzekļu kvalitatīvu uzglabāšanu un pārstrādi.

Ar daudzām infekcijas slimībām inficēšanās notiek atvaļinājuma laikā, kad tūristi dodas uz eksotiskām zemēm. Atvaļinājumam jāsniedz atpūta un atjaunošanās, tāpēc ekskursiju maršruti jāizvēlas pārdomāti. Darījuma braucienos uz riska apgabaliem jābūt ļoti uzmanīgiem ēdiena izvēlē. Vienmēr jāapdomā, ka cilvēkiem no mērenajām klimata joslām nav imunitātes pret tropisko slimību izraisītājiem.

Infekcijas slimību simptomi - drudzis, vemšana un caureja -liecina, ka organisms pūlas pēc iespējas ātrāk izvadīt indes. Tāpēc organismam jānodrošina miers un jāveicina atkritum-vielu izvadīšana. Brokastu plāns ar divkāršu vai trīskāršu Ba-cillus subtilis, Bifidus un Acidophilus baktēriju devu palīdzēs organismam ātri atbrīvoties no vīrusiem un baktērijām un atjaunot imūnsistēmu.

Lai nodrošinātu organisma optimālo aizsardzību pret

infekcijas slimībām, nepieciešams veselīgs laktoveģetārs

uzturs un regulāra imūnsistēmas atjaunošana. Cilvēkiem,

kas rūpējas par savu attīstību - tātad par sava rakstura īpašību

uzlabošanu - piemīt labas organisma aizsardzības spējas. š__

Ārstēšanas metode

Daudzas infekcijas slimības ir diagnosticējamas un ārstējamas ar atbilstošām medicīnas metodēm.

Garīgi, infekcijas slimībām jāmudina cilvēki vairāk rūpēties par savu veselību. Dvēseles talants saglabāt veselu savu ķermeni ir svarīga palīdzība dvēseles attīstības ceļā. Ar pilnvērtīgu uzturu jādāvina savam organismam spēks, nevis tas jāpārslogo ar nepilnvērtīgu barību. Tas ir viens no pašdisciplīnas veidiem. Jābūt ļoti izvēlīgiem attiecībā uz uzturlīdzekļiem un ēdienu. Mēs varēsim daudz labāk un ātrāk attīstīt savu personību, ja uzturēsim organismu labā stāvoklī, ja labi funkcionēs smadzenes un nervu sistēma.

Salmoneloze

Šo infekcijas slimību izraisa salmonella. Tās cēlonis ir inficētu pārtikas līdzekļu lietošana, sevišķi pēc termiski nepietiekamas sagatavošanas vai apstrādes. Līdz ar to rodas ļoti stipra vemšana un caureja, kura saistīta ar ievērojamiem sāļu un ūdens zaudējumiem.

Parasti salmoneloze rodas, ēdot olas, kuras lielos daudzumos satur pūšanas un trūdēšanas baktērijas un inficētas ar salmonellu. Saindēšanās ar salmonellu var notikt arī, lietojot gaļas un desu izstrādājumus. Ēdiens, kurš ilgāku laiku ir stāvējis neatdzesēts vai ticis uzsildīts, ari ir infekcijas perēklis.

Piemērs

Šis ir gadījums ar bērnu, kas pēc olu ēšanas inficējās ar salmonellu. Māte ņēma stingrā uzraudzībā un ārstēja viņu šādā veidā: bērns saņēma lielākos daudzumos Bactisubtil un Woben-zym, lai apgādātu organismu ar «labajām» baktērijām, kā arī lai ierobežotu infekciju. Tika veikta atindēšana ar bērzu sulu. Arī ķiploks ir tikpat labs līdzeklis pret «sliktajām» baktērijām. Pēc tam, kad pirmajā dienā mitējās vemšana, bērns varēja lietot vieglu barību ar augļiem (vai kompotu) un dārzeņus. Ūdens zudumi, kas bija radušies vemšanas un caurejas dēļ, tika kompensēti ar ļoti lielu šķidruma daudzumu dārzeņu buljonu, zāļu tēju un minerālūdeņu veidā. Bērns drīz vien atkal bija vesels.

Māte sakarā ar dēla slimību saprata, ka viņas bērniem jāsaņem veselīgs uzturs. Augšanas un veidošanās fāzē bērniem ir sevišķi svarīgi saņemt kvalitatīvas uzturvielas, lai ieliktu stingrus pamatus turpmakajai dzīvei. Vislabak tas izdarams ar pilnvērtīgu laktoveģetāro uzturu.

Jostasvietas roze

Vējbaku un jostasvietas rozes vīruss ir identisks; un, proti, tas ir varizella-zoster vīruss. Var notikt otrreizēja infekcija ar vējbaku vīrusu, no kura attīstās jostasvietas roze. Parasti tās smaguma pakāpe palielinās, pieaugot slimnieka vecumam.

Jostasvietā pēkšņi izveidojas sarkanīgi plankumi un pietūkumi, parasti tie izvietoti vienpusēji, turpinās joslveidā atsevišķu nervu ietekmes apvidū. No plankumiem un pietūkumiem rodas mezgliņi, kuri pēc tam pārvēršas pūslīšos. Slimības blakuspazīmes - nespēks, paaugstināta temperatūra, reģionālo limfmezglu pietūkums un sāpes.

Parasti tiek skarts krūškurvis un jostasvieta, taču var ciest arī ausu un sejas apvidus. Retāk jostasvietas roze skar mugurkaulu un smadzenes. Tikai tad, ja bojāta imūnsistēma, roze izplatās pa visu ķermeni.

Vājā vieta te meklējama rakstura īpašībā pozitīvs dzīves skatījums. Šiem slimniekiem piemīt tendence visvairāk izplatīt negatīvo. Viņi arī bieži vien nelūgti iejaucas citu cilvēku dzīvē. Intensīva nodarbošanās ar negatīvo galu galā ir viens no laika izšķērdēšanas veidiem.

Šī sāpīgā slimība norāda, ka tenku izplatīšana par citiem cilvēkiem nodara viņiem pāri. Slimība spējīga arvien atjaunoties, ja rakstura trūkums nav pietiekami iepazīts un ar to nav strādāts.

Ārstēšanas metode

Garīgi, jācenšas visā saskatīt un izplatīt tikai pozitīvo. Negatīvās parādības var norādīt uz jūsu nepilnībām un domātas kā palīdzība. Tagad slimnieka uzdevums - saprast un strādāt ar atbilstošiem trūkumiem.

Herpesvīrusi

Herpesvīruss sevi piesaka ar apsarkumu, dedzinošu sajūtu un kņudēšanu, iekams tas sīku pūslīšu veidā parādās pa vienam vai grupās uz lūpām, vaigiem vai arī pie dzimumorgāniem. Ir divi herpesvīrusa veidi: viens ir atbildīgs par herpes parādīšanos galvas un mutes apvidū, otrs - dzimumorgānu apvidū.

Sāpes izraisa iekaisums. Dažiem cilvēkiem herpesvīruss parādās regulāri. Slimība var būt saistīta ar menstruālo asiņošanu vai arī ar nelielu ievainojumu. Herpesvīrusa rašanos var veicināt apdegumi saulē vai operācijas mutes dobumā.

Herpesvīrusa lokalizācija ļauj izskaidrot to atbilstību dažādām vājībām.

Ja herpe atrodas uz augšlūpas un vaigiem, tam ir sakars ar negatīvu dzīves skatījumu un ar to saistīto kritiku. Cilvēkam ir tendence izplatīt negatīvo.

Herpesvīruss dzimumorgānu apvidū norāda uz nekontrolētām dzimumattiecībām. Laulībā vai partnerattiecībās jāliek uzsvars uz dvēseliski garīgu savienību, fiziskās attiecības nedrīkst izvirzīties priekšplānā.

Ārstēšanas metode

Garīgi: jāuzsver pozitīvs dzīves skatījums. Visam, kas ar jums atgadās, ir pozitīva nozīme. Jums jācenšas neizplatīt negatīvo («klačas un pļāpas»).

Vēlams sakārtot dzimumdzīvi. Kāda tai jēga<- Laulībā un partnerattiecībās interesēm katrā ziņā jābūt vienotām, tām jāveicina personības attīstība.

Saaukstēšanās (paragripozā infekcija). Gripa (influence)

«Paragripozā infekcija» (apaukstēšanās) ir apzīmējums virknei dažādu ar temperatūras paaugstināšanos saistītu augšējo elpošanas ceļu infekcijas slimību, kam raksturīgas iesnas un klepus. Sakarā ar vieglo norises formu, simptomiem, kuri līdzinās gripai, nezinātājs arī paragripozo infekciju kļūdaini uzskatīs par gripu.

Gripu (influenci) izraisa mikrovīruss, un tā ir nopietna slimība. Slimības dīgļu iedarbība vispirms skar elpošanas ceļu gļotādu, bet indes var izplatīties arī pa visu organismu un izraisīt atbilstošas parādības. Slimība iestājas pēkšņi ar galvas un locekļu sāpēm, augstu temperatūru, drudzi, acu iekaisumu, klepu un kakla sāpēm, iespējams, arī vemšanu un caureju (zarnu gripa).

Gripu var raksturot kā kaut ko «derīgu», jo tādējādi izpaužas veselības krīze (tāpat kā iesnas, paaugstināta temperatūra utt.). Tādā gadījumā veselības krīze ir vajadzīga, un mums tā jāuzņem ar pateicību.

No gripas var ilgstoši izvairīties, ieviešot vairāk kārtības savā dzīvē. Šajā nozīmē gripas cēloņi meklējami dvēselē. Uz to attiecas ari disciplīna un uzturs. Ļoti daudzi cilvēki, kuri pārkārtojuši savu uzturu un cenšas pareizi izturēties, ļoti reti slimo ar gripu. Mums patiesi jāuzskata savs organisms par dāvanu, par instrumentu, kas vajadzīgs te, uz zemes, lai varētu pilnvērtīgi dzīvot. Tātad organisms ir sava veida satiksmes līdzeklis, kuru mums nākas saudzēt, lai izmantotu pēc iespējas ilgāk. Nedrīkst organismu atstāt novārtā un nevajadzīgi pārpūlēt, saindēt un piesārņot.

Neveselīgs dzīvesveids, piemēram, smēķēšana vai baudvielu lietošana, rada pārmērīgu slodzi organismam. Tam jāizvada indīgo vielu pārprodukcija. Organisms to nokārto, saslimstot ar gripu. Šajā gadījumā nedrīkst lietot medikamentus, jo ar tiem organismā tiek palielināti indes daudzumi. Jums jāatbalsta dabīgie attīrīšanās procesi, pastiprināti atindējoties un atsārņojoties.

Arī zarnu gripa pie mums parādās arvien biežāk, tādējādi arvien no jauna atgādinot, ka vairāk jādomā par uzturu. Ja ēd gaļu un olas, ja uzņem daudz trūdēšanas un pūšanas baktēriju, tiek ļoti novājināta imūnsistēma. Zarnās tās kļūst par labo un mūsu dzīvībai nozīmīgo baktēriju lielākajām ienaidniecēm. Sarežģījumi ar veselību mūs pamudinās orientēties uz veselīgu laktoveģetāru ēdienu.

Ārstēšanas medote

Garīgi, jāattīsta talants - saglabāt savu organismu veselu. Vairāk jādomā par uzturu un apdomīgāk jāizvēlas ēdiens. Dodiet savam organismam to, kas tam vajadzīgs, dabīgā veidā (ar laktoveģetāro uzturu) un izvairieties apgrūtināt organismu ar indēm un atkritumvielām.

Fiziski: nepieciešams gultas režīms un izsvīšana. Svied-rēšanās procesu jūs veicināsiet, uzņemot daudz šķidruma, C vitamīnu no dabīgajiem avotiem un bērzu sulu. Slimības laikā jālieto tikai viegls uzturs, lai papildus nenoslogotu organismu. Brokastu plāns ar divkāršām līdz trīskāršām Bacillus subtilis, Bifidus un Acidophilus baktēriju devām palīdzēs organismam strauji atbrīvoties no vīrusiem un baktērijām un atjaunot imūnsistēmu.

