Eriena Endželesa

Četru ceļu ceļš

Endželesa Eriena

Četru ceļu ceļš

.

DEKLARĀCIJA

„pēc tam, ieradās citi ļaudis:

Kuri alka asiņu, zelta un visu zemes bagātību,

Vienā rokā viņi nesa krustu, bet otrā zobenu.

Nezinot un nevēloties iepazīt mūsu pasauļu ceļus,

Viņi uzskatīja, ka mēs esam kā dzīvnieki,

Viņi nozaga mūsu zemi, bet mūs padzina;

Viņi pārvērta par vergiem Saules Dēlus.

Taču, viņi nespēja mūs iznīcināt,

Vai piespiest mums aizmirst mūsu pagātni,

Jo mūs uzaudzināja Zeme un Debesis,

Bet mūsu sākotne – bijusi no laiku gala, un mūs – ir miljoniem.

Un, kaut arī visu mūsu visumu var iznīcināt

Mūsu Dzimta turpināsies, pārsniedzot nāves valstību.

Šodien mēs, Iedzimtās Tautas, kas nākušas no četrām Zemes malām,

Svinīgi paziņojam, ka cilvēce un kultūra ir brīvas no robežām,

Lai kādas tās būtu,

Un nav atkarīgas no pilsonības.

Paceļoties pēc apspiestības gadsimtiem,

Par godu mūsu varenajiem senčiem,

Ar atmiņu par mūsu bojā gājušajiem un mocekļiem,

Un, godinot mūsu gudro vecajo Padomi,

Mēs apzvēram, no jauna ņemt savu likteni rokās,

Un atkal, iegūt savu cilvēcisko veselumu,

Lai lepotos ar to, KAS MĒS ESAM.”

Priekšvārds

Iedzimtās tautas – tās ir vienas no pašām uzstājīgākajām sirdsapziņas balsīm pasaulē, kas brīdina cilvēci par apkārtējās vides izpostīšanas draudiem. Un pasaule, meklējot veidus, kā atrisināt globālas problēmas, bieži vēršas pie tādu tautu pārstāvjiem. To cieņa pret dabu, resursu pārvaldīšanas metodes, sabiedriskās organizācijas, vērtības un kultūra – rod atbalsi zinātnieku, filosofu, politiķu un domātāju darbos.

DŽULIJANS BURGERS.

„Pirmcilvēku Zemes Atlass: iedzimtās pasaules nākotne.”

Julian Burger. The Gaia Alias of First Peoples: A Future for the Indigenous World.

Šodien, mēs esam spiesti veltīt arvien vairāk uzmanības ekoloģijas problēmām. Mūsu planēta – mājas, kurā mēs dzīvojam, var kļūt dzīvei nederīga, un galvenokārt, tāpēc, ka industriālā sabiedrība pret to izturas nesaudzīgi. Bez šaubām: mums ir jārīkojas, kamēr nav pārāk vēlu.

Vārds „ekoloģija” cēlies no grieķu valodas vārda, kas nozīmē „mājas”. Ieejot XXI gadsimtā, visai cilvēcei vajadzētu parūpēties par to, lai saglabātu veselas, kā mūsu „iekšējās”, tā arī „ārējās” mājas: iekšējās mājas – tā ir bezgalīgā pasaule mūsos, bet ārējās – ikdienas pasaule, tā, kurā mēs dzīvojam. Mūsdienu cilvēki vai nu vispār neizjūt saikni ar šīm divām pasaulēm, vai neizjūt to pietiekoši stipri. Iedzimtās tautas – Cilvēki, kuri dzīvoja uz Zemes, kuru kultūra iesniedzas tūkstošiem gadu senā pagātnē, uzskatītu tādu stāvokli, nevis vienkārši par šausmīgu, bet vienkārši nesasniedzamu . ROBERTS LOULORS grāmatā „Pirmās Dienas Balsis”(Robert Lawlor. Voices of The First Day ) pārtulko aborigēnu cilts vecajo vārdus: „Runā, ka mēs šeit jau esam 60 000 gadu, taču mēs esam šeit bijuši, ievērojami ilgāk. Mēs esam šeit, kopš laikiem, kad laika vēl nebija. Mēs iznācām tieši no Senču – Radītāju Sapņiem. Mēs dzīvojām un sargājām zemi tā, kā tas bija Pirmajā Dienā.”

Tieši pie iedzimtajām tautām, mums šodien ir jāmeklē atbildes, kā parūpēties par Zemi, kā tās Pirmajā Dienā. Viņu visaptverošā senā gudrība var atjaunot mūsu iekšējās pasaules harmoniju, un mums palīdzēt ieviest līdzsvaru apkārtējā vidē.

Mēs dzīvojam laikmetā, kas vēršas pie „jaunas pasaules kārtības”. Mūsdienu pasaule, faktiski sastāv no četrām pasaulēm:

1)Pirmā Pasaule – valstis ar augsti attīstītu industriālo līmeni, pie tām pieder Amerikas Savienotās Valstis un Rietumeiropas valstis;

2)Otrā Pasaule – bijušās sociālistiskās nometnes valstis;

3)Trešā Pasaule – Trešās Pasaules jaunattīstības valstis, tādas, kā Brazīlija vai Taizeme un

4)Ceturtā Pasaule – apzīmējums, kuru Džordžs Manuels no Vispasaules Iedzimto Tautu Padomes izskaidroja „Pirmcilvēku Zemes Atlasā”. Šis ir „nosaukums, kas attiecas uz tautām, kuras, kaut arī nākušas no seno iedzīvotāju valstīm, taču šodien daļēji vai pilnībā zaudējušas tiesības uz savu teritoriju un bagātību. Ceturtās Pasaules cilvēkiem, vai nu nav nekādas ietekmes uz valsti, pie kuras pieder, vai arī, tāda ietekme ir niecīga”. Taču atšķirība starp šīm pasaulēm ir ļoti vienkārša:

Pirmā, Otrā un Trešā Pasaule uzskata, ka zeme pieder cilvēkiem , bet Ceturtā Pasaule tic, ka cilvēki pieder zemei .

Jauna pasaules kārtība var rasties, ja reiz, visas četras pasaules atradīs kopīgu ceļu, pa kuru ceļojums var kļūt, patiesi dziedinošs. Iespējams, sākums būs vietā, kur visas šīs četras pasaules sastapsies un apvienosies, lai dziedinātu un atjaunotu Māti Zemi.

Pirmo trīs pasauļu cilvēkiem izpratne par Ceturto Pasauli un tās ticību – ir galvenais un izšķirošais solis, lai pa īstam radītu jaunu un dzīvu „jauno pasaules kārtību”. Tas var šķist neiedomājami, taču tas ir piepildāms. Mijiedarbība starp pasaulēm nav neiespējama. Kā skaidro pazīstamais psihologs Viljams Bridžess, mijiedarbība – ir „kad viena priekšmeta virspuse sastopas ar cita priekšmeta virspusi. Tas vairs nelīdzinās atdalītai līnijai, bet caurlaidīgai membrānai, un tas, kas notiek mijiedarbības rezultātā, ir saskarsme un apmaiņa, abpusēja, kādu mēs novērojam starp kopām.. kas pastāv aci pret aci. Mijiedarbība – tā ir dzīvībai svarīgu attiecību nodibināšana, kas vajadzīga, lai izdzīvotu pasaulē, kurā pieaug savstarpējā atkarība.”

Pārmaiņu meistari

Vairumam cilvēku industriālās revolūcijas ideāli – centīgs process, ātra attīstība, milzīgu bagātība – vairs nešķiet tik vilinoši, taču cilvēce kopumā vēl arvien turpina uz to tiekties. Taču, ja mēs vēlamies XXI gadsimtā izdzīvot, ir jāpārskata prioritātes. Savā grāmatā „Dreaming the Dark” Starhoks mums atgādina: „Koncentrēta enerģija izsauc pārmaiņas. Ir jāapzinās, ka ikviena izvēle dod sākumu veselai notikumu ķēdei, un mēs nevaram izvairīties no atbildības par to. Mūsu izvēles sekas neizsauc kāds ārējs spēks, bet tās ir neatņemama daļa no izvēles.”

Iedzimtās un Austrumu kultūras jau sen apzinājušās, ka tikai pārmaiņas ir patstāvīgas un nenovēršamas, tāpēc, prasme mainīties ir ļoti svarīga izdzīvošanai. Zināms, ka ciltīs starp dziedniekiem, vadoņiem, šamaņiem, skolotājiem un praviešiem rodami arī „Pārmaiņu Meistari”. Šo terminu 1985.gadā, savā grāmatā „The Change Masters” („Pārmaiņu Meistari”) ieviesa ROZABETA MOSA KANTERE. Saskaņā ar šamanisma tradīcijām, kuras praktizēja agrāri un primitīvās kopienas visā pasaulē, cilvēki, pielāgojoties pārmaiņām savā dzīvē, vairāku gadsimtu gaitā centās izmantot darbas gudrības un tai veltītos rituālus, nevis ignorēja vai noliedza dzīves procesus, kā to nereti darām mēs.

Mēs, tāpat, kā daudzas Rietumu sabiedrības, esam atrauti no mitoloģiskajām saknēm. Arnolda Genepa grāmatā „Pārejas rituāli” (Arnold Van Gennep, Rites of Passage ) Selīna Kembela izsaka pieņēmumu, ka „vēl vienas durvis atveras garīgām saslimanām tāpēc, ka arvien lielāks skaits cilvēku ir spiesti papildināt vecās tradīcijas uz personisko simbolu rēķina”. Deivids Feipstains rakstā, kas publicēts „Amerikas Ortopsihiatriskajā Žurnālā” apgalvo, ka, lai atjaunotos, ir nepieciešams atgriezties pie pirmavota, no kura, beigu beigās, cēlušies visi personiskie un kultūra mīti, pie cilvēka dvēseles.

Neatkarīgi no tā, kādā pasaulē mēs šobrīd dzīvojam, mēs visi – esam Zemes bērni, kas saistīti ar mūsu cilvēka dabu. Klausoties cilvēkus, kuri dzīvo saskaņā ar zemi, mēs ieklausāmies savā senajā būtībā.

Iedzimtās kultūras veicina pozitīvas pārmiņas, uztur dziedniecību un pārejas ceremonijas caur atbilstošu mitoloģisko sistēmu izveidi, ievadot ikdienas dzīvē mākslu, zinātni, mūziku, rituālus. Visas pasaules kultūras radījušas savas dejas, dziesmas, mutvāru tautas daiļradi – to, kas pieejams arī šodien. Mums ir atvērti arī Četri Iekšējie Arhetipi vai cilvēka uzvedības modeļi, kas rodami visu pasaules tautu mitoloģijā. Par tiem, arī runāsim šajā grāmatā.

Dzīve uz Četru Ceļu Ceļa

`Sencis, Lielais Gars, tu vadīji četras ceturtdaļas Zemes spēku, lai tie pārklājas viens ar otru. Tu liki man iet pa labvēlīgu ceļu un grūtību ceļu – un vieta, kur tas saplūda, ir svēta. Dienu no dienas, un laiku laikos, tu – esi visa dzīve.`

Melnais Alnis no Siu cilts

NEKBURNS. „Amerikas pamatiedzīvotāju gudrība”.

(Ncburn. Native American Wisdom )

Mani pētījumi parādīja: lai dzīvotu harmonijā un līdzsvarā ar apkārtējo pasauli un saskaņā ar iekšējo dabu, faktiski visas šamaniskās tradīcijas izmanto Četru Arhetipu enerģiju. Tie ir Kareivja, Dziednieka, Sapņotāja un Skolotāja arhetipi. Par cik, tiem visiem ir dziļas, mitoloģiskas saknes cilvēka dvēselē, mēs varam saskarties ar to gudrību. Iemācoties atdzīvināt arhetipus cilvēka dvēselē, mēs dziedinām sevi un mūsu sadrumstaloto pasauli.

ČETRI LIKUMI , no kuriem, katrs balstās uz vienu no Arhetipiem. Tie ietver sevī to, ko es saucu par Četru Ceļu Ceļu:

1.Rīkojies, esi šeit un tagad. „Būšana šeit un tagad” atklāj pieeju cilvēka enerģijas resursiem, iespējai rīkoties . Tāds ir Kareivja ceļš .

2.Esi vērīgs pret visu, kam ir sirds un nozīme. uzmanība padara mūs atvērtus cilvēciskās mīlestības okeānam, pateicībai, atzinībai un esībai vispār. Tāds ir Dziednieka ceļš .

3.Runā taisnību, nenosodi. Patiesa taisnība saglabā patieso cilvēka būtību, attīsta iekšējo redzējumu un intuīciju. Tāds ir Sapņotāja ceļš .

4.Esi atvērts rezultāts, taču tam nepieķeries. atvērtība un nepieķeršanās palīdz mums pārvaldīt dziļu cilvēcisku gudrību un bezkaislību. Tāds ir Skolotāja ceļš .

Ja mēs sasniedzam šīs zināšanas, tad iegūstam spēju novērot dažādus ceļus, ar kādiem šie postulāti izpaužas cilvēkos. Ir svarīgi saprast, ka šie Četri Arhetipi, kuriem vairumā šamanisma tradīciju piešķirta liela nozīme, patiešām ir universāli un pieejami visai cilvēcei, neatkarīgi no vides, kultūras un pieredzes.

Mūsu sabiedrībā, mēs īstenojam Kareivja ceļu ar līdera īpašībām, Dziednieka ceļš īstenojas caur mūsu attieksmi pret savu veselību un apkārtējās vides veselību. Mēs sekojam Sapņotāja ceļam caur personisko radošumu un spēju ienest sapņus un savus redzējumus pasaulē. Radot ar zināšanu nodošanu, mēs īstenojam Skolotāja ceļu .

Kā izmantot šo grāmatu

Daudzās šamanisma tradīcijās veselībai par labu nāk vienlīdzīga Arhetipu izpausme cilvēkā. Iedzimtie uzskata par ārkārtīgi svarīgu izpaust visas četras dvēseles puses: būt gan Līderim, gan Dziedniekam, gan Sapņotājam, gan Skolotājam. Realitātē, vairums cilvēku ir tāli no tāda līdzsvara. Mēs sliecamies uz kādu vienu pusi, citu atstājot novārtā.

Atrodiet brīdi, lai sasniegtu iekšējo līdzsvaru, un pacentieties noteikt, kas jūs esat: Kareivis, Dziednieks, Sapņotājs vai Skolotājs?

Piemēram, jūs uzskatāt sevi par Kareivi vai Līderi.

Vai vienmēr esat tik pārliecināts, vai, iespējams, Sapņotāja mākslas sasniegšana jums palīdzēs paredzēt un realizēt visas iespējas?

Bet Dziednieks palīdzēs strādāt ar cilvēkiem, vadoties drīzāk mīlestības, kā sāncensības gara vārdā?

Iespējams, Skolotāja iepazīšana atklās jaunus virzienus, par kuriem jūs pat nenojautāt? Šajā grāmatā, mēs izpētīsim ceļus, lai zimantotu katra Arhetipa spēku.

Grāmata sastāv no četrām daļām. Katrā tiek aplūkota viena Arhetipa teorija un prakse. Teorija ietver pamata likumus un līdzekļus, kas vajadzīgi, lai iedarbinātu konkrēto Arhetipu; paskaidrojumi, kā vajadzētu pielietot dabu, saistībā ar Arhetipu; Arhetipa negatīvo aspektu izpausmes apraksts, kurus psihologs Karls Gustavs Jungs nosaucis par ēnām .

Praktiskā daļa sastāv no vingrinājumu apraksta, kas palīdz saprast un izpaust Arhetipu ar ķermeņa un prāta starpniecību, kā arī jautājumi, kas paredzēti dziļākai sevis izpētei. Šie jautājumi veidoti tā, lai jūs virzītu meklēt neattīstīto, pasīvo Arhetipu. Nebaidieties ielauzties nepazīstamās un neizpētītās sfērās. Izmantojiet jautājumus, kā vēlaties, piemēram, meditācijai. Ja jūs rakstāt dienasgrāmatu, varat pierakstīt tajā savas atbildes. Ir nepieciešams sev bieži uzdot šos jautājumus un atbildēt uz tiem. Atbildes mainās, atkarībā no tā, kā jūsu iekšējie Arhetipi izpaužas un atrod savu atspulgu.

Katra grāmatas daļa tiek noslēgta ar secinājumiem un aspektu un izpausmju shēmu, kas piemīt aplūkotajam Arhetipam.

Lai radītu grāmatas māksliniecisko noformējumu, mēs izvēlējāmies seno cilvēku un dzīvnieku atveidojumus, jo klinšu glezniecība sastopama visos kontinentos. Šie zīmējumi, kas vienlaicīgi šķiet seni, un mūsdienīgi, kalpo par atgādinājumu par cilvēces dziļajām saknēm.

Mani pētījumi, tāpat, kā daudzu citu zinātnieku pētījumi, parādīja, ka dažādu iedzimto tautu uzskati ir pārsteidzoši līdzīgi. Grāmati ir jākalpo nevis par skolas uzziņu literatūru, bet gan liecību, kas ļauj apzināties Ceturto Pasauli pirmo trīs pasauļu cilvēkiem. Šī iemesla dēļ, visas grāmatas gaitā, es vēršos pie kultūras idejām un patiesībām. Ja jūs vēlēsieties uzzināt vairāk par atsevišķu kultūru praksēm, ielūkojieties pēc papildus informācijas bibliogrāfijā.

Kāpjot uz Četru Ceļu Ceļa

Reliģiskā apziņa – ir augstākā sabiedriskās apziņas forma. Rietumu iedzimtās tautas – ir vienas no nedaudzajām pasaulē, kurām piemīt tāda veida apziņa. Tās ir ar mums, lai dalītos šajā vēstījumā. Ir svarīgi to izmantot gudri un kopējā labuma vārdā, jo mēs ieejam XXI gadsimtā – laikā, kad senā gudrība saplūst ar mūsdienu sarežģīto mezglu.

***

KAREIVJA CEĻŠ

`Cilvēki līdzinās tējas maisiņiem. Noteikt to izturību, var tikai ievietojot karstā ūdenī.`

Autors nav zināms.

Tulkojums no krievu valodas

Virziens – Ziemeļi

Stihija – Gaiss

Būtnes – Spārnotas būtnes

Cilvēka resurss – Spēks

Meditācijas veids – Stāvus

Dzīvesveids – Pareiza Rīcība

Četru Ceļu Ceļš – Būt šeit un tagad

Dziednieciskais līdzeklis – Deja

Instruments – Klabeklis

Gada laiks – Ziema

Dažādās kultūrās atšķirīgu kontinentu iedzimto tautu pārliecība par virzienu un gadalaiku maliet atšķiras. Te tiek piedāvāti pamata priekšstai.

RĪKOTIES, BŪT ŠEIT UN TAGAD

Vietējās kopienās, pa visu pasauli, cilvēka veidošanās process aprakstīts mītos un sasaistās ar Kareivja Arhetipu. Vēsturiski vīriešus un sievietes, kuri sekoja Kareivja ceļam sauca par līderiem, aizstāvjiem, burvjiem, piedzīvojumu meklētājiem un pirmatklājējiem. Mūsdienu Rietumu sabiedrībā būt par līderi jebkurā sfērā, nozīmē izpaust iekšējā Kareivja Arhetipu.

Princips, pēc kura vadās līderis, ir rīkoties, būt šeit un tagad. Izpaustais Kareivis izrāda cieņu visam, kas viņam apkārt, izmanto pareizu mijiedarbību, nosaka robežas un ierobežojumus, nes atbildību un pieturas stingrai disciplīnai, demonstrē pareizu spēja pielietojumu un izprot trīs universālos spēkus.

Godbijība un cieņa

Šķiet, pati svarīgākā Kareivja iezīme – ir spēja izrādīt godbijību un cieņu. Godbijība – ir prasme veltīt otram cieņu. Mēs kļūstam godbijīgi, kad cieņa ir izrādīta un nostiprināta. Angļu vārds respect (cieņa) radies no latīņu vārda respicere , kas nozīmē „gatavība palūkoties vēlreiz”. Kareivis vienmēr ir gatavs mest otru skatienu, lai neiestrēgtu personības ierobežotajā rezējumā vai situācijā.

Ja mēs vēlamies sasniegt Kareivja Arhetipu un kļūt par daudz spēcīgāku līderi, tad jābūt gataviem iedarbināt vairums mūsu spēju, nevis fokusēties uz vienu vai divām, kas (kā mēs domājam) mēs esam. Līderi, kuri gūst panākumus, spēj pareizi novērtēt daudzšķautņainību sevī un citos. Čempionu komandas treneris, piemēram, panāk no spēlētājiem labākus rezultātus, novietojot viņus jaunās pozīcijās. Tas atbils plašāka potenciāla atklāšanai, kā, ja viņi visu laiku spēlētu pareizajās pozīcijās.

Ja mēs esam gatavi „palūkoties no jauna”, mēs izrādām cieņu. Tas ļauj palikt elastīgam un atvērtam pret sevi un citiem.

Prasmīgs Kareivis, kurš zina, kā izrādīt godbijību un cieņu, sāk novērtēt mākslu un pareizas mijiedarbības mākslu. Labs līderis saskaņo savus vārdus un darbus.

Pie neizpratnes, parasti ved divi iemesli: kad nerunā to, ko domā un nepilda to, ko solīja. Ja mēs runājām to, ko domājam, un darām to, ko sakām, mēs esam uzticami. Daudzas iedzimtās tautas zina, ka nesaskaņoti vārdi un darbi liek zaudēt enerģiju un efektivitāti. Rodžera Mudi grāmatas „Iedzimtā balss” pirmajā nodaļā, vadonis Sēdošais Bullis pastāsta par to, kas notiek, kad neizpaužas cieņa un vārdi nesakrīt ar darbiem: „..Viņa ķermenis atrodas gatavībā atbildēt uz kalpošanas aicinājumu, dvēselē viņš tiecas izpildīt Ceļu.. Savā sirdī viņš seko ceļam, taču viņa ierocis ir gatavībā.”

„Vai gan sarkanādainie ir pārkāpuši kādu norunu, ko izdomājuši baltie?

Nekā tāda nav bijis.

Vai bija tāda noruna, kas ar mums noslēgta, kuru baltie ievēro?

Nekā tāda nav bijis.

Kad es biju bērns, pār pasauli valdīja siu: saule cēlās un rietēja uz viņu zemes, viņi nosūtīja kaujā desmit tūkstoš vīru. Kurš šie kareivji ir tagad? Kurš viņu nogalināja? Kur ir mūsu zeme? Kam tā pieder? Vai baltie var atcerēties gadījumus, kad es nozagu viņu zemi vai naudu? Taču, viņi saka, ka es esmu zaglis. Vai baltā sieviete, pat pati vientuļākā, kādreiz ir bijusi mana gūstekne vai es viņai esmu nodarījis pāri?

Taču mani sauc par sliktu indiāni.

Vai baltais cilvēks mani kādreiz ir redzējis piedzērušos? Vai viesis kādreiz ir aizgājis no manis nepaēdis? Vai kāds ir redzējis, ka es sistu savas sievas un bērnus? Kādu likumu es pārkāpu? Vai man nav tiesību mīlēt savu zemi? Vai esmu vainojams tajā, ka mana āda ir sarkana? Tajā, ka es esmu sui, ka piedzimu tur, kur dzīvoja mans tēvs, ka esmu gatavs mirt par savu tautu un savu valsti?”

Lai pie kādas kultūras, jūs arī piederētu, vienmēr ir jārēķinās ar personiskajiem un sabiedriskajiem pienākumiem. Pat bērni saprot, cik svarīga ir uzticēšanās un cieņa, kad raud: „Tu neturēji savu solījumu!”

Ierobežojumi un robežas

Pareizai mijiedarbībai ir vēl viens aspekts, kas jāapgūst labam līderim. Tā ir prasme ievērot atšķirību starp jā un nē . Šie divi vārdi norāda ierobežojumus un robežas, nosaka to, ko mēs darīsim vai nedarīsim. Ja mēs vēlamies teikt „nē”, bet sakām „jā”, tad zaudējam savu spēku un kļūstam par upuriem un cietējiem. Ja sakām „nē” kādam, zinot, ka situācija liek teikt „jā”, tad kļūstam vientuļi un egoistiski.

Diemžēl, Rietumu prāts bieži tic, ka vārds „jā” nozīmē „tu man patīc, tāpēc, es tev piekrītu”, bet vārda „nē” nozīmē – ir „es atraidu tevi, es tev nepiekrītu”. Taču vairums cilvēku, ārpus Rietumu pasaules neiegulda šajos vārdos tik emocionālu nozīmi. Viņi uzskata, ka „jā” – tā ir izpratne par skatījumu vai perspektīvu, taču šis vārds, ne vienmēr nozīmē piekrišanu. Bet „nē” – vienkārši demonstrē robežu, tas atklāj spēju cienīt cilvēka tiesības kaut ko darīt vai nedarīt.

`Netērē laiku tiem, kuri tevi neciena .` Maori paruna.

FELDMANS. Pasaules Dārgumi.

(Feldman. „A World Treasury”)

Kareivja ceļš pieprasa, lai mēs ievērotu un cienītu mūsu personiskos ierobežojumus un robežas tāpat, kā citu cilvēku ierobežojumus un robežas. Labs vadītājs zina, kā būt par starpnieku, kā prast teikt: „Nē, tā ir robeža” vai „Jā, tas ir gandrīz tas, ko es grasos darīt”.

Atbildība un disciplīna

Kareivim jāsaprot un jāapzinās paveiktas un nepaveiktas rīcības iemesli un sekas. Tādu uzmanības īpašību sauc par atbildību , burtiski no angļu valodas vārda responsibility – spēja atbildēt. Ķīniešu „Pārmaiņu grāmata” atgādina, ka „notikums nav svarīgs, svarīgas ir atskaņas”. Atbildība – nav vien spēja atsaukties uz to, kas ar mums notiek, bet arī spēja apzināties savu rīcību un atbildēt par visu, ko esam vai neesam darījuši. Tas nozīmē, ka mēs nenoņemam no sevis vainu un nenododamies sevis attaisnošanai. Mūsu godīgā un nevainojamā atbalss uz notikumu izved mūs uz Kareivja takas.

Šī atbildības puse tiek saukta par disciplīnu . Disciplīna – ir tikšanās ar dzīvi aci pret aci, bez steigas un kavēšanās. Vārds „disciplīna”, tulkojumā no latīņu valodas nozīmē „būt par sevis paša sekotāju”. Ja mēs sev sekojam, tad cienām savu ritmu un dabisko kustību. Labākais radītājs, ka esam novirzījušies no ceļa, ja nākas darīt pārāk daudz vai pārāk maz. Tādi brīži kalpo par signālu, ka jāpiesaista disciplīna un jāvirzās nevis steidzīgi, bet sekojoši.

Disciplīna un atbildība – Kareivja spēja cienīt formu un saturu. Cilvēki, kuri ir tuvi zemei, zina, ka pārāk liels skaits formu un noteikumu ved uz mazkustību un kūtrumu, atbildības pārpilnības un steidzīga rīcības rezultāts ir haoss. Austrumos absolūtu līdzsvaru starp formu un saturu simbolizē bambuss, vienlaicīgi spēcīgs un elastīgs. Senās sabiedrības izpētīja dabā esošās formas un saturu, kuru nozīme – ir uzturēt un atjaunot dabisko līdzsvaru. Kareivja ceļš – tā ir cieņa pret Māti Dabu, Mātes Dabas formas un satura aizsardzība. Kļūstot par zemes aizstāvjiem, mēs izpaužam Kareivja Arhetipu un uzņemamies atbildību par to, kā izmantojam šo spēku.