Kārpas

Kārpas ir infekcioza labdabīga ādas slimība, ko ierosina vīruss. Izšķir jaunības kārpas, parastās kārpas, smailās vīģveida kārpas un vecuma kārpas.

Parastās kārpas ir veidojumi apmēram no kniepadatas galviņas līdz rieksta lielumam netīri pelēkā vai miesas krāsā. Kārpas virsma ir pārragota un nelīdzena, bet kātiņš ieaug dziļāk. Tā attīstās par ziedkāposta daiviņai līdzīgu izaugumu. Kārpas lokalizējas roku pirkstu mugurpusē.

Kārpām ir sakars ar stūrgalvību. Tās biežāk parādās kā iepriekšējs brīdinājums, pirms sākas citas, smagākas slimības (piemēram, zarnu saslimšanas), ja netiek veikti nekādi pārveidojumi. Šo stūrgalvību savukārt nākas vērot visā dzīvē -piemēram, var stūrgalvīgi turēties pie nepareizās profesijas, nepareiza partnera vai slikta ieraduma. Jāatbild sev uz šādiem jautājumiem: «Kas traucē manu attīstību^ No kā es nespēju atbrīvoties^-»

Ārstēšanas metode

Garīgi: svarīgi ir iemācīties pareizi veikt koncentrēšanās vingrinājumus. Šim nolūkam noderēs vingrinājumi tūlīt pēc pamošanās. Ar koncentrēšanās palīdzību var ātrāk saprast, ko mums vēlas pavēstīt ikdienas skola - ko mēs darām nepareizi un ko vajadzētu mācīties.

Saprotams, ka mums jābūt gataviem atsacīties no nepareizā un pievērsties būtiskajam un pareizajam. Jāuzsāk pārkārtošanās. Katru dienu jāizdara vingrinājumi. Arvien no jauna sev jājautā, vai tas, kā vēlamies rīkoties, būs pareizi. Par to, kā vēl var strādāt ar stūrgalvību, lasiet nodaļā «Cilvēka dvēsele» un pielikumā.

Fiziski: ļoti ieteicams - vadoties pēc kārpu lokalizācijas -izdarīt etiķa peldes rokām vai kājām. Kājas tīrā augļu etiķī jātur desmit minūtes, bet rokas - divas minūtes. Pēc tam noskalo un ieziež ar krēmu (piemēram, ar lanolīnkrēmu).

AIDS

AIDS ir saīsinājums no «Acquired Immunodeficiency Syndrome»-«iegūts imūnsistēmas deficīta sindroms». Ar to ir jāsaprot vīruss, kurš izraisa AIDS; tā nosaukums ir HIV (Human Immunodeficiency virus), cilvēka imūndeficīta vīruss. HIV kaitē vienai imūnkompetento šūnu grupai, tā saucamajām palīgšūnām. Sabrūk ķermeņa aizsarg-spēki, un visnevainīgākā infekcija var novest pie smagas, parasti nāvējošas slimības.

Riska grupa ir

• homoseksuāji un biseksuāļi;

• cilvēki\, kas loti bieži maina dzimumpartnerus;

• cilvēkii, kas piekopj agresīvu seksu;

• narkomāni.

Jaundzimušie var tikt inficēti jau mātes miesās. Brīva no riska ir ārstēšana ar asins preparātiem.

Pašreizējā momentā interesanta parādība starp relatīvi jaunām slimībām ir AIDS.

Jāielāgo, ka šī slimība apdraud tikai pavisam ierobežotas cilvēku grupas, un, proti, tie ir cilvēki, kuri, tā sakot, ir ilgstoši izsaimniekojuši savu imūnsistēmu ar noturīgām vājībām. Šajā sakarā pārsteidzoša vājība ļoti bieži ir narkotikas, parasti kombinācijā, piemēram, ar homoseksualitāti vai promiskui-tāti. Interesanti arī tas, ka ar AIDS daudz vairāk slimo vīrieši nekā sievietes.

Medicīnas grāmatās ir sacīts, ka AIDS slimnieks parasti nenodzīvo ilgāk par pieciem gadiem. Pats par sevi saprotams, ka šis vērtējums ir pareizs tādā gadījumā, ja slimnieks «neizrauj» slimības sakni, neredz tās patieso cēloni un nepārveido savu dzīvi pašos pamatos.

Trūkumu kombinācija, kura ir AIDS cēlonis, vispirms ir saistīta ar laika izšķērdēšanu. Tas attiecas uz cilvēkiem, kas izšķērdē vērtīgo dzīvības enerģiju un laiku ar nepareizām dzimumattiecībām.

Piemērs

Kāds jauns, izskatīgs vīrietis kopš 15. dzīves gada pelnīja naudu ar prostitūciju. Kad atnāca pie ārsta, viņš bija nedaudz vecāks par 30 gadiem. Vīrietis jau kādu laiku vairs nelietoja narkotikas, taču vēl bija cieši saistīts ar homoseksuālismu.

No homoseksuālisma ir ļoti grūti atteikties, jo tas saistīts ar īpašu dzīves stilu.

Pēc vairākām konsultācijām vīrietim tika izskaidrotas sakarības un tika paskaidrots, cik viņam svarīgi atteikties no homoseksuālisma. Tā kā mirstības kvota AIDS gadījumos sasniedz gandrīz 100%, bailes no nāves viņu tomēr piespieda pārtraukt seksuālās attiecības ar vīriešiem. Paralēli šim pasākumam viņš konsekventi pārkārtoja savu uzturu un sāka ievērot brokastu plānu ar palielinātām pozitīvo baktēriju devām. Ar laiku viņš sevi pieradināja pie «normāla» dzīves ritma.

Pirmie AIDS simptomi izzuda, un viņš varēja sekmīgi pabeigt savas studijas.

AIDS vispār ir ļoti grūti ārstējama slimība, tādēļ šiem slimniekiem būtiski un radikāli jāpārveido sava dzīve. Viņiem jāatsakās gandrīz no visa - no narkotikām, no nepareizajiem seksuālajiem ieradumiem un ar tiem saistīto dzīves stilu un jāsāk jauna dzīve.

Grūtības pieaug arī tādēļ, ka, lietojot narkotikas, imūn-sistēma drīz vien tiek sagrauta. Dvēseles attīstība nokrīt savā zemākajā punktā, no kura var atkal pacelties tikai ar ļoti lielām grūtībām.

Ārstēšanas metode

Garīgi, vienmēr jāatceras par garīgumu, ka mūsu personība, mūsu dvēsele ir pats svarīgākais šajā dzīvē. Mūsu galvenais uzdevums - attīstīt to tālāk, t. i., nostiprināt tās stiprās puses un noārdīt trūkumus. Šim nolūkam mēs saņemam daudzveidīgu palīdzību no dabas likumiem, kurus vajag pazīt un pieņemt.

Meklējot tikai fizisko apmierinājumu vai kaitējot organismam ar narkotikām, dvēsele negūst nekādu labumu. Daudz drošāk saglabāt organismu veselu un iepazīt garīgās vērtības. Tieši AIDS slimniekiem vajadzīga pilnīga dzīves situācijas pārveidošana un sakārtošana. Dabiski, ka tas ir ļoti grūti.

Fiziski. īpaši jāievēro veselības pasākumi. Ļoti svarīgi pēc tam, kad slimnieks ir atbrīvojies no narkotiku lietošanas, ir atindēt un attīrīt organismu. Apzināti jālieto veselīgs uzturs (,laktoveģetārais uzturs) ar brokastu plānu, gada laikā atkal jānostiprina imūnsistēma, kā arī jāievēro veselīgs dzīvesveids.

Sēnīšslimības (mikozes)

Sēnīšslimības kopumā ir nekaitīgas. Tās var parādīties kā ādas sēnes uz kājām un rokām vai arī kā nagu sēnes. To atrašanās uz roku plaukstām un kāju pēdām bieži var būt saistīta ar nepatīkamu niezi.

Candida sēnes bieži parādās arī zarnās (sk. «Kandidamikozes» apakšnodaļā «Zarnas»).

Cēlonis šoreiz meklējams stūrgalvības sfērā. Var cieši turēties pie slikta ieraduma vai rutīnas, kura galu galā nevirza uz priekšu personas attīstību. Vai ir iespējams vienmēr darīt tikai to, kas iesēdies galvā, nepārbaudot, vai tam ir jēga un vai tas ir objektīvi pareizi, vai iespējams pārtraukt nepareizas attiecības utt. Sēnīšslimības ir ļoti noturīgas, arī stūrgalvība ir ļoti noturīga. Tas norāda uz nepietiekamu elastību. Sēnes uz kāju pēdām norāda, ka cilvēks nokļuvis situācijā, kuru vajadzētu pārveidot, jo tur, kur ir sēnes, nav iespējama virzīšanās uz priekšu.

Sēnīšslimības uz rokām nozīmē, ka noteiktās jomās jāatlaiž groži, t. i., nevajag iejaukties apkārtējo cilvēku dzīvē.

Ārstēšanas metode

Garīgi: stūrgalvība ir viens no visgrūtāk «atmetamiem» cilvēka rakstura trūkumiem. Tāpēc arī tā kā cēlonis ir norādīta tik daudzās slimībās un gradācijās. Arī šajā gadījumā pastāv garīgie pasākumi, kā atklāt un pārveidot ikvienu situāciju, kurā slimnieks izturas stūrgalvīgi.

Fiziski: sevišķi vērtīga ir atindēšanās un attīrīšanās. Iedarbīgi asins attīrīšanas līdzekļi ir tumšzilsarkanās sulas, piemēram, jāņogu, melleņu un plūškoka ogu sula. Pozitīvās baktērijas palīdzēs likvidēt sēnes.

9. 25. BĒRNU SLIMĪBAS

Izlasiet arī nodaļu «Kādēļ slimo bērni«?-»!

Masalas un masaliņas

Masalu un masaliņu slimības aina ir ļoti līdzīga, taču tie, kuri ir pārslimojuši vienu no šīm slimībām, nav pasargāti no otras. Slimības pārnēsāšana notiek ar pilienu infekcijas starpniecību vai arī tiešā saskarsmē, pie tam vīrusi nespēj ilgi dzīvot ārpus organisma.

Masalu pazīmes ir augsta temperatūra, šķavas, iesnas un sauss klepus. Drīz vien parādās tipiskie masalu izsitumi - gaišsarkani un mazliet uz augšu izvirzīti plankumi.

Svarīgākā masaliņu pazīme ir limfas dziedzeru pietūkums uz skausta un zem ausīm, kurš var saglabāties dažas nedēļas.

Pilnīgi iespējams, ka sievietēm, kas pirmo trīs grūtniecības mēnešu laikā saslimst ar masaliņām, notiek spontānais aborts vai arī bērns vēlāk cieš no dažādām kaitēm. Tādā gadījumā rodas jautājums, vai grūtniecība principā ir pareiza, vai izvēlēts īstais laiks un vai partnerattiecības ir kārtībā^

Vējbakas

Vējbakas ir nekaitīgs baku veids, ko dēvē par «ūdenslapām». Izraisītājs ir vīruss. Slimība parādās 73 līdz 77 dienas pēc inficēšanās.

Slimības pazīmes ir locekļu sāpes, paaugstināta temperatūra -starp 38° un 39° C, stipra nieze un ādas izsitumi. Vairāku dienu laikā izsitumi no galvas līdz pat kājām strauji pārvēršas pūslīšos. To lielums - no kniepadatas galviņas līdz lēcas apmēriem. Raksturīgi, ka klāt nāk arvien jauni izsitumi, kā arī jauni un veci pūslīši. Jārūpējas, lai bērni šos pūslīšus neuzplēstu, jo pretējā gadījumā tie atstāj rētas.

Cūciņa

Tas ir pieauss siekalu dziedzeru pietūkums, bet tautā šo slimību dēvē par cūciņu. Visbiežāk no tās cieš skolas un pirmsskolas vecuma bērni.

Šoreiz jārunā par vīrusu slimību, kuras laikā rodas pieauss siekalu dziedzera pietūkums bez sastrutojuma. Parasti slimības norisei raksturīga paaugstināta temperatūra.

Bērnu slimības ir pārbaudījumi vecākiem. Vai viņus tūliņ pārņem izmisums, viņi ir norūpējušies un krīt panikā«?- Vai arī vecāki saglabā garīgo līdzsvaru un sniedz bērnam drošības, uzticēšanās sajūtu un mieru«?- Vai viņi tam veltī mīlestības pilnu ārstēšanu un maigumu«?- Vai viņiem ir izpratne par momentālo nelabo sajūtu un bērna uzvešanos, kas sākas līdz ar slimību, lai gan daži vecāki vairs nevar īsti atcerēties, kā viņi paši jutās līdzīgā situācijā«?-

Bērnu slimības bieži uzrodas tādā brīdī, kad vecākiem nav pietiekami daudz laika, ko bērniem veltīt. Saslimšana var notik arī tādā brīdī, kad vecākiem ir problēmas laulības dzīvē. Sakarā ar bērna slimību šīs problēmas var piezagties vieglāk vai ari tās ierodas ar veselības pasliktināšanos. Jebkurā gadījumā tas ir moments, kad par kaut ko ir jāizšķiras.

Bērni un vecāki ir vienoti. Tieši bērnu slimības dēļ vecākiem rodas laba iespēja izturēties priekšzīmīgi un izrādīt mīlestību, pacietību un izturību.

Pirmām kārtām vairāk uzmanības jāveltī uzturam. Ir ļoti svarīgi, lai bērns saņemtu pareizos uzturlīdzekļus. Nevajag noslogot bērna imūnsistēmu ar pūšanas un trūdēšanas baktērijām. Vispusīgs laktoveģetārs uzturs dos bērnam visas augšanas procesam vajadzīgās barības vielas.

Vispārējā ārstēšanas metode

Garīgi, ja bērns saslimst vecumā līdz divpadsmit gadiem, tas ir aizrādījums vecākiem. Viņiem jāatrod vairāk laika priekš saviem bērniem un jārūpējas par veselīgu uzturu. Arī bērnu audzinot, vecākiem jābūt mīlošiem un konsekventiem.

Fiziski: bērnu infekcijas slimības ir saistītas ar paaugstinātu, reizēm pat ļoti augstu temperatūru, tādēļ bērnam katrā ziņā nepieciešams gultas režīms.

Ar bērzu sulu un C vitamīnu no citrusaugļiem tiek veikta pamatīga organisma atindēšana un attīrīšana. Bez tam asins tīrīšanai lielos daudzumos jādod tutnšzilsarkanās sulas (no mellenēm, plūškoka ogām, upenēm). Pret iekaisumiem var iedarboties ar Wobenzym (kopā ar šķidrumu) un Bactisubtil (trīs līdz piecas kapsulas dienā).

Kad vien iespējams, jāizdara ķiploku kūre. Saprotams, tas nav tik vienkārši, jo runa ir par bērniem. Daudz labprātāk viņi lieto ķiploku spageti.

Legastēnija

Legastēnija ir trūkums, kas bērniem parādās sakarā ar lasīšanu un rakstīšanu. Burti tiek pārveidoti, vārdus nevar precīzi koordinēt kā jēdzienus. Tiek traucēta harmoniska domu gaita, tādēļ burti tiek koordinēti par vārdiem pareizā secībā tikai ar grūtībām, un bieži vien nemaz nav iespējams to izdarīt.

Varbūt to nevar tieši apzīmēt par slimību, tomēr tā rada grūtības. Ja legastēnija rodas bērniem līdz divpadsmit gadu vecumam, tās cēloņi meklējami galvenokārt vecākos.

Arī šai problēmai ir simbolisks raksturs. Vairumā gadījumu vecāki ir šķīrušies. Vecākiem sakarā ar viņu atšķirīgajām garīgās attīstības pakāpēm rodas grūtības komunicēties. Viņi gan runā vienā un tajā pašā valodā, taču koordinācija un saprašanās starp abiem nav iespējama. Tas savukārt atspoguļojas bērnu valodas grūtībās, resp., vājā rakstīšanas un lasīšanas prasmē.

Tādēļ noteikti jānoskaidro, vai divi cilvēki, kas savienojuši savas dzīves, ir saderīgi. Vienīgais pamats pareizai laulībai ir dvēseliski garīgā bāze. Šī bāze ir labākais priekšnoteikums koordinētai, harmoniskai bērnu audzināšanai.

Vecākiem jāizvairās no strīdiem bērnu klātbūtnē. Šāda izturēšanās izraisa bērnos nesapratni un apjukumu, vai arī bērni to izlieto savā veidā un atspēlējas vecākiem - tas noved pie bērna negodīgas izturēšanās.

Ārstēšanas metode

Garīgi: bērniem jācenšas apgūt dzimto valodu. Pastāv mācību palīglīdzekļi un noteikti vingrinājumi, kurus vecākiem iespējams izdarīt kopā ar bērniem.

Taču darbs ar cēloņiem dos vislabākos panākumus. Tātad ārstēšanas gaitā vispirms jāstrādā ar vecākiem, lai mazliet koordinētu pretstatus. Pirmām kārtām viņiem vajadzētu vienoties par bērnu saskaņotu audzināšanu.

Urīna nesaturēšana naktī

Pārsniedzot trīs gadu vecumu, čurāšana gultā tiek uzskatīta par pūšļa neapzinātu iztukšošanu.

Ja bērni kļūst par gultā čurātājiem, jādomā par vecāku atspoguļojumu vai arī par audzināšanas kļūdām, kas izpaužas līdz ar nejauko paradumu.

Piemēri

• Kāda astoņgadīga zēna māte bija šķīrusies. Mātei bija 20 gadus vecāks draugs, kas pavisam nebija viņai piemērots un ar viņu, saprotams, slikti sapratās. Taču sievietei bija ērtāk uz kādu paļauties, nevis rūpēties par bērnu vienai pašai. Spoguļattēls, no vienas puses, te rāda nepareizas partnerattiecības, bet, no otras puses, - mātes kūtrību, jo bērnam taču ir ērtāk nepamosties un neaiziet uz tualeti. Dabiski, ka bērns to nevar ne apzināties, ne arī novērst šo situāciju.

• Citā gadījumā bija vērojama nepareiza audzināšana. Bērns drīkstēja pārāk ilgi gulēt vecāku guļamistabā. Līdz pat piektajam dzīves gadam viņš drīkstēja iet pie vecākiem gultā. Līdz ar to viņš nekļuva patstāvīgs. Vajadzēja bērnam izskaidrot, ka viņam nav jābaidās, kamēr mājās ir vecāki.

Bērns, kas čurā gultā, bieži vien liecina par vecāku savstarpējām attiecībām. Ja vecāki sniedz mieru un drošību, bērniem nerodas bailes. Ja vecāki strīdas un nav vienoti bērnu audzināšanā, bērnam rodas nedrošības sajūta. Viena no sliktākajām situācijām rodas, ja viens no vecākiem bērnam kaut ko aizliedz, bet otrs saka: «Liec taču viņam mieru!» Ir labāk, ja vecāki izvairās bērnam demonstrēt savu vienotības trūkumu. Kā gan bērns var orientēties^ Vecākiem vairāk jāapdomā sava izturēšanās un vispirms jau ietekme uz bērniem.

Ārstēšanas metode

Garīgi, ar vecākiem notiek galvenokārt terapeitiskas sarunas; tajās tiek apgaismota visa ģimenes situācija. Bērni paši nezina, kāpēc viņi čurā gultā. Viņi kalpo tikai kā norādījums, ka laulībā kaut kas jāuzlabo.

Vecākiem vajadzētu apzināties atbildību, kas iestājas, audzinot bērnu. Viņu uzdevums ir veicināt bērna attīstību un veidot viņam labu dzīves pamatu. Turklāt ir vajadzīga pareiza, konsekventa audzināšana, vienlaikus sniedzot bērnam mīlestības pilnus paskaidrojumus. Vecākiem vajadzētu nodrošināt saviem bērniem harmonisku vidi, kurā viņi vecāku tuvumā justos drošībā. Arī uzturam jābūt iespējami pilnvērtīgam.

9. 26. NEPĀRVARAMO TIEKSMJU SLIMĪBAS

Nepārvaramo tieksmju slimības - tāds ir kopējais nosaukums dažādām atkarības formām no ārstniecības līdzekļiem, narkotikām

u. c. Turklāt tām raksturīgas šādas pazīmes: nepārvarama vēlēšanās pastāvīgi šīs vielas lietot, tendence palielināt devas, pieradums pie šīm vielām. Sekas ir individuālais un sabiedriskais kaitējums.

No narkotiskajām vielām atkarīgie cilvēki īstenībā meklē savas problēmas cēloni, taču dara to nepareizi, tādēļ nevar tikt no tām vaļā. Viņu atkarības cēlonis arī šoreiz meklējams noteiktos rakstura trūkumos.

Slimnieki vienīgi iemidzina savas problēmas, piemēram, ar alkoholu, narkotikām vai medikamentiem, lai vairāk nebūtu par tām jādomā. Taču grūtības, dabiski, kļūst vēl lielākas.

Arī no nepārvaramās tieksmes var atbrīvoties vienīgi tad, ja ar to garīgi strādā, jo 90% cēloņu meklējami dvēselē.

Pie visām nepārvaramo tieksmju slimībām dvēseliskā un fiziskā atkarība ir aprakstāma šādā veidā.

• Dvēseliskā vai garīgā atkarība. Cilvēks tic, ka nevar vairs iztikt bez narkotiskajām vielām (piemēram, alkohola vai kāda medikamenta). Viņš tic, ka narkotiskā viela ir obligāti nepieciešama. Taču tas ir nepareizs domu virziens, nepareizs un ērts ieradums.

Ja tiek strādāts ar dvēseliskajiem slimības cēloņiem, ātri vien pamana, cik kļūdaina bijusi iepriekšminētā nostāja.

• Fiziskā atkarība. Organisms pašsaglabāšanās nolūkos sāk ražot sava veida pretindi. Kad narkotiskā viela nogulsnējas, pretinde noārdās tikai pamazām. Tas rada psihisko atkarību, jo «pieprasījums» vēl arvien pastāv. Parādās atbilstoši abstinences simptomi.

Kaut gan «oficiāli» smēķēšana netiek pieskaitīta atkarībām, taču arī tā ir nepārvarama tieksme pēc baudvielām. Atšķirībā no citiem baudas līdzekļiem smēķējot tiek kaitēts arī līdzcilvēkiem, viņiem nākas ieelpot dūmus. Interesanti, ka tā zeme, kura jau 16. gadsimtā mums «uzdāvināja» tabaku, tagad kā pirmā aizliegusi smēķēšanu iestādēs, birojos, lidmašīnās utt., un tabakas ražošana kopumā uzrāda stipru lejupslīdes tendenci.

Smēķēšana, tāpat kā citas baudvielas, bieži tikai «iemidzina» problēmu. Kāda jauna meitene izjuta sevišķi lielas bailes no matemātikas eksāmena - tā bija liela viņas vājība. Tolaik kāds viņai deva vilinošu padomu - sākt smēķēt, jo tas «nomierinot nervus». Īstenībā notiek tieši pretējais, jo nikotīns, tāpat kā visas pārējās narkotiskās vielas, pirmām kārtām kaitē nervu sistēmai. Par spīti tam, viņa tika galā ar noslēguma pārbaudījumiem, taču vēlāk, saprotams, kļuva atkarīga no cigaretēm. Ja meitene būtu ņēmusi vērā pirmo brīdinājuma signālu - proti, pēc pirmās cigaretes viņai kļuva nelabi-, tad būtu sev ietaupījusi daudz ciešanu. Smēķēšana ne tikai pasliktināja meitenes drosmes problēmu, bet arī kļuva par papildu faktoru kuņģa slimībai, kuru viņa toreiz iemantoja. Smēķēšana ir nepareizs drosmes veids. Tikai tas ir drošs, kurš spējīgs tai pasacīt «nē». Tikai strādājot ar savu drosmes problēmu, viņa atbrīvojās no smēķēšanas un kuņģa slimības.