„Dzen mācības: līderības māksla”, TOMASS KLIRĪ, apkopojums, kas satur politiskās, sociālās un psiholoģiskās ķīniešu dinastijas Sun mācības. Tajā minēts, ka, ja mēs stingri pieturēsimies „trim līderības aizliegumiem”, tad izpaudīsim ne tikai atbildību, bet arī cieņu pret disciplīnu, ko ievēro visas formas un saturs:

Līderības mākslā pastāv trīs aizliegumi:

ь  Esi bez bailēm, pat, ja nāksies darīt daudz darba.

ь  Nežēlojies, kad neko nav iespējams mainīt.

ь  Atturies no spriedumiem par to, kas ir pareizi, bet, kas nav.

Līderi, kas to ievēro, nav iespējams izsist no līdzsvara un ievest maldos.

Sekojot dzīvē „trim aizliegumiem” un tādējādi, pakāpeniski ienesot disciplīnu un atbildību par visu, ko darām, mēs cienām dabiskās īpašības, kas piemīt formai un saturam.

Pareizs spēka pielietojums

Pareizs spēka pielietojums – ir izaicinājums katram Kareivim. Amerikas kontinenta iedzimtajiem vārds spēks un dziedniecība ir sinonīmi. Ja mēs pilnībā izpaužam savu būtību, tad var teikt, ka mēs esam pilni spēka un spējam sniegt dziedinošu iedarbību.

Spēks – ir cilvēka resurss. Spēks – tas ir enerģijas vai iespēju esamība. Ja mūsu spēks ir izpausts, neviens neteiks, ka mēs kaut ko nespējam paveikt. Mēs atbrīvojamies no šabloniem un zema pašvērtējuma un mazāk pievēršam uzmanību citu cilvēku viedoklim par to, ko mēs varam, bet ko nevaram. Mitoloģiskajos terminos šaubīgie apgalvojumi, kurus mēs atkārtojam sevī un citos, pazīstami kā burvju vārdi, suģestija, zvēresti, maģiskas formulas, kas valda pār mūsu uzvedību. Parasti, tamlīdzīgi negatīvi uzstādījumi, ietver tādus vārdus kā: „Es nevaru..”, „Ja es..”, „Varbūt, kādreiz”, „Ja man būtu..”. LUISA KEROLA populārajā darbā „Alise Brīnumzemē” norit saruna starp Alisi un Karalieni. Karaliene, kura iet Kareivja ceļu, ir apzinājusies savu spēku un neļauj saviem priekšstatiem vai citu domām traucēt tam, ko viņa dara. Viņa pastiprina sapni, padarot to neiespējamu:

„Nevar būt!” – izsaucās Alise. – „Es tam nespēju noticēt!”

„Nespēj?” – Karaliene atkārtoja ar nožēlu. – „Pamēģini vēlreiz: dziļāk ieelpo un aizver acis.”

Alise iesmējās.

„Tas nelīdzēs!” – viņa sacīja. – „Nav iespējams noticēt tam, kas nav iespējams.”

„Tev, vienkārši ir maz pieredzes,” – atzīmēja Karaliene. – „Tavā vecumā, es tam veltīju pusstundu dienā. Šajās dienās, es paspēju noticēt desmit neiespējamībām, līdz brokastu laikam!”

Ticēt tam, ka esi pilnīgs, tas jau ir trūkums. Ticēt, ka tu esi neievainojams – patiesībā nozīmē, ka esi ievainojams. Būt par Kareivi – nenozīmē uzvarēt vai sasniegt mērķi. Tas nozīmē rīkoties drosmīgi, ciest zaudējumu un no jauna, rīkoties, kamēr tu esi dzīvs..

Esmu jautājusi cilvēkiem: „Kuru jūs izvēlētos par savu cīņubiedru?” Vairums, bez svārstīšanās nosaucis brāļa Deivida Steindla Rasta vārdu, augstsirdīgu benediktiešu mūku. Kāpēc?

„Tāpēc, ka viņš tevi nenodos. Viņam piemita iekšējs spēks.”

„Ar viņu var rēķināties, viņš neuzliks savu nastu cita plecos.”

„Viņš ir godīgs pret sevi.”

Kareivja gara meklējumos

Daudzas iedzimtās tautas tic, ka katram cilvēkam piemīt īpaša maģija – personiskais spēks, un otra tāda nav nekur uz planētas. Nepastāv divu personību, kurām piemīt vienādi talanti vai īpašības, tāpēc, ja mēs salīdzinām sevi ar citiem, iedzimtie tajā saskata neticību saviem spēkiem. Tāda priekšstats ne tikai ietekmē mūs, bet arī rodams visā pasaulē. Neļauties personīgajai maģijai vai nekur neieguldīt savu spēku – nozīmē, neļauties dziednieciskais iedarbībai, kas plūst uz Māti – Dabu un visām tās radībām.

Austrumu tautas ciena pareizu spēka izmantošanu kaujas mākslās un darbā ar savu Ki vai Či, personisko spēku, par tā avotu kalpo dzīvības enerģija. „Dzen Mācībās” tiek uzskaitīti pareiza spēka pielietojuma aspekti: „Līderības kokam ir četri zari: inteliģence un tikums, vārds un rīcība, cilvēcība un taisnīgums, morāle un likums.”

Kareivja Arhetips mūs aicina izmantot personisko spēku prātīgi un godīgi, saskaņot vārdus un rīcību, un uzticīgi kalpot cilvēcei, pieturoties taisnīgumam.

Līderis, kurš gaida cilvēkos izpaužamies viņu labākās īpašības, sasniedz satriecošus rezultātus. Pareizs spēka pielietojums ļauj realizēt sevi un atbalstīt tajā citus.

Trīs universālie spēki

`Slava vai godīgums: kas ir svarīgāks?

Nauda vai laime: kas ir vērtīgāks?

Veiksme vai izgāšanās: kas ir graujošāks? Pārvaldīt citus – tas ir spēks.

Pārvaldīt sevi – tā ir patiesa varenība.

Ja tu esi pieticīgs attiecībā uz sevi, nesalīdzini un nesacenties, katrs tevi cienīs.`

LAODZI. Daodezin .

Mani pētījumi ir parādījuši, ka pastāv trīs spēka veidi: klātbūtnes spēks „šeit un tagad”, mijiedarbības spēks un pozīcijas spēks . Cilvēki šamanisma kopienās tic, ka personība, kurai piemīt visi trīs spēki, sevī nes „lielu maģiju”, kuru nevar neievērot.

Trīs lieliskas personības, visu trīs spēku pārstāvji, kuri pietuvojās ideālam Kareivja/Līdera Arhetipam bija ELEONORA RŪZVELTA, GANDIJS un MĀRTINS LUTERS KINGS. Šie cilvēki – ir piemērs, kā cilvēks, kurš apzināti tiecas iet pa sirds un aicinājuma ceļu, pārstāv klātbūtnes spēku „šeit un tagad”, vārda spēku un pozīcijas spēku . Šamanisma kopienās, tieši uz Kareivja pleciem gulst īpašs uzdevums: virzīt sevi uz priekšu, lai ar savu piemēru un mērķtiecību iedvesmotu citus.

Svarīgi atcerēties, ka cilvēkus, kuriem piemīt varena maģija var atrast visos sabiedrības slāņos un profesijās, un viņi, ne obligāti būs plaši pazīstami.

Klātbūtnes spēks „šeit un tagad”

Katrs cilvēks sevī nes klātbūtnes spēku . VOLTS VITMENS „Zāles lapās” ir teicis: „Mēs pārliecinām ar savu klātbūtni ”.

Daudzas iedzimtās tautas atzīst šo īpašību, bieži dēvētu par „izpausmi” vai „klātbūtnes un redzamības izvēli”.

Klātbūtnes spēks nozīmē, ka mēs spējam uztvert visos četros līmeņos: mentālajā, emocionālajā, garīgajā un fiziskajā. Dažiem cilvēkiem piemīt tāds klātbūtnes spēks , ka viņus sauc par harizmātiskām vai magnētiskām personībām. Viņi mūs pievelk. Viņi apbur, piesaista uzmanību, vēl pirms sāk runāt vai mēs par viņiem, kaut ko uzzinām.

Ļoti vienkārši ir kļūt par promesošu: peldēt savu domu plūsmā, iegrimt pagātnes problēmās vai sapņot par nākotni. Par tādiem gadījumiem būtu vietā teikt, ka mēs „esam daļēji klātesoši”. Izvēloties enerģisku „izpausmi” visos četros līmeņos, mēs izpaužam klātbūtnes spēku „šeit un tagad” .

Mijiedarbības spēks

„Tā arī būtu teikusi,” – piezīmēja Marta Zaķis. – „Vienmēr ir jāsaka tas, ko domā.”

„Es tā arī daru,” – pasteidzās paskaidrot Alise. – „Vismaz.. Vismaz, es vienmēr domāju to, ko runāju.. bet, tas ir viens un tas pats..”

LUISS KEROLS. Alise Brīnumzemē .

Efektīva mijiedarbība – ir Kareivja un Līdera ceļš. Prasmīga mijiedarbība nozīmē, ka saturs, laiks un vieta ir atbilstoši . Mijiedarbība norit rupji, ja tiek ieguldīta dziļa nozīme, taču nepietiek laika vai stiuācija nav izvēlēta neveiksmīgi. Haotiskai mijiedarbībai bieži vien ir bēdīgs saturs, kaut arī laiks un vieta izvēlēti veiksmīgi; tāda situācija izsauc neatbilstību starp mūsu vārdiem un uzvedību.

Lai mijiedarbība būtu maksimāli efektīva, ir jāsaskaņo komunikācijas sastāvdaļas: vārdus, tonalitāti un neverbālo ķermeņa valodu. Piemēram, iespējams, lieliski piemeklēt vārdus, kā: „Šī ir brīnišķīga diena!”, taču mūsu garlaicīgais tonis un nolaistā galva vēsta pretējo: diena nemaz nav tik brīnišķīga. Mijiedarbība mums piedod spēku un iedvesmo, ja tā norit piemērotā laikā un piemērotā vietā savā starp ieinteresētiem cilvēkiem.

Pozīcijas spēks

Kareivis ieņem pozīciju, tā ir gan stāja, gan noteikts stāvoklis telpā – fiziskajā un mentālajā. Tāda rīcība citiem liek saprast, kāds ir mūsu stāvoklis, kas mūs ierobežo, kā mēs spēsim par sevi pastāvēt.

Daudziem politiķiem piemīt liels klātbūtnes un mijiedarbības spēks, taču viņi zaudē spēku un mulsina cilvēkus, nespējot izlemt, kādai pozīcijai pieturēties noteiktos jautājumos. Vai tas attiecas uz indiešu jogas pozām, šamaņu spēka vietām un fen šui (ķīniešu teorija par pareizu ēku plānojumu un interjeru) – visur tiek atzīts pozīcijas spēks.

Daudzas iedzimto tautu kultūras izmanto minētos četrus principus kā vadību, lai dzīvotu piepildītu un godīgu dzīvi. Īsts Kareivis/Līderis ir tas, kurš zina, kā izpaust godbijību un cieņu, novilkt robežas, saskaņot vārdus un rīcību, kā ar savu atbildību piešķirt spēku formai un saturam.

`Ar laiku, arī lācim var iemācīt dejot .`

Ebreju paruna

KAREIVIS IEGŪST SPĒKU

Šamanisma praksē pastāv daudzveidīgi vingrinājumi un veidi, kā attīstīt Kareivim piemītošas īpašības un iegūt spēkus. Piemēram, daudzās iedzimto tautu kultūrās tiek veikts darbs, lai atgrieztu dvēseli tiem, kuri vēlas atgūt sava „es” zaudētās daļas. Savā grāmatā „Dvēseles atgriešanās” SANDRA INGERMANE apraksta šo seno metodiku. Grāmatā tiek aplūkoti arī tādi spēka iegūšanas veidi, kā darbs ar klabekli, deja, stāvošā meditācija, dzīvnieku spēki un sabiedrotie.

DARBS AR KLABEKLI

Skaņu izmantošana, tajā skaitā arī mūzikas, lai radītu izmainītu apziņas stāvokli – ir būtiska „dvēseles atgriešanas” rituāla sastāvdaļa. Senākais mūzikas instruments, kuru šajā praksē pielietoja iedzimtās tautas, ir grabeklis, klabeklis, kas imitē lietus skaņu. Šim instrumentam piemīt attīroša iedarbība, tāpēc, tas tiek izmantots kā ārstnieciskais līdzeklis pret „dvēseles zaudēšanu”. Mūsdienu termini tam, ko agrāk sauca par „dvēseles zaudēšanu”, ir depresija, nospiestība, skumjas. Vairums šamaņu, uzsākot „dvēseles atgriešanas” rituālu, izmanto klabekli attīrīšanai. Tad ar grabekļa skaņu sasaucas dvēseles daļas, kas tika atstātas pagātnē, kādā vietā vai cilvēku attiecībās.

Šamaņu kopienās klabekli izmanto trim mērķiem: (1) dvēseles atgriešanai, (2) lai attīrītos, (3) palīdzētu redzējumos (pie klabekļa vēršas ar jautājumiem, lūdzot pravietisku gaismu, un pēc skaņas nosaka atbildi). Pat mūsdienās grabeklis – ir pirmais, ko ģimenes un draugi dāvina jaundzimušajiem. Visticamāk, cilvēku zemapziņā saglabājusies grabekļa pirmatnējā nozīme, kā par komforta un spēka avotu, kas vēl arvien pastāv mūsdienu pasaulē kā atgādinājums par aizmirstām un nepieprasītām dvēseles daļām, kas mēs patiesībā arī esam.

DEJA

Deja – ir spēka iegūšanas un dvēseles atgriešanas veids, kuru apzināti vai neapzināti izmanto visās kultūrās. Kad mēs dejojam, mēs saskaramies ar savu būtību un piedzīvojam gara un ķermeņa vienotību. ALONSO KVAVEHEMA tā apraksta hopi tautas rituālus (no DŽEIMSA K. PEIDŽA grāmatas „Baltā cilvēka skatījums uz hopi evolūcijas ceļu”): „Mēs sastājamies aplī un dziedam svētās dziesmas visu nakti, attīrot sevi, lai mūsu deja un mūsu lūgšanas varētu nes labo katram.”

Mūsdienās, mēs pielietojam dejas terapiju, lai saskartos ar iekšējo Kareivi. Labs piemērs tiek aprakstīts dejotājas Gabrielas Rotas grāmatā „Ekstāzes kartes”. Viņa pastāsta par pieciem ritmiem, no kuriem sastāv deja:

1.  Plūstošs ritms māca grāciju.

2.  Haosa ritms pavēsta par radošo tieksmi, kas meklē savu izpausmi.

3.  Stakato ritms māca asumu un izsmalcinātību.

4.  Lirisks ritms māca veselumu un integrāciju.

5.  Kluss ritms māca mieru un rāmumu.

Kad mēs sākam komfortabli juties visos piecos ritmos, attālums starp iekšējiem un ārējiem pārdzīvojumiem mazinās. Austrumāfrikas tautas gudrība aparaksta vienotību ar vārdiem: „Kājai vienai nedejojas” (FELDMANIS, „Pasaules dārgumi ”).

MEDITĀCIJA STĀVUS

Kareivis izmanto klusuma ritmu, lai apvienotu klātbūtnes, mijiedarbības un pozīcijas spēkus. Šamanisma tradīcijās tiek pielietota stāvus pozīcija un klusuma ritms, lai iemācītu cilvēkiem pilna spēka sasniegšanas mākslu. Tiek uzskatīts par dabisku, ja cilvēks vīzijas meklējumu laikā ilgtoši lūdzas, stāvot kājās. No subkultūras skatījuma, stāvēšana (aprakstīta sadaļā „Vingrinājumi un rekomendācijas”) tiek pielietota kaujas mākslās, garīgajās praksēs un pat armijā, kā veids, lai palielinātu un apvienotu trīs universālos spēkus: klātbūtni, mijiedarbību un pozīcijas spēkus; tas ļauj savienoties ar daudz augstāku, kā mūsu, eksistenci.

Savā klasiskajā līderības, ieteikmes un pilnveidošanās vadībā, „Daodedzin” atgādina par to, kā Kareivis izmanto spēku un dzīves deju, un kā viņš tos izprot:

`Iepazīt absolūtu – nozīmē, kļūt pacietīgam.

Tas, kas ir paciešams, kļūst par taisnīgumu,

Tas, kas ir taisnīgi, kļūst par spēku,

Tas, kas ir spēcīgs, kļūst par dabisku,

Tas, kas ir dabisks, kļūst par Dao.`

`Nevienam nekaitē paveikt labus darbus .`

Havajiešu paruna (FELDMANIS, „Pasaules dārgumi ”).

Sava „es” spēka un veseluma meklējumi – šķiet, ir labākais mērķis, un kuru var tiekties līderis. Būt piepildītam ar spēku – tas ir dabisks, pilns cieņas un taisnīguma Kareivja stāvoklis, kurš atrodas uz ceļa.

Dzīvnieku spēki un sabiedrotie

Daudzās šamaņu kopienās atrod spēku, mijiedarbojoties ar dzīvnieku spēku – personisko dzīvnieka Spēku , ar kuru mēs sevi identificējam vai kurš sevi atklājis sapnī, meditācijā vai šamaņu ceļojumos, ne mazāk kā četras reizes. Viņa uzdevums – ir apsargāt un aizsargāt mūsu fizisko ķermeni. Tas attiecas arī uz sabiedrotajiem (dzīvniekiem, ar kuriem mūs dzīve visu laiku saved vai ar kuriem mēs nonākam rezonansē) – viņi mums palīdz maģisku pāreju vai iegremdēšanās laikā.

Dzīvnieku Spēki un sabiedrotie mūs pavada visos ikdienas pārbaudījumos. Kultūrās, kur godā totēmus , par Dzīvnieku Spēka simbolu kalpo to attēli. Bieži tie ir kokgriezumi vai akmens grebumi – vēsture par vienu dzimtu vai cilti ar to gariem – sargātājiem, kuri aizsargā ciematu vai kopienu, kā, piemēram, Klusā okeāna ziemeļrietumu piekrastes iedzimtos, vai Spēka priekšmeti ar personisko dzīvnieka Spēka attēlu, kur fonā atrodas citu dzīvnieku – sabiedroto attēli. STĪVENS HALEGOSS savā grāmatā „Personiskais totēms” pastāsta, kā kombinēt totēmus – dzīvnieku attēlus un čakras – un kā strādāt ar enerģētiskajiem centriem psihoterapeitiskos nolūkos, izmantojot dzīvnieku attēlus kā ceļu uz savu iekšējo dziedinošo dabu.

KAREIVJA SAIKNE AR DABU

Iedzimtās tautas atzīst, ka pats labākais no mums pieejamajiem ceļiem, kas piešķir spēkus un dziedina ir mūsu saikne ar dabu. P. METISENS savā grāmatā „Indiāņu ciemats” pastāsta par dziļo dabas un gara saikni: „Cilvēks – ir daļa no dabas, bet daba nav nekas cits, kā pirmatnējās reliģijas apstiprinājums. Tomēr, termins „reliģija” ienes lieku dalījumu, un indiāņu valodā tam nav piemērota vārda. Daba – ir „Lielā Mistērija”, „priekš – reliģija”.

Dabiskās zināšanas par to, ka daba – ir bezgalīgs spēka, gara un matērijas vienotības avots, tiek novērots Redzējumu meklējumos – rituālos pārbaudījumos, ko iedzimtie veica brīvā dabā. Lai uzturētu dzīvības un enerģijas līmeni, cilvēkam, ik dienu, ne mazāk kā stundu jāatrodas svaigā gaisā. Kad mēs bijām bērni, tad pavadījām vairāk laika ārā, kā mājās, tagad, kļūstot pieauguši, vairāk atrodamies slēgtās telpās. Lai saglabātu labu pašsajūtu nepieciešams, lai dzīves spēks un gars, ik dienu saskartos ar dabisko gaismu, gaisu un zemi. Neolīta laikmeta cilvēki, zīmējot uz savu alu sienām, izteica bioloģisku cilvēka vajadzību atrasties tuvā kontaktā ar dabu, ar zīmējumiem, kur attēloti cilvēki, kas līdzinās kokkiem, tā saucamajiem „cilvēkiem – kokiem”.

Daudzās iedzimto kultūrās koki tika uzskatīti par augu valstības dziedniekiem. Kareivja ceļš – līdzīgi kā kokam, iesakņoties un, apvienojot sevī elastību un stiprumu, vētras laikā noliekties, taču nesalūzt. Daudzās kultūrās koki kalpo par pārvērtību simbolu. Koku saknes nozīmē pagātni un to, kā mēs godājam savus senčus un to mantojumu. Stumbrs simbolizē tagadni un parāda, kā darbojas dzīves spēki un radošais gars – un, vai tie vispār darbojas. Zari simbolizē nākotnes vēlamos mērķus, un, ja koks zied vai nes augļus, tad arī mērķi tiek īstenoti. Kareivis, tāpat kā kos, ciena pagātni, tagadni un nākotni, pārejot no viena laika citā.

Darbā ar Spēku tiek izmantoti arī dažādi ķermeņa stāvokļi. Lai stabilizētu un noturētu enerģiju, tiek pielietots stāvus stāvoklis. Viena roka atrodas uz sirds, bet otra novietota starp krūškurvi un nabu. Uzbekistānas ielejās, cilvēki ieņem šo pozu, izaucot garu palīdzību, kuri tiek aicināti dziedināt, atjaunot spēku un stabilizēt enerģiju.

`Stihiskais es, Daba, Brīnišķa diena, Saule, kas paceļas. Draugs, ar to esmu tik laimīgs.. `

VOLTS VITMENS „Mana dziesma”

FELISITASA F. GUDMENA pētīja kopīgos ķermeņa stāvokļus dažādās kultūrās, kas izsauc ceļojumus transa laikā un ekstāzes pārdzīvojumus. Savā grāmatā „Kur gari spēlējas ar vēju”, viņa pavēsta, ka Čiltan tika izmantots Ziemeļamerikas ziemeļrietumu piekrastē, Arizonā, Senaja Eiropā, mūsdienu Ārfikā un Centrālamerikā.

Indijā ļoti bieži izmanto daudzveidīgus roku (mudras) un ķermeņa (asanas) stāvokļus, lai līdzsvarotu enerģiju un personīgo spēku. Tādas pozas var atklāt daudzās kultūrās – kā senajās, tā arī mūsdienu. Šo vienkāršo darba veidu ar Spēku izpēte, un to patstāvīga prakse ir svarīga iekšējā Kareivja izpausme.

Par dabas simbolu Kareivja ceļā kalpo debesis,Četri Vēji, Saule, Mēness un zvaigznes. Daudzas iedzimtās tautas Kareivja ceļu saista ar Ziemeļiem, ziemu, Debesu – Tēva mājām, visiem putniem un spārnotajām radībām. Ziema – ir gadalaiks, kuru ļoti bieži asociē ar ziemeļiem, tā ir plānošanas un spēka uzkrāšanas sezona.

Kaut arī, ziema ne vienmēr nes ledu un sniegu, katrā puslodē ir savs ziemas atpūtas laiks. Iedzimtie, tad parasti pabeidz nepabeigtus darbus. Ziema – ir pārdomu un nobriešanas laiks. Tā tiek uzskatīta par labāko laiku, lai sagatavots atmodai un dziedināšanai, kas seko pavasarī.

Kad nāk pārbaudījumi, pieņemiet tos ar cieņu, spēku un „spārnotu” eleganci.

Senie darba veidi ar Spēku kā Čiltan pozas vai stingrie „cilvēki – koki” palīdz iegūt klātbūtnes spēku „šeit un tagad” , labāk realizēt savas iespējas. Mūsdienu tehnikas, kas palīdz noņemt stresu, arī mums, Rietumu pilsētu iedzīvotājiem nodrošina ceļu uz mūsu dvēseles centru. Koka iestādīšana, dārzu vai ziedu dobju izveide – ir ceļš uz mūsu pašu dabas izdaiļošanu caur saikni ar augu valstību.

KĀ NEIZPAUSTAIS KAREIVIS/LĪDERIS SEVI IZPAUŽ. KAREIVJA ARHETIPA ĒNAS PUSES: IEVAINOTAIS ZIEMEĻU BĒRNS

Ja mēs pilnībā neatrodamies „šeit un tagad”, vai nepārvaldām kā nākas savu personīgo spēku, tad atrodamies Kareivja Arhetipa ēnā. Mēs neesam sevī nostiprinājuši Kareivi, ja mūsu dzīvē tiek caurskatītas tādas tēmas kā dumpis, vēlme ar savu varu pakļaut citus un paslēpes.

Dumpis

Dumpinieki – nav tie, kurus sauc par revulocionāriem; dumpinieks varat būt arī jūs, es vai kaimiņš, ikviens, KURAM piemīt nepārvarama vēlme izcelties, rīkojoties pretēji vispārpieņemtajām normām. Dumpinieki necieš būt tādi, kā visi. Parasti viņi nespēj strādāt noteiktos rāmjos, noteiktā shēmā. Dumpinieki savas personiskās un profesionālās vajadzības vērtē augstāk par citu, nešķirojot, vai tam ir piemērots laiks un vieta. Lai dumpinieki kļūtu par Kareivjiem, viņiem jāiemācās cienīt robežas un citu ierobežojumus, uzņemties atbildību par rīcību un darbiem, un pārvaldīt cilvēkus, lai atbalstītu, nevis pazemotu.

Dumpinieki ir ārkārtīgi norūpējušies par to, lai būtu neatkarīgi un pašpietiekami. Katrā dumpī slēpjas vajadzība pēc brīvas telpas. Galvenās dumpinieku bailes – ir bailes, ka viņš varētu tikt ierobežots, ka viņam kaut ko aizliegs un kaut kam piespiedīs. Pielietojot līderības mākslu personiskajos mērķos, dumpinieks saskaras ar problēmām, jo viņš slikti prot spēlēt komandā, un beigu beigās, zaudē cieņu citu acīs. Dumpinieka galējība ir narcisms, kas atsaucas uz līderību.

`Ko nozīmē kļūt par līderi? Godīgi sakot, tas nozīmē, iegūt tiesības kalpot cilvēkiem īpašā veidā .`

Nezināms autors (no VAN EKERNA grāmatas „Palīdzība oratoram”).

Varas problēmas

Kad mums neizdodas kaut ko vadīt, tas nozīmē, ka mēs pilnībā nepārvaldām Kareivja Arhetipu un piespiežam kādu pakļauties, tā vietā, lai nostiprinātu savu personisko autoritāti. Tādi neprasmīgi vadītāji, vienmēr pievelkas labiem līderiem un tendēti tos pārlieku idealizēt, vai arī ar tiem sacenšas. Tāda personība nespēj uzņemties atbildību, bieži arī neapzināti vēlas uzvelt atbildību citam. Aplūkojot ikvienu varas problēmu, var atrast personību, kas uzvedas kā upuris. piemēram, ja „upuris” redz, ka kāds negrasās attaisnot viņa gaidas, tas atbildēs ar apvainojumu, kaprīzēm un uzbrukumiem vai atkāpsies, sāks šo cilvēku ignorēt, demonstrēt vilšanos. Ja upuris cenšanas apvainot, tas pastiprina personisko varu aplinkus ceļā, izmantojot līdera mākslu, lai uzbruktu vai sevi attaisnotu. Upuris, izmantojot atkāpšanos, izvēlas pašu neveiksmīgāko veidu, lai apstiprinātu personisko varu.

Personība, kas apstiprina savas tiesības uz autoritāti, vairs nav upuris. Līdz ko, mēs apstiprinām savas tiesības, piedēvēt varu aplinkus ceļā kļūst lieki. Mēs sākam novērtēt sadarbību un cienīt cilvēkus ar līdera spējām.