Atbrīvošanās no šādas tieksmes saistīta ar daudzām ciešanām, abstinences parādībām - bezmiegu, depresiju, galvassāpēm utt. Šīs parādības liecina, cik ļoti cietusi nervu sistēma.

Alkoholisms

No medicīnas viedokļa alkoholisms ir nepārvaramo tieksmju slimība. Tā raksturīga ar ilgstošu ļaunprātīgu alkohola lietošanu, zaudējot kontroli pār dzeršanu un radot noteiktu psihisko, fizisko un sociālo kaitējumu.

Tieksme pēc alkohola ir dvēseles vājību sekas (t.i., cēlonis). Parasti iemesls ir drosmes problēma, kuras sekas ir pašpaļāvības trūkums. Alkohols kalpo «iemidzināšanai». Tiek iemidzināts skats uz nelaimju pilno realitāti, taču beidzot iestājas depresija.

Alkohols lielos daudzumos vispirms kaitē smadzenēm un nervu sistēmai, jo nonāvē smadzeņu šūnas. Ar laiku var iestāties arī «Deliruum tremens» - uzbudinājuma stāvoklis ar murgiem un redzes halucinācijām. Slimnieki, piemēram, redz žurkas, peles u.c. Kāda slimniece pat uzbruka savai mātei ar vēstuļu atveramo nazi. Šajā gadījumā bija ļoti stipra atkarība no mātes - māte neļāva savai meitai kļūt pieaugušai.

Piemērs

Slimniece atnāca pie ārsta, būdama jau «pa pusei mirusi». Viņa patiesi būtu nomirusi, jo gadiem ilgas stipra alkohola lietošanas dēļ viņai bija saasinājies hroniskais gastrīts, un kuņģis vairs nespēja pārstrādāt nekādu pārtiku. Tiešām daudzi alkoholiķi «mirst badā» vai arī viņiem lielā mērā ir vērojamas novājēšanas pazīmes, jo viņi bieži vien vairs nespēj vai negrib uzņemt pārtiku.

32 gadus vecā sieviete nekad nebija dzīvojusi ģimenē, jo viņai agri nomira vecāki. Pēc vecāku nāves viņa dzīvoja pie kādas sievietes, kas bija apmēram 15 gadus vecāka. Jaunietei nācās padarīt visus iespējamos saimniecības darbus, turklāt bez atalgojuma. Tā kā viņai bija drosmes problēma, viņa kļuva garīgi atkarīga no šīs sievietes. Sieviete bija alkoholiķe, un, tā kā šie cilvēki parasti labprāt nemēdz dzert vieni, slimniece tika pamudināta «darīt līdzi» un «turēt līdzi». Tadējādi arī viņa beigās pakļāvās tieksmei pēc alkohola. Vienlaikus viņa, saprotams, centās ar alkohola palīdzību aizmirsties, nedomāt par savu neciešamo stāvokli.

Pēc ārstēšanās slimniece konsekventi izvairījās no alkohola un atbrīvojās no savas vājības. Vienlaikus viņa strādāja ar savu drosmes problēmu un nolēma tikt vaļā no sievietes, pie kuras dzīvoja. Viņa noīrēja istabu un sameklēja algotu darbu. Pašreiz viņa rūpējas par alkoholiķiem, mēģina apkarot alkoholisma cēloņus un izvest šos slimos cilvēkus no purva.

Tie, kam ir drosmes problēma, viegli nonāk to cilvēku varā, kuri viņus izmanto. Tā rodas neīstas attiecības ar cilvēkiem, parasti tie ir «dzirnakmeņi». Cietušajiem pietrūkst drosmes tiem pasacīt «nē», un tie izmanto šo nedrošību - cilvēks nokļūst apburtajā lokā, kas rada laika izšķērdēšanu.

Cits piemērs

Pacients bija apmēram 35 gadus vecs un kādā iestādē vadīja nodaļu. Ari viņam bija drosmes problēma, jo viņš neuzdrošinājās saviem līdzstrādniekiem dot norādījumus un sniegt paskaidrojumus. Kādudien viņš pamanīja, ka to ir vieglāk izdarīt, ja izdzerta glāze vīna. Ar laiku viņš dzēra arvien vairāk, lai iegūtu drosmi, un tādējādi attīstījās pastiprināta tieksme pēc alkohola.

Te redzams pavisam skaidri, ka slimnieks gribēja «iedzert» drosmi. Taču tas noteikti nebija īstais veids, kā atrisināt šo problēmu.

Ārstēšanas metode

Garīgi: atradināšanās kursi nepalīdz ilgstoši, jo tajos vienlaikus netiek ārstēti cēloņi. Ir svarīgi strādāt ar drosmes problēmu. Jāsaka «jā» izaicinājumiem un «nē», kad piedāvājums nav pareizs. Turklāt jācenšas būt kopā ar pareiziem cilvēkiem. Būtiska nozīme ir labai, dvēseliski garīgai draudzībai, kura izpaužas radoši un veicina drosmes attīstību (īsto drosmes veidu). Svarīgi gūt jaunu, pozitīvu nostāju un dzīves mērķi.

Dažkārt drosmes trūkumam pievienojas vainas apziņa -cilvēks nevar sev piedot trūkumus. Lai tiktu no tiem vaļā, viņš apdullina sevi ar alkoholu. Sakarā ar vainas apziņu vienmēr jāapdomā, ka šoreiz ir runa nevis par vainu, bet gan par dzīves skolu. Jāmācās no radušās situācijas un jāpiedod sev izdarītās kļūdas. Viss dzīvē ir pozitīvs!

Fiziski, ārsta uzraudzībā jāmācās atteikties no baudvielām. Parasti no alkohola jāizvairās ilgu laiku, to nedrīkst lietot nemaz - arī kontrolēti ne. Ārstēšanās laikā obligāti nepieciešama organisma atindēšana un attīrīšana. Dažus mēnešus jāizdara arī minerālūdens dzeršanas kūre, lai izdziedētu kuņģa iekaisumu. Liela nozīme ir imūnsistēmas nostiprināšanai (brokastu plāns), jo uzturvielu indes zarnās iznīcinājušas vērtīgos mikroorganismus. Sākumā vajadzīga arī saudzējoša diēta. Tās laikā jālieto ar vitamīniem un minerālvielām bagāts uzturs, lai novērstu atlikušās negatīvās parādības.

Atkarība no narkotikām

Atkarība no narkotikām ir psihiskās un fiziskās atkarības stāvoklis no kādas vielas, kura iedarbojas uz centrālo nervu sistēmu.

Jau ASV universitātē dr. Millere-Kainca uzsāka ilgstošus narkotiskās atkarības pētījumus. Te pirmoreiz parādījās galvenā problēma: 50. gadu sākumā ASV iznāca grāmata par bērnu audzināšanu, kas kļuva par bestselleru. Tā propagandēja anti-autoritāru audzināšanu, kad bērni var darīt visu, ko vien vēlas. Rezultāts bija 60. un 70. gadu «hašiša pļavas», kuras «izpletušās» līdz pat mūsdienām.

Cilvēki, kuri padodas narkomānijas kaislībai, ir iestiguši rakstura trūkumā laika izšķērdēšana. Slimnieki bieži vien nezina, ko viņiem vajadzētu darīt, ir konfliktā ar visu pasauli un paši ar sevi. Bieži vien viņi ir neveiksminieki skolā un mācībās un vēlas izbēgt no realitātes ar narkotiku palīdzību. Vēlēšanās aizbēgt no realitātes, saprotams, nozīmē ari to, ka viņi nevēlas mācīties dzīves skolā un līdz ar to veicināt savu garīgo attīstību.

Narkotikas - vienalga, vai tās būtu hašišs, heroīns vai kokaīns (divi pēdējie iedarbojas daudz stiprāk) - ļoti īsā laikā sabojā smadzenes, narkotiku lietotāju garīgo attīstību pakļaujot straujai degradācijai. Vairums šo cilvēku vairs pat nevēlas tikt izārstēti, tādēļ izārstēto slimnieku procents ir tik niecīgs.

Piemērs

Jaunai sievietei 23 gadu vecumā sākotnēji piemita divas rakstura vājības - drosmes trūkums un laika izšķērdēšana. Sakarā ar saviem neveiksmīgajiem drosmes pārbaudījumiem viņa arvien vairāk zaudēja pašpārliecību. Nepietiekamās pašdisciplīnas dēļ viņai bija raksturīga spēcīga tendence izšķērdēt laiku. Viņa arī vēlējās aizbēgt no realitātes jau tādēļ vien, ka nespēja ilgi palikt vienā darbavietā. Slimniece arī pastāstīja, ka izmisīgajos narkotiku (heroīna) meklējumos viņa vairs nespēj kontrolēt savu rīcību. Piemēram, viņa šķērsoja krustojumu pie luksofora sarkanā signāla - viņai bija galvā tikai viena doma, un ne par ko citu viņa nespēja domāt.

Drīz vien slimniece nonāca pie atziņas, ka narkomāns abstinences stāvoklī ir gatavs izdarīt jebko, lai tikai dabūtu kārtējo narkotiku devu.

Ārstēšanas metode

Garīgi: ārstēt narkomānus ir ļoti grūti, jo vairums ir slimībā tik ļoti «iestiguši», ka vairs pat nevēlas ar sevi strādāt. Pirms neilga laika kāda noraizējusies māte atveda uz pieņemšanu savu meitu. Meita pat nevēlējās runāt, tikai lamājās.

Ja, atšķirībā no nule attēlotā piemēra, slimniekam vēl ir saglabājusies vēlēšanās sevi pārveidot, tad pēc fiziskās atkopšanās jāstrādā ar garīgajiem cēloņiem. Soli pa solim nākas ieaudzināt sevī drosmi un pašdisciplīnu, lai kāpinātu pašapziņu. Atkarību slimniekiem jāpadomā arī par laika izmantošanu. Viņiem jāmeklē jauns dzīves mērķis un jārūpējas par iespējamo tālāko attīstību. Šajā ziņā pirmais glābšanas līdzeklis ir dvēseliski garīga draudzība. Svarīgi ir pavadīt savu laiku ar pareizajiem cilvēkiem, lai veidotu sevi no jauna.

Fiziski: sk. apakšnodaļā «Alkoholisms».

Atkarība no medikamentiem

Jebkurš medikamentu veids, sevišķi miegazāļu tabletes, sāpes remdējošie līdzekļi, psihofarmakoloģija un hormoni (kortizons) veicina fizisko un garīgo atkarību.

Atkarība no medikamentiem ir ārkārtīgi izplatīta nepārvaramo tieksmju slimība. Pie ārsta ierodas neskaitāmi slimnieki, jo viņi ir ievērojuši, ka medikaments, kuru lietojuši, nav palīdzējis. Turklāt viņi sākuši izjust blakusiedarbību. Lietojot medikamentus, personiskie trūkumi tiek nevis iemidzināti, bet gan pastiprināti. Nervu sistēma un smadzenes tiek saindētas tik lielā mērā, ka nav vairs iespējama skaidra doma, un cilvēks nespēj pareizi izlemt.

Piemēri

• Slimniecei bija depresija, un viņa apmeklēja ārstu. Viņai tika izrakstīti psihofarmakoloģiskie līdzekļi. Pēc tam, kad viņa bija lietojusi medikamentus, depresija pastiprinājās, un slimniece ieradās vizītē pie ārsta.

Kad slimniece cītīgi bija strādājusi ar savām vājībām, viņa spēja smelties arvien vairāk enerģijas un atjaunot veselību. Viņa izvēlējās sev dzīves uzdevumus un tādēļ atkal varēja saprātīgi izmantot savu laiku.

• Slimniece slimoja ar reimatismu, un ārsts viņai bija izrakstījis kortizonu, kas palīdzēja tikai nedaudz. Viņas seja ar laiku uztūka, un viņa izskatījās līdzīga kāmim. Viņa ļoti baidījās no reimatisma saasinājumiem un bija pārliecināta, ka nespēs atbrīvoties no zāļu lietošanas (kortizona). Taču tas bija nepareizs un negatīvs domu virziens. Reimatisma galvenais cēlonis ir negatīvs dzīves skatījums, tāpēc slimniece nonāca apburtajā lokā, no kura tā izkļuva tikai ar lielām pūlēm. Lai gūtu panākumus, ir svarīgi veidot pozitīvu domu modeli.

Ārstēšanas metode

Garīgi: lai atbrīvotos no medikamentiem, kuri tikai uz īsu

laiku «iemidzina» slimību, jāstrādā ar tās dvēseliskajiem cēloņiem. No medikamentiem jāatsakās pakāpeniski un ārsta uzraudzībā. Cēlonis var būt viena vai arī vairākas vājības piecu rakstura īpašību skalā. Kad dvēsele ir nostiprināta un slimība lēnām atkāpjas, tad arī slimīgā kāre pēc kāda medikamenta ir zudusi.

Fiziski: sk. apakšnodaļā «Alkoholisms».

9. 27. GARA SLIMĪBAS

«Gara slimības»ir vispārīgs psihisko funkciju patoloģisko traucējumu apzīmējums.

Psihozes

Psihozes ir psihiskas slimības, kuras izraisa augstākās nervu sistēmas darbības traucējumi. Psihiski nenormālus pārdzīvojumus un izturēšanos vispirms var pazīt pēc būtiskām izmaiņām attiecībās ar apkārtējo pasauli. Rodas slimīgas iedomas, kuru dēļ apkārtējā pasaule šķiet draudīga, kā arī kļūdaini spriedumi par ārējo realitāti un uztveres pārveidojumi (halucinācijas).

Paranojālā šizofrēnija. Plānprātība

Šizofrēnijai raksturīgi viens otram līdzās pastāvoši veselīgas un pārveidotas pasaules uztveres, izturēšanās un uzvedības veidi.

Galvenā pazīme ir domāšanas traucējumi (nesakarīgas un lēcienveida domas) un personības šķelšanās; kas izvirzās priekšplānā. Nonāk līdz realitātes zudumam, dažkārt līdz slimīgām iedomām, halucinācijām un runas traucējumiem. Viena no formām irparanojālā šizofrēnija, kurai ir tipiski slimīgo iedomu priekšstati un vajāšanas mānija.

Nākamā šīs slimības forma ir plānprātība. Tā ir lēna personības pārveidošanās bez nenormāliem pārdzīvojumu veidiem. Šie slimnieki ir ļoti pasīvi, bez jebkādas iniciatīvas un parasti nav spējīgi komunicēties.

Pastāv divas galvenās šizofrēnijas formas, kurām ir dažādi dvēseliskie cēloņi.

Pirmā forma ir šizofrēnija ar paranojālām iezīmēm.

Tipiski simptomi ir vajāšanas mānijas, halucinācijas un slimīgas iedomas. Šai grupai pieder arī, piemēram, lieluma mānija -fenomens, kad slimnieks tic, ka viņš ir, piemēram, Napoleons vai Gēte.

Spilgtākā pazīme ir nesaskaņa ar realitāti. Tas arī ir iemesls, kādēļ šie cilvēki tiek uzskatīti par garīgi slimiem, jukušiem vai vājprātīgiem. Viņu pasaules uztvere neatbilst realitātei, un viņu domu gaitu nevar pielīdzināt normālai domu gaitai. Pastāv domāšanas traucējumi vai arī parādās halucinācijas. Slimnieki redz vīzijas, t. i., viņi redz cilvēkus vai lietas, kas īstenībā nemaz nepastāv. Šīs šizofrēnijas formas cēlonis ir ekstrēma negatīva kritika. Šādas personas nekautrējas pastāvīgi kritizēt arī tos cilvēkus, ko labi pazīst vai arī pat mīl. Viņas nekautrējas arī šīs personas apmelot. Līdz ar to slimnieki pārkāpj dabas likumus, kuri uz to atbilstoši asi reaģē. Varbūt sākumā šie slimnieki vēl apzinās, ka tas, ko viņi par citiem saka, neatbilst patiesībai. Taču drīz vien viņi realizē sacīto savā galvā un piespiež paši sevi ticēt tam, ko saka. Tātad viņi jau patiesi tic, ka cilvēki, par kuriem runā, ir slikti, reizēm viņiem sāk šķist, ka šie cilvēki viņus pat izseko. Tā rodas vajāšanas mānija. Te labi var novērot cēloņu un seku likumu. Apkārtne atspoguļo iekšējo pasauli. Bieži šī slimība izpaužas pat varmācībā. Tāpēc reizēm šizofrēnijas slimniekus nākas ievietot klīnikā, jo viņi ir kļuvuši bīstami sabiedrībai.

Cita šizofrēnijas forma - plānprātība - izpaužas mazliet atšķirīgi. Slimnieki runā par lietām, kuras vai nu pavisam neeksistē, vai arī neveido nekādas loģiskās sakarības. Viņi nav katrā ziņā agresīvi, drīzāk gan mierīgi, dažkārt pat apātiski. Slimnieki bieži vien pavisam neērtā stāvoklī nekustīgi stāv vai sēž stundām ilgi. Šis šizofrēnijas veids viennozīmīgi ir laika izšķērdēšana. Vai nu slimnieki ir lietojuši bīstamas narkotikas, kas izraisa halucinācijas, vai arī viņi ilgstoši izšķērdējuši laiku. Piemēram, var būt, ka cilvēks ilgu laiku veicis negatīvas darbības - skatījies kriminālfilmas un trillerus, lasījis kriminālromānus vai bailes izraisošu utopisko literatūru utt. Bieži šī nodarbošanās kļūst uzmācīga, jo šiem slimniekiem vairs pat nav variantu, kā citādi saprātīgi izmantot savu laiku.

Smagu gara slimību gadījumā pastāv draudi, ka slimo cilvēku attīstība pilnīgi apstāsies. Vispirms ilgāku laiku iestājas sastingums, bet pēc tam attīstība regresē. Sekas ir enerģijas izsīkums, kas vispirms fatāli iedarbojas uz smadzenēm un nervu sistēmu. Tiek nelabvēlīgi ietekmēta domāšana. Šie slimnieki nespēj atzīt realitāti kā tādu, nemaz nerunājot par dzīves skolu.

Šis slimības cēloņi ir divu rakstura trūkumu kombinācija. Pirmais no tiem - laika izšķērdēšana. Slimniekiem ir tieksme darīt tādus darbus, kuri ļoti kavē personības attīstību. Lielākoties tie ir pavisam ekstrēmi brīvā laika pavadīšanas veidi, nodarbošanās, kustības vai biedrības, kurās viņi līdzdarbojas bez pozitīva mērķa. Pēc tam parasti seko depresīvā fāze, ko dēvē par melanholiju.

Galīgi bezjēdzīga laika izšķērdēšana noved pie lieliem enerģijas zudumiem, un cietušais jūtas kā iekritis «akacī», kurā viņš ir pilnīgi bezpalīdzīgs. Abas fāzes, kas nomaina viena otru, kā arī dīvainā izturēšanās ir nopietns brīdinājuma signāls.

Drīz vien tiek zaudēta saikne ar realitāti, un šie cilvēki vairs nespēj normāli dzīvot. Abās fāzēs viņi kļūst neciešami apkārtējiem.

Maniakāli depresīvā psihoze

Šī ir psihiska slimība; kurai raksturīgi periodiski garastāvokļa traucējumi. Tipiskos gadījumos noris fāžu veidā: maniakāli stāvokļi (nepamatoti pacilāts noskaņojums) mijas ar depresiju (nomāktību). Fāžu starplaikos iestājas pilnīga izveseļošanās; t. /., gaišie periodi. Reizēm slimība izpaužas vai nu tikai kā maniakāli stāvokļi, vai tikai kā depresijas. Garastāvokļa maiņas bieži parādās konkrētos gadalaikos (parasti pavasarī vai / un rudenī).

Slimnieks ir pārmēru enerģisks un rosīgs. Viņam ir dzīva mīmika, paātrināta runa, slimnieks nespēj ilgāku laiku koncentrēt uzmanību vienā virzienā.

Viens no galvenajiem šīs slimības cēloņiem ir laika izšķērdēšana.

Otrs slimības cēlonis ir nepietiekams godīgums pret sevi. Maniakāli depresīvie negrib atzīt, ka viņiem piemīt kaut kādi trūkumi un ka ar viņiem kaut kas nav kārtībā. Viņi reaģē ačgārni - ļauj visam iet savu gaitu. Šī nekontrolētā izturēšanās rada ekstrēmos periodus ar nevēlēšanos kaut ko darīt vai arī pārmērīgu aktivitāti.

Galējs negodīgums ir cēlonis, kas noved pie tā, ka cilvēks vairs neuzņemas nekādu atbildību par sevi, neizrāda nekādu pašdisciplīnu un tātad vairs nevar būt noteicējs pār sevi.

Arvien no jauna tiek jautāts, vai gara slimības un depresijas neizraisa endogēni faktori. «Endogēns» nozīmē, ka slimība varētu rasties iedzimtības faktoru vai smadzeņu vielmaiņas pārveidojumu dēļ. Taču tas ir neiespējami. Nav iespējams, ka matērija ietekmē garu. Bez tam rakstura trūkumi nevar tikt iedzimti pārmantoti no dvēseles uz dvēseli, kas loģiski izskaidrots šīs grāmatas pirmajā nodaļā. Ja mēs, kas esam dvēseles, izdarām lielas kļūdas un ilgāku laiku necenšamies tās labot, rodas psihiskās vai garīgās slimības.

Ja tic, ka slimību cēloņi atrodas cilvēka organismā, tad meklēts tiek nepareizā virzienā. Tādā gadījumā mēs saslimstam nepelnīti un vainojam t. s. likteni vai dabas kaprīzes, kas pārveido vielmaiņu smadzenēs. Kur tad paliek brīvā gribai Mēs sev nolaupām skaistāko un labāko dāvanu, kuru esam ieguvuši līdz ar radīšanu, un mums vairs nav turpmākās attīstības perspektīvu atbilstoši savai iniciatīvai.

10 PROFILAKSE IR LABĀKA PAR ĀRSTĒŠANU - FIZISKO UN GARĪGO VESELĪBAS PASĀKUMU KOPSAVILKUMS

Pastāv profilakses pasākumi, kurus var īstenot ikviens un katru dienu, lai vispār neslimotu. Te apvienoti desmit punkti, kuri satur fiziskos pasākumus, un desmit punkti, kuros aprakstīti garīgi veicamie pasākumi. Ja šos noteikumus ievēro, slimība paliek domu ierosmes līmenī, resp., jau parādoties pirmajām slimības pazīmēm, iespējams uzsākt pretdarbību, lai slimība te vairs «nesper savu kāju». Parādīsies tikai vieglās slimības formas, kas domātas kā palīdzība.

Fiziskas dabas pasākumi

1. Veselīgs un pareizs miega ritms. Šo punktu mēs uzskatām par pirmo tādēļ, ka tas veido cilvēka svarīgāko psihisko pamatu. Nevar sagaidīt, ka teicami funkcionēs organisms, smadzenes un nervu sistēma, ja tie netiek regulāri reģenerēti. Smadzeņu un nervu sistēmas reģenerācija notiek starp pulksten 21.30 un 24.00. Tikai tā saucamajiem cīruļiem ir iespēja profilaktiski novērst slimības, jo, izpaliekot regulārai smadzeņu un nervu sistēmas reģenerācijai, organisms nevar palikt, resp., kļūt vesels.

2. Pilnvērtīgs uzturs. Nozīmīgu palīdzību veselības saglabāšanā sniedz veselīgs uzturs. Graujoši, deģeneratīvi uzturlīdzekļi noslogo organismu, pirmām kārtām nieres un aknas, jo tām šīs indes ir jānoārda un jāizvada no organisma. Tiek traucētas arī smadzeņu un nervu sistēmas funkcijas.