Paslēpes

Mēs bieži izvairāmies izpaust personisko varu, izvēloties paslēpes . Tas nozīmē, ka cilvēks slēpjas, izvairās, slēpjas spēcīgu cilvēku ēnā. Paslēpes nozīmē zemu pašvērtējumu, un nespēju pareizi sevi novērtēt. Cita paslēpju forma ir spēle „no kulisēm”. Ja mēs izvēlamies šo spēles veidu, tātad, baidāmies izpausties vai pievērst sev uzmanību darbos, kuros varam izpaust dabiskos talantus. Slēpšanās kulisēs parāda, ka šim cilvēkam ir grūti, kāda iemesla dēļ, izpaust savas īpašības un radošumu. Tas ir pavisam, kas cits, kā būt nemanāmam uz kāda radošuma fona, taču pilnībā izpaužot savas spējas un talantus, nekādi tos nenotušējot. Slēpšanās spēcīgu cilvēku ēnā aktivizē personības tendenci ķerties pēc varas, nevis nonākt pie tās pakāpeniski, izmantojot savu līderības talantu. Sildoties kāda varas saulītē , mēs mierinām sevi ar ilūziju, ka arī mums tā piemīt, kaut, patiesībā tā nemaz nav. Visu paslēpju pamatā rodamas bailes no neveiksmes un bailes no atbildības. Bailes parādās, kad neprotam rīkoties patstāvīgi, kas savukārt ietekmē mūsu spēju atrast un realizēt sevi dzīvē.

Ēnas īpašības attīstītās pašas par sevi jebkurā situācijā, taču pie pozitīvām līderības īpašībām ir jāpiestrādā. Drosme un drošsirdība – ir atslēga, lai izpētītu un atklātu sevī visus Kareivja Arhetipa aspektus. Tikai iegūstot tādu spēju, kā drosmi, mēs varam izmantot varu pilnvērtīgi.

Augstākā drosmes izpausme ir miera aicinājums.

Indiāņa, vārdā Desmit Lāči lūgšana.. (citāts no NERBURNA grāmatas „Iedzimto amerikāņu gudrība”) – ir spilgts piemērs Kareivja Arhetipa izpausmei:

„Ak, Varenais Gars! Es nevēlus, lai zāle uz manas zemes pārklātos asinīm. Es vēlos, lai zeme būtu tīra un neaptraipīta. Es vēlos, lai visi, kas nāk pie manas tautas, atnāk un aiziet ar mieru.”

Kareivja ceļš, pieņemt un apkopot, kā savas priekšrocības, tā vājības. Apkopojot savu „es” vienā veselumā, viegli kliedēt ilūziju. Tad mēs piedalāmies dzīvē ar pilnu atdevi. Kā teica Žanna D`Arka – XV gadsmita mistiķe: „Dieva vārdā! Drosmīgi turpinām iet!”

VINGRINĀJUMI UN REKOMENDĀCIJAS IEKŠĒJĀ KAREIVJA ATTĪSTĪŠANAI

1.Ik dienu veltiet stāvošajai meditācijai, vismaz piecpadsmit minūtes.

Pierakstiet savas sajūtas dienasgrāmatā vai ieviesiet speciālu žurnālu.

2.Meditācija stāvus stāvoklī.

Iekšējā Kareivja sasniegšana. „Šeit un tagad” un iekšējā spēka sasniegšana.

Mērķis

Stāvošās meditācijas mērķis – laika, kā svētas vienības godāšana. Tas ir laiks, kas veltīts pašanalīzei, pārdomām, meklējumiem un Svētuma vai Dievišķā godāšanai.

POZA

Nostājieties, galvu turiet taisni, rokas nolaistas paralēli kājām, kājas atrodas plecu platumā. Acis ir atvērtas un atslābinātas, raugoties tālumā.

Šī meditācijas poza sastopama Austrumu, tibetiešu, aziātu un šamaņu praksēs. Dažos Rietumu variantos, stāvus pozīcija tiek papildināta ar pozīciju uz ceļiem un sēdēšanu.

Vingrinājumi

Šīs pozas robežās un laikā, jūs varat sajust, ko nozīmē pastāvēt par sevi: tiešā vārda nozīmē, stingri stāvēt ar abām kājām uz zemes, ieņemt pozīciju, stāvot uz savām kājām. Stāvošā meditācija atklāj, ko nozīmē novilkt robežas un vadīties no pašcieņas pozīcijas.

Stāvošā meditācija – ir iespēja sasniegt klātbūtni „šeit un tagad”, personisko spēku, pārvaldīt sevi un sajust iekšējā Kareivja stāvokli. Austrumos Kareivis – ir cilvēks, kurš spēj cienīt gan sevi, gan citus (kas tiek parādīts, piemēram, aikido un taiči kaujas mākslās).

Iekšējā Kareivja izpaušana nozīmē apzināties sevi „šeit un tagad”, nesaspringstot un nesavaldoties. Tā ir spēja pārvaldīt savu klātbūtni un personisko spēku, nenovēršot uzmanību un neizvairoties no to izmantošanas. Stāvošā meditācija sniedz jums izpratni par to, ko nozīmē vadīties no cieņas pozīcijas: tā ir gatavība „palūkoties no jauna” uz sevi, saglabājot spēku un elsastību.

1.Katru dienu pavadiet 1 stundu svaigā gaisā, vēlams, pie dabas, lai uzturētu veselību un labu pašsajūtu.

2.Laiku pa laikam izpildiet dvēseles atgūšanas rituālu, izmantojot treniņu. klabeklis veic garas vertikālas un horizontālas kustības uz augšu un leju. Klabekļa skaņa – atgādina lietus skaņu, tāpēc, aprakstītās kustības attīra jūsu personisko dabu.

Tad, klabekli pārvieto ķermeņa labajā pusē ar plašām apļveida kustībām: tas atsauc atpakaļ jūsu aktīvas dabas zaudētās daļas.

Atkārtojiet to pašu arī kreisajā pusē, lai atgūtu jūsu pasīvas dabas zaudētās daļas.

3.Katru dienu atrodiet laiku fiziskiem vingrinājumiem, slodzei, vairāk kustieties. daudzas iedzimtās kultūras izmanto kustības spēku (piemēram, ceremoniālās dejas, pozu Čiltan (sk.augstāk), jogu, taiči vai citas kaujas mākslas) lai atmodinātu iekšējo Kareivi. Noderīga ir arī aerobika, skriešana, peldēšana, fizkultūra, pastaigas un citi vingrinājumu veidi, kas atbilst līdera spēju sasniegšanai.

4.Centieties, ik dienu apdomāt un analizēt savu reakciju uz negaidītiem notikumiem vai pārsteigumiem. Kaut kas negaidīts notiek katru dienu, un tam nav jāizsit jūs no līdzsvara. Līdz ko, mēs iemācāmies to pieņemt un ar to strādāt, negaidīti notikumi mums spēj iemācīt, kā vienlaicīgi saglabāt koncentrēšanos un kustīgumu, īpašību, kas vajadzīga ikvienam efektīvam līderim.

5.Atrodiet laiku, lai pateiktos par palīdzību jūsu dzīvības Spēkam un sabiedrotajiem.

Kareivis – ir līdera arhetips. Mēs iegūstam līdera spēju, attīstot personisko spēku, mācoties rīkoties, būt "šeit un tagad”, padziļinot savu cieņu pret apkārtējo pasauli, kļūstot disciplinētākiem un atbildīgākiem.

Tulkojums no krievu valodas

Kreisais, augšējais bloks –

*Darbs ar klabekli

*Dejas

*Dzīvnieku Spēki un sabiedrotie

*Saikne ar dabu: Čiltan poza

Labais, augšējais bloks –

*Dumpis

*Varas problēmas

*Paslēpes; „aizkulises”, slēpšanās spēcīgu cilvēku ēnā

Kreisais, apakšējais bloks –

Kareivja Ceļš – Līdera māksla

*Cienīt un godāt

*Saskaņot vārdus un rīcību

*Cienīt robežas un ierobežojumus

*Būt atbildīgam un disciplinētam

*Trīs līdera aizliegumi

Labais, apakšējais bloks –

Dabas simboli, kas attiecas uz Ziemeļiem

*Tēvs – Debesis

*Četri Vēji

*Saule, Mēness un zvaigznes

*Putni, spārnotas radības

*Cilvēki – koki

Aplis – Trīs universālie spēki: Klātbūtne, Mijiedarbība, Pozīcija

Jautājumi

Pārdomājiet savas atbildes uz sekojošiem jautājumiem. Lai attīstītu iekšējo Kareivi, uz jautājumu 1 un 2 atbildiet katru dienu.

1.Vai tiesa, ka labais, taisnīgums un skaistums manī ir tikpat dzīvs, kā zems pašvērtējums un šaubas? (Vai, izsakoties mūsdienu psihoterapijas vārdiem, vai mans pašvērtējums ir tikpat augsts, cik mana paškritika?)

Ja varat atbildēt uz šo jautājumu ar „jā”, jūs spējat izmantot savu spēku un personisko maģiju ikvienā situācijā. Ja atbilde ir negatīva, vajadzētu pastrādāt pie sevis, izmantojot veidus, kas aprakstīti šajā nodaļā.

2.Kad savā dzīvē es pārstāju dejot? Kad pārstāju lidot? Kad mani pārstāja apburt pasakas? Kad man kļuva neērti saldajā klusuma mītnē?

Daudzas iedzimtās tautas tic, ka, ja pienāk dzīvē tāds brīdis, kad mēs pārstājam dejot, dziedāt, aizrauties ar dažādiem stāstiem vai mums ir grūtības ar klusēšanu, tieši tad, mēs sākam izjust garīgo izsīkumu vai zaudējam garu. Deja – ir Kareivja ceļš, lai atgūtu zaudētās un aizmirstās sava „es” daļas. Iemācieties izmantot Gabrielas Rotas ritmus, lai „atgūtu dvēseli” un iegūtu spēku.

1.Nosauciet vēsturiskas personības vai jūsu laikabiedrus, kuru gars, pēc jūsu domām, ir „Kareivja gars”. Kurš no tiem jūs iedvesmo, kalpojot par spēka avotu?

Šie ļaudis jūs iedvesmo, tāpēc, ka viņi atspoguļo mūsu iekšējā Kareivja aspektus, mums atgādinot par mūsu iedzimto līderības spēju. Izveidojiet šo cilvēku sarakstu vai vizuālus attēlus, lai uzturētu Kareivi sevī.

2.Kas ir cilvēki, kuri manī atzinuši līdera īpašību? Kas ir cilvēki, kuri izvēlējušies mani par vadošo spēlētāju savā komandā?

Ja jūs esat atzīti vai izvēlēti par savām līdera spējām – tā ir arī jūsu personiskās maģijas atzīšana, jūsu iekšējā Kareivja atzīšana.

3.Kas manā dzīvē bijis pats grūtākais? Kā es sagaidīju šo izaicinājumu?

Padomājiet par nepatikšanām, ar kurām esat saskārušies. Jūs izgājāt tām pretim, apzinoties savu spēku, centāties noslēpties vai aizbēgt, vai varbūt bailēs saliecāties? Kareivja Arhetips māca, ka, sastopot problēmas, apzinoties savu spēku, mēs iedarbinām savas līdera īpašības un izmantojam iedzimto līdera talantu. Ja mēs baidāmies pieņemt izaicinājumus, tad izpaužam Kareivja Arhetipa ēnas puses.

4.Kuri no trim universālajiem spēkiem (klātbūtnes spēks „šeit un tagad”, mijiedarbības spēks un pozīcijas spēks) manī ir izpausti, bet kādi nav izpausti?

Kā jūs apzinājāties klātbūtnes spēku? kad novērojāt savu prasmi vai neprasmi vērsties pie mijiedarbības spēka? kādos dzīves brīžos jūs apzinājāties pozīcijas spēku? ko jūs varat darīt, lai attīstītu spēkus, kurus uzskatāt par neizpaustiem?

5.Kādas īpašas līdera īpašības ir manī? Kā es tās šobrīd izpaužu savā ģimenē, darbā, radošajās nodarbēs?

6.Kur vai kā es zaudēju spēku? Kurš cilvēks vai situācija manī atgriež zaudēto drosmi?

Kur, kā un līdzās kuram, jūs nespētu pilnībā sevi izpaust?

7.Kādā stituācijās es spēju par sevi pastāvēt, stingri stāvot ar kājām uz zemes, ieņemot vajadzīgo pozīciju?

Situācijās, kurās jūs spējāt par sevi pastāvēt, piešķir cieņu pašam pret sevi un izpauž to, kas jūs esat. Ja jūs izejat priekšā un zināt savu pozīciju, tas nozīmē atrasties savā spēkā. Stāvošās meditācijas prakse – ir ceļš uz savu patieso „es” un Kareivja Arhetipa izpaušanu sevī.

8.Kādas mana „es” daļas šobrīd atrodas konfliktā?

Padomājiet, kādā lielā konfliktā atrodaties šobrīd.

Atcerieties brīžus, kad jūsu uzvedība izsauca neizpratni. Vai jūs sakāt to, ko domājat? Vai izpildāt savus solījumus? Divi galvenie neizpratnes avoti, kas ved uz konfliktu: nerunāt to, ko domā, un nedarīt to, ko saki. Izmantojiet stāvošo meditāciju, lai lūgtu padomu, kā līdzsvarot vārdus un rīcību.

9.Kā es izturos situācijās, kas ir pārāk daudz darba? Kā es uzvedos, ja neko vairs nevar darīt?

Īstam līderim jāievēro līdzsvars, izmantojot personisko spēku, laiku un iespēju. Aizvēstures alu zīmējumi parāda, kādu nozīmi mūsu senči piešķīra prasmei palikt rāmam vai savāktam. Čiltan poza un tādu motīvu eksistence, kā „cilvēki – koki”, parāda, kādā veidā cilvēki senatnē izvairījās no sasprindzinājuma darba laikā un sasniedza rāmumu atpūtas laikā. Mūsu senči izmantoja dabu kā atjaunošanās un spēka atgūšanas avotu. Mūsdienu tehnikas, kas palīdz atbrīvoties no stresa, pēc būtības, aizved pie tādiem par rezultātiem.

10.Kādā veidā es izrādu cieņu pret sevi un citiem? Vai es apzinos savas robežas un ierobežojumus? Vai es cienu citu robežas un ierobežojumus?

11.Vai es vienmēr un visu atbildu par savu rīcību? Kādos gadījumos, es ievēroju disciplīnu?

Ja jūs neuzņematies atbildību par savu rīcību, tad kļūstat par rotaļlietu citu rokās. Ja jums trūkst disciplīnas – citiem vārdiem sakot, jūs nespējat izsekot savai rīcībai, tad jūs pavadīs neveiksmes un haoss.

12.Kā es varu noraksturot savu saikni ar dabu un dzīvnieku pasauli? Vai es, ik dienu apvadu ārpus mājām, kaut stundu laika?

Laba veselība un pašsajūta prasa pavadīt ārpus mājām, ne mazāk par stundu, ik dienu. Pacentieties atrast savā dzīvē tam laiku. Nosauciet savus mīļākos dzīvniekus. Mūsu mīļākie dzīvnieki, saskaņā ar dažām senām tradīcijām ir mūsu sabiedrotie. vai zināt savus sabiedrotos? Vai ir kāds konkrēts dzīvnieks, kurš jums patīk vai kurš jums patīk kopš bērnības? Tādus reizēm dēvē par Dzīvnieku Spēku. vai jums ir savs Dzīvnieka Spēks?

13.Trīs Kareivja ēnas puses: kādas no paslēpēm izmantoju es? Kādos savas dzīves gadījumos, es rīkojos kā dumpinieks? Kad es saskaros ar varas problēmām? Kādos dzīves periodos, es jutos kā upuris?

Kareivja Arhetipa ēnas puses atklāj tās līdera puses, kas gaida savu izpausmi. Kareivja darbs ar Spēku aprakstīts šajā nodaļā, lai izpaustu vai atbrīvotu jūsu spēku, kas notverts slazdā.

DZIEDNIEKA CEĻŠ

`Lai, kādā es arī namā nonāktu, nonākšu pie dziednieka.`

Hopokrāta zvērests.

Tulkojums no krievu valodas

Virziens – Dienvidi

Stihija – Zeme

Būtnes – četrkājainas radības

Cilvēka resurss – mīlestība

Meditācijas veids – guļus

Dzīvesveids – pareiza mijiedarbība

Četru ceļu ceļš – uzklausīt visu, kam ir sirds

Dziedniecības līdzeklis – stāstu stāstīšana

Instruments – bungas

Gadalaiks – Pavasaris

Dažādās kultūrās dažādu kontinentu iedzimto uzskati par virzieniem un gadalaikiem, mazliet atšķiras. Te, tiek piedāvāti pamata priekšstati.

***

`Man šķita, ka šeit, manā sirdī ir strops. Un zelta bites veido baltas kāres un saldu medu no manām vecajām kļūdām.` ANTONIO MAČADO, „Vientulības laiki”

UZKLAUSĪT VISU, KAM IR SIRDS

Dziednieka Arhetips – ir universāla mitoloģiska konstrukcija, kas pazīstama visiem. Iedzimto kultūrās sekot pa Dziednieka ceļu – nozīmē uzklausīt visu, kam ir sirds. praktiski, ikvienā tradīcijās dziednieki uzskata, ka mīlestības spēks – ir pats varenākais, dziedinošākais spēks, kas pieejams visām cilvēka būtnēm. Ikvienas kultūras patiesie dziednieki – ir tie, kuri izmanto mīlestības spēku: pieņemšanu, izpratni, atzinību un pateicību.

Cilvēki visā pasaulē saņem atzinību četros gadījumos: tiek atzītas kāda prasmes un iemaņas, rakstura īpašības, āriene vai vara. Ja kādu neatzīst pietiekoši, tas var radīt zemu pašvērtējumu vai pat radīt nepielnvērtības kompleksu.

Ikvienas tradīcijas dziednieki, kopš dzimšanas pārvalda atzinības mākslu. Viņi, kā neviens cits, saprot, ka augstākās pakāpes ciešanas – ir neizteikta mīlestība.

`Sirds ir pats rāmākais un brīvākais muskulis. Tas atšķiras no visiem pārējiem muskuļiem. Cik reizes, jūs spēsiet pievilkties, pirms rokas un vēders pagurs, ka nāksies apstāties? Taču sirds muskulis nepārtrauc darbu visas cilvēka dzīves garumā. Tas nepagurst, jo aiz katra sitiena, noteikti seko atpūta. Fiziskā sirds darbojas rāmi. Un, ja runā par sirdi vārda plašākajā nozīmē, sanāk, ka dzīvību sniedzošais rāmums ir visa pamatu pamats. Vienmēr atceries, ka rāmums mūsu dzīvē ieņem nozīmīgu vietu, lūk, kas saglabā jaunību. No šī skatījuma, rāmums nav privilēģija, bet priekšrocība..`

BRĀLIS DEIVIDS STEINDLS RASTS. Pateicība, sirds lūgsnas*

Iespējams, spilgtākais mūsdienu personības piemērs, kas izstaro mīlestības spēku ir Māte Terēza. Saskaņā ar šamaņu tradīcijām, viņu sauktu par Dziednieci.

Četrkameru sirds

Daudzas iedzimto kultūras tic, ka sirds – ir saistošais pavediens starp Debesu Tēvu un Māti – Zemi. Šajās tradīcijās četrkameru sirdi, emocionālās un garīgās veselības avotu dēvē par pilnu, atvērtu, tīru un drosmīgu. Tādas tradīcijas saprot, ka nepieciešams, ik dienu savai sirdij uzdot jautājumu: „Vai mana sirds ir pilna, vai atvērta, vai sirdī esmu tīrs, drosmīgs?”

Ja sirdī trūkst piepildījuma, mēs izturamies pret cilvēkiem un situācijām ar nepietiekošu sirsnību, „ne no sirds”. Reizēm, jūtam, ka mums jādara, kaut kas, ko negrbas, arī tādi brīži rada rīcību „ne no sirds”. Tāda divpusēja sajūta brīdina, ka atrodamies uz nepareiza ceļa un ka no tamlīdzīgas situācijas jāizvairās.

Kad sirds nav atvērta – tā ir slēgta.

Ja visu laiku esam spiesti bruņoties, cīnāties paši ar sevi, baidāties, ka jums nodarīs pāri – tas liecina par aizvērtu sirdi.

Vienaldzība – ir šaubu un neuzticības priekšvēstnesis.

Ja mēs piedzīvojam vienu no šiem stāvokļiem, nevajadzētu uzsākt kaut ko darīt, labāk nogaidīt skaidrību.

Ja sirdī trūkst drosmes, mums pietrūkst drošsirdības būt patiesiem, būt tādiem, kādi esam patiesībā.

Angļu valodas vārds courage (drosme) cēlies no franču valodas vārda coeur (sirds) un emitoloģiski nozīmē „būt uzticīgam kāda sirdij, kāda būtībai”. Rīkojoties drosmīgi, mēs atbrīvojam dziedinošo spēku, uzklausot visu, kam ir sirds. No tālāk citētā acteku dzejoļa redzams, ka sirds saikne ar cilvēka būtību – ir pastāvīga tēma, kas iet cauri laikiem.

Nobriedis cilvēks: sirds cieta kā akmens, sirds spēcīga kā koka stumbrs.

Cēlsirdīga, gudra seja;

Savas sejas valdonis, savas sirds valdonis esi tu.

Atpazīstu tevi, īstais civlēk: cēlsirdīga seja, drosmīga sirds.

Seši cilvēka mīlestības veidi

Mūsu četrkambaru sirds veselības uzturēšana ļauj sev atklāt un izpētīt sešus cilvēka mīlestības veidus:

1.Mīlestība starp laulātajiem un iemīļotajiem.

2.Mīlestība starp vecākiem un bērniem.

3.Mīlestība starp kolēģiem un draugiem.

4.Profesionāla mīlestība starp skolotājiem un skolniekiem, ārstu un viņa pacientu utt.

5.Mīlestība pret sevi.

6.Absolūta vai garīga mīlestība.

Astoņi dziedniecības pamata elementi

Katrs no šiem mīlestības veidiem paver ceļu uz dziedināšanu. Tiem atveroties, mēs iegūstam daudz augstāku izpratni par dziedniecību. ŽANNA AHTERBERGA savā grāmatā „Sieviete – dziedniece” atgādina par principiem, kas balsta harmonisku izpratni par dziedniecību:

1.Būt par Dziednieku – tas nozīmē, ceļot visu dzīvi, meklējot savu veselumu.

2.Būt par Dziednieku – tas nozīmē, atcerēties to, kas ticis aizmirsts: saikni, vienotību un visu lietu, dzīvu un nedzīvu, savstarpējo saikni.

3.Būt par Dziednieku – tas nozīmē, pieņemt pat pašu šausmīgāko un biedējošāko.

4.Būt par Dziednieku – tas nozīmē, atvērt aizvērto, mīkstināt cieto un nejūtīgo – tas, kas pārvērties par šķērsli.

5.Būt par Dziednieku – tas nozīmē, ieiet transcendentālajā, ārpus laika un telpas, kur mīt Dievišķais.

6.Būt par Dziednieku – tas nozīmē, radošumu, kaisli un mīlestību.

7.Būt par Dziednieku – tas nozīmē meklēt un izpaust savu „ES” visā savā pilnībā, ar tā gaismu un ēnu, vīrišķo un sievišķo.

8.Būt par Dziednieku – tas nozīmē, cerēt un paļauties uz Dzīvi.

Ja, kaut kas no uzskaitītā mūsos nav attīstīts, tad durvis, kas ved uz mīlestību un veselību, izrādīsies aizvērtas.

Pretmīlestības princips

Dziedniecība vadās pēc pretmīlestības principa, spējas vienlīdz atdot un saņemt, prasmes nodibināt attiecības. Astoņi dziedniecības pamata aspekti parāda, kā darbojas pretmīlestības princips. Lai saglabātu labu veselību un pašsajūtu, jāuztur līdzsvars starp uzkrājumiem un izaugsmi un jājūt, kad viens stāvoklis ieguvis pārsvaru, bet cits nav pietiekoši izteikts.

Iedzimtie uztvertu šos astoņus punktus, kurus uzskatitīja ŽANNA AHTERBERGA, kā mākslu palikt nepārtrauktā saiknē ar Dabu un – sekojoši – atbilstošās attiecībās ar iekšējo dabu. Pretmīlestības princips rada cilvēka veselības „atkarību” no mīlestības, kuru viņš izjūt.

OKTAVIO PAZS, brīnišķīgi to izteicis savā poēmā „Vientulības labirintā”: `Mīlestība – ir viens no tīrākajiem piemēriem, šim divpusējam instinktam, kas pamudina dziļāk iegrimt savā „es” un vienlaicīgi paplašināt tā robežas, atpazīstot sevi: nāvē un atdzimšanā, vienatnē un vienotībā .`

`Mīlestības būtība – lai divas vientulības aizsargātu, atbalstītu un priecētu viena otru.`

RAINERS MARIJA RILKE.

DZIEDNIEKS IEGŪST SPĒKU

Iegūstot spēku, Dziednieks izmanto Četrus Universālos Dziedniecības Līdzekļus, šamanisko ceļojumu, bungas, guļošo meditāciju un darbu ar savu sākotni.

Četri Universālie Dziedniecības Līdzekļi

Dažādās kultūrās tiek izmantoti dažādi veidi, lai uzturētu veselību un iekšējo labklājību. Taču Dziednieki visā pasaulē uzskata par vajadzīgu atjaunot un izmanto regulāri Četrus Universālos Dziedniecības Līdzekļus: stāstu, dziesmu, deju un klusēšanu . Šamaņu sabiedrība tic, ka, ja mēs pārstājam dziedāt, dejot, vairs neaizraujamies ar stāstiem vai nejūtamies ērti, kad klusējam, mēs piedzīvojam dvēseles zaudēšanu; tas atver durvis dažādām ligām un slimībām. Talantīgs Dziednieks atjauno dvēseli ar Četru Dziedniecības Līdzekļu palīdzību.

no senatnes tiek uzskatīts, ka šie dziedniecības līdzekļi pamudina un aizsargā dievišķo bērnu mūsos, atjauno prasmi brīnīties, cerēt un piedzīvot svētlaimi. MARGARETA MĪDA (Margaret Mead „Woman of Failh and spirit” ) šo dziedinošo līdzekļu dabisko darbību apraksta grāmatā „Ticības un Dvēseles sieviete”:

`Lūgšanai nav vajadzīga nekāda mākslīga enerģija, tā nesadedzina degvielu un neko nepiesārņo. Tāpat, kā dziesma, mīlestība un deja .`

Daži iedzimtie papildina Mīdas izteikumu, sakot: „Varenais Gars, šķiet, mīlējis stāstus, tāpēc arī radījis tik daudz cilvēku.”

Stāstu stāstīšana

Visu tradīciju kultūras vērtības, morāle un ticība tiek nodota caur dziesmu, deju, ceremonijām, ierastiem rituāliem, lūgšanām un stāstiem. Savā grāmatā „Svētums” PEGIJA BEKA un ANNA VOLLERE (Peggy Back, Anna Wallers „The Sacred” ) atzīmē:

`Cilvēka atmiņa – ir milzīga krātuve, taču parasti tiek papildināta, tikai daļa. Vecajie to zina, pārbauda un trenē savu atmiņu, apgūtot arī citu mērķi: saglabāt tautas tradīcijas un stāstus un nodot tos tālāk, no paaudzes uz paaudzi. Stāstu pārstāstīšana un stāstīšana sākotnējā veidā ir viena no galvenajām mutvārdu tradīcijām .`

Nesenie DŽOANNAS MARTINAS un viņas komandas no Biznesa skolas Stenfordā pētījumi parādīja, ka paskaidrojošie stāsti cilvēkos izsauc vairāk entuziasma un uzticības un tos atceras labāk, nekā datus, kas izklāstīti statistikas veidā.

Kā savā grāmatā „Edgars Degā” atzīmējusi BARBARA ŠAPRO, impresionists – mākslinieks DEGĀ bijis pārliecināts: „Zīmēt to, ko redzi, ir lieliski, taču labāk ir radīt, vienīgi to, ko parāda atmiņa. Jo cilvēks atceras, vien to, kas viņu ir pārsteidzis, tas nozīmē, pašu būtiskāko”. Uz tā arī balstās stāsti, un beigu beigās, mūsu pašu dzīves stāsts.