3. Regulāra imūnsistēmas atjaunošana. Mēs iegūstam enerģiju tādējādi, ka cenšamies saglabāt imūnsistēmu labā stāvoklī. Tādā gadījumā imūnsistēmai ir lielākas iespējas mums palīdzēt - vai nu vispār nesaslimt, vai arī ātrāk atbrīvoties no slimības.

4. Regulāras ūdensprocedūras. īpaši atslābinošas, uzlādējošas un atjaunojošas ir peldes. Dažādas dūņu peldes baro organismu un piegādā tam svarīgas minerālvielas un mikroelementus. Peldes ar ēterisko eļļu piedevām iedarbojas uzlādējoši, īpaši ieteicamas ir siena ziedu peldes, kas sevišķi labvēlīgi iedarbojas uz smadzenēm un nervu sistēmu.

5. Regulāras kustības svaigā gaisā. Mēģiniet katru dienu izdarīt pastaigu svaigā gaisā - kur ir koki un zaļi lauki, kur var uzņemt pietiekami daudz skābekļa. Saprotams, ka lielajās pilsētās to izdarīt ir ļoti grūti, taču arī tur ir parki un «zaļā zona». Kustību ātrumam nav tik lielas nozīmes, kaut gan atsevišķus ceļa posmus ieteicams noiet ātrāk. Gari skrējieni nav ieteicami, tie parak noslogo sirds un asinsrites sistēmu un stipri tricina mugurkaulu.

6. Pilnīga atteikšanās no ķīmisko preparātu lietošanas. Zināmi ļoti daudzi dabas produkti, kuri ir ieteikti un aprakstīti šajā grāmatā. Daba mums spēj palīdzēt un dziedināt ar pašas producētajām «zālēm». Turpretī ķīmiskie preparāti vienmēr rada slodzi nervu sistēmai un smadzenēm. Zināms, ka tiem ir blakusiedarbība. Medikamenti uz kādu laiku aizdzen dvēseles trūkumu fiziskās sekas, taču nespēj novērst to cēloņus. Drīz vien slimība ierodas no jauna, turklāt daudz smagākā formā.

7. Atteikšanās no baudvielām. Cigaretes, alkohols, kafija, narkotikas un medikamenti vispirms bojā nervu sistēmu un smadzenes. Pēc tam zarnu traktā tiek nonāvēti pozitīvie mikroorganismi, kuri ir svarīga mūsu imūnsistēmas sastāvdaļa. Tādēļ var viegli rasties dažādas problēmas. Svarīgi, lai slimības izraisītāji tiktu ne vien iemidzināti, bet arī pamatīgi pārveidoti pozitīvajās īpašībās.

Alus un vīns mazos daudzumos nekaitē. Alus sastāvā ietilpstošie apiņi un B vitamīns iedarbojas pat nervus stiprinoši.

Kafija nenoliedzami ir izplatīta baudviela. Ar savu smaržu un garšu kafija šķiet sevišķi pavedinoša. Taču tā ir bīstama baudviela, jo kafijas lietotāji ātri kļūst no tās atkarīgi. Tiek saindētas smadzenes un nervu sistēma, smadzenes tiek apdullinātas, tāpēc tās vairs nespēj sakarīgi domāt. Turklāt kuņģa un zarnu traktā nevar «iedzīvoties» simbionti, kuri ir svarīgi imūnsistēmas nostiprinātāji. Tos nonāvē kafijā esošās vielas.

Daudzi cilvēki tic_7 ka, dzerot kafiju, var paaugstināt zemu asinsspiedienu. Taču tiek sasniegts tieši pretējais. Notiek asinsspiediena īslaicīga paaugstināšanās, kam seko kritums. Zemam asinsspiedienam ir dvēseliski cēloņi.

8. Atteikšanās no ārstniecības «brīnummetodēm». Pašlaik tiek ieteiktas tik daudzas ārstniecības metodes, ka mēs pat nespējam tās visas pieminēt: vienmēr tiek apsolīts, ka tā būs laba profilakses vai ārstniecības metode. Taču panākumi izpaliek, jo tās ir pretrunā ar cēloņu un seku likumu. Tas pats attiecas uz vecu vecajām metodēm. Mēs visi esam dvēseles, tas ir mūsu īpašais eksistences veids. Dvēseles ietekmi (cēloni) uz organismu (sekas) nevar skatīt ačgārnā secībā. Tomēr jāatzīst, ka, uzturot labā kārtībā savu organismu, mēs varam radīt labāku darbības lauku dvēselei.

9. Izvairīšanās no pārgalvīgiem sporta veidiem. Visi sporta veidi, kuri rada fizisku sakropļojumu un traumu draudus vai kas ir saistīti ar dzīvības briesmām, noved pie problēmām vai smagām slimībām.

10. Ķermeņa higiēnas ievērošana. Attiecīgi jākopj savs ķermenis - jāiet vannā, pirtī, jādušojas, jākopj mati, āda, zobi, nagi. Šim nolūkam jālieto dabiskie līdzekļi.

Adai ļoti ieteicamas ir peldes ar ābolu etiķa piedevu, kas nostiprina ādas dabisko pH aizsargslāni. Adai ārkārtīgi noderīgas ir arī sejas maskas ar Heilerde vai raugu.

Sevišķi liela vērība jāvelta zobu higiēnai. Zobi jātīra tūliņ pēc piecelšanās, jo pa nakti mutē sakrājas vielmaiņas atkritumi. Vislabāk būtu tīrīt zobus četras reizes dienā - pēc piecelšanās un pēc katras ēdienreizes. Pareizais vakariņu laiks ir starp pulksten 18 un 19. Pēc tam līdz gulētiešanai vairs nevajadzētu ēst. Zobu pasta nedrīkst saturēt fluoru. Zobu sukai jābūt no dabīgajiem materiāliem, higiēnisku iemeslu dēļ tā pēc katras zobu tīrīšanas labi jāizžāvē un jāmaina reizi mēnesī.

Higiēnas normu ievērošanu veicina arī pareizs apģērbs. Priekšroka jādod apģērbam no dabīgajiem materiāliem. Sevišķi nevēlama ir apakšveļa no sintētiskiem materiāliem, jo āda nespēj «elpot». Apakšveļa un virsdrēbes labi jākopj un regulāri jāmaina.

Garīgas dabas pasākumi

1. Vēlēšanās - ikviena pārveidojuma sākums. Vēlēšanās, kuras mums rodas, mūsu dzīvē nosaka visu. Tās paveic 99% no mūsu darba. Mēs laižam darbā gribu, kura vajadzīga ikvienā aktivitātē. Jau Gēte ir teicis: «Ja sapnim ar visu būtību tic, tad sapnis atpestī beigās.» Godīgi jāvēlas tikt skaidrībā par saviem trūkumiem un saskatīt parādību un situāciju cēloņus. Griba sākt pārveidojumus ir panākumu ķīla.

2. Ikdienas koncentrēšanās vingrinājumi. Katru dienu izdarīti koncentrēšanās vingrinājumi ir ceļš uz apzinātu dzīvi. Tādējādi iespējams labāk izprast ikdienas skolu un labāk saprast, kādā mācību procesā pašlaik piedalāmies, ar kādiem trūkumiem jāstrādā. Jo mēs kļūstam apzinīgāki, jo sekmīgāk attīstās intuīcijas talants. Ar mērķtiecīgu koncentrēšanās vingrinājumu palīdzību mums kļūst arvien vieglāk koncentrēties, mēs iegūstam enerģiju. Katrā gadījumā jāizvairās darīt vienlaikus vairākus darbus, jo šāda rīcība vājina mūsu nervu sistēmu.

3. Jājautā Dievam un dabas likumiem. Vispirms izšķirošos jautājumos, kurus mums nākas risināt, piemēram, pieņemot profesionālos lēmumus, jāizstrādā ieradums jautāt. Vai tas, ko esam nodomājuši darīt, patiesi ir pareizi«?- Intuīcija bieži vien izjūtu veidā sniegs mums atbildi. Ikviens jautājums, ikviena vēlēšanās jāizsaka ar piebildi: «... ja vien tas ir.pareizi.»

4. Jāseko notikumu gaitai, jāprot pazīt veiksmi. Daudzi domā, ka veiksme ir dāvana, ko vieni saņem, bet citi nesaņem, -dāvana, kuru var izlūgties, tā sakot, bez maksas. Taču veiksme ir vadība, aizgādība, ikdienas iespēja, kura ir piešķirta katram. Pēc tās mēs drīkstam un mums arī vajag lūgt. Mums jābūt gataviem veikt ieguldījumu, strādājot ar sevi.

Kādā veidā iespējams noskaidrot, ko nozīmē šķietami nejaušie notikumi'?- Šajā sakarā tikai viens piemērs.

Kāds cilvēks ir ceļā uz reprezentācijas pasākumu. Vilciens aiziet no deguna priekšas... Ir divas iespējas, kuras jāņem vērā: tā ir daļa no ikdienas skolas, kad netiek pietikami labi iedalīts laiks, vai ari tas ir norādījums, ka darbs, kurā cilvēks tiecas iesaistīties, nav viņam piemērots. Ja viņš būtu devies ceļā savlaikus, tad droši vien piedzīvotu otro iespējamību.

5. Jāpazīst domu ierosmes un tām jāseko. Vienmēr jo jauna jāmēģina ņemt vērā mūsu saņemtās domu ierosmes, kā ari jāmācās atšķirt to raksturu. Tas tiešām nav vienāds visām ierosmēm, jo mēs uztveram gan brīdinājumus, gan arī kārdinājumus. Bieži mēs saņemam vairākas domu ierosmes dienā. Tomēr - cik daudzām mēs pievēršam uzmanību un, ja ari esam tās reģistrējuši, cik daudzām pēc tam sekojami Saprotams, nav iespējams pazīt pilnīgi visas ierosmes, taču arī šajā jomā vingrinoties var panākt ievērojamu progresu. Dabas likumu vērienīgajai palīdzībai nevajadzētu kļūt par veltīgu mīlestības piedāvājumu.

6. Jāņem vērā sajūtas un tām jāseko. Sajūtas ir specifisks domu ierosmju veids, taču tās uzskatāmas arī par savdabīgu intuīciju. Šī mazā atšķirība ir grūti konstatējama. Taču pietiek jau ar to, ka mēs arvien labāk apzināmies šīs sajūtas un tām sekojam. Stūrgalvība, elastības trūkums, bailes no pārkārtojumiem bieži mums traucē uzticēties šīm sajūtām. Taču mēs varam būt pārliecināti, ka saņemsim pareizo, ja atteiksimies no nepareizā, - tāds ir viens no dabas likumiem.

7. Jāatbrīvojas no īpašajiem trūkumiem. Tas nozīmē, ka jāstrādā ar tiem trūkumiem, kuri īpaši traucē mūsu attīstību. Šajā gadījumā mēs sev palīdzēsim, izkopjot talantus. Katram cilvēkam ir lielāki vai mazāki trūkumi attiecībā uz piecām rakstura īpašībām. Viens no labākajiem profilakses pasākumiem - cik vien iespējams no trūkumiem atbrīvoties.

Mēs vēlamies vēlreiz atgādināt par tiem trūkumiem, kuri visbiežāk izraisa slimības.

Stūrgalvība. Šis trūkums ir pirmajā vietā. Stūrgalvīga vēlēšanās iet savu ceļu bez gatavības uz pārkārtojumiem ir nevis pašdisciplīna, bet gan nepietiekama elastība. Lai tiektos uz īsto mērķi, proti, uz attīstību, jāveicina talanti, jābūt rosīgam un jāiztur līdz galam.

Negatīvs dzīves skatījums. Cilvēks, kas visu apšauba un kritizē, nevar būt atvērts jaunām atziņām. Šaubas un negatīva kritika iedarbojas kā šķērslis. Tikai tas, kam atvērta dvēsele, spēj saprast patiesību. Sākumā tas šķiet pārāk grūti, jo tā ir pavisam citāda, nekā visas līdz šim dzirdētās atziņas.

Negodīgums pašam pret sevi. Šāda rīcība traucē jebkādu sevis izzināšanu un provocē attīstības apstāšanos. Iepazīt pašam sevi - savas stiprās un vājās puses - tas ir būtisks solis, lai pilnveidotu personību.

Nepietiekama pašdisciplīna. Cik vajadzīga ir pašdisciplīna, liecina izveseļošanās process smagu slimību, piemēram, izkaisītās sklerozes gadījumā.

Vajag tūliņ ķerties klāt problēmai un darīt to, ko uzskatāt par vajadzīgu. Milzīgais enerģijas grūdiens nāks par labu, un katrs turpmākais solis būs arvien vieglāks. Atliekot izšķirošo lēmumu pieņemšanu vai pārkārtojumus, vienmēr radīsim vēl lielākas problēmas.

Uzpūtība. No piemēriem par uzpūtību šīs grāmatas pielikumā var secināt, cik daudz veidu (70) ir uzpūtībai.

• Nepareiza līdzjūtība un nepareiza pienākuma apziņa. Šie trūkumi sevišķi bieži parādās sievietēm kā «palīdzēt-gribēšanas sindroms». Tie ierosina ilgstošus enerģijas zudumus un tādējādi novājina imūnsistēmu.

• Izvēlīgutns cilvēku savstarpējās attiecībās. Ļoti ieteicams iemācīties arvien labāk pazīt cilvēkus. Šajā ziņā var ārkārtīgi palīdzēt vēlēšanās, intuīcija un precīzi novērojumi. Visām attiecībām draugu, dzīvesbiedru, līdzstrādnieku vai darījumpartneru starpā noder vieni un tie paši likumi. Jābūt līdzīgām attīstības pakāpēm un līdz ar to mērķiem un interesēm. Tādas attiecības tiek sargātas.

8. Jāsaprot, ka katru dienu dzīve sākas no jauna. Ir pilnīgi nepareizi dienām, nedēļām vai mēnešiem ilgi nēsāt sev līdzi apgrūtinošas un enerģiju laupošas pagātnes kļūdas kopā ar vainas apziņu. īstenībā tās vajadzētu uzskatīt par dzīves skolu.

Jāmācās no kļūdām, jāmācās piedot un aizmirst. Svarīgi «uzkrāt» mācību procesu, tātad to, ko esam jau iemācījušies kādā situācijā. Nākamajā dienā apņemamies līdzšinējo kļūdu vairs neatkārtot un sākt jaunu dzīvi. Patiesi iepriecinoši ir apzināties, ka katru dienu iespējams sākt no jauna.

9. Jāprot atbrīvoties. Atbrīvošanās ir pretstats stūrgalvībai. Tas ir labākais darbs ar trūkumiem - stūrgalvību un uzpūtību. Tas nozīmē gatavību sevi pārveidot, pieņemt citu cilvēku domas un idejas kā savējās un akceptēt viņu izturēšanos. Tomēr tas nenozīmē visu uzņemt bez jebkādas kritikas un atdarināt.

Sekojošais pastāstiņš ilustrēs kādu domu. Tātad - pie niedru ieskauta strauta aug ozols. Kādu dienu saceļas stiprs vējš. Niedres šūpojas un lokās vējā. Kad vējš mazliet pierimst, tās atkal atgūst savu stāju. Taču ozols stāv stingri un spītē vējam. Tas smejas par niedrēm, kas liecas līdz zemei. Tad vējš pārvēršas orkānā. Pēkšņi atskan brīkšķis. Ozols krīt zemē un sašķīst drumstalās. Taču niedres pārdzīvo orkānu.

Ielāgojiet, ka elastība pieļauj pārveidojumus. Pārveidojumu priekšnoteikums ir uzlabojumi. Ikviens uzlabojums ir līdzvērtīgs slimības profilaksei. Pozitīvu pārveidojumu gadījumā dabas likumi ir augstsirdīgi. Mēs bieži varam vērot, ka, atbrīvojušies no nepatīkamas vai kavējošas situācijas, tiekam dubulti atalgoti. Ja, piemēram, atsakāmies no vienas nepareizas draudzības, var iegūt divus īstus draugus. Katram cilvēkam vajag izturēt atteikšanās pārbaudījumus. Šādas iespējas mums tiek piedāvātas bagātīgi.

10. Jāprot pazīt iepriekšējos brīdinājumus. Pastāv daži simptomi, kuri rāda, ka mēs lēnām, bet droši tuvojamies kādai slimībai. Tūlītēji pasākumi var novērst lielus zaudējumus.

• Miegs. Miegs ir svarīgs indikators. Ikviens no biežo miega traucējumu veidiem, piemēram, nespēja aizmigt vai aizgulēšanās, kā arī pārāk agra atmošanās jau ir brīdinājums. Tātad nav nopelnīts pietiekami daudz reģenerācijas enerģijas, kura nakts laikā tiek nodota mūsu rīcībā. Kaut kas tiek darīts nepareizi. Kaut kādā veidā tiek pazaudēta vai izšķērdēta enerģija. Der izpētīt, kur

mēs «nositam» laiku, nodarbojamies ar «dzirnakmeņiem» vai ari mēs esam apkrāvušies ar rūpēm vai nēsājam sev līdzi vainas sajūtu un nespējam atrisināt drosmes problēmu. Tas notiek arī tad, ja vienu vienīgu nakti neesam labi izgulējušies.

Pārāk daudz sapņu naktī ir signāls, ka dienas laikā esam par daudz sapņojuši un neesam koncentrējušies.

Nav jānodarbojas ar sapņu jēgas izskaidrošanu. Mūsu dzīvē ir ļoti maz sapņu, kuru pienākums ir mums kaut ko pavēstīt. Tādus sapņus nākamajā dienā labi atceramies, un tie atstāj dziļu iespaidu.

Miega traucējumi kavē reģenerāciju, kura var notikt tikai tad, ja organisms atrodas pilnīgā miera stāvoklī. Tas nozīmē, ka nedarbojas arī smadzeņu un nervu sistēma. Dabas likumi sevišķi labi spēj mūs brīdināt ar miega traucējumiem, jo šie procesi tiek ievēroti.

• Vispārējs nogurums un enerģijas trūkums. Ja ir pārāk maz enerģijas, tad pārāk daudz enerģijas ir zaudēts. Šajā gadījumā var runāt par visiem mūsu grāmatā norādītajiem trūkumiem. Bieži vien nav nemaz tik viegli atrast visvairāk trūkumu, taču, labāk iepazīstot dabas likumus, ar laiku tas izdodas arvien labāk.

• Slikts noskaņojums vai laika trūkums. Šī parādība norāda uz depresijas sākumu. Dzīve šķiet uzjautrinoša vai ari nomācoša. Ja šādā noskaņojumā cilvēks ir arvien biežāk un ja tas turpinās arvien ilgāk, katrā ziņā jāpadomā par cēloņiem.

• Mazās depresijas. Ari tad, ja depresijas nav ļoti intensīvas un neturpinās ilgi (apmēram vienu vai, maksimāli, divas dienas), tās nedrīkst atstāt neievērotas kā nenozīmīgas. Tas nav normāls stāvoklis - tam jārosina pārdomas.

• Neveiksmju asaras. Mēs paši esam savas laimes vai nelaimes kalēji. Te jāpavēro, kāda ir konkrētā neveiksmes situācija, piemēram, darbavietā, saskarsmē ar noteiktiem cilvēkiem, sportā utt. Līdz ar to būs iespējams noskaidrot, kur meklējams cēlonis. Dažkārt cits pēc cita sabojājas vai salūst noteikti priekšmeti, kā tas gadījās kādam slimniekam. Viņa darbnīcā īsā laikā sabojājās pārsteidzoši daudz darbgaldu. Šāda neveiksmju sērija nav sagadīšanās. Cilvēks nevēlējās uzticēt citiem nevie-

t nu darbu un pārstrādājās. Tātad mašīnas norādīja uz viņa pārslodzi.

• Arvien biežākas ķibeles. Ja jūs steigā kaut kam uzgrūžaties, kaut kur iesprūstat, kaut ko nometat zemē, ieslēdzat nepareizo gaismas signālu utt., tas jau liecina, ka jūs neesat pietiekami koncentrējušies.

• Mazi negadījumi. Ikdienas sīkās neveiksmes jau ir nepārprotama nelaimes zīme. Ar neveiksmēm mēs saprotam gadījumus, kad tiek iešņāpts pirkstā, sastiepta kāja. Tie ir negadījumi, kuri ir nedaudz sāpīgi, tomēr neapdraud dzīvību. Visas nelaimes, kas notiek ar kājām vai rokām, nozīmē, ka mēs vai nu gatavojamies iesaistīties nepa-

reizā pasākumā, vai arī esam apstājušies attīstībā. Rokām vai kājām vienmēr ir saistība ar atbrīvošanos. Mums vajag no kāda vai arī no kaut kā atbrīvoties, pārtraukt nepareizas attiecības ar cilvēkiem.

• Pārsteidzoši daudz problēmu attiecībās ar citiem cilvēkiem. Ja pārāk bieži ķildojamies un dusmojamies, tad ir kļūdaini domāt, ka tur vainojami citi cilvēki. Vienmēr vajag pārdomāt savu izturēšanos. Jāpārbauda, vai neesam pārlieku jūtīgi vai agresīvi, vai kritiski neiejaucamies jautājumos, kas uz mums neattiecas. Varbūt pastāv arī drosmes problēmas, un mēs ļaujam sev kāpt uz galvas, ļaujam sevi izmantot. Ja vēl ir tieksme ātri sadusmoties, cilvēks arvien no jauna tiek izaicināts un pārbaudīts.

• Problēmas darbavietā. Mēs varam nosaukt divējādas problēmas: pirmām kārtām cilvēks strādā neatbilstošā darbavietā vai arī darbs viņam vairs neatbilst, jo viņš vairs nevēlas mācīties. Tādā gadījumā darbavietā vairākumā ir cilvēki, ar kuriem viņš nespēj atrast kopēju valodu. Rodas sajūta, ka viss ir «piegriezies», un tieši to vēlas panākt dabas likumi.

Otrām kārtām var būt, ka darbinieks neizturas pareizi, kārtīgi nestrādā, ir izklaidīgs vai negūst labus rezultātus. Ja cilvēks nereaģē uz brīdinājumu, var gadīties, ka viņš paliek bez darba vai ari iestājas depresija. Var rasties organiskās slimības, piemēram, kuņģa un zamu darbības traucējumi.

• Problēmas ar bērniem, kas jaunāki par divpadsmit gadiem. Arī tās ir uzskatāmas par brīdinājumu. Ar problēmām jāsaprot ne tikai slimības, bet arī vājas koncentrēšanās spējas skolā, melošana utt. Nelaimes, kas notiek ar bērniem, attiecas uz vecākiem. Bērnu problēmas «drebina» vecākus daudz lielākā mērā, nekā ja problēmas būtu radušās pašiem vecākiem. Tādā gadījumā viņi daudz ātrāk ir gatavi pārdomāt savu izturēšanos un veikt pārveidojumus. Vājas koncentrēšanās spējas varētu liecināt, ka vecāki vēlu iet gulēt; melošana varētu būt norādījums par nepilnīgi vai negodīgi sastādītu ienākumu un nodokļu deklarāciju.

Iepriekšējie brīdinājumi un slimību konstatācija sākumstadijā uzskatāmi par lielu palīdzību. Tās jauj vieglāk pamanīt un likvidēt kā lielākas, tā arī smagākas slimības, kuru novērošana prasītu būtiski vairāk enerģijas un laika.