Iedzimtie uzskata, ka stāstu stāstīšana var mainīt cilvēka pārdzīvoto un viņa personisko stāstu. Daudzi šamaņi un dziednieki – ir talantīgi stāstnieki. Tādus cilvēkus sauc par veidolā mainīgajiem, tāpēc, ka viņiem piemīt spēja mainīt cilvēka personīgo stāstu, un reizēm, arī savu fizisko veidolu. Tiek uzskatīts, ka šamanis, kuram piemīt tāds spēks, paātrina atveseļošanos un izsauc pozitīvas izmaiņas dzīvē. Mūsdienu veidolā mainīgie – ir talantīgi dziednieki, ārsti, mācītāji, audzinātāji, visi tie, kuri palīdz cilvēkiem smagos periodos.

Prasme rūpēties par personīgo stāstu ļauj atvērt savu sirdi un dzīvē atrast vietu citiem dziedniecības līdzekļiem. Tas savukārt ļauj saskarties ar cilvēka mīlestības resursiem – pašu varenāko Mātes Zemes dziedinošo spēku.

Šamaniskais ceļojums un bungas

Rūpes par personisko stāstu – ir veids, kā uzklausīt to, kuram ir sirds. Sekojošā ceļā Dziednieks dzird savas sirds balsi ar šamaniskā ceļojuma starpniecību – tā ir prakse, ko pielieto dialogam ar dievišķo vai garīgo „ES”. MAIKLS HARNERS un šamanisma pētniecības fonds (Foundation for Shamanic Studies ) nodarbojas ar šīs prakses izstrādi mūsdienu nosacījumos. Šamanisma ceļojumos tradicionāli vēršas pie savas sirds gudrības, meditējot guļus, apmēram 20-30 minūtes bungu skaņas pavadībā.

`Ļaunumu, ko esat nodarījis, ierakstiet smiltīs. Labo, ko esat nesis, marmorā. Atlaidiet tādas jūtas, kā dusmas un atriebes kāri, tās jūs pazemo. Saglabājiet tādas, kā atzinība un prieks, tās jūs paaugstina .` Arābu paruna

Sekojot skaņai, var sasniegt dabiski izmainītu apziņas stāvokli (piemēram, ar noteiktu bungu sitienu palīdzību, aptuveni no četriem līdz septiņiem sitieniem sekundē). Vienu vai vairāku bungu vietā, reizēm izmanto citus instrumentus: klabekli, žvadzekli, zvaniņus, kastaņetes, reizēm, nūju sišanu, dziedāšanu, rečitatīvus. Daži iedzimtie izmanto bungas, lai atrastu garīgu vadību. Dodoties šamaniskajā ceļojumā, mēs atveramies iespējai noņemt blokus un ierobežojums, kas traucē saņemt un dāvināt mīlestību. Šī prakse attīsta pilnīgu, drosmīgu, atvērtu un tīru sirdi.

Bungu sišana imitē sirds sitienus. Šamaņu kopienās bungas tiek pielietotas, lai dziedinātu un uzturētu atvērtu sirdi. ENDRJŪ NEHERA pētījumos tiek atzīmēts, ka bungu skaņas spēj mainīt smadzeņu frekvences rezonansi ar ārējo skaņu – šīs izmaiņas var pārkārtot centrālo nervu sistēmu.

MIKIJA HARTA grāmatā „Bungas uz maģijas robežas” (Mickey Hart „Drumming at the Edge of Magic” ), nigēriešu bundzinieks B. Olatjūns apraksta bungām piemītošo spēju izsaukt izmaiņas cilvēka organismā: „Tur, no kurienes es nāku, saka, ka ritms – ir dzīves dvēsele, jo viss Visums kustas saskaņā ar savu ritmu, bet mēs, izkrītot no ritma, nonākam nelaimē. Tāpēc, bungas ir pats svarīgākais instruments pēc cilvēka balss. Tas – ir īpašs.”

MELINDA MAKSFILDA turpināja Nehera darbu, apstiprinot Olatjūna intuitīvās zināšanas. Viņas pētījumos tika atklāts, ka sitamo instrumentu skaņas, vispār, un bungu skaņa, daļēji, izsauc rituāla un ceremoniāla satura tēlus. MAKSFILDAS pētījumi apstiprina, ka šamaniskais ceļojums, ko pavada bungu skaņa, atklāt pieeju psihomorfoloģijai, tas ir, iespējai strādāt ar jebkura cilvēka domformām un atmiņu, kurš vēlas dziedināties vai izlabot pataloģiskās novirzes. „Ceļojumus ar bungām” var uzskatīt par seno formu tam, kas tagad zināms kā stresa noņemšanas tehnika, kā arī veids, kā sasniegt dabiski izmanītu apziņas stāvokli.

`Tieši mīlestība paver, atklāj mums mūžīgo mūsos un tajos, kuri atrodas ap mums .`

MIGELS DE UNAMUNO. „Dzīves traģiskā nozīme”

Meditācija guļus

Gulēšana – ir pats dziednieciskākais stāvoklis no visiem, kādu vien tikai var ieņemt ķermenis. Cilvēka organisms saista šo stāvoklis ar atpūtu un piepildītības sajūtu, kas rodas, kad dod vai saņem mīlestību. Tā ir atvērta poza. Guļus stāvokli, kuru pielieto šamaniskajos ceļojumos „ievieto” ķermeni tā „garīgajā laivā”, atverot cilvēku vadībai un dziedniecībai. Tas dod iespēju novērot kā stāvokli, tā arī emocionālu pārdzīvojumu, kas prasa uzmanību. Daudzās kultūrās par galveno ārstēšanas stāvokli uzskata gulēšanu.

Ikviens ceļojums ir svēts. No cilvēka tiek prasīts, vien tas, lai viņš vēro to, kas atklājas ar sajūtu, atmiņu, asociāciju, tēlu, skaņu, smaržu un dažādu sīkumu starpniecību. Vērojot un iegumējot to, kas atklājas ceļojuma laikā, mēs cienām Svētumu. Daudzas šamaņu kopienas tic, ka Lielais Gars, senči vai sabiedrotie cilvēkam „garīgajā laivā” sniedz vajadzīgos vēstījumus un paskaidro, kas vajadzīgs, lai dziedinātos. Ceļotājs mācās pievērst uzmanību tam, kur dodas, kam atveras. Tādējādi, viņš izrāda cieņu savai psihomitoloģijai, jo tā satur visas dziednieciskos līdzekļus viņa dvēselei.

Dvēsele sastāv no trim daļām: logos – iedzimtās gudrības,eros – mīlestības dabas un mythos – dzīves sapņa vai mīta. Atjaunot savu psihomitoloģiju – nozīmē atcerēties un ar dzīves sapņa palīdzību vai mītu, atgūt savu iedzimto gudrību un mīlošo būtību. Ar tēlu palīdzību dvēseles ceļojumi norāda virzienu, kurā jāvirzās vai pasaka priekšā, kāda ārstēšana mums vajadzīga. Ar sapņiem, kas atkārtojas vai iemīļotiem tēliem, dvēsele pasaka priekšā, kas mums, patiešām ir svarīgs. Piemēram, ja jūs bieži sapņojat, ka ejat skolā un kārtojat eksāmenu, iespējams, tas ir svarīgs ziņojums, zīme pievērst uzmanību pārbaudījumiem, kas atkal un atkal atkārtojas jūsu dzīvē.

Medicīnas doktors Brags Džons uzskata, ka vienam tēlam vai atmiņai vajadzīgas aptuveni 13 miljardu smadzeņu šūnu. Jāizseko, kāpēc tieši šobrīd rodas noteiktas asociācijas, atmiņas vai sapņi. Nenovērtējot vai atstājot bez ievērības to, ko sastopam ceļojumos, mēs pavājinām savas psihomitoloģijas radošo spēku. Dvēsele visu laiku izmanto visus iespējamos simbolus, sajūtas vai atmiņas, norādot, kur mūsu ceļojumā mēs atrodamies – fiziski, emocionāli, mentāli un garīgi.

`Tas, kurš spēj redzēt caur visām bailēm, vienmēr būs drošībā .`

LAODZI. Dao Dedzin.

Šamaņu kopienās simboli kalpo par tiltu starp redzamo un neredzamo realitāti – kā psiholoģisks mehānisms enerģijas pārvēršanai. Šajās tradīcijās tic, ka katras personības simboliskajos noskaņojumos rodamas dievišķas atklāsmes. Tāpēc, ceļojumus uzskata par apmācības līdzekli, kas aizved pie informācijas, izpratnes un dziedināšanas. katrs cilvēks saņem to, kas vajadzīgs, tieši viņa garam. Ceļojumi ne vienmēr nes to, ko iedomājies mūsu ego, taču tas vienmēr ir īsts garīgs darbs, cilvēka dabiskās psihomitoloģijas vēlme. Sekojoši, ir svarīgi uzticēties dvēseles gudrībai un vienkārši vērot, kas atklāsies ceļojuma laikā, nepārvaldot un nekontrolējot procesu. Šamaņi uzskata, ka, ja ceļojumu laikā nekas nenotiek, tas nozīmē, ka jums tas, drīzāk ir gaidu un interpretācijas laiks, kā rīcības laiks; vai, burtiski, tas ir nedarīšanas laiks.

Saskaņā ar šamaņu tradīcijām, šamaniskais ceļojums var apmeklēt trīs pasaules: augšējo pasauli, zemāko pasauli un vidējo pasauli . Visās kultūrās atrodami mīti par krišanu un pacelšanos. Mīti par pacelšanos – ir stāsti par augšējās pasaules apmeklējumu, te mēs atrodam maģiskas vietas, lielus skolotājus, atveramies un piedzīvojam garīgu pacēlumu. Ceļojumus uz augšējo pasauli, bieži simboliski attēlo kā brīnišķa dārza apmeklējumu, lidojumu putna mugurā vai tikšanos ar mums svarīgiem cilvēkiem. Augšējā pasaulē mēs iegūstam vēstījumus un dziedināšanu.

Mītos par krišanu, tiek vēstīts par vizītēm zemākajā pasaulē, kur sabiedrotie un dzīvnieku Spēki piešķir mums spēku un drosmi sastapties ar iekšējiem, tā ārējiem pārbaudījumiem. Ceļojums uz zemāko pasauli – ir nolaišanās alās, ezera dzelmē vai kustība caur tuneli – ceļi, kuru laikā dvēseles zaudētās daļas atgriežas pie mums.

Vidējā pasaule – ir tā, kuru mēs saucam par realitāti, ārējo pasauli, veselības, naudas, darba, radošuma, savienību un attiecību ar citiem cilvēkiem, pasauli. Kad mēs novērojam savu atgriešanos vietā, no kuras sākās ceļojums, mūsu psihomitoloģija lūdz radīt maģiju, dziedināšanu vai spēku mūsu ikdienas dzīvei.

Vienā ceļojumā var apmeklēt visas trīs pasaules, bet var arī, tikai vienu. Lai kur arī mēs nonāktu ceļojumā, tā ir vieta, kur atradīsies viss vajadzīgais, lai kļūtu par Dziednieku un pārmaiņu Meistaru.

Sevis sakārtošana

Dažās Āfrikas un Okeānijas šamanisma tradīcijās rūpējas par veselību un labklājību ar „sakārtošanu” – kas sastāv no četrām prakses daļām, kas tiek izmantotas, lai saglabātu saikni ar labajām, patiesajām un brīnišķīgajām dvēseles daļām. Šajā praksē jāguļ uz muguras un jāuzliek abas rokas uz sirds (rokas, daudzās kultūrās simbolizē dziedināšanu). Klusējot, mēs pateicamies tām rakstura īpašībām, kuras novērtējam sevī, izsakām sev pateicību par visu, ko esam darījuši un turpinām darīt, par sniegto un saņemto mīlestību.

`Viss, kas, patiesi padara pasauli par labāku vietu dzīvei mīlestībā – ir tāda mīlestība, ar kādu mīlēja Kristus, ar kādu, mīlēja Buda .`

A.DUNKANS

Minētajās tradīcijās šī prakse īstenojas trīs reizes dienā: pirmoreiz, maigā un rāmā diennakts laikā – no rīta, otrreiz – ar enerģiju piesātinātā laikā – pusdienlaikā, bet trešoreiz – maigā un noslēpumainā laikā – naktī. Sevis sakārtošanai, jebkurā diennakts laikā mums ir jāatgādina, ka cilvēki – ir maigas, spēcīgas un noslēpumainas radības. Šobrīd, šis dziedniecības veids tiek veikt ar radošās vizualizācijas, afermācijas vai pašvērtējuma starpniecību.

Kā redzat, sevis sakārtošana un ceļojumi – ir dažādi veidi, kad meditācija tiek veikta guļus stāvoklī. Dažādi meditācijas veidi guļus sastopami daudzās garīgajās tradīcijās un tiek izmantoti, lai iegūtu pieeju cilvēka mīlestības resursiem. Tas ir vislabākais stāvoklis, lai pieņemtu un mainītu mūsu rīcību vai rīcības rezultātus, lai atklātu kādā vareno mīlestības spēku un dotu vajadzīgo uzstādījumu viņa četrkameru sirdij.

DZIEDNIEKA SAIKNE AR DABU

Iedzimtās tautas atceras, ka viens no iedarbīgākajiem un dziednieciskākajiem līdzekļiem, kas mums pieejams, ir saikne ar dabu, ar vietām, ko nav skārusi civilizācija. Daudzās primitīvās kultūrās senatnē pret kokiem attiecas kā pret „augu valsts zintniekiem”, un šamaņu kopienas satraucas, kad koki masveidā tiek iznīcināti, bet vietā netiek stādīti jauni. Iedzimtās tautas uzskata, ka koki ir būtiski visu dzīvo būtņu izdzīvošanā, koki tiek godāti kā būtnes, kam piemīt liela maģija. Daudzās kultūrās kokus stāda par godu bērna piedzimšanai, kāzām, miršanai un svarīgiem pasākumiem.

Daudzās kultūrās koki, pateicoties to spējai mainīties, līdz ar gadalaikiem, simbolizē pārmaiņas. Āfrikāņu ciltīm bantu pastāv pavasara ceremonija, kuras laikā, katru koku lūdz dziedināt ievainojumus un aizvainojumus, un apsola nekad vairs nepieminēt par savām sāpēm skaļi. Aizvēsturiskā Eiropas alu māksla pauž tos pašus rituālus, kas atspoguļoti motīvos „rokas – koki”.

Visas pasaules iedzimtie novērtē saikni starp dabu un dziedniecību. SVĒTĀ HILDEGARDE no Bingenas, XII gadsmitā mistiķe, aprakstījusi cilvēka vajadzību pēc šis mijiedarbības, vārdiem: „Cilvēkam ir pieejama visa daba. Mums vajag ar to sadarboties, tāpēc, ka bez tās, mēs nespējam izdzīvot”.

Nezināms autors ir uzrakstījis, tādas rindas: „Sens koks paņēma vecu, dziļi atvērušos rētu, pienāca ilgi gaidītā dziedināšana”.

Citi dabas simboli, kas saistīti ar Dziednieka ceļu, attiecas uz Mātes – Dabas cikliem. Daudzās šamaņu tradīcijās Dienvidi simbolizē Mātes – Dabas uzplaukumu, augu valstību, minerālu valstību un četrkājainās radības. Tas ir virziens Maģiskajā Ritenī, kur vēršas pie vajadzīgajiem cilvēkiem, veic rituālus un dziedinošas prakses.

Dienvidi bieži asociējas ar pavasari, šī iemesla dēļ dienvidu virzienu un pavasari, daudzi iedzimtie uzskata par atjaunotnes, veselības atjaunošanu un saglabāšanu vietu un laiku. Šis virziens dāvina veselīgu sirdi, atgādina par dziedniecisko spēku, kas ietverts mīlestībā, un piešķir novērtējumu veselībai. Dienvidu virziens dziedina rētas un atbrīvo cilvēka resursus, kas noķerti Dziednieka Arhetipa ēnas puses lamatās.

KĀ NEIZPAUSTAIS DZIEDNIEKS IZPAUŽ SEVI. DZIEDNIEKA ARHETIPA ĒNAS PUSE: IEVAINOTAIS DIENVIDU BĒRNS

Ja mēs nepievēršam uzmanību savai veselībai un stāvoklim, mēs izpaužam Dziednieka Arhetipa ēnas puses. Rūpes par savu veselību prasa uzticību dzīvi apliecinošiem principiem. Ja tādas uzticības nav vai šie principi izpausti vāji, Arhetipa ēnas puses izpaužas kā ievainotais Dienvidu bērns, kas ir atkarīgs un bēg no grūtībām – izaugot, viņš kļūst par cietēju, upuri. Dziednieka Arhetips reizēm satur ēnas aspektu, atklājot mūsu noslieci ātri kaut kam pieķerties un tendenciozi novērsties no dzīves. Tādi uzvedības stereotipi parasti tiek dēvēti par „kaitīgiem ieradumiem”. Aiz katra kaitīgā ieraduma var slēpties cietējs, kurš nespēj cīnīties par savu veselību un labu stāvokli. Nostiprināti negatīvi dzīves stereotipi atver durvis slimībām un sliktai pašsajūtai.

Četras pazudinošas tieksmes

Iespējams, to, ko sauc par personīgajām teiksmēm, piemēram, pret alkoholu, narkotikām vai fizisku tuvību, patiesībā ir virkne dziļu pieķeršanos, kas cilvēkiem kā sugai ir raksturīgi. Ja palūkojas uz šo jautājumu no kultūras viedokļa, tad atklājas, ka patiešām pastāv četri tieksmju veidi, kas ir kopīgi visiem cilvēkim:

1.    Tieksme uz pārspīlējumiem. Nepieprasītais cilvēka resurss – mīlestība.

2.    Tieksme pēc pilnveidošanās. Nepareizs spēka pielietojums. Nepieprasītais cilvēka resurss – izcila meistarība.

3.    Vajadzība zināt visu. Nepieprasītais cilvēka resurss – gudrība.

4.    Koncentrēšanās uz neveiksmēm, neuzmanība pret veiksmi. Nepieprasītais cilvēka resurss – spēja paredzēt un spēja uztvert lietas kopumā.

`Pasaki man, kuru mīli, un es pateikšu, kas tu esi `.

Afroamerikāņu paruna

Tieksme pārspīlēt, bieži novērojama cilvēkiem, kuri necieš garlaicību. Ja lieta izrādās pārlieku garlaicīga, rutīna, tad tiem, kuriem piemīt teiksme pārspīlēt situāciju dramatizēs, padziļinās stāvokļa nopietnību, lieki uzsvērs savus pārdzīvojumus, vienkārši tāpēc, lai sajustos dzīvi. Daudzi no tādiem cilvēkiem aizraujas ar alkoholu, narkotikas, fizisko tuvību, lai padarītu spēcīgākus savus pārdzīvojumus un radītu ilūziju par to, ka dzīve ir intensīva un spilgta. Pārspīlējums – ir mīlestības ēnas puse. Ja tieksme pārspīlēt ir spēcīgi attīstīta, tas nozīmē, ka mīlošā būtība un straujā sirds gaida savu atvēršanos.

Tieksme pēc pilnveidošanās – ir otrā kaitīgā nosliece. Daudzi iedzimtie skaidri atšķir to, kas ir pilnīgs un to, kas ir pilnveidošanās. Pilnveidošanās ir neiecietīga pret kļūdām, tajā pašā laikā, kā patiesa meistarība atzīst kļūdas, lai no tām mācītos. Cilvēki, kuriem piemīt teikme pilnveidoties, ar grūtībām samierinās ar kļūdām, nav iecietīgi pret jebkāda veida jūtīgumu. Jūtīgumu viņi uzskata par vājību, nevis labu īpašību. Savukārt iedzimtie, gluži pretēji, jūtīgumā saskata spēka izpausmi. Viņiem piemīt izpratne, ka jūtīguma avots atrodas patiesajā „es”. Taču tie, kuri cenšas visu pilnveidot, pārvēršas dzīvajos miroņos vai staigājošos manekenos. Viņi, ieguldot enerģiju, lai uzturētu kultivējamu tēlu, rada iespaidu, ka viņi – ir tādi, kādi viņi vēlas būt, nevis tādi, kādi ir patiesībā.

Pilnveidošanās – ir izcilas meistarības un pareizi pielietota spēka ēnas puse. Ja tieksme pilnveidoties attīstīta spēcīgi, tas nozīmē, ka palikuši neizpausti un gada savu stundu, tādi cilvēka resursi kā spēks un izcila līdera īpašības.

Vajadzība zināt visu – ir trešā kaitīgā nosliece, kas piemīt cilvēkiem. Bez šaubām, ir svarīgi būt informētam un zināt to, kas vajadzīgs. Taču pavisam cita lieta, ja cilvēku virza nepārvarama vēlme zināt visu, visu saprast. Tādi cilvēki nemīl pārsteigumus un negaidītus notikumus. Ja mēs esam pakļauti tādai teiksmei, tad kļūstam par kontrolētājiem un nevienam neuzticamies. Visam ir vajadzīga stingra kontrole, visam ir jābūt saliktam pa plauktiņiem, bet attiecībās nepieciešama stratēģija. Mēs kļūstam dogmātiski, augstprātīgi kritizētāji, uzskatām sevi par svētajiem. Tāda uzvedība – ir gudrības ēnas puse. Ja, kādam vajadzība visu zināt ir spēcīgi izteikta, sekojoši, viņa gudrība gaida savu izpaušanos. Taču gudrība – ir objektivitāte, skaidrība un caurspīdīgums.

Koncentrēšanās uz neveiksmēm un uzmanības nepievēršana veiksmei – ir ceturtā negatīvā nosliece. Palūkojieties uz savu dzīvi kopumā: jo galvenais tajā ir izdevies. Ir tikai daļa, vai noteikti dzīves posmi, kad kaut kas nav tā, kā vajadzētu – taču, ne visa dzīve kopumā. Ja šī tieksme iestrēgt ir spēcīgi attīstīta cilvēkā, viņš pārspīlē par negatīvo un uzpūš problēmu, līdz neizmērojamiem izmēriem. Viņam ir paradums raudzīties uz dzīvi ar koncentrētu skatījumu, neapzinoties to, ko atstājis bez ievērības, un neuzticoties intuīcijai. Tieksme koncentrēties uz negatīvo – ir spējas redzēt: inutīcijas, atklāsmes, apziņas un paredzēšanas, ēnas puse. Četri redzēšanas veidi ļauj pilnībā izpaust Redzošā talantu un atbrīvoties no koncentrēšanās uz to, kas nav izdevies. Atbrīvojoties no šīs tieksmes, cilvēks, visbeidzot ievēro to labo, dāvanas un iespējas, kuras viņam pienes dzīve.

`Labāk novērst, nekā ārstēt `.

Peruāņu paruna

ASTOŅI KOPĒJIE DZIEDNIECĪBAS LIKUMI

Astoņi dziedniecības likumi tiek izmantoti, lielākajā daļā kultūru, lai uzturētu veselību un labu pašsajūtu. Ja mēs neizpildām visus likumus, tad atrodamies Dziednieka Arhetipa ēnas pusē. Izpētiet tabulu, kas aprakstīta tālāk, un nosakiet sev, kad jūs pievēršaties savai veselībai un iekšējam stāvoklim, bet kad nepievēršat uzmanību veselības problēmām. Izmaiņas punktos, kas neatbilst veselības un labas pašsajūtas uzturēšnai, ļauj pilnībā izpaust iekšējo Dziednieku.

ATBILST VESELĪBAI UN LABAI PAŠSAJŪTAI:

1.Sabalansēta dieta.

2.Ikdienas un ik nedēļas vingrinājumi.

3.Laiks izklaidei, spēlēm, smiekliem.

4.Mūzika un dziedāšana.

5.Mīlestība un saskarsme.

6.Daudzveidīgas intereses, hobiji un radoši mērķi.

7.Daba, skaistums un dziedinoša apkārtne.

8.Ticība brīnumiem.

NEATBILST VESELĪBAI UN LABAI PAŠSAJŪTAI:

1.Nesabalansēta dieta.

2.Vingrinājumu trūkums.

3.Humora zudums un spēļu un izklaides trūkums.

4.Mūzikas, dziedāšanas trūkums.

5.Saskarsmes, mīlestības trūkums.

6.Interešu, hobiju, radošu mērķu trūkums.

7.Skaistuma un dziedinošas apkārtnes trūkums.

8.Neticība brīnumiem.

VINGRINĀJUMI UN REKOMENDĀCIJAS: SVARĪGA PRAKSE, LAI IZPAUSTU IEKŠĒJO DZIEDNIEKU

1.Veltiet ik dienu, ne mazāk par 15 minūtēm meditācijai . Pierakstiet savus pārdzīvojumus dienasgrāmatā vai ieviesiet speciālu žurnālu.

Meditācija guļus stāvoklī

Atrast sevī iekšējo Dziednieku . Sasniegt Augstāko Mīlestību un Atdzimšanu.

Mērķis

Meditācijas guļus stāvoklī mērķis – cienīt laiku. Tas ir laiks, kas veltīts iekšējai pašanalīzei, apgaismībai, pētījumiem un Svētā vai Dievišķā godāšanai.

POZA

Nogulieties uz grīdas, lai acis ir atvērtas, lūkojas tālumā, skatiens nav koncentrēts. Rokas atrodas gar sāniem, viena brīvi guļ, līdzās ķermenim, bet otra saliekta elkonī, augšdelms pacelts uz agušu. Paceltā roka jums neļaus iesnausties, jo, ja tā notiks, roka, nokrītot uz grīdas vai jūsu ķermeņa, jūs pamodinās.

Vingrinājumi

Svētā laika un pozīciju ietvaros, jūs varat pievērsties sevis un citu dziedināšanai. Varat izveidot saikni ar iekšējo dziednieci, piepildošu, mīlošu un rūpīgu spēku un palūgt Dievišķo vēstījumu un palīdzību, lai dziedinātu jūsu dvēseles rētas.

Meditācija guļus stāvoklī – ir pozīcija, kas visvairāk asociējas ar spēku atjaunošanu un tiešu Dievišķās mīlestības pārdzīvojumu. Tas ir stāvoklis, kuru cilvēki izmanto atpūtai, miegam un fantāzijai. Pielietojot apzināti, šī pozīcija tiek izmantota, lai paaugstinātu pašvērtējumu un rūpes par sevi apjomā, kādā jūs rūpējaties par citiem.

1.Atrodiet piecas, desmit minūtes sevis sakārtošanai, kas ir veids, lai atbalstītu un paaugstinātu pašvērtējumu. tas ir šamanisks rituāls, kas sastāv no četrām daļām, tiek izmantots, lai godinātu vēl augstāku eksistenci un atgādinātu par Pirmavota saikni ar visu – ar to, kas saista visu esošo.

2.Ieņemiet iekšējā Dziednieka pozu: uzlieciet labo roku uz sirds, bet kreiso virs labās.

Tad: Izsakiet atzinību savām īpašībām un talantiem.

Pateicieties sev par tām rakstura iezīmēm, kas jums patīk.

Atzīstiet un pozitīvi novērtējiet darbus, kurus esat veicis un turpināt veikt.

Atcerieties ar pateicību mīlestību, kuru jūs esat sniedzis un saņēmis.

3.Apzinieties vienu no savām rētām: tas ir stāsts par sevi, kas saistīts ar kādu traumējošu notikumu, kuru jūs bieži stāstāt.

`Mierīga sirds rod prieku visā `

Indiešu paruna

Piedāvājiet šo rētu īpašam kokam un nekad vairs par to nerunājiet. Dažās kultūrās šī prakse tiek izmantota kā veids uzņemties atbildību dziedināt savas garīgās rētas.

4.Vismaz reizi mēnesī veiciet šamanisko ceļojumu mūzikas pavadībā. izmantojiet Maikla Harnera ierakstus vai palūdziet kādu jums palīdzēt, sitot jums bungas.