PĒCVĀRDS

Cilvēka svarīgākais dzīves mērķis un uzdevums ir personības attīstība. Lai gūtu labumu no vērtīgajiem jaunības gadiem arī vecumā, ir vērts uzturēt savu organismu veselu. Labāk pārzinot dabas likumus, dzīve kļūst daudz interesantāka un vērtīgāka. Mēs kļūstam par personībām ar lielāku pašpaļāvību un pašpārliecību, kas tiks ievērots un respektēts. Redzot labo piemēru, arī līdzcilvēki tiks ierosināti iet šo pozitīvo un panākumiem bagāto ceļu.

ja esam harmoniski vienoti ar dabas likumiem, mēs gūstam divas būtiskas priekšrocības:

• mēs spējam profilaktiski novērst slimības;

• mēs spējam slimības pārvarēt un pēc tam iziet no šīs cīņas kā uzvarētāji un vēl stiprāki.

Pūles pilnveidoties un būt veseliem ļauj mums piedzīvot brīnišķīgo Dieva un dabas likumu aizsardzību un drošības izjūtu. Drošību mēs varam atrast paši sevī, mums nav bezmērķīgi tā jāmeklē ārpus sevis. Var sākties laimes, veselības un panākumu pilna dzīve.

PIELIKUMS

70 piemēri uzputības izpausmēm

Uzpūtība ir gandrīz vienlīdzīga ar stūrgalvību. Uzpūtības gadījumā attiecībā uz kādu jautājumu vai cilvēku bieži vadās no nepareiziem motīviem. Vienīgais motīvs varētu būt - kaut ko darīt tikai tādēļ, ka tas ir pareizi, un cilvēks tāpēc kļūst labāks. Attiecībā uz dabas likumiem jākļūst pašaizliedzīgākiem un pazemīgākiem. Mūsu vadošajam motīvam jābūt izteiktam vēlējumā: «Tava griba lai notiek!»

Uzpūtība ir tuvā radniecībā ar septiņgalvu pūķi: stūrgalvību, negatīvo kritiku, neiecietību, greizsirdību, paštaisnību un viszinību, kļūdainu līdzcietību un nepareizu pienākuma izpratni, kā arī vēlēšanos būt uzmanības centrā, resp., tikt atzītam un slavētam. Vispirms tiek ievainota rakstura īpašība godīgums, cilvēks nav godīgs nedz pret sevi, nedz arī pret citiem.

Kādā veidā varat pazīt uzpūtību«?- Pats svarīgākais - vienmēr pārbaudīt savas vēlēšanās vai rīcības motīvu. Ikviena vēlēšanās vienmēr jāpapildina ar palīgteikumu: «... ja vien tas ir pareizi.»

Būtībā var izšķirt divas uzpūtības «dzimtes»: sievišķīgo un vīrišķīgo. Turklāt sievietēm var būt raksturīgas arī «vīrišķīgās» īpašības, un otrādi. Lielāko daļu no tām atradīsim vairākos piemēros.

Piemeri velmei but labi nodrošinātām

«labākzinātāja» tipam («vīrišķīgais» veids)

1. «Lielīties» - vēlēšanās sevi nostādīt labākā gaismā, «zīmēties» (pārspīlējumi ir negodīgi).

2. Valkāt ekstravagantu apģērbu tikai tādēļ, lai pievērstu sev uzmanību un tiktu slavēts.

3. Daudz runāt un nelaist citus pie vārda.

4. Būt neapmierinātam ar savu likteni, gausties, sevi noniecināt, sevi žēlot.

5. Pieglaimoties, būt labam un saprotošam, lai gūtu sev labumu.

6. Fanātiski nodoties kādam sporta veidam, lai kļūtu slavens.

7. «Skrien kā vējš, atduras kā miets,» - piemēram, slavenie sportisti.

8. Pārāk ātri un nevērīgi braukt ar dārgu auto («Porsche», «Ferrari») - tātad «zīmēties».

9. «Naudas vara lielu dara» (Onasisa sindroms).

10. Šķiesties ar naudu, lai tikai tiktu slavēts un ievērots.

11. Rīkot lielas svinības, lai tiktu slavēts.

12. Lielības dēļ iegādāties pārāk lielas mājas un limuzīnus.

13. Pārmērīgi krāsoties un greznoties, relišēties, lai pievērstu sev uzmanību.

14. Pārlieku skaļi runāt, citus pastāvīgi pārtraukt pusvārdā un neļaut viņiem izteikties.

15. Sensāciju kāre, lai būtu «topā» (IV programmās, tenku lapās), lai par visu varētu runāt līdzi.

16. Virzība uz priekšu, lai gūtu personisko labumu.

17. Izrādīt sevišķi labu vai sevišķi sliktu omu, lai vairak pievērstu sev uzmanību.

18. Lolot nepareizas vēlēšanās (vēlos, lai citi zinātu, cik labs es esmu; vēlos būt pats labākais).

19. Pārlieku daudz runāt par sevi un savām īpašajām problēmām.

20. Dāvināt prestižas dāvanas, piemēram, auto, firmas apģērbu utt., lai gūtu atzinību.

21. Pieglaimoties, piemēram, būt pret kādu pakalpīgam, lai saņemtu kaut ko pretī.

22. Vēlēšanās būt pazīstamam vai ievērojamam, lai apmierinātu savu Ego (parādīties televīzijā, vēlēties lasīt savu vārdu presē).

23. Būt nepieklājīgam un neiecietīgam, piemēram, kad esam noguruši (t.i., parādīt sevi kā ārkārtīgi svarīgu personu).

24. Uzdot jautājumus, lai parādītu, cik labi esam kaut ko izpratuši.

25. Frāzes: «Kā - un jūs to nezinājāt«?-» lietošana, lai iztēlotu pārējos par muļķiem.

26. Izmantot savu varu, piemēram, politikā, tikai sava labuma dēļ.

27. Vēlēties tikt slavētam par jauneklīgo izskatu, saņemt komplimentus.

28. Rīkoties ar domu: «Ko tas man dod, kāds man no tā labums«?-» (egoisms).

29. Neatzīt citu sasniegumus, lielīties tikai ar savējiem.

30. Visu darīt pašam, neko neuzticot citiem.

31. Nevēlēšanās saprast, ka rīkojies nepareizi.

32. Kritizēt un meklēt kļūdas tikai citos, nevis sevī.

33. Iejaukties bez uzaicinājuma, it kā visu zinātu labāk.

34. Citi nekad neko nevar izdarīt pa prātam («labākzinā-tājs»).

35. Justies aizkaitinātam, ja tiek ierosināti uzlabojumi.

36. īpaši izrādīt savas spējas, lai kavētu citu sasniegumus novērtēt augstāk par savējiem.

37. Censties demonstrēt savus augstākos sasniegumus tieši tad, kad citi noskatās.

38. Nevēlēšanās tikt traucētam vai pārtrauktam darbā (par visu augstāk vērtēt savu personisko darbošanos).

39. Stingri turēties pie sava viedokļa - arī tad, ja tas ir nepareizs un kļūdains (stūrgalvība).

40. Bailes «zaudēt savu seju».

41. Vienmēr sevi aizstāvēt un attaisnot.

42. Vienmēr vēlēties pamācīt un tēlot misionāru.

Piemēri vēlmei tikt slavētam un atzītam,

kur noniecina savu personu un

uzupurējas («sievišķīgais» veids)

1. Vēlēšanās nostāties centrā sakarā ar slimību (izraisīt līdzjūtību).

2. Būt «vēja rādītājam»: nav stingra personiskā viedokļa, toties notiek pielāgošanās citu viedokļiem.

3. Par visu gaidīt pateicību.

4. Uzupurēties, lai tiktu atzīts un slavēts.

5. Darīt to, ko gaida pārējie, - pielāgoties.

6. Izrādīt līdzjūtību un rūpes, lai tiktu uzskatīts par «labu» cilvēku (ziedojumi).

7. Vēlēšanās «palīdzēt», nejautājot, vai tas ir pareizi.

8. Izlikties par sevišķi dievbijīgu - katru dienu iet baznīcā, lai tiktu par to slavēts.

9. Atteikties no savām vērtībām (gaume utt.), lai izpatiktu pārējiem.

10. Izcelt savu neaizstājamību darbā un ģimenē.

11. Rūpēties par kādu, kurš nešķiet simpātisks, lai iemantotu šīs personas atzinību.

12. Vienmēr domāt: «Ko sacīs citii»

13. Izšķērdēt ļoti daudz laika vaļaspriekam (darbs dārzā, rokdarbi, kāds sporta veids...).

14. Izrādīt liekulīgu gatavību palīdzēt tikai tādēļ, lai tiktu cildināts.

15. Sacīt nepatiesību vai kaut ko noklusēt, lai nebūtu jāzaudē prestižs sabiedrībā.

16. Būt hipohondriķim, t.i., pievērst sev uzmanību ar iedomātām slimībām.

17. Būt «superjūtīgam», attiecinot visu uz sevi («mimoza»).

18. Uzkraut citiem savu vainas sajūtu.

19. Atņemt bērniem un partneriem darbu, kuru vajadzētu darīt viņiem, atteikties no viņu palīdzības.

20. Tīkot, lai citi izsaka atzinīgus vārdus par mūsu sasniegumiem.

21. Vēlēšanās būt labi situētam.

22. Nekad neko nenožēlot, nedomāt par padarīto.

23. Ķildoties ar likteni.

24. Ļaut sevi lutināt.

25. «Izgāzt» savu slikto garastāvokli uz citiem.

26. Turēties pie aizspriedumiem, tātad aizstāvēt nepareizus uzskatus.

27. Izlikties par «Antiņu» vai padumju, lai tiktu ieverots sabiedrībā.

Cīņa pret stūrgalvību un uzpūtību

1. Necensties vienmēr aizstāvēt savu taisnību.

2. Necensties vienmēr sacīt pēdējo vārdu.

3. Neaizstāvēt sevi.

4. Nevēlēties sevi izcelt tajā brīdī, kad citi rīkojas nepareizi.

5. Nekritizēt.

6. Neuzvelt ar vaimanāšanu citiem sliktus pārdzīvojumus.

7. Nebūt greizsirdīgam (sevišķi tad, ja jūtamies atraidīti).

8. Neuzupurēties «mīļā miera labad».

9. Izvairīties no visiem teikumiem, kas sākas ar «bet».

10. Visu izdibināt un pārbaudīt.

11. Jautāt: «Vai tas ir pareizi^»

12. Vienmēr paturēt acīs arī citas iespējas.

13. Būt elastīgam.

14. Būt nesavtīgam - apzināti no kaut kā atteikties.

15. Būt pieklājīgam - dot priekšroku citiem.

16. Vingrināties iecietībā.

17. Mācēt kooperēties (nevis pakļauties, bet pakļaušanās vietā iekļauties).

18. Ņemt vērā spoguļattēlu un attiecināt to uz sevi.

19. Atbrīvoties (arī: savlaikus pārtraukt).

20. Mācīties pacietību.

Elfrīda Millere-Kainca Beatrise Šteingašnere

CEĻŠ UZ ATVESEĻOŠANOS

Redaktore Mirdza Streipa Korektore Ilze Čerņevska Datormaketētāja Lilija Rimicāne

Reģistrāc. apliec, nr. 000330791.

Formāts 60x90/16. -Avots» SIA, Aspazijas bulv. 24, Rīgā, LV 1050. Iespiesta un iesieta a/s «Paraugtipogrāfija-,

Puškina ielā 12, Rīgā, LV 1050.

Millere-Kainca E., Šteingašnere B.

Ceļš uz atveseļošanos. - R., Avots, 2001. - 430 Ipp., il.

Cilvēka svarīgākais dzīves mērķis un uzdevums ir personības attīstība, taču savu personību nemitīgi pilnveidot un attīstīt spēj tikai garīgi un fiziski vesels cilvēks.

Grāmatā, kuras apakšvirsraksts varētu būt «Ko slimības mums vēsta», populārā veidā pastāstīts, kā šo uzdevumu veikt, kā šo mērķi sasniegt. Mēs jums rādām ceļu uz atveseļošanos.

1

Tautas medicīnā lietotas ziedu daļiņas, kuras tiek iegūtas, sijājot sausu sienu.

Content

Millere-Kainca Elfrīda, et al Ceļš uz atveseļošanos

Ceļš uz atveseļošanos

1