5.Ik dienu atrodiet laiku, lai pārbaudītu jūsu četrkarmeru sirds stāvokli. vai esat uzmanīgs pret to, kuram ir sirds? Vai arī, jūsu sirds ir uzķērusies uz jūsu „man vajag”?

Dziednieka lūgsna

Mana vīzija! Tu pavēlēji man to paveikt.

Tu teici, ka tas ir Ceļš.

Tu teici, ka tas dziedina slimības.

Palīdzi man tagad.

Atklāj man patiesību.

Palīdzi man, Saulei līdzīgais, palīdzi dziedināt šo slimo cilvēku.

Īss Dziednieka Arhetipa apraksts

Dziednieka Arhetips prasa, lai mēs pievērstu uzmanību tam, kam ir sirds. Mēs izpaužam savu iekšējo Dziednieku, kad esam uzmanīgi pret savas sirds stāvokli un labklājību; kad izsākām atzinību un pastiepjam mīlestības rokas pret sevi un citiem, kad uzmanīgi sekojam veselībai.

Tulkojums no krievu valodas

Kreisais, augšējais bloks –

Četrkameru Sirds: Pilna sirds, atvērta sirds, tīra sirds, drosmīga sirds.

Labais, augšējais bloks –

Četras kopīgās kategorijas, kas attiecas uz atzinības saņemšanu: meistarība, raksturs, āriene, iedarbība uz citiem

Kreisais, apakšējais bloks –

Četras kaitīgas tieksmes un cilvēka resursi sliktākās izpausmes: Tieksme pārspīlēt (cilvēka resurss: mīlestība); Tieksme pilnveidoties (cilvēka resurss: spēks un meistarība); Vajadzība visu zināt (cilvēka resurss: gudrība); Koncentrēšanās uz neveiksmi, uzmanības nepievēršana veiksmei (cilvēka resurss: redzējums).

Labais, apakšējais bloks –

Darbs ar saviem pamatiem: Izsakiet pateicību savām īpašībām; Pateicieties sevī tām īpašībām, kuras jums patīk; Atzīstiet un pozitīvi novērtējiet darbus, kurus esat veicis un turpināt veikt; Atcerieties ar pateicību mīlestību, kuru esat snieguši un saņēmuši

Aplis – Četri dziedniecības veidi: stāsts, dziedāšana, deja, klusēšana.

Jautājumi

Padomājiet, kā jūs atbildētu uz sekojošiem jautājumiem. Lai attīstītu iekšējo Dziednieku, ik dienas atbildiet uz desmit jautājumiem:

1.Kādi manas bērnības stāsti (nostāsti, pasakas) man ir paši mīļākie?Ar kādiem stāstiem no bērnības esmu dalījies ar citiem?

2.Tiekoties ar jauniem cilvēkiem, kādus stāstus par sevi es pastāstu pirmkārt? mani mīļākie stāsti ir par pārdabisko, sadzīvi un mīlestību?

3.Ar kādām grūtībām un šķēršļiem sastopos, kad sniedzu mīlestību? Kādas grūtības un šķēršļi atradās ceļā mīlestībai, kuru saņēmu?

4.Kad, ar kādiem cilvēkiem es jutu, ka mana mīlestība ir pieņemta? Kam bija dziedinoša iedarbība uz manu dzīvi?

5.Kādos pasākumos es bieži saņemu atzinību? Kādos tas notiek reti? (Sk.nodaļu „Tuvojoties noslēgumam” )

6. Par četrām kaitīgām tieksmēm: kādas no tām, man ir pazīstamas vislabāk? Kādas no tām manī attīstītas visstiprāk? (Sk.nodaļu „Tuvojoties noslēgumam” )

7.Aplūkojiet Dž. Ahterbergas astoņus principus. Kādas no šīm koncepcijām pilnībā nav ietvertas manā izpratnē par dziedniecību? Kā es tās varu ieviest savā ikdienas dzīvē?

8.Ar kuru no astoņiem dziedniecības likumiem, kas atbalsta veselību un labu stāvokli, es aizraujos pārmērīgi, un, kam neveltu uzmanību? izmantojiet gadu, lai līdzsvarotu visus astoņus likumus.

9.Kādā stāvoklī atrodas mana četrkameru sirds: vai tā vienmēr ir piepildīta? Vai tā vienmēr ir tīra? Vai mana sirds vienmēr atvērta? Vai vienmēr drosmīga?

REDZOŠĀ CEĻŠ

Viena no pirmajām lietām, ko sāk darīt mazi bērni – ir dziedāt un šļupstēt. Cilvēki reflektīvi dzied no sirds dziļumiem – un tas ir pavisam cits veids, kā izmantot balsi. Dziedāšanu nevar ierobežot dzejas vai melodijas ietvaros, ir jāsaprot, ka tā ir balss, pati par sevi, tā, ko īsteno indiešu dieviete Vok – runas, mūzikas, valodas un gudrības dieviete. Balss kā tāda – ir iekšējās esības izpausme.

RUNĀT TAISNĪBU, NEAPVAINOJOT UN NENOSODOT

Sekojot Redzošā ceļam, mēs iegūstam spēju izpaust patiesību. Iedzimto ciltī Redzošais var būt kā šamanis, tā arī citi cilvēki, taču vissvarīgākais ir tas, ka tāda kopienas veicina savus locekļus meklēt un izpaust patiesību.

Princips, pēc kura vadās Redzošais – ir runāt patiesību, neapvainot un nenosodīt. Izpaužot iekšējo Redzošo, mēs uzzinām savus radošos mērķus un dzīves sapņus, un, saglabājot ar tiem saikni, rīkojamies no visas sirds. Mēs esam taisni un cienam četrus redzējuma veidus.

Radošie mērķi un dzīves sapņi

Visās kultūrās tiek cienīta mistiskā redzējuma spēja un Redzošā spēja piesaistīt un atklāt radošo garu. Redzošā Arhetips visiem pazīstams kā iekšējais – kluss, taču bezkaislīgs – atgādinājums par to, ka nedrīkst aizmirst mūsu dzīves sapni vai mērķi.

`Ja neesi labs sev, kā gan, vari būt labs citiem? `

Spāņu paruna

Kā jau tika minēts nodaļā „Kareivja Ceļš”, daudzās Amerikas indiāņu kultūrās pieturas pie viedokļa, ka katram cilvēkam piemīt īpaša maģija, un otras tādas nav uz planētas. Tieši tāpēc, ir svarīgi lolot un vairot katra radošo garu, viņa dzīves sapni un mērķi. To nedarīt – nozīmē kavēt dziedināšanu, neienesot to savā ģimenē vai karjerā. Mūsu uzdevums – ir sastapt pārbaudījumu, pilnībā iedarbinot savas iespējas un talantus. Tieši šo vienkāršo patiesību GANDIJS domāja, kad teica: „Mana dzīvē – ir un paliek mana misija .”

Patiesā būtība

Ja atceramies, kas esam patiesībā, līdz ar to, attīstam savu patieso būtību. Taču jaunībā, nereti nākas apslēpt savu patieso „es”, vienkārši, lai izdzīvotu. Kādā brīdī, šī nepieciešamība atkrīt, taču lauzt ieradumu ir grūti. Un tomēr, katru dienu, mēs atkal un atkal izvēlamies: atbalstīt mūsu patieso „es” vai viltus „es”. Dažās Amerikas indiāņu kultūrās termins „svētais aplis” ir sinonīms patiesai būtībai un nozīmē cilvēka garīguma sfēru.

Šajās tautās mēdz teikt, ka tad, kad cilvēks ir pats, viņš atrodas „Svētajā aplī”, bet, kad atgriežas pie patiesās būtības – „sēž Svētā apļa centrā”.

`Ar jaunām acīm, es redzēju visu tēlu garīgos tēlus – viņi ir manas tautas Svētais aplis – viens no daudziem, kas veido bezgalīgu vienotību. Tāpat, kā zvaigžņu gaisma. Bet centrā audzis ziedošs koks, lai nostiprinātu visus bērnus ar vienu Māti un vienu Tēvu.”

MELNAS ALNIS

Eds Makhā, Vīrietis – Ērglis no oglala cilts, grāmatā „Varavīksnes Ciltis” mums atgādina par rituālu spēku un par atgriešanos pie sava „es” ar vārdiem: „Lielākā Meistare – bez šaubām, ir Patiesība. Cik tuvi būs cilvēki Rādītāja Harmonijai nosaka tas, kādu spēku viņi ieguvuši rituāla laikā.”

Vairumā garīgo tradīciju tiek minēti divi uzvedības šabloni, kas var mūs aizvest pāri Svētā apļa robežām, mūsu patiesās būtības robežām. Psihiatrs RODŽERS VOLŠS savā grāmatā „Paliekot dzīvi ” apraksta šos šablonus, nosaucot tos par noraidījumu un indulgenci. Katrs cilvēks, neatkarīgi no kultūras un ģimenes nosacījumiem, reizēm sekot tādiem uzvedības modeļiem.

Mēs izvēlamies noraidījumu, ja izvairāmies no noteiktiem cilvēkiem vai problēmām, labāk raugoties uz lietām tā, kā vēlamies, nepieņemot tās tādas, kādas tās ir patiesībā. Jebkurš noraidījums balstās uz bailēm netikt galā ar problēmu, kā arī dziļa cilvēciska vajadzība, par katru cenu uzturēt mieru, līdzsvaru un harmoniju. Ieslīgstot noraidījumā, cilvēks drīz vien atsakās no sevis, miera labad, neizsakot savas jūtas.

Indulgence nozīmē dramatizēt vai pārspīlēt savus pārdzīvojumus. Nereti mēs uzpūšam problēmu, lai piesaistītu sev uzmanību. Tāda uzvedība balstās uz vajadzības pēc atzinības, baidoties palikt neievērotam, vai, gluži pretēji – uz bailēm, ka uzvedību pamanīs. Cilvēki, kuri rīko scēnas, pārdzīvo aizkaitinājuma uzliesmojumus vai uzpūš no mušas ziloni, izjūt spēcīgu vajadzību pēc atzinības. viņi baidās no ievainojamības un vājuma, tāpēc, izmanto pārspīlējumu kā veidu, lai noslēptu šīs jūtas.

Tikai Redzošais zina, kā izvairīties no galējībām un paradoksiem, ko rada noraidījums un indulgence. XIII gadsimta persiešu dzejnieks – sūfijs RŪMĪ dzejolī „Atklātais noslēpums” raksta: „Ir vieta, tālu aiz pareizā un nepareizā robežām. Es sagaidīšu tevi tur. ”

Mūsos katrā ir vieta radošumam; to var atbrīvot, noliekot malā izpratni par to, kas ir pareizs un nepareizs. Ja uz jautājumu, „Pašcieņa manī ir tikpat spēcīga, kā paškritika?” atbilde ir „jā”, tas nozīmē, ka esam gatavi atbrīvot mūsu radošumu no šabloniem noraidījums un indulgence. RŪMĪ pasaka priekšā, ka brīvā radošuma sfēra vienmēr ir sasniedzama tam, kurš atceras par savu patieso būtību.

Patiesīgums

Redzošā ceļa būtība, teikt patiesību, neapvainojot un nenosodot, un tādējādi, saglabājot patiesu būtību un paliekot Svētā apļa iekšienē. Patiesīgums – ir cilvēka īpašība, kas iznīcina šablonus noraidījums un indulgence. LESLIJA GREJA [..] apvienojusi etnisko pētījumu Skolas disciplīnas un psiholoģiju, un apgalvo, ka dažās indiāņu kultūrās patiesīgumu sauc par „gara valodu”. VILJAMS ŠUTCS grāmatā „Izvēloties patiesību ” apgalvo, ka saziņa patiesības valodā aizved pie abpusējas bagātināšanās. Lai atvērtos viens otram, „un būtu pilnībā gandarīti par abpusēju cilvēcisku saskarsmi, mums jābūt apzinātiem un godīgiem”.

`Kurš neprot raudāt, neprot arī smieties `

GOLDA MEIRA (no Van Eherna grāmatas „Palīdzība oratoram”)

Teikt patiesību, neapvainojot un nenosodot, ir spēja pateikt, kaut ko rāmi. Tālāk piedāvātie piemēri atklāj, kā pateikt to, kā tas ir, neatsakoties no savām domām un jūtām. Šajos apgalvojumos nav ne apvainojuma, ne nosodījuma, tie parāda, kā var runāt „gara valodā”:

`Esmu greizsirdīgs un baidos tevi pazaudēt`

`Šobrīd, manas domas ir tik virspusējas un kritiskas, ka es pats neticu tam, ko saka mana mēle`

`Esmu vīlies situācijā, jo manas gaidas izrādījās nepiepildītas`

`Jūtos nepārliecinoši un man ir vajadzīgs tavs atbalsts`

`Tagad esmu tik nikns un satraukts, ka man vajag pabūt vienam`

`Es nezinu, kādās attiecībās mēs esam`

`Man grūti tādā veidā sarunāties`

`Man ļoti patīk šis uzdevums, taču es gribētu saņemt skaidrojumu dažos jautājumos`

Komunikācijā, kas balstās uz patiesumu, vispirms vērā ņem laiku un vietu, tikai tad, izklāsta saturu. Jo tik bieži, mēs zinām, ko vēlamies teikt, taču pilnīgi neaizdomājamies, vai ir piemērots laiks un vieta, lai pavēstītu sarunbiedram sarunas būtību. Tieša mijiedarbība – ir pateikt skaļi to, ko redzam, neapvainojot un nenosodot, tas nozīmē, ka mums jāizvēlas atbilstoši vārdi, intonācija, ķermeņa stāvoklis.

`..neremdināmas ir alkas pēc patiesības, kuru es sev vēlēju `

MIGELS DE UNAMUNO. „Dzīves nozīme ir traģiska”

Četri VEIDI, kā raudzīties uz PASAULI

Būtiski ir četri veidi, kā raudzīties uz pasauli: intuīcija, sensorā uztvere, apgaismība un redzējums. daudzas iedzimtās kultūras atzīst, ka intuīcija dod impulsu arī ārējai redzei (sensorai uztverei), un iekšējai redzei (apgaismībai), un kopējai redzei (redzējumam). Šīm kopienām veltīt uzmanību uzskaitītajiem veidiem, nozīmē godāt Svētumu. Mēs izplatām godpilnu attieksmi pret savu personīgo redzējumu, kad piešķiram balsi tam, ko redzam un jūtam. Redzošā arhetips pamudina ienest pasaulē balsi un radošumu.

Redzējuma iespējas (iekšējais Redzošā Arhetips) atklāj radošo garu un palīdz palaist pasaulē balsi un patieso cilvēka būtību. Grāmatā „Drosme radīt ”, psihoanalītiķis ROLLO MEIJS izklāstījis to, ko šamanisma tradīcijās praktizē gadsimtiem: „Ja tu neizteiksi savas domas, ja neieklausīsies savā būtībā, tu sevi nodosi.”

Redzošā arhetips ir nepielūdzams spēks mūsos, kas uzstājīgi mudina būt par tiem, kas esam patiesībā, pieprasot izpaust un izteikt patieso būtību, redzējumu un radošumu. ĢERTRŪDE ŠTEINA, vēršoties pie sava laika rakstniekiem – iesācējiem, notvēra šo Arhetipu,

„Ir jāzina, ko jūs vēlaties sasniegt. Ja jūs zināt, ļaujiet tam jūs pārņemt. Un, ja izrādīsies, ka jūs esat novirzījušies no ceļa, negriezieties atpakaļ, iespējams, jūs esat nonākuši tur, kur vēlējāties būt. Bet, ja jūs atgriezīsieties un centīsieties palikt tur, kur arī iepriekš, tas būs garlaicīgs ceļš.”

`Cilvēks – nav statiska būtne, bet būtne kļūšanas procesā. Jo vairāk iespēju viņš sev ļauj, jo pilnīgāk īstenos savu misiju .`

RŪDOLFS ŠTEINERS (no Van Ekerna grāmatas „Palīdzība oratoram”)

Līdzekļi, kā iegūt spēku

Redzošais iegūst spēku caur: dziesmu,darbu ar zvaniņiem, meditāciju, pārdomām, lūgšanu un redzējumiem.

DZIEDĀŠANA: SPĒKA DZIESMAS

Pateicoties dziednieciskajam līdzeklim – dziedāšanai, pasaulē ienāk visu kultūru balsis. Dziesmas, lūgšanas un mutvārdu tautas radošums – ir tas, kas palīdz Amerikas indiāņiem palikt Svētā apļa iekšienē. dažas indiāņu tradīcijas tiek apgalvots, ka viens no ceļiem, kā apvienoties ar Lielo Garu ir „savas dzīves izdziedāšana”. Āfrikā saka: „Ja proti runāt, tādat, proti dziedāt. Proti staigāt – tātad, proti dejot.” Okeānijas iedzimtie ir pārliecināti, ka, ja nezini, kā pateikt patiesību, vajag to nodziedāt. Šīs senās sabiedrības sen sasniegušas patiesību, ka dziedāšanā ietvert dziedinošs spēks.

Starp iedzimto kultūrām mīt ticējums, ka cilvēka mīļākās dziesmas – ir viņa Spēka dziesmas. Aizdomājieties par savām mīļākajām dziesmām. Tās saistītas ar to, kas jūs esat patiesībā, un atklāj svarīgas jūsu patiesās būtības šķautnes. Uzskata, ka pati spēcīgākā dziesma – ir tā, kuru esat radījuši paši – sacerējuši melodiju un tekstu. Radiet personisko Spēka dziesmu repertuāru. Pavērojiet, kā šo dziesmu saturs atbrīvo radošās iespējas un ļauj saprast, kas jums, patiešām svarīgs.

Izmantojiet balsi jebkādā veidā: lai tas ir dziedājums, rečitatīvs, dažādu skaņu imitācija – tas viss piepilda jūsu patieso būtību. PEGIJA BEKA un ANNA VOLTERSA grāmatā „Svētums” (Peggy Beck, Anna Walters „The Sacred” ) pārliecinoši apraksta dziesmas un gara savstarpējo saistību, lasītājam atgādinot indiāņu tradīcijas skatījumu:

„Cilvēki uzskata par nedalāmu dziesmu, valodu un elpu: viņi saka, ka cilvēka dzīve nav atdalāma no elpas, bet elpa – no dziesmas, dziesma – no lūgšanas, bet lūgšana – no garas dzīves. Tas ir viens no pilnīgākajiem radīšanas apļiem.”

`Es dziedu ne tāpēc, ka esmu laimīgs, esmu laimīgs, tāpēc, ka dziedu `

VILJAMS DŽEIMSS

`Dvēsele vienmēr ir brīnišķa. Visums atrodas kārtībā, katra lieta savā vietā. Tas, kas pagājis, ir savā vietā, un tas, kas nāks, savā vietā `

UPITS VITMENS

Mūzikas liturģijas mums atgādina, ka sakrālās skaņas, ko satur ikviena sakrālā mūzika, saistītas ar unviersāliem dzīvības spēkiem: dinamiku, magnētismu un vienotību. Trīs sakrālās skaņas – ir „I”, „O” un „A”.

Ar skaņas „I” starpniecību būtnes mijiedarbojas ar dinamisko dzīvības spēka aspektu. Ar skaņas „O” starpniecību – ar magnētisko dzīvības spēka pusi. Skaņa „A” saistīta ar integrējošo dzīvības spēka aspektu.

Dinamika (i) tiek izmantota, lai radītu, izsaucot pārdzīvojumu. Tā ir paplašinājuma un izaugsmes enerģija. Magnētisms (o) tiek izmantots pārdzīvojuma atklāšanai, iegūšanai un padziļināšanai. Vienotība (a) vajadzīga, lai izmantotu, apvienotu un pastiprinātu pārdzīvojumu.

Šie trīs dzīvības spēki arī ir spēki, kas virza radošumu. Lai uzsāktu kaut ko radošu, vispirms nepieciešams, lai mūsu būtības dinamiskais aspekts radītu pamudinājumu. Mūsu magnētiskā būtība – ir tas dzīvības spēks, kas piesaista jaunus apstākļus, kas atbilst radošumam. Bet integrējošā enerģija – ir spēks, kas rada un īsteno radošuma procesu.

Šamaņu vārdi, Tibetas kakla dziedājumi, ebreju vokāls un gregoriāņu lūgsnas – ir garīgās tradīcijas darba piemēri ar trim sakrālajām skaņām, lai saskaņotu trīs dzīvības spēkus. Pirms uzsākt runāt, visi bērni eksperimentē ar šīm trim skaņām, izmantojot iespēju noskaņot savu enerģētisko struktūru: dinamismu, magnētismu un vienotību.

DARBS AR ZVANIŅIEM

Zvans, zvaniņš – ir mūzikas instruments, kas vairumā kultūru asociējas ar garīgumu un noskaņo cilvēkus lūgšanai un mācībām. Redzošā Arhetipā zvaniņš spēlē balss lomu, kas liek palūkoties atpakaļ un atcerēties savu patieso mērķi vai aicinājumu. No vispārkultūras viedokļa raugoties, zvans – ir veids, kā pietuvināties sava „es” garīgajai pusei.

Dažās šamanisma tradīcijās zvaniņi aicina ziedot, atgādinot, ka cilts sapņi, tās vīzijas un lūgšanas jānes Mātei Zemei.

Tibetas zvaniņi, indiešu zvaniņi, Austrumu gongi, āfrikāņu zvaniņi un sazvanīšanās – tas viss ir vajadzīgs, lai piešķirtu spēku dzīves sapnim, lūgšanām, redzējumiem un garīgajai iedvesmai.

MEDITĀCIJA, LŪGŠANA, APGAISMĪBA

Visās kultūrās pastāv veidi, kā sasniegt cilvēka dabas pārdabisko un garīgo pusi. Tradicionāli par tādiem uzskata lūgšanu, apgaismību un meditācijas praksi. Tās atver vārtus – sniedzot iespēju saskarties ar daudz augstāku eksistences līmenī, kā mūsu.

Meditācija – ir līdzeklis, lai atklātu, atvērtu un atgūtu sevis paša zaudētās daļas. Meditāciju var uzskatīti par portālu ar trim durvīm, kas ved uz simboliem, atmiņām un asociācijām. Portāls darbojas kā tilts starp iekšējo un ārējo pasauli un paver ceļu uz dievišķo būtni, kādi esam patiesībā. Iedzimto kultūrās meditācijas prakse tiek uzskatīta par šamanisko ceļojumu, ar kura starpniecību Amerikas indiāņi godina Svētumu. Tāds ir viņu veids, kā dabiski izsaukt mainītu apziņas stāvokli, daudzveidīgas meditācijas vai apgaismība.

Meditācija iešanas laikā

Ar meditācijas starpniecību iešanas laikā iekšējais Redzošais mūs atver radošumam. Šajā meditācijas veidā, cilvēks apzināti izvēlas problēmu, uz kuru koncentrēties, bet tad, to atlaiž un vēro, kas viņam atklāsies meditācijas laikā.

Tādu meditācijas formu, reizēm dēvē par „meditāciju kustībā”. Lai, ko arī mēs darītu – pastaigātos, gatavotu ēdienu, skrietu vai peldētu, mēs atrodamies apziņas stāvoklī vai meditācijā. Kad ķermenis kustas, mēs atveramies un nonākam stāvoklī, kas vislabāk atbilst radošam problēmas risinājumam.

`Palīdzi mums vienmēr būt pilniem cerības gara dārzniekiem, zinošiem, ka nekas nedzimst bez tumsas – tāpat, kā bez gaismas nekas neizplaukst .`

MEJA SARTONE „Vientulības dienasgrāmata”

(no Larry Dosscy `Recovering the Soul`)

„Ejošā” vai dinamiskā meditācija atbrīvo radošo garu. Meditējot svarīgi, vērst uzmanību uz radošu problēmas risinājumu, uz visu to, kādas domas pienāk.

Dažās iedzimto kultūrās, iniciācijas ceremonijas laikā, ļaudis noiet milzīgus attālumus, lai nostiprinātu savu patieso „es”. Starp Austrālijas aborigeniem, tāda taktika zināma, kā „iziet apli”, bet Ziemeļamerikas indiāņiem, kā Redzējuma Meklējumi. Šo prakšu mērķis – sasniegt savu radošo iespēju potenciālu, iemācīties izdzīvošanas tehnikas un metodes.

Lūgšanas spēks

Lūgšana var kalpot par starpnieku, lai izteiktu domas vai vienkārši, vēlamos pārdzīvojumus un notikumus. Medicīnas doktors LERIJS DOSI grāmatā „Dvēseles dziedināšana ” atzīmē, ka lūgšanām daudzās reliģiskajās tradīcijās, visos laikos, piešķīra varenu dziedniecisko spēku; lūgšana ir garš un jauks stāsts, kā iejaukties slimības gaitā. Autors piebilst, ka lūgšanu pētnieki un zinātnieki – mediķi mums pavēstītu daudz vairāk liecību par to, ka prāts, patiešām ir bezgalīgs un reāli iedarbojas uz matēriju, izlemjot slimnieka dzīvības un nāves jautājumu. Daudzas pamattautas tic, ka caur lūgšanu, sapņiem un vīzijām cilvēki spēj pieskarties cita cilvēka sirdij un gariem, neatkarīgi no reālā laika un attāluma.

Basku filosofs MIGELS DE UNAMUNO ar lūgšanu remdēja slāpes pēc Dievišķā, viņam lūgšana bija veids kā atklāt visu skaisto, kas ir cilvēka dabā. Grāmatā „Dzīves jēga – ir traģiska ” rakstnieks daiļrunīgi apraksta, ka gadās, ka mēs saskaramies ar savu dievišķumu:

„Šī kvēlā tiekšanās uz Dievišķo, vai bads pēc tā, rada cerību, cerība rada ticību, bet ticība un cerība rada žēlsirdību. No šīm skumjām pēc Dievišķā rodas skaistuma, pilnības, labestības jūtas.”

Meditējot mēs ieklausāmies vai ielūkojamies vadībā, kuru saņemam. Atšķirību starp lūgšanu un meditāciju brīnišķīgi atzīmējis kāds deviņgadīgs zēns, sakot, „Lūgšana – ir tad, kad mēs runājam ar Dievu, bet meditācija – kad klausāmies, ko tev saka Dievs.”

Vairumā sabiedrības lūgšana – ir dialoga iespēja ar Svēto. MEJA SARTONE atsaucas uz šo domu savā „Vientulības dienasgrāmatā ”, viņa apraksta lūgšanas, kuras piedāvājusi SIMONA VEILA: „Absolūta uzmanība – tā arī ir Lūgšana”.

„Ko nozīmē īsts?” – reiz, iejautājās Trusis, kad viņi gulēja līdzās,„vai tas nozīmē, ka tevī ir dūdiņa, bet ārpusē nūjiņa, lai tevi virzītu?”

„Īsts – nav tas, kā esi veidots,” – atbildēja spēļu Zirdziņš. – „Par īstu tevi padara tas, kas ar tevi notiek. Kad bērns tevi ilgi, ilgi mīl, nevis vienkārši tam patīk ar tevi spēlēties, bet pa īstam tevi mīl, tu kļūsti īsts.”

„Bet, vai tas ir sāpīgi?” – iejautājās Trusis.

„Reizēm,” – atbildēja Zirdziņš, jo tas vienmēr teica patiesību. – „Taču, kad tu esi īsts, tu nebaidies no sāpēm.”

No kultūras viedokļa, uzmanību uz Svēto radīja trīs lūgšanu veidi: lūgšana – lūgums, lūgšana godināšana un lūgšana pateicība. Virzītā lūgšana (bieži saukta par lūgšanu – lūgumu) – ja mums ir kāds mērķis, priekšstats vai rezultāts, kaut kas, ko vēlamies sasniegt. Nevirzīta lūgšana, gluži pretēji, veidojas uz atvērtības – rezultāta principa, kad nav konkrēta rezultāta. Nevirzītās lūgšanās cilvēks necenšas pateikt priekšā Visumam, ko tam darīt. Rietumos nevirzītās lūgšanas variants parasti noslēgas ar vārdiem: „Lai notiek Tava griba” vai „Par labu visiem”. Abi lūgšanas veidi – virzītā un nevirzītā – var ietvert godināšanas un pateicības lūgšanas.

Dažas iedzimto kultūras izmanto dziesmas – lūgšanas ar daudziem atkārtojumiem. Tādi dziedājumi satur virzītās un nevirzītās lūgšanas, jo sapņi, vīzijas un iedvesma arī tiek uzskatīti par atklāsmēm vai lūgšanām, kas vajadzīgas ģimenei, draugiem, kolēģiem un pašai Mātei – Dabai. Virzītai lūgšanai vajadzīgs nolūks, nevirzīta lūgšana balstās uz ticību. Apvienojums ļauj pilnībā iedarboties uz savu redzējumu, sekot savai ticībai un uzticēties noslēpumam, kas mēs esam.

Redzējumu meklējumi

Daudzās šamanisma tradīcijās saglabājies uzskats, ka laiks, kas pavadīts vienatnē un dabā ar mērķi pārdomāt un atrast vadību, mūsos atmodina visas mūsu dzīves mērķus un atgādina par personīgo maģiju, kas mums dota, lai mēs to atdotu visām radībām un cilvēkiem.

„Nē, nekas nenotiek negaidīti. Par īstu tu kļūsti. Tam ir vajadzīgs laiks. Lūk, kāpēc, tas reti notiek ar rotaļlietām, kas viegli plīst, vai ar asām rotaļlietām, vai ar tām, ar kurām jāapietas saudzīgi. Parasti, kad tu kļūsi īsts, lielākā daļa tavu matu būs izrauti, tavas acis izkritīs, visas tavas locītavas būs kļuvušas vaļīgas, un tu kļuvis vecs un noplucis. Taču tas absolūti neko nenozīmē, jo, ja tu, reiz kļūsi īsts, tu nevari izskatīties neglīts, kaut gan, cilvēki no tā neko nesaprot.”

MĀRDŽORIJA VILJAMSA „Velveta trusis”

Spēcīgs aspekts balstās uz vajadzību uzticēties personīgajam redzējumam un intuīcijai, īpaši, ja runa ir par Redzējumu Meklējumiem. Daudzās iedzimto kultūrās praktizē Redzējumu Meklējumus – ilgstoši pavadot laiku vienatnē dabā, lai pārskatītu, atgrieztu vai atcerētos dzīves sapni vai iedvesmu. Mūsdienu ceļojumi ārpus civilizācijas, pārgājieni ar mugursomām, nakšņošana teltīs, ilgstošas pastaigas ar kājām un vienatne dabā, balstās uz tiem pašiem principiem, un sniedz tos pašus rezultātus.

Bērnībā mēs vairāk laika pavadījām ārpus mājām, nekā slēgtās telpās. Kļūstot pieauguši, mēs visu darām pretēji. Taču mūsu iekšējais bērns instinktīvi zina, ka apkārtējā daba – ir skolotāja un atspoguļo mūsu pašu iekšējo dabu. Psihoanalītiķis KARLS JUNGS dzīves vidū bija pakļauts depresijai. Reiz, viņš saprata: lai atgūtu savu dzīves sapni vai mērķi, jāatmodina savs iekšējais, dievišķais bērns. Domājot par savu bērnību, viņš atcerējās, ka, ceļoti smilšu pilis un cietokšņus, vienmēr nokļuva, tur, kur apstājās laiks. Esot pieaudzis, viņš izmantoja šo informāciju, ar mērķi sevi izvilkt no depresīvā stāvokļa un atrisināja problēmu, uzceļot sev māju no lieliem akmeņiem, kurus saturēja kopā celtniecības maisījus no smiltīm. Šīs pieredzes rezultātā Jungs atklāja, ka mūsu dzīves mīts vai sapnis vai saturēt bērnības nodarbes, kas mūs tā aizrāva. Nereti, viņš atgrieza savus pacientus to bērnībā, vecumā no četriem līdz deviņpadsmit gadiem, lai viņi atcerētos, ko labprāt darīja vienatnē, zaudējot laika sajūtu. Atjaunojot šīs atmiņas un nodarbes, mēs ienesam jaunu vēsmu savos pārdzīvojumos, pateicoties tam, ka atgūstam dievišķo bērnu un dzīves sapni savā pieaugušo ikdienā.

REDZOŠĀ SAIKNE AR DABU

Dažās iedzimto kopienās Redzējumu Meklējumi tiek izmantoti kā nolūku pārskatīšanas, pārbaudes vai pārdomāšanas līdzeklis: vai tie saskan ar radošajiem mērķiem. Laiks, kas pavadīts vientulībā, vienatnē ar dabu, mums ļauj atjaunot un atdzimt būtībai.

Daudzās iedzimto kultūrās Austrumi tiek uzskatīti par mājām austošajai saulei, Lielajam Garam, tuksneša radībām: čūskām, ķirzakām, bruņurupučiem. Maģiskajā Ritenī šis ir virziens – vieta, kur iedzimtie izsauc redzējuma spēku, meklē vīzijas un apgaismību. Vasara – ir gadalaiks, kad daba sasniedz pilnbriedu. Jebkurā sabiedrībā orākulu atklāsmes – ir līdzeklis, ar kura palīdzību tiek piesaistītas iespējas redzēt, lai palīdzētu cilvēkiem atgūt to būtību. Šis virziens atgādina saikni ar noslēpumu, kas mēs esam, par dzīves sapņa īstenošanu pilnībā un vajadzību piešķirt balsi tam, ko mēs redzam.

KĀ NEIZPAUSTAIS REDZOŠAIS SEVI IZPAUŽ. REDZOŠĀ ARHETIPA ĒNAS PUSES: IEVAINOTAIS AUSTRUMU BĒRNS

Kā mēs jau redzējām, iekšējais Redzošais – ir tas, kurš saka patiesību. mēs piedzīvojam Redzošā ēnas pusi, ja noliedzam savu iekšējo patiesību un patieso būtību. Pastāv trīs pamata veidi, kā sevi noliegt: viltus „es”, sevis noliegšana un projicēšana.

Viltus „es”

Mēs izpaužam Redzošā ēnas pusi, ja izpaužam savu viltus „es”, tā vietā, lai paliktu uzticīgi patiesajai būtībai. Latīņamerikāņiem ir paruna par bīstamību atrasties viltus „es” – „Tas, kuram ir salmu aste, nekad netuvojas ugunij”. Atbalstot viltus „es”, mēs izaudzējam salmu asti: rediģējot savas domas, atkārtojot emocijas, cenšoties no sevis iztēlot to, ko, pēc mūsu domām, gribētu redzēt citi, vai vienkārši apslēpjam savu patieso būtību. Mēs atbalstām viltus „es”, ja nevēlamies teikt patiesību, nevēlamies runāt par to, kā ir patiesībā vai neļaujam sev teikt to, ko redzam. Katru reizi, kad mēs izliekamies, koriģējam, atkārtojam, spēlējam publikas priekšā vai slēpjamies, mēs veicinām viltus „es” attīstību un pilnveidojamies sevis noliegšanas mākslā.

`Lai teiktu patiesību nav vajadzīgs daudz vārdu `

V. DŽOZEFS NEZPIRS (no Nerburna grāmatas „Iedzimto amerikāņu gudrība”)

Sevis noliegšana

Galvenā Redzošā Arhetipa ēnas puse – ir sevis noliegšana. Cilvēkam ir raksturīgi atteikties no sevis piecos galvenajos principos: kāda mīlestības dēļ, pieņemšanas vai atzinības dēļ, miera labad, lai saglabātu līdzsvaru vai harmoniju. Ja mēs atsakāmies no sevis mīlestības dēļ, izliekoties par to, kas neesam, ar mērķi iegūt kāda mīlestību, atzinību un pieņemšanu, tā ir sevis noliegšanas forma. Cits atsacīšanās veids no sevis ir – miera, līdzvara un harmonijas labad – lai izvairītos no asiem stūriem un nerunātu par notiekošo to, ko patiešām domājam.

Dažās iedzimto tradīcijās par tiem, kuri no sevis atsakās, teiktu tā, ka šiem cilvēkiem ir grūti „runāt gara valodā”, viņus nosauktu nevis par sirdī stipriem, bet gan vājiem. Ievainotais Austrumu bērns – ir apslēpts, vadāms, maldos ievests bērns, kuram ir vāja sirds, stratēģis ar apslēptiem nolūkiem. Sirdī vājš – kad pietrūkst drosmes būt par to, kas esi patiesībā. Bet, ja cilvēkam pietrūkst drosmes būt par to, kas viņš ir, viņš iekrīt sevis noliegšanā.

Ja mēs visu laiku atrodamies sevis noliegšanas modelī, tas nozīmē, ka mūsu patiesā būtība gaida savu izpausmi. Izmantojot taisnīgumu, var iznīcināt sevis noliegšanu kā uzvedību, aiziet no viltus „es” un atbrīvoties no Redzošā Arhetipa ēnas puses. Savstarpējās attiecības ar citiem cilvēkiem palīdzēs noteikt, kad mēs spējam palikt Svētā apļa iekšienē un uzturēt mūsu patieso būtību, bet kad atbalstām viltus "es”, tā vietā, lai saglabātu veselumu.

Spogulis: PROJEKCIJA

Daudzās iedzimto kultūrās mazus gabaliņus stikla vai spoguļa piešuj rituālajam tērpam vai pielīmē maskai. Tas tiek darīts, lai atgādinātu, ka mēs visi – esam viens otra spoguļi. Spoguļa tēma kā atspoguļošanas simbols pastāv visās kultūrās. Dažās iedzimto tautās tiek uzskatīts, ka cilvēki, kuri ir mūsu spoguļi, kļūst par labākajiem skolotājiem un mums parāda, kā ar gara valodas palīdzību izpaust patieso būtību. Šajā kopienās tic, ka katrs cilvēks var būt vai nu skaidrs spogulis, vai miglains spogulis, vai ieplaisājis spogulis.

Tīri spoguļi – ir personības, kuras mēs idealizējam un uzskatām, ka nespējam tām līdzināties. Miglaini spoguļi – ir cilvēki, ar kuriem mums ir grūti un ceram, ka mēs viņiem nemaz nelīdzināmies. Un, visbeidzot, ieplīstuši spoguļi – ir cilvēki, kurus mēs apbrīnojam, kurus mīlam, taču viņu priekšā izjūtam bailes un burtiski saliecamies no viņu klātbūtnes.

Psiholoģiskais termins dažādiem spoguļu veidiem – ir projekcija. Zināms, ka projekcija parādās, kad klātesošs kāds enerģētiskais potenciāls. Projekcija – ir nepieprasīta sevis apzināšanās. Projekcija – ir daļas no mums, kas atgriežas mūsu dvēselē, taču atzinību vēl nav guvušas. Mums labpatīk redzēt šis puses ārpus sevis, nekā pieņemt kā sevis daļu. Izpaužot Redzošā Arhetipu, mēs atjaunojam savu sevis uztveršanu, lai tā precīzi atspoguļotu personību, par kādu mums jākļūst.

Dažas iedzimtās kultūras uzskata, ka Redzošā ceļa būtība, saglabāt saikni ar patieso būtību un izpaust tās mūsu „es” daļas, kuras notvērusi Arhetipa ēnas puse. Termins „ēna”, faktiski nozīmē jebkuru cilvēka „es” daļu, pozitīvo vai problemātisko, kas nav pieņemta vai nav guvusi atzinību. Šīs ēnas puses pastāvēs un ietekmēs mūsu dzīvi, līdz tiks pieņemtas.

PIECAS PROJEKCIJAS STADIJAS

1984.gadā, Sanfrancisko konferencē „Ēnas puse”, dzejnieks ROBERTS BLAJS apvienoja divas tēmas – psihoanalītiķes Marijas fon Francas izstrādes par projekcijas tēmu un Elisas Milleres darbu par bērnību, un piedāvāja to izskatīšanu piecās projekcijas stadijās. projekcijas var būt vai nu pozitīvas, vai problemātiskas. Jebkuras projekcijas pozitīvā puse – tā ir neatzītā dvēseles puse, kas atgriežas mājās. Pirms neatzītās daļas pilnībā atgriežas un nostiprinās, tām jāiziet piecas projekcijas stadijas:

1.Mēs raugāmies apkārt un atrodam pilnvērtīgu cilvēku, lai nofiksētu projekciju. Piemēram, ja mūsu līdera īpašības vai skaistums palikuši nepieprasīti, mēs idealizējam cilvēkus, kuri lieliski pārvalda līderības mākslu, vai tos, kurus uzskatām par skaistiem. Ja mums ir grūti izpaust dusmas, tad kontaktēties ar tiem, kuri tās izpauž, nereti ir ļoti grūti. Ego pārvēršas problemātiskā projekcijā. Šajā stadijā, mēs neredzam cilvēkus, kādi viņi ir, bet redzam tikai to, ko vēlamies redzēt.

`Ielūkoties spogulī, būt par spoguli – tā, es no jauna sevi atgūstu `.

Nezināms autors

2.Projekcija sāk iemigt. mēs ievērojam, ka cilvēki var būt citādāki, nekā mēs esam viņus „izprojektējuši”. Taču mēs uzreiz ieviešam projekciju un kārtību, ar loģisku skaidrojumu un attaisnojumu palīdzību, jo negribam ticēt, ka tā – ir daļa no mūsu dabas. Piemēram, lielisks līderis kādā situācijā rīkojies neprasmīgi. Neraugoties uz to, mēs rodam loģisku skaidrojumu viņa kļūmēm: katram ir smagas dienas, cietušie bija pelnījuši tādu izturēšanos.. Tā darot, mēs „iemidzināsim” projekciju, un tā steidzami atgriezīsies savā vietā.

3.Projekcija pilnībā tiek noņemta. nekādi loģiski skaidrojumi netiek meklēti. Visbiedzot, esam spiesti atzīmēt, kāds patiesībā ir cilvēks, kas stāv aiz projekcijas. Šajā stadijā, mēs piedzīvojam vilšanos, niknumu, apvainojam un nosodām. Tagad, mums ir izvēle: vai nu pāriet uz ceturto stadiju, vai, tā vietā, lai atgrieztu projekciju mājās, mesties cita nēsātāja meklējumos. Nereti, daudzus gadus cilvēks paliek pirmajās trijās stadijās. Atrod dažādus cilvēkus, lai ienestu projekciju visās tajās nepieprasītajās savas būtības daļās, tajās,kuras nevēlas „atgriezt mājās”. Piemēram, ja cilvēkam ir grūti atzīt savas dusmas, viņam ir ieradums iznest to ārpus sevis: nosodīt vai izvairīties no citu dusmu izpausmēm. Dažas iedzimto kopienas šo stadiju sauktu par blāvu spoguli.

4.Apzināšanās. mēs apzināmies, ka tā bija projekcija, un saprotam, ka tā – ir daļa no mums pašiem. Iestājas skumju periods: skumjas par sevis zaudētajām daļām, kas tik ilgi bijušas trimdā, skumjas apzinoties, ka mēs neredzējam otru cilvēku tādu, kāds viņš ir, bet tagad esam sapratuši, kādas sāpes nodarījām sev un citiem iepriekšējās stadijās.

`Patiesība var klīst pa pasauli neapbruņota `.

Beduīnu paruna

5.Līdzjūtība un projekcijas pievienošana. Šajā stadijā mēs ar līdzjūtību izturamies pret sevi un citiem cilvēkiem ar līdzīgām problēmām. Atrodam sevī tās īpašības, kuras pārvērtējām, taču neiznesam tās ārpus sevis. Pārejam objektivitātes stāvoklī un nekrītam raizēs par to, ka agrāk tās projicējām uz citiem.

Ja cilvēks mums ir sadauzīts spogulis, mūs vienlaikus viņš piesaista un atgrūž. Sadauzīts spogulis – ir divu spoguļu apvienojums: tīra un blāva. Piecas projekcijas stadijas norit atbilstoši.

Skatījuma nofiksēšana

AKLIE PLANKUMI

Ja humora izjūta vai spēja spēlēties zūd, tas nozīmē, ka tādos brīžos mēs, vai nu domājam, vienīgi par slikto, vai esam piesaistīti savai pasaules uztverei kā vienīgajam iespējamajam skatījumam. Jebkurā gadījumā, vai tie būt aklie plankumi vai nofiksēts skatījums, cilvēks zaudē tiešu pasaules uztveri un lieki identificē sevi ar savu personisko skatījumu uz lietām.

KONFŪCIJS ir teicis: „Sargieties cilvēka, kurš smejas, taču viņa vēders paliek nekustīgs. Tāds cilvēks – ir bīstams.” Ja cilvēks zaudē savu veselumu, viņš kļūst bīstams. No otras puses, īstiem smiekliem piemīt spēja mūs atbrīvot no viltus „es”. Nofiksēti skatījumi, aklie plankumi un uzvedība, un skatījums, vadoties pēc sabiedrības mērauklas, nevis saskaņā ar zīmēm, ko sniedz mūsu veselums, ir tas, kur mēs iekrītam, atrodoties Redzošā Arhetipa ēnas pusē.

Humors, smiekli un visas iespējamās spēles – ir iespēja atrast alternatīvu skatījumu. ETELE BERIMORA mums atgādina par brīnumu, kas rodas, kas smiekli apvienojas ar veselumu, „Tu izaugi todien, kad pirmoreiz pa īstam smējies – smējies par sevi.” Saglabājot humora izjūtu, tiešumu un bērna ziņkāri, mēs spēsim radoši izmantot četrus redzējuma veidus. Mēs bez ierunām uzticēsimies savām sajūtām, atklāsmēm, sapņiem un redzējumiem. Ja mēs neesam notverti Redzošā Arhetipa ēnas puses tīklos, radošās iespējas un citu cilvēku redzēšana iedvesmos mūsu radošumu. Radošas personības ir atvērtas dažādiem skatpunktiem un ļauj brīvi pastāvēt arī variantiem un skatījumiem, kurus paši nepārvalda.

VINGRINĀJUMI UN REKOMENDĀCIJAS, LAI ATTĪSTĪTU IEKŠĒJO REDZOŠO

1.Ik dienu atvēlies ne mazāk par 15 minūtēm meditācijai iešanas laikā. pierakstiet savas izjūtas dienasgrāmatā vai ieviesiet speciālu žurnālu.

Meditācija iešanas laikā

·         Iekšējā radītāja sasniegšana.

·         Radošo iespēju sasniegšana.

Mērķis

Meditācijas iešanas laikā mērķis – cienīt sakrālo laiku. Tas ir laiks, kas veltīts pašanalizēi, pārdomām, meklējumiem un Svētā vai Dievišķā godināšanai.

MEDITĀCIJAS FORMA

Ejiet jums ērtā solī, atslābinieties, ne mazāk par 15 minūtēm. Par meditāciju var izmantot arī citus kustības aktivitātes veidus, ieskaitot skrējienu, peldēšanu, dejas, mašīnas vadīšanu, ēdiena gatavošanu, uzkopšanu. Būtībā, jebkura fiziska darbība, kuru izvēlaties, lai ieklausītos savos iekšējos stāvokļus un procesos, var tikt uzskatīta par meditāciju.

Vingrinājumi

Aprakstītā prakse atbilst uzticībai un atvērtībai, veicina neparedzamu lietu izpaušanos, jo uzmanību aizņem kustību aktivitāte. Šīs meditācijas laikā, bieži rodas intuitīvas atklāsmes un radoši risinājumi. Kustību meditācija cilvēkiem māca pārsteidzošo – to, kas var notikt, ja atvērsies un pārstāsi kontrolēt.

1.Ik dienu atrodiet laiku, lai godinātu savus sapņus: tos vajadzētu pierakstīt speciālā dienasgrāmatā. paši svarīgākie sapņi, ar kuriem jāstrādā gada laikā, ir tie, kuri ilgi iespiedušies jums atmiņā.

2.Uzņemieties atbildību runāt patiesību visas dienas garumā. pievērsiet uzmanību tam, ar kādiem cilvēkiem un kādās situācijās tas izdodas vienkārši, bet, kad ir sarežģīti.

3.Katru sezonu atrodiet laiku, lai pārskatītu savus mērķus un pārbaudītu, kā tie atbilst dzīves sapnim vai redzējumam.

4.Vismaz, divas reizes gadā vienatnē dodieties dabā, lai pārskatītu, pārdomātu un izvērtētu savus nolūkus.

5.Lai jūsu lūgšanas un klusējošais atbalsts skar citus cilvēkus. dariet to apzināti. Izmantojiet radošo vizualizāciju, afermācijas un lūgšanas, lai veicinātu savu izagusmi un attīstību.

6.Katru dienu atrodiet brīvu brīdi, lai ieklausītos intuīcijas balsī. dziļa iekšējā vadība vienmēr pieejama un tikai gaida, lai to apzinātos un izmantotu.

7.Pievērsiet uzmanību iedvesmas avotiem jūsu dzīvē. tie jums atklās, kas ir svarīgi jūsu patiesajai būtībai.

Redzošā Arhetips pieprasa no jums teikt taisnību, neapvainojot un nenosodot. Mēs izpaužam Redzošo, kad godinām četrus redzējuma veidus un lūgšanas spēku, kad piešķiram balsi tam, ko redzam gan sevī, gan ārpus sevis, un kad tiecamies uz radošumu un dzīves sapni.

Tulkojums no krievu valodas

Kreisais, augšējais bloks –

Četri redzējuma veidi: intuīcija, sensorā uztvere, apgaismība, redzējums.

Labais, augšējais bloks –

Četri universālie meditācijas veidi (ceļš, kā sasniegt redzējumu un garu): dinamiskā meditācija, stāvošā meditācija, guļošā meditācija, sēdošā meditācija

Kreisais, apakšējais bloks –

Veidi, kā saglabāt veselumu: Teikt taisnību, neapvainojot un nenosodot, būt brīvam no atteikuma šabloniem, vārdi saskan ar darbiem, cienīt sevi un citus vienlīdzīgi.

Labais, apakšējais bloks –

Pieci vispārpieņemti iemesli sevis noliegšanai: vajadzība pēc mīlestības, vajadzība pēc pieņemšanas un atzinības, vajadzība pēc miera, vajadzība pēc līdzsvara, vajadzība saglabāt harmoniju par katru cenu

Aplis – trīs dzīves spēki: dinamisms, magnētisms, vienotība

Jautājumi

Pārdomājiet atbildes uz sekojošiem jautājumiem. Lai izpaustu iekšējo Redzošo, uz pirmo un otro jautājumu atbildiet katru dienu.

1.Vai esmu spējīgs šodien teikt patiesību, neapvainojot un nenosodot? sakiet patiesību un katru dienu atzīmējiet, kādos gadījumos jūs spētu teikt taisību, neapvainojot.

2.Kādās situācijās un, ar kādiem cilvēkiem, es jūtu, ka „izmantoju” viltus „es”?

3.Nosauciet piecas pašas mīļākās dziesmas. Kādas dziesmas no bērnības saglabājušās līdz šai dienai? Kādas dziesmas mācīju citiem? Kādas dziesmas esmu sacerējis pats? Dziediet katru dienu, lai ienestu pasaulē savu balsi.

4.Kādas aizraušanās, laikā no četriem līdz deviņpadsmit gadiem, mani tā aizrāva, ka es aizmirsu par visu uz pasaules?

`Nevienam nav pa spēkam jūs pazemot, bez jūsu piekrišanas `.

ELEONORA RŪZVELTA

5.Kad savā dzīvē es izpaudu savas radošās puses? kāda ir mana personīgā maģija (manas spējas, mani talanti), kādu vairs nav nekur pasaulē?

6.Kas man liek smieties? cik attīstīta ir mana humora izjūta? Ko es uzskatu par uzjautrinošu? Kādas spēles rodamas manā dzīvē?

7.Ar kādiem garīgajiem virzieniem, idejām, praksēm esmu saistīts? ja es rakstītu savu garīgo autobiogrāfiju, ko es tajā ietvertu? Kāds bija mans pirmā pārdabiskā vai mistiskā pieredze?

8.Kādas lūgšanas, meditācija vai apceres veidus izmantoju, lai saņemtu vadību? Kur es meklēju vadību? Kādas prakses mani pietuvina manai iekšējai esībai?

9.Kādās situācijās un ar kādiem cilvēkiem es sevi nododu? kad esmu spējīgs saglabātu savu veselumu un īsto būtību, bet kad nespēju to izdarīt?

10.Kādas projekcijas apzinos? kas ir tie tīrie spoguļi, blāvie spoguļi, sadauzītie spoguļi manā dzīvē?

`Katra krūtīs no mums glabājas dziesma tik sen, ka pat nav skaidrs, vai mēs to kādreiz esam apguvuši vai ne. Taču naktī, reizēm, kad noklust īdzīgi vītušie skūpsti, mūsu lūpas, mūs pārsteidzot, dungo šo dziesmu, kas – ir gan mūzika, gan raudas .`

FRANCISKO H.ALARKONS

SKOLOTĀJA CEĻŠ

`Īstu meistarību var sasniegt, tikai ļaujot visām lietām ritēt to dabiskajā gaitā. Ar iejaukšanos to nevar sasniegt. `

LAODZI, „Daodedzin”

Tulkojums no krievu valodas

Virziens – Rietumi

Stihija – Ūdens

Būtnes – ūdens būtnes

Cilvēka resurss – gudrība

Meditācijas veids – sēdus

Dzīvesveids – pareiza laika izvēle

Četru ceļu ceļš – būt atvērtam rezultātam

Dziedniecības līdzeklis – klusēšana

Instruments – nūjas, kauli

Gadalaiks – Rudens

Dažādās, atšķirīgu kontinentu, iedzimto kultūrās virziens un gada laiks mazliet atšķiras. Un tomēr, vairums uzskata tā, kā šeit izklāstīts.

BŪT ATVĒRTAM REZULTĀTAM UN TAM NEPIEĶERTIES

Skolotāja ceļš – ir gudrības sasniegšana. Katrā kultūrā pastāv tradicionālas un netradicionālas izglītības metodes. Taču neatkarīgi no tā, vai apmācības sistēma vai sekošana meistaram ir atzīta, saglabājas tādi jēdzieni kā „mācīt” un „mācīties”.

Princips, pēc kura vadās Skolotājs, būt atvērtam rezultātam un tam nepieķerties. Skolotājs pārvalda gudrību, mācauzticēšanos un izprot nepieķeršanas vajadzību.

Gudrība: skaidrība, objektivitāte, sapratne, nepieķeršanās.

Skolotāja ceļš – ir uzticības ceļš. Uzticība – ir avots, no kura savu sākumu rod gudrībai piemītošās īpašības: skaidrība, objektivitāte, sapratne un nepieķeršanās. Gudrība īstenojas, kad mēs esam atvērti visām šīm īpašībām.

Skolotāja ceļš – izvēlēties uzticību par savu instrumentu. MĀTE TERĒZA par uzticību teikusi šādus vārdus: „Es jūtos kā zīmulis Dieva rokā. Dievs raksta ar mūsu starpniecību, un, kaut arī mēs neesam tiek pilnīgākie instrumenti, Viņš raksta brīnišķīgi.. Viņš nolaižas, lai radītu ar mūsu palīdzību. Vai gan tas nav pārsteidzoši?”

Uzticība: PALIKT MIERĪGAM nenoteiktības stāvoklī

Saskaņā ar šamanisma tradīcijām, cilvēks iegūst gudrību, ja iemācās uzticēties un palikt mierīgs, atrodoties nenoteiktībā. Dažās Āfrikas daļās par nenoteiktības stāvokli teic, ka tas ir „ceļojums pa pelēku mākoņu valsti”. Ja zināšanu nav pietiekoši, tiek uzskatīts par muļķīgu, kaut ko pasākt. Gudra rīcība – gaidīt un uzticēties. Taču uzticību nav viegli iemācīties.

Daudzās šamanisma tradīcijās rodams Zobgaļa arhetips. zobgalis – ir Skolotājs, kurš liek cilvēkiem ievērot to pieķeršanās un ierastos uzvedības modeļus. Parasti Zobgalis izmanto pēkšņu situāciju, lai cilvēku atmodinātu no ierastās rutīnas. ALANS KOMBS un MARKS HOLANDS savā grāmatā „Saskaņotība: Zinātne, Mīts un Zobgalis ” (Alan Combs, Marks Holland „Synchronicity. Science, Myth, and the Trickster”) precīzi apraksta šo personāžu, „Daudzu tautu mitoloģijā Triksters, Zobgalis, ir mistiska figūra, kas izmanto momentu. Viņš, līdzīgi dievam, pārvar sakārtotās pasaules plaisas un defektus, nesot veiksmi un neveiksmi, ienākumus un zaudējumus. Dievs – Zobgalis sastopams visur. Viņš pazīstams indiāņiem kā Koijots, Trusis un citi. Polonēzijas salās viņš ir Maui, Loki seno ģermāņu ciltīm un Krišna Indijas sakrālajā mitoloģijā. Mums, Rietumu ļaudīm, viņš vislabāk pazīstams kā grieķu dievs Hermejs, kas ir daudz pilnīgāks Zobgaļa prototips. Homērs Hermeju nosauca par „veiksmes nesēju”. Par spīti visām pretrunām, kas piemīt dievam – zobgalim, Hermejs pazīstams kā ceļotāju un zagļu aizbildnis. Viņš – ir dvēseļu pavadonis uz zemāko pasauli un dievu sūtnis. Kā nosaka visas lomas, Hermeja tēls – pārstāv robežu pārvarēšanas meistaru. Tieši šī vara, viņam ļauj pārsteigt cilvēku pasauli, radot brīnumus un negaidītas situācijas.”

`No māņiem ved mani uz patiesību,

No tumsības ved mani uz gaismu,

No nāves ved mani uz nemirstību .`

Uzticēšanās pretmets negaidītiem pavērsieniem – ir centieni kontrolēt to, kas nepadodas kontrolei, skaidri neizpildāms uzdevums. Šamaņu kopienās atzīst, ka cilvēkam, kuram grūtības sagādā pārsteigumi un negaidīti pavērsieni, ir piesaistes, ierobežots skatījums un spēcīga vajadzība visu kontrolēt. Piesaistes, ir īpašas, sastingušas gaidas, vēlmes, kas „uzliktas” cilvēkiem, vietām un situācijām. Ja mums ir piesaistes, tad mēs kļūstam vēsi, stingri un cenšamies visu kontrolēt. Trikstera tēls mums atgādina par nepieciešamību būt dzīvespriecīgiem un domāt elastīgāk.

Par nepieķeršanos

Zobgaļa arhetipa galvenais mērķis – ir iemācīt cilvēku sabiedrībai nepieķeršanos. Vairums Rietumu cilvēku saprot izteikumu „nepieķerties” kā „nerūpēties”. Taču lingvinistiski vārds „ne – pieķeršanās” bieži tiek tulkots kā „neparedzams”. Tādējādi, izmantojot šajā grāmatā terminu „ne-pieķeršanās”, mēs domājam par to, ko jūs varat novērtēt kā „brīvs no aizspriedumiem”, iespēju ļaut visam ritēt savu gaitu, turklāt, nezuadējot humora izjūtu. Ja mēs izsekosim, kur zaudējam humora izjūtu, tad uzzināsim, no kā sastāv mūsu piesaiste.

Ar mūsu humora izjūtu viss ir kārtībā, kamēr mēs neesam nekam pieķerušies un saglabājam elastību.

Paliekot brīvs no pieķeršanās, mēs spējam izsekot savas reakcijas uz situācijām un nepadoties emocijām. Nejauciet to ar aukstasinību un vienaldzību – tas ir kas cits. Ja mēs saglabājam humora izjūtu un pacietību, tad izpaužam nepieķeršanos.

Par nepieķeršanos runā vairums garīgo tradīciju. HARISONS OUENS grāmatā „Kas ir līderība ” (Harrison Owen „Leadership Is”) apvienojis šos jēdzienus, noformulējot četrus principus, kurus nosaucis par nepārspētiem gara likumiem :

`Lai, kas te arī atrastos – tie ir cilvēki, kuriem šeit jāatrodas;

Lai ko, mēs arī darītu – šis ir īstais laiks;

Viss, kas ir noticis, ir vienīgais, kam bija jānotiek;

Kas bijis, tas bijis .`

Katra šī pieņēmuma pamatā, vai mēs tam piekrītam vai nepiekrītam rodams pieņemšanas princips, nevis noliegums. Vai mēs spējam pieņemt pieredzi vai pārdzīvojumu, lai rīkotos ar to radoši, nevis to noliegtu un nekristu galējībās? Pieņemšana – ir būtiska nepieķeršanās īpašība. Noliegšana vienmēr liecina par pieķeršanos.

`Nāve ņem nevis veco, bet nobriedušo .`

Krievu paruna

Zaudējumi un rituāls

Mēs mācāmies nepieķeršanos arī citā veidā: caur zaudējumu. VILJAMS BRIDŽESS grāmatā „Cilvēka izdzīvošana un personiskā pieredze ” (William Bridges „Surviving Corporate Transition”) raksta, ka zaudējumi parasti iedalās sekojošās kategorijās :

1.pieķeršanās objektu zaudēšana.

2.pajumtes zaudēšana.

3.dzīvesvietas zaudēšana.

4.nākotnes zaudēšana.

5.jēgas zaudēšana.

6.kontroles zaudēšana.

Mēs visi esam piedzīvojuši vienu vai vairākus Bridžesa minētos zaudējumus, turklāt, esam zaudējuši mīļotos. Jebkurš zaudējums – ir samierināšanās, kas mūs māca pieņemt un atlaist.

Daudzas šamanisma tradīcijas atzīst, ka rituāls palīdz cilvēkiem tikt galā ar zaudējumiem. KOMBS un HOLANDS raksta, ka „vārdam „rituāls” ir indoeiropiešu izcelsme un tas nozīmē „vienlaikus, atbilst””. Tas līdzinās tādiem vārdiem, kā māksla, meistarība, uzbūve, mezgls un aritmētika, visam, kas apkopo līdzīgos, lai radītu kārtību”. Visās kopienās pastāv rituāli, kas iezīmē dzīves pārmaiņas: bērna dzimšanu, iesvētības, kāzas un nāvi. Rituāls – ir apzināta pārmaiņu atzīšana dzīvē, tas ir cieņas un atbalsta žests pārmaiņām, ar tādu elementu palīdzību, kā liecinieku pieaicināšana, dāvanu nešana, ceremonija un svinīgums. Tādējādi, cilvēki atrodas saskaņā ar pārmaiņām un paver ceļu jaunām „atbilstošām lietām”.

Senču gari

Dažās tradīcijās uzskata, ka senču gari (ģimenes locekļi un draugi, kuru vairs nav šaisaulē) – ir svarīgi nepieķeršanās skolotāji, jo viņi sastopas aci pret aci ar nepieciešamību atlaist visu un, ir piedzīvojuši galējo nezināmo – nāvi. Iedzimtie tic, ka šie gari atrodas mums aiz muguras, lai mūs atbalstītu dzīves sapņu un mērķu piepildīšanā. Vairums šamaņu kopienu tic, ka senču gari – vīrieši atrodas no mums labajā pusē, bet senču gari – sievietes – aiz mums, pa kreisi. Tiek uzskatīts, ka seču gariem uzticēts pieskatīt šobrīd dzīvojošos, lai īstenotu viņu sapņus un dzīves mērķus. Tālāk piedāvāta sena eiropiešu dziesma, kas nodota mutvārdos, un, kas veltīta senčiem. Tajā skaidri pateikts, kā senči mūs atbalsta:

„Ak, iespējams, ka tas ir tas,

Kas mūsu dzimtā ienesīs

Labo, taisnīgumu un skaistumu.

Ak, iespējams, tas ir tas,

Kas pārvarēs un sagraus

Apburto apli,

Kas pazudina ģimeni

Un visu tautu.”

Basku filosofs MIGELS DE UNAMUNO grāmatā „Dzīves jēga – ir traģiska ” mums atgādina par saiknes iespēju ar senčiem un viņu atbalstu, kas plūst no mūsu dvēseles dziļumiem, „Visi mani senči mīt manī, nelūdzot, un tā pastāvēs manos pēctečos, jau ar mani apvienojušies.”

Ziemeļamerikas indiāņu kopiena daudzās savās lūgsnās mums atgādina par šo pagātnes un tagadnes saikni: „Par pagājušajām paaudzēm un no septiņām nākamajām paaudzēm es lūdzu..” Daudzas iedzimto kultūras atzīst, ka katrs cilvēks saglabā tradīcijas, nododot tās no iepriekšējām paaudzēm nākamajām.

Jāaizdomājas par to, kā nodot tālāk „labo, taisnīgumu un skaistumu”, kas atstāts mums mantojumā, un saprast, ka mūsu dzīve – ir ieguldījums nākamo paaudžu iespējās un grūtībās. Ja atcerēsimies mīļo vectēvu vai vecmammu, tēvoci vai tanti, kuru vairs nav šaisaulē, iespējams, tas mums atgādinās par labo, patieso un skaisto mūsu pašu būtnē.

Daudzas iedzimto kopienas tic, ka senču gari atrodas līdzās vienmēr, lai ierastos palīgā, kad mēs atvērsim pēdējās durvis un sastapsimies ar savu nāvi. Senču gari mūs māca atlaist un nepieķerties, viņi – ir Skolotāji, kas mūs gatavo nezināmajam un nezināmai pieredzei, un lielākā no tām – ir nāve.

`Ir jāapgūst tikai trīs lietas: vienkāršību, pacietību un līdzcietību.

Taču šīs trīs – ir lieli dārgumi .`

LAO DZI. Daodedzin.

Mūsu reakcija uz jauno, ar ko katru dienu saskaramies var kļūt par sagatavošanās pieredzi ar nāvi.

Vai mēs tiecamies uz jauno ar ziņkāri, pārsteigumu vai satraukumu? Vai baidāmies, cenšoties kontrolēt nezināmo?

Pārdomājot pēdējos ievērojamu cilvēku vārdus, kas teikti par neredzamo līniju, var saprast, kā cilvēks „atlaiž” savu dzīvi. DŽUNIPERO SERRA, spāņu misionārs, pārkāpa nāves slieksni ar vārdiem, „Tagad, es atpūtīšos”. Pēdējie ĢERTRŪDES ŠTEINAS vārdi bija, „Kāds bija jautājums? Ja nav jautājuma, nav arī atbildes”. GĒTE sastopot savu nāvi, teicis, „Vairāk gaismas”. (KONRĀDS „Slavenību pēdējie vārdi ”/Conrad Famous „Last Words”).

Ja senču gari palīdz nezināmās situācijās, tad viņus var palūgt palīdzēt īstenot arī dzīves mērķus. „Zudušajā paradīzē” dzejnieks DŽONS MILTONS atgādina par mūsu mantojuma un dzimtas neizsmeļamo avotu, kuru mēs godinām senču garu veidolā. „Kamēr mēs guļam vai esam nomodā, miljoniem neredzamu būtņu nāk uz Zemes ”.

Daudzās šamanisma tradīcijās MILTONA „garīgās būtnes” vai senču gari iedalās trīs kategorijās: senči, kas ir mūsu biloģiskā ģimene, radinieki un draugi, kuri nav asinsradinieki un vēsturiskas personības, kas mūs iedvesmo. Šajās kopienās uzskata, ka asinsradniekiem piemīt vairāk spēka, lai mums palīdzētu pārvarēt trūkumus ģimenē un uzturēt labo, taisnīgumu un skaistumu.

SKOLOTĀJS IEGŪST SPĒKU

Spēka iegūšanas veidi Skolotāja arhetipam ir šādi: novērošana klusējot, senču garu izsaukšana, lai iegūtu novēlējumu un meditācija sēdus pozīcijā.

`Gudrs cilvēks, vienmēr ir atvērts jaunām idejām. Vēl vairāk, viņš pats tās meklē .`

MARKS TVENS

KLUSĒŠANA

Mēs varam atvērties Skolotāja Arhetipam un senču gariem, izmantojot varenu dziedniecisku līdzekli – klusēšanu. daudzās garīgajās tradīcijās tiek atzīts, ka iekšējā vadība un ne-personiskie pārdzīvojumi pastiprinās klusēšanas laikā vai ilgtoši, atrodoties vienatnē. Lai pasmeltos no cilvēka gudrības avota ir, jāapgūst klausīšanās māksla. kā atzīmējis marks tvens, „labāka ideja par manis izdomāto, ir saklausītā” (Hamsbergers „Marks Tvens katram”/Hamsberger „Everyone`s Mark Twain”).

Ieklausīties iekšējā vadībā – ir veids, kā godināt savu iekšējo gudrību. Klusēšanas periodi un vienatne palīdz iegūt vairāk skaidrības, objektivitātes un izpratnes – tās īpašības, kas piemīt viedumam. Kad mēs esam gatavi mācīties un klausīties, mēs iegūstam ārējo un iekšējo vadību.

Sens vadības avots – ir ķīniešu „PĀRMAIŅU GRĀMATA”. Šī grāmata, izmantojot dabas tēlus mums atgādina: lai pārmaiņas notiku labvēlīgi, mums jālīdzinās milzīgam kokam ar dziļām saknēm, kas aug pie straujas upes. Tas nozīmē, ka jāievēro līdzsvars starp mieru (ieskaņoto koku) un aktivitāti (plūstošo upi), tas ir – nekustīgumu un kustību.

Mēs šeit, Rietumos, pārlieku vērtējam aktivitāti un saskarsmi. Taču ir vērts apzināties, ka klusēšana, miers un vienatnes periodi ir būtiski ceļi, lai atklātu iekšējo vadību un dvēseles atdzimšanu.

SENČU GARU IZSAUKŠANA

Klusēšanas periodu laikā mēs varam iegūt vadību no senču gariem par to, kā tikt galā ar problēmām ģimenē. Dažās šamanisma tradīcijās tic, ka, ja izsauc garus pēc vārdiem, tad viņi ierodas palīdzēt. Reizēm, saskarsmei ar senču gariem izmanto mūzikas instrumentus. Cits veids, kā palūgt senču gariem palīdzību – ir dauzīt nūjas un kaulus. Katrs sitiens – ir solījums pārvarēt kaitīgos ģimenes vai personiskos ieradumus. LUĪZES TEIŠAS grāmatā.. tiek teikts, „Āfrikāņi tic, ka mūsu priekšgājēji mūs padara par tiem, kas mēs esam. Tāpēc senču godāšana ieņem svarīgu vietu āfrikāņu ticības sistēmā..”

Seču gari var uzpeldēt atmiņā, kad mēs atrodamies saldajā klusuma mītnē vai apcerē. Senči var sajūtami ietekmēt mūsu dzīvi. Piemēram, ja alkoholisms – ir viens no kaitīgākajiem mūsu ģimenes ieradumiem, mums ir iespēja mācīties no priekšgājēju kļūdām un godināt senčus ar to, lai neizplatītu šo noslieci tālāk.

MEDITĀCIJA SĒDUS POZĪCIJĀ

Meditācija sēžot ir universāla pozīcija, ko pielieto daudzās garīgajās tradīcijās, lai sasniegtu cilvēces gudrības avotu. Sēžot klusējot, cilvēks kļūt par bezkaislīgu novērotāju un atstāj ārpus sevis spriedumus par to, kas notiek viņa acu priekšā.

Visās kultūrās meditācija sēžot – ir pieņemoša pozīcija – apmācības pozīcija. Cilvēki ieņem šo stāvokli, lai iegūtu kādas zināšanas vai vēstījumus. Turklāt, daudzās iedzimto kultūrās šo pozu ieņem, lai uzmanīgi vērotu iekšējās atklāsmes vai klusējot lūgtos.

Skolotāja Arhetips pieprasa, lai mēs obektīvi izturētos pret to, kas ar mums notiek. Meditācija sēdus cilvēkiem māca gaidīt, klausīties un vērot to, kas atklāsies. DAODEDZINtiek runāts, ka „īstu meistarību var sasniegt, tikai ļaujot visām lietām ritēt savu gaitu”. Ar iejaukšanos to nevar sasniegt. Meditācija sēdus māca vērošanas mākslu, domu un tēlu atlaišanas mākslu. Tas ir viens no nepieķeršanās vingrinājumiem. Citas nepieķeršanās tehnikas var ietvert kalnu tūrismu, ceļojumus laivās pa upi, kalnā kāpšanu, zemūdens sportu, zivju ķeršanu.

SKOLOTĀJA SAIKNE AR DABU

Galvenais nepieķeršanās Skolotājs Dabā – ir Pirmsmāte – Okeāns, pats dabiskākais elastības un izturības piemērs. Dažām indiāņu kultūrām Rietumi – ir pirmsmātes un visuūdens radību mājas. Maģiskajā Ritenī rietumu virziens – ir vieta, kur daudzas indiāņu tautas piesauc klusuma spēku, gudrību un senču vadību. Rietumi saistās ar Rudeni, ražas novākšanas laiku, kā arī atlaišanas mākslu.

Ūdens radības un Pirmsmāte Okeāns mums atklāj mūsu spēju saņemt rezultātus un būt neierobežoti kustīgam un plūstošam. Zeme – ir ūdens planēta. Iedzimto kultūrās ūdeni uzskata par svētu, tā spējas attīrīt, pabarot un dziedināt īpašību dēļ. Rietumu virziens mums atgādina, ka gudrība, tāpat, kā Pirmsmāte Okeāns, vienmēr ir elastīga un reti ir nekustīga.

KĀ NEIZPAUSTAIS SKOLOTĀJS IZPAUŽ SEVI: SKOLOTĀJA ARHETIPA ĒNAS PUSES, IEVAINOTAIS RIETUMU BĒRNS, STINGRĪBA, NOSODĪJUMS UN KONTROLE

Gudrība – ir spēja bezkaislīga liecinieka pozīcijā aptvert izteiktās un neattīstītās sevis daļas. Ja mēs spējam novērtēt savus sasniegumus ne mazāk, kā ieklausīties mūsu kritiskajā „es”, esam nonākuši pie gudrības avota. Mēs piedzīvojam Skolotāja Arhetipa ēnas pusi, ja atrodamies „vienīgās pareizās pozicionēšanas” stāvoklī – stingrībā, nosodījumā un kontrolē. Skolotājs šos stāvokļus pieņem, taču neieslīgst tajos.

Pretmets stingrībai – ir elastība, nosodījuma pretmets – objektivitāte un izpratne, kontroles pretmets – uzticēšanās. Parasti stingrību, nosodījumu un kontroli rada bailes un vienmēr uzticēšanās trūkums. Ja, novērojot sevi, mēs atklājam, ka šīs īpašības mūsos ir pārlieku spēcīgi izpaustas, tas nozīmē, ka laiks atcerēties par to, ka mums piemīt arī milzīga gudrības spējas. Šīs spējas, to vien gaida, lai „palaistu to mehānismu”. Savu aso prātu var izmantot konstruktīvi. Piemēram, cilvēki, kuriem piemīt literāra talants var rakstīt atmaskojošas slejas, novērtējot izpētes darbā kā pozitivās, tā arī negatīvās puses.

Pastāv, tikai divi ļaunuma avoti: bailes un neziņa. baiļu nozīme – mūs sagatavot tam, kas var mums kaitēt, tas ir – būt uzmanīgam. Diemžēl, vairums no mums piedzīvo bailes vairumā situāciju, kas neprasa nekādus piesardzības pasākumus. Baiļu iedarbība – ierobežot enerģiju, kas var mums nodarīt fizisku vai morālu kaitējumu, un pamudināt mūs uz cīņu vai bēgšanu.

`No augiem, kas pārklāj Zemi, līdzīgi kā matu viļņi uz mūsu Pirmsmātes ķermeņa, mācies, kā kļūt šajā dzīvē stiprākam `

Indiāņu paruna

Reizēm mēs nesam kaitējumu, ja apzināti ignorējam cilvēku vai situāciju. Iespējams tikpat neapdomīgi var nodarīt kaitējumu „svētas neziņas” stāvoklī. Piemēram, pavisam netīši pasakot jaunam paziņam: „Pilnīgi nesaprotu cilvēkus, kuri velk laiku”, pat nenojaušot, ka mūsu jaunais draugs ir lēnīgāks un cīnās ar šo problēmu.

Apjukums

Neziņa var kļūt par apjukuma iemeslu, kas kopā ar šaubām ir skaidrības ēnas puse. Ja mēs esam apjukuši, vajadzētu nogaidīt, nerīkoties steidzīgi. Ja apstākļi neļauj atturēties no rīcības, mums jāmeklē sevī skaidrības uzplaiksnījumi, lai virzītos, vienīgi to virzienā.

Sapratne – ir spēja izvēlēties piemērotu laiku, vietu un saturu. Saprotošs cilvēks uzdod sev jautājumu, „Vai būs gudri izklāstīt saturu šādā formā, laikā un vietā?” Ja esam notverti sapratnes ēnas puses lamatās, tad rīkojamies raupji, neatbilstam situācijai, neizprotam to.

~Riņķveida atnākšanā un aiziešanā nav redzams ne sākums, ne beigas.

Kas var iekļūt visa esībā – no kurienes mēs esam ieradušies, kur aizejam? ~

Omārs Haijams

Piesaistes

Stingrība liecina par piesaistēm. Skolotāja Arhetips pieprasa saglabāt līdzsvaru – būt tikpat piesaistītam, cik brīvam no piesaistes. Pieķeroties rezultātam, mēs nosliecamies uz neuzticēšanos un kontroli. Kad mēs kaut kam esam pieķērušies, tad nereti zaudējam objektivitāti, bet sekojoši objektivitātei – arī spēju pareizi uzvesties konkrētajā situācijā. No otras puses, nepieķeršanās stāvoklī mēs saglabājam spēju rūpēties, paliekot objektīvam. Svarīgi saprast, ka gudrība vienmēr ir elastīga un reti nekustīga. Ja mēs kļūstam elastīgāki, tad pastiprinās mūsu spēja izpaust gudrību un atlaist pieķeršanos.

Piemēram, atcerieties tādu savas dzīves periodu, kad jūs spītīgi pieturējāties vienīgajai stingrajai pozīcijai, kāda jautājumā, taču vēlāk saskārāties ar citām iespējām un skatījumu, ko agrāk nebijāt ievērojuši, un negaidīti, atradāt citu, labāku risinājumu. Šajā gadījumā, jūs izkustējāties no pieķeršanās pozīcijas un pievērsāties gudrības elastīgajai pozīcijai.

VINGRINĀJUMI UN REKOMENDĀCIJAS, LAI ATTĪSTĪTU IEKŠĒJO SKOLOTĀJU

1.Ne mazāk par 15 minūtēm dienā veltiet meditācijai sēdus. pierakstiet savus pārdzīvojumus dienasgrāmatā vai ieviesiet speciālu žurnālu.

Meditācija sēdus

·         Iekšējā Skolotāja sasniegšana

·         Gudrības sasniegšana

Mērķis

Meditācijas sēdus mērķis – ir sakrālā laika godināšana. Tas ir laiks, kas vajadzīgs sevis vērošanai, pārdomām, apcerei, meklējumiem un Svētā vai Dievišķā godināšanai.

ĶERMEŅA STĀVOKLIS

Sēdiet uz krēsla vai grīdas, aizveriet acis, kājas sakrustojiet vai atstājiet nesakrustotas. Tāpat kā Rietumos, arī Austrumos tiek izmantota sēdēšana uz ceļiem vai lūgsnu poza, kas ir cits meditācijas sēdus variants.

Vingrinājumi

Šajā sakrālajā pozīcijā un laikā jūs varat palūgt vadību vai vēstījumu par to, cik gudri izturēties ārējā vai iekšējā situācijā.

Meditācija sēdus – ir iespēja pārvērst iekšējo kritiķi bezkaislīgā lieciniekā. Tā ir iespēja arī saņemt vadību un iekšējo vēstījumu, kā gudri sakārtot savu dzīvi.

Meditācija sēdus palīdz pārvarēt mūsu iekšējos un ārējos šķēršļus, paradoksus un pretmetus.

1.Pavadiet ik dienu kādu laiku vienatnē, lai ieklausītos iekšējās zināšanās un gudrībā. vienu dienu mēnesī pavadiet klusējot.

2.Radiet personiskos rituālus, lai atbalstītu sevi pārmaiņu vai zaudējuma laikā.

3. Apzināti padariet katru savu dienu par gudrības izpausmes pavardu. uzdodiet sev jautājumu: cik objektīvs esmu? Vai spēju apjukuma stāvoklī nogaidīt, atliekot rīcību? Vai spēju saprast un nenosodīt? Vai varu teikt, ka pieņemu lēmumus, kad man ir pilnīgi skaidrs, kas un kā?

4.Ikdienas prakses, kas māca mums aiziešanas mākslu un pieņemt nezināmo, tās ir situācijas, kad mēs atvadāmies vai dodamies pie miera. Šajās ikdienas praksēs mums jāiemācās uzticēties un atlaist.

5.Atrodiet laiku, lai godinātu savas dzimtas un mantojuma spēku un bagātību. savāciet pašu veiksmīgāko senču attēlus. Izmantojiet tos kā redzamu atgādinājumu par labo, patieso un skaistu jūsu mantojumā.

6.Katru mēnesi savā dzimšanas dienas datumā izdariet ko tādu, ko agrāk neesat darījis. Iekļaujiet šo ikmēneša vingrinājumu jūsu dzīvē gadu, vismaz divpadsmit reizes paaugstinot jūsu spēju apzinmāti sastapties aci pret aci ar nepazīstamo un nezināmo.

7.No kādiem ierobežojumiem jūs vēlētos atbrīvoties šī gada laikā, lai pilnīgāk izpaustu to, kas jūs esat?

~Zeme – ir Visuma sirds, Mājas – ir Zemes sirds,

Ģimene – ir māju sirds, Cilvēks – ir ģimenes sirds ~

Basku dziesma

Skolotāja Arhetips pieprasa mums būt atvērtiem rezultātiem, taču tiem nepieķerties. Izpaužto iekšējo Skolotāju, mēs attīstām prasmi nepieķerties, godinām mūsu mantojumu, kļūstam elastīgi un kustīgi kā Pirmsmāte Okeāns, izrādām gudrību un tās īpašības: skaidrību, objektivitāti un izpratni.

Tulkojums no krievu valodas

Kreisais, augšējais bloks –

Gudrības īpašības: skaidrība, objektivitāte, izpratne

Labais, augšējais bloks –

Senču gari:asinsradinieki,radinieki un draugi, kas nav asinsradinieki, iedvesmojošas vēsturiskas personības

Kreisais, apakšējais bloks –

Četri Gara likumi (kas māca nepieķeršanos):lai, kas te arī atrastos, tie ir cilvēki, kuriem te jāatrodas; lai, ko mēs arī darītu – ir īstais laiks; tas, kas noticis, ir tas, kam bija jānotiek

Labais, apakšējais bloks –

Seši zaudējuma veidi: piesaistes objekta zaudēšana; pajumtes zaudēšana; dzīvesvietas zaudēšana; nākotnes zaudēšana; jēgas zaudēšana; kontroles zaudēšana

Aplis – saldā klusēšanas mītne

JAUTĀJUMI

Aizdomājieties par atbildēm uz nākamajiem jautājumiem. Lai attīstītu iekšējo Skolotāju, atbildiet uz jautājumiem 4 un 7 katru dienu.

1.Kas ir paši nozīmīgākie manas dzīves skolotāji?kurš no viņiem bija iedvesmas avots, bet kurš problēmu avots? Kādas no īpašībām mani piesaistīja – vai tādu nebija? Kā tas raksturo manu iekšējo Skolotāju? Kam es pats biju skolotājs, un, kas šobrīd ir mans skolotājs?

2.Kuru manā dzīvē var uzskatīt par Zobgali, kurš mani mācījis būt elastīgam un norādījis uz manu stingrību, nosodījumu un kontroli?vai es sajutos „atmodināts”? Kā manī radās nojausma vai „atmošanās” no ierobežojumiem, kuri mani bija ierobežojuši?

3.Kādas piesaistes es atklāju savā personiskajā dzīvē? Profesionālajā dzīvē? Garīgajā dzīvē?

4.Cik ilgi es varu klusēt vai palikt vienatnē? ik dienu pavadiet kādu laiku klusējot. Lai kāds laiks jums kļūst par laiku vienatnei. Iemācieties to izbaudīt.

5.Kuri mani radinieki pa vīriešu līniju ir gan iedvesmojuši, gan radījuši grūtības? Kuras manas radinieces pa sieviešu līniju ir gan iedvesmojušas, gan radījušas grūtības?

6.Cik viegli mani izdodas nogaidīt, ja esmu apjucis un nenoteikts? Kādas manas dzīves jomas šobrīd liek būt apjukušam un nenoteiktam?

7.Kādas ir manas bailes? Ko es apzināti ignorēju?

8.Kurus no četriem piedāvātajiem gara likumiem visgrūtāk pieņemt vai īstenot dzīvē?

9.Kādus kaitīgus ieradumus ģimenē apzināti grasos pārvarēt, lai vairs nenestu šo smagumu?

10.Kā es pārciešu zaudējumus? kurus no sešiem zaudējuma veidiem esmu piedzīvojis?

`Šis ir svina laiks –

Ja izdzīvosi – atcerēsies,

Kā par sniegu atceras nosaluši ļaudis –

Aukstums – sastingums!

Lai notiek, kas notikdams! `

EMĪLIJA DIKINSONE

NOSLĒGUMS

`Ziemeļi, Dienvidi, Austrumi un Rietumi, mans dzīves lieliskais aplis, kur mans liktenis saplūst ar tavu `

Ričards Raizers

Sekot Četru Ceļu Ceļam, nozīmē atvērties universālajiem Kareivja, Dziednieka, Redzošā un Skolotāja Arhetipiem, kas atrodas katrā no mums, gaidot, kad mēs atspoguļosim to gudrību visos mūsu lēmumos. Vairums šamanisma tradīciju tic, ka Kareivja ceļš – ir pareiza Spēka pielietojums. Dziednieka ceļš – mīlestības izplatīšana, Redzošā ceļš – radošums un vīzija un Skolotāja ceļš – gudrības piemērs.

Iegūstot spēku, mēs iegūstam klātbūtni „šeit un tagad”. Iegūstot mīlestību, mēs pievēršamies tam, kam ir sirds un nozīme. Ar redzējuma starpniecību, mēs spējam piešķirt balsi tam, uz ko lūkojamies, bet pateicoties gudrībai, mēs atveramies visām iespējām, taču paliekam nepiesaistīti rezultātam.

Iespējams, visi Četri Arhetipi iedvesmojuši Viljamu Bleiku uzrakstīt:

`Šim tēlam ir četras sejas,

Tā četrās nozīmēs man ļauts iekļūt.

Četros – ir augstākais prieks ..`

Kad mēs atveramies, lai būtu varenāki, mīlošāki, radošāki un gudrāki, tad redzam, ka pasaule un mēs – tas nozīmē, daudz brīnišķu lietu.

ČETRU CEĻU CEĻŠ

Tulkojums no krievu valodas

Augšā – Virziens: Ziemeļi; Stihija: Gaiss; Būtnes: spārnotas radības; Cilvēka resurss: Spēks; Meditācijas veids: stāvus; Dzīvesveids: pareiza rīcība; Četru Ceļu Ceļš: būt šeit un tagad; Dziedniecisks līdzeklis: deja; Instruments: klabeklis; Gadalaiks: Ziema

Pa labi – Virziens: Austrumi; Stihija: Uguns; Būtnes: tuksnešu iemītnieki; Cilvēka resurss: redzējums; Meditācijas veids: iešana; Dzīvesveids: pareiza pozīcija; Četru Ceļu Ceļš: teikt patiesību; Dziedniecisks līdzeklis: dziesma; Instruments: zvaniņi; Gadalaiks: Vasara

Lejā – Virziens: Dienvidi; Stihija: Zeme; Būtnes: radības ar četrām kājām; Cilvēka resurss: Mīlestība; Meditācijas veids: guļus; Dzīvesveids: pareiza mijiedarbība; Četru Ceļu Ceļš: pievērst uzmanību visam, kam ir sirds un nozīme; Dziedniecisks līdzeklis: stāstu stāstīšana; Instruments: bungas; Gadalaiks: Pavasaris

Pa kreisi – Virziens: Rietumi; Stihija: Ūdens; Būtnes: ūdens radības; Cilvēka resurss: Gudrība; Meditācijas veids: sēdus; Dzīvesveids: pareiza laika izvēle; Četru Ceļu Ceļš: būt atvērtam rezultātam; Dziedniecisks līdzeklis: klusēšana; Instruments: nūjas, kauli; Gadalaiks: Rudens

Lūgšana Četrām Maģiskā Riteņa Stihijām (Bruņurupuču salu rietumu piekraste ), RALFS METCNERS.

Ak, varenais

Ziemeļu

Gars,

Neredzamais Gaisa un tīru, aukstu vēju gars,

Ak, plašais un bezgalīgais Debesu Tēvs,

Viss iegūst dzīvību, pateicoties tavai dzīvības elpai.

Tavs spēks ir tīrs un varens,

Spēks ieklausīties iekšējās skaņās,

Atmest vecos ieradumus nes pārmaiņas un izaicinājumus,

Kustības un dejas nirvānu.

Pie tevis vēršamies, palīdzi mums līdzināties tev,

Lai tava palīdzība plūst caur mums un kļūst par mūsu spēku,

Šīs planētas labklājības un visu dzīvo būtņu vārdā.

Ak, varenais Austrumu Gars,

Austošās saules gaisma,

Jauna sākuma gars, ak, Pirmstēvs Uguns,

Varenais Saules kodola uguns,

Dzīves enerģijas spēks – dzīvības radošā dzirksts,

Spēks, kas redz tālu un domā vienkārši,

Spēks, kas attīra mūsu jūtas, sirdis un nolūkus.

Pie tevis vēršamies, palīdzi mums līdzināties tev,

Lai tava palīdzība plūst caur mums un kļūst par mūsu spēku,

Šīs planētas labklājības un visu dzīvo būtņu vārdā.

Ak, varenais Dienvidu Gars,

Auglīgās zemes, visa, kas aug un zaļo aizstāvi,

Vareno koku un zāles Pirmsmāte Zeme, Dabas Dvēsele,

Varenais pieņemošais, pabarojošais un sargājošais Spēks,

Spēks augt un izplaukt ziediem uz lauka, augļiem dārzos.

Pie tevis vēršamies, palīdzi mums līdzināties tev,

Lai tava palīdzība plūst caur mums un kļūst par mūsu spēku,

Šīs planētas labklājības un visu dzīvo būtņu vārdā.

~~~

Ak, varenais Rietumu Gars,

Varenais ūdens, lietus, ezeru un strautu gars,

Ak, Pirmsmāte Okeāns,

Dziļās dzīles, visas dzīvības avots,

Spēks, kas sagrauj robežas, atbrīvo no važām,

Spēks sajust un izjust, attīrīt un dziedināt,

Varenākā pasaules sakrālā pieklusinātā gaisma.

Pie tevis vēršamies, palīdzi mums līdzināties tev,

Lai tava palīdzība plūst caur mums un kļūst par mūsu spēku,

Šīs planētas labklājības un visu dzīvo būtņu vārdā.

Pielikums

`Tur, no kurienes esmu nācis, runā, ka ritms – ir dzīves dvēsele, tāpēc, ka viss Visums griežas ap ritmu; izsitoties no ritma, mēs nokļūstam nelaimē. Šī iemesla dēļ, bungas – ir pats svarīgākais instruments pēc cilvēka balss. Tas – ir īpašs `

Babatjunde O., melnādainais bundzinieks

(Krievu tulkojumā rindkopa/rindkopas pēc citāta, teksts daļēji lasāms)

1986.gada rudenī, studējot profesionālās psiholoģijas Institūtā, aspirantūrā, es piedzīvoju savu pirmo „bungu ceļojumu”. Kursa nosaukums bija „Šamanisms” – indiāņu kultūras universālo gudrības likumu izpēte. To vadīja Endželesa Eriena, antropoloģe un basku folkloras speciāliste. Bija jāizlemj, kādu pasauli, zemāko vai augstāko, man gribētos apmeklēt. Es izvēlējos ceļot uz zemāko pasauli, lai sameklētu savu dzīvnieku Spēku. Sākumā bija jāiztēlojas ieeju zemākajā pasaulē. Tad jautāt katram sastaptajam dzīvniekam, vai tas nav mans dzīvnieka Spēks.

(Krievu tulkojumā rindkopa zemāk, teksts daļēji lasāms)

Dzīvnieka Spēkam jāparādās trīs, četras reizes vai visu laiku jāuztur ar mani saikne.

Ceļojums šķita ļoti dziļš. Es piedzīvoju virkni dzīvu redzes un somatisku tēlu, tajā skaitā arī par tradicionālām šamanisma un arhetipu tēmām. Tas mani ieintriģēja. Manā izpratnes sistēmā par to, „kā iekārtota pasaule”, nebija nekā, kas spētu izskaidrot tik spēcīgus tēlus un emocionālās reakcijas. Es, tomēr, atrados Kalifornijas piepilsētas centrā, trijos dienā, auditorijā starp daudziem citiem studentiem. Kā tas varēja notikt? Jebkurā gadījumā, kas tad tas ir „šamanisms”?

Šamanisms un šamaniskais ceļojums

RODŽERS VOLŠS grāmatā „Šamanisma gars” definē šamanismu kā „tradīciju sistēmu, kurā cilvēki, kas to praktizē, koncentrējas uz patvaļīgu nonākšanu mainītā apziņas stāvoklī. Šajā stāvoklī, viņi vai viņu gars ceļo pēc savas vēlēšanās pa citām pasaulēm un mijiedarbojas ar citām būtnēm, lai palīdzētu savai kopienai”.

Pie šamaņiem bieži vēršas kā pie „Sakrālās jomas speciālistiem” un „ekstāzes meistariem”. Šamanis var ceļot uz augšējām un zemākām pasaulēm. Tēli, kas parasti attiecas pie ceļojumiem uz augšējo pasauli, ir: pacelšanās kalnos, koki, klintis, varavīksne, kāpnes utt. Kā arī pacelšanās debesīs, lidojumi, tikšanās ar skolotājiem vai garīgajiem aizbildņiem. Ceļojums uz augšējo pasauli var būt īpaši apgarojošs.

Ceļojot uz zemāko pasauli, šamanis var piedzīvot sekojošus tēlus: nolaišanos zem zemes caur alu, koka dobumu, tuneli, atvaru vai cauruli; dzīvnieku Spēka vai dzīvnieku sabiedroto meklējumos. Tradicionāli, zemākā pasaule – ir pārbaudījumu un izaicinājumu pasaule.

Lai veiktu šamanisku ceļojumu, šamanis ieiet īpašā izmanītas apziņas stāvoklī, kas prasa palikt modram un pie apziņas. Šajā stāvoklī, cilvēks spēj pēc vēlēšanās pārvietoties no parastās realitātes uz īpašu. MAIKLS HARNERS šo izmanīto stāvokli nosaucis par Šamanisku Apziņas Stāvokli (ŠAS). Pastāv dažādas tehnikas, kā nonākt ŠAS, tajā skaitā ierobežots skaits sensoro kairinātāju, badošanās, nogurums, hiperventilācija, deja, dziedājumi vai vārdu atkārtošana, bungu ritms, ekstremālu temperatūru iedarbība, psihodēlisku vielu izmantošana, apkārtējā vide un cilvēki, noteiktai kultūrai piederoši rituāli vai rituālās ceremonijas.

Bungas un „Pārmaiņu Grāmata”

Pēc trim gadiem, izejot caur daudziem „bungu ceļojumiem”, es izlēmu izmēģināt sevi kā bundzinieci. Man pievienojās vēl daži draugi, un mēs kļuvām par bundziniekiem, atrodot pamata principu. Tas bija pārsteidzoši: vai var izbungot „Pārmaiņu Grāmatu”? Izrādījās, ka var. „Pārmaiņu Grāmata”, ir sena ķīniešu gudrības grāmata, kas sastāv no 64 heksagrammām, no kurām katra saistīta ar arhetipu vai universālo enerģiju aspektiem un sekām. [..] Bungu ritmu zīmējumi tika izveidoti no heksogrammām: viena līnija ietver vienu pilnu sitienu, bet pārtaukta – pussitienu. Mēs izmantojām „Pārmaiņu Grāmatu” uz bungām, rakstījām mūziku un ņēmām cilvēkus ceļojumos. Taču jautājums palika: kāpēc bungu skaņas, attiecīgais izpildījums veicina tik specīgus pārdzīvojumus? Kā šo mehānismu var pielietot psihoterapijā? Darbā ar sapņiem? Dziedniecībā?

Izejot no savas subjektīvās pieredzes, pieņēmu, ka nonācu noteiktā izmainītas apziņas stāvoklī, kas ir radniecīgs (taču ne identisks) meditatīvajam. Ja tā, iespējams, to var noteikt ar smadzeņu elektriskās aktivitātes mērījumiem uz elektroencefalogrāfa. (ČARLZS TARTS nosaka izmainītu apziņas stāvokli kā stāvokli, kurā dotais cilvēks „skaisti izjūt nozīmīgas izmaiņas savā prāta darbības raksturā, tas ir, ne tikai izmaiņu daudzumā (vairāk vai mazāk asa uzmanība, vairāk vai mazāk vizuālo tēlu, vairāk skaidru vai neskaidru utt.), taču arī to, ka citādi kļuvuši viens vai vairāki viņa domāšanas procesi”.)

Es vēlējos zināt, kas notiks, ka ievedīšu laboratorijā dažus vienkāršus cilvēkus, kuri neko nezina par šamanismu un bungu ceļojumiem, un došu viņiem iespēju izjust bungu ritma ietekmi. Vai iespējams, ka atšķirīgi bungu ritmu zīmējumi saistīti ar īpašu smadzeņu viļņu aktivitāti? Vai vispār iespējama subjektīva sitamo intrumentu skaņu uztvere – un bungu ritmu, daļēji – kas izsauc visu tēmu tēlus vai pārdzīvojumus? Veidojot savas disertācijas plānu, izlēmu, ka, pat, ja tā netiks pieņemta, vienalga veikšu šo pētījumu. Tā manas disertācijas tēma mani atrada.

Smadzeņu viļņi un elektroencefalogrāfs

Lai tiktu skaidrībā par pētījuma rezultātiem, ir jāzina daži fakti par elektroencefalogrāfu un smadzeņu viļņiem. Elektroencefalogrāfa viļņi klasificē atbilstoši tam, cik reizes sekundē parādās viens vilnis; šo skaitu sauc par viļņa frekvenci. Viļņa frekvence tiek mērīta.. hercos. Piemēram, vilnis, kas veic trīs svārstības sekundē, tiek saukts par vilni 3 hercos.

Pastāv četri smadzeņu viļņu pamatveidi, delta, teta, alfa, beta.

Delta vilnis (līdz 4 herciem) – ir pats garākais un lēnākais vilnis, t.i., šis vilnis atkārtojas mazāk nekā 4 reizes sekundē. Tas saistīts ar miegu vai neapzinātu stāvokli.

Teta viļņi (no 4 līdz 8 herciem) parasti attiecas uz snauda stāvokli, kas tuvs neapzinātam – tādam, kā īss mirklis pirms atmošanās vai iemigšanas. Šīs frekvences saistītas arī ar sapņu redzēšanas stāvokli, hipnozi un sapnim līdzīgiem tēliem. Nereti tādi tēli ir pārsteidzoši. Daudzi cilvēkiem ir grūti uzturēt apzinātu stāvokli teta perioda laikā bez atbilstoša treniņa, kā, piemēram, meditācija.

Alfa viļņi (no 8 līdz 13 herciem) saistīti ar relaksācijas stāvokli un labu pašsajūtu. Alfa vilnis parasti rodas smadzeņu pakauša daļā (redzes daļa), kad acis ir aizvērtas. Apziņa atrodas gatavībā, taču koncentrēta uz iekšējo pasauli.

Beta viļņi (vairāk par 13 herciem) saistīti ar aktīvu uzmanību un koncentrēšanos uz ārpasauli, normālu ikdienas ritmu. Beta viļņi arī raksturīgi sasprindzinājuma, nemiera, baiļu vai trauksmes stāvoklim.

Pētījumi apstiprināja, ka tādas garīgās prakses kā joga un meditācija, izsauc izmaiņas smadzeņu elektriskājā aktivitātē, pastiprinot alfa (vai) teta ritmus, bet teta viļņi izrādījās raksturīgi tādu cilvēku smadzeņu viļņiem, kuri dod priekšroku garām meditācijām. Šie cilvēki spēj pilnībā saglabāt apziņu, paliekot modri arī „blāvākā apziņas stāvoklī”.

Teorija un pārdomas

Es nebiju vienīgā, kuru interesēja saikne starp bungām un garīgajām pasaulēm. Citam pētniekam, piemēram, antropologam R.NIDHEMAM radās līdzīgi jautājumi. Šis zinātnieks apraksta, kā uzdūries „parastai atbildei, ar kādiem vārdiem atkal un atkal sastopas entnogrāfiskajā literatūrā, šamanis sit pa bungām, lai nonāktu saskarsmē ar gariem” un „visā pasaulē atklāts, ka kaut kā sišana (nav nozīmes, ar ko) ļauj nonākt saskarsmē ar citām pasaulēm vai veicināt tamlīdzīgu saskarsmi”. NIDHEMS vaicā: „Kā jāsaprot saikne starp sitamo instrumentu skaņām un garīgo pasauli?” – un izdara secinājumu: „Šķiet, ka neviens nav uzdevis šos jautājumus.. un tomēr, kāpēc šamanis sit bungas, ja viņš grasās izveidot saskarsmi ar garīgajiem spēkiem, un kāpēc šī skaņa ir tik svarīga?”

Tas ir novērojams visur un labi aprakstīts, taču palicis neizpētīts. Un tomēr, pastāv daudz teoriju un pārdomu: vai to izsauc kultūras ietekmes elementi, iztēle, māņticība? Vai visa sāls ir ritmā? Vai tāpēc, ka tas ir monotons? Vai notiek fizioloģiskas izmaiņas? Uz šo brīdi, veikti samērā ierobežots skaits zinātnisko pētījumu par bungu sišanas fizioloģisko un neirofizioloģisko iedarbību. To nebūtu vispār, kamēr neuzradās pirmais ENDRJŪ NEHERA darbs – pētījums par akustisko stimulāciju, par piemēru ņemot bungas. Viņš, zināmā mērā, ir apstiprinājis teoriju, ka ritmiska bungu sišana var iedarboties kā vadošais skaņu mehānisms, kas noved smadzeņu frekvences rezonansē ar iekšējo skaņu stimuliem. Un tomēr, šie pētījumi, pēc dažu domām nav izturējuši kritiku, tāpēc, ka eksperimentā iesaistīto cilvēku un priekšmetu kustība netika kontrolēta.

VOLFGANGS DŽILEKS, pētot bungu ritma frekvences indiāņu rituālajās dejās, noskaidrojis, ka bungu ritma frekvence ietver no 4 līdz 7 sitieniem sekundē, kas atbilst teta vilnim.. Viņš, tāpat, kā NEHERS pieņēma, ka šī frekvence daudz efektīvāk atbilst ieiešanai izmanītā apziņas stāvoklī.

Bezgalīgajā etnogrāfiskās literatūras plūsmā tiek piedāvāti paši daudzveidīgākie bungu pielietošanas varianti daudzu kultūru ikdienas un reliģiskajās darbībās. Veidi, kā izmantot šo intrumentu arī ir tikpat daudzveidīgi, kā kultūras, kurās tos pielieto. Starp šādiem rituāliem un ceremonijām atrodami kalendārie svētki, ražas un sējas novākšana, dziedināšana un upurēšana, kas saistītas ar astroloģiskajiem novērojumiem, saules stāvokli un atmodu; pārejas rituāli (dzimšana, nāve, iesvētības, kāzas), procesijas, mēness rituāli, medības, cīņas utt. Katrā kultūrā pastāv savi ritma zīmējumi, kas nav atdalāmi no rituāliem un ceremonijām.

Bungu izmantošana šamanisma ceļojumos atšķiras no visiem citiem pielietojumiem; ceļojumu praktizētāji apgalvo, ka bungas ir obligātas viņu darbā. Viņi teic, ka izmantojot bungas, lai nonāktu izmanītā apziņas stāvoklī un ceļotu uz citām pasaulēm un realitātēm, mijiedarbojoties ar garīgo pasauli kopienas labklājības vārdā. Viņi saka, ka lido uz savām bungām pa gaisu, ka tās ir viņu „zirgs”, „varavīksne – tilts” starp garīgo un fizisko pasauli.

MIRČA ELIADE, grāmatas „Šamanisms: ekstāzes arhetipiskās tehnikas ” uzsver, ka „šamaņa bungas atšķiras no citiem instrumentiem, kas rada „maģisku troksni”, tieši ar to, ka parada iespējamus pārdzīvojumus”. Šamaņu bungu ritms vairumā gadījumu sastāv no vienmērīgas, monotonas sišanas no 3 līdz 4,5 sitieniem sekundē.

Laboratorijā

Mani pētījumi notika pēc tehnoloģijas „atgriezeniskā saikne”, ko izstrādājusi koorporācija „Prāta Centrs” (Mind Center Corporation). Šī sistēma paredzēta dažiem lietotājiem, sastāv no četriem moduļiem, kas veidoti tā, lai bloķētu ārējos avotus un gaismu. Dalībnieki varēja gulēt, tas ir ieņemt tradicionālo stāvokli ceļojumiem. Katrs modulis satur skaņu sistēmu. Šajos moduļos tika novērotu četru dalībnieku galvas smadzeņu darbība: tika izsekota teta, alfa un beta viļņu aktivitāte. Kreisais un labais kanāls nolasa elektrodu rādījumus, kas nostiprināti galvā vietās, kas atbilst četriem garozas rajoniem: kreisajai un labajai paura-deniņu daivām, labajai un kreisajai paura daivām. Divpadsmit dalībniekus sadalīja trīs grupās un izsekoja viļņu atbalsis trīs dažādu bungu skaņu ierakstu laikā, kurus es un mani bundzinieki ierakstījām audio ierakstu studijā. Šie ieraksti ietvēra: šamaņu bungas (aptuveni no 4 līdz 4,5 sitieniem sekundē), „Pārmaiņu Grāmatas” bungu ritmu (aptuveni 3-4 sitieni sekundē) un spēle uz bungām, kas nesatur nekādu noteiktu ritmu [..] Nekādi sagatavošanās darbi „ceļojumam” netika veikti. Dalībniekus palūdza atslābināties, klausīties bungu ritmu ierakstus un palikt nekustīgiem, jo kustība varēja izkropļot kopējo eksperimenta ainu.

Visu seansu beigās, katrs dalībnieks bija sagatavojis īsu rakstisku atbildi un savas subjektīvās pieredzes audio ierakstu. Subjektīvie pārdzīvojumi tika sadalīti pa grupām ar motīviem, kas atkārtojas un līdzīgām tēmām.

Rezultāti

Šie pētījumi apstiprina teoriju, kas pieņēma, ka bungu izmantošana iedzimto kultūras rituālos un ceremonijās noved pie īpašiem neirofizioloģiskiem efektiem un spēju izsaukt laicīgas izmaiņas smadzeņu viļņu aktivitātē, tādējādi, atbalstot tēlu rašanos un padarot iespējamu ieiešanu izmanītā apziņas stāvoklī, daļēji, šamaņa apziņas stāvoklī.

Ritmiskais zīmējums, kas atbilst aptuveni 4 – 4,5 sitieniem sekundē ir daudz ražīgāks teta viļņiem. Septiņiem no divpadsmit dalībniekiem tika novērotas dažādas teta viļņu pieaugšanas pakāpes, kas veidojās, klausoties šamaņa bungas.

Bungu sišana kopumā, un ritms, pat, ja to izņemtu no rituāla vai ceremonijas konteksta, bieži izsauc ceremoniāla un rituāla satura tēlus un ir efektīvs instruments, lai ieiet neparastā vai izmanītā apziņas stāvoklī. Interesanti atzīmēt, ka visiem 12 dalībniekiem parādījās noteikti tēli, vizuāli un/vai somatiski. Astoņiem no divpadsmit tēli bija spilgti. Šis fakts liecina par bungu ritma vareno spēju kopumā, bet šamaņa bungu un „Pārmaiņu Grāmatas” bungu ritmi īpaši pastiprināja tēlainos priekšstatus. Rodas pieņēmums, ka pieaugošā vizuālās iztēles spēja – ir tiešs rezultāts teta – viļņu palielināšanai.

Var atrast atbilstības bungu ritma zīmējumos, jo to nosaka sitieni sekundē, ar izmaiņām smadzeņu viļņos (periods sekundē) un/vai subjektīvajiem pārdzīvojumiem, ko izsauc bungu ritma zīmējums, kas skan ne mazāk par 13-15 minūtēm. Daudzos gadījumos ātra frekvenču maiņa (palielināšanās vai samazināšanās) parādās devītajā minūtē, īpaši atzīmējama teta un alfa gadījumos. Saskaņā ar pētījumiem un subjektīvajām atskaitēm, laika periods, kas vajadzīgs, lai bungu ritms iedarbotos ir 13 līdz 15 minūtes. Parasti ātra teta un/vai alfa pieaugšana vai samazināšanās novērojama 15 atzīmes minūtē, pakāpeniski palielinoties vai samazinoties 20 minūtē. Tas sakrīt ar meditācijas procesa pētījumiem, jo tāds pats laiks vajadzīgs optimālai psiholoģiskai atsaukšanās uz meditāciju. Saskaņā ar Endželesu Erienu, tāds pats laiks (kas attiecas uz dzirdes stimulāciju) norādīts arī iedzimto kultūru mutvārdu vēstījumos.

Bungu ritmi izsauc subjektīvus pārdzīvojumus un tēlus, kam ir kopīgas tēmas. Kā parādīja dalībnieku mutvārdu un rakstiskās atskaites par vienu vai vairākiem bungu klausīšanās seansiem, var izdalīt 12 kopīgo tēmu kategorijas . Starp tām:

1.Laika izjūtas zaudēšana

Septiņi no divpadsmit dalībniekiem apzinājās un konstotēja, ka zaudējuši laika izjūtu, tas ir, viņiem nebija skaidras izjūtas, cik ilgi turpinājies seanss.

2.Kustību sajūtas

Šajā kategorijā ietvertās izjūtas:

·         ķermenis vai ķermeņa daļa pulsē vai palielinās

·         spiediens ķermenī vai uz ķermeņa daļu, īpaši galvu, kaklu un krūškurvi

·         enerģijas viļņi, kas izskrien caur ķermeni

·         lidojuma sajūta, kustība pa spirāli, deja, skrējiens utt.

Desmit no divpadsmit dalībniekiem piedzīvoja vienu vai vairākus „kustību sajūtu” veidus.

3.Enerģijas pieplūdums

Deviņi no divpadsmti dalībniekiem īpaši atzīmē, ka laikā un/vai uzreiz pēc bungu sesijām, viņi izjutuši enerģijas pieplūdumu.

4.Temperatūras svārstības (aukstums/karstums)

Seši no divpadsmit dalībniekiem izjuta pēkšņas temperatūras izmaiņas (piemēram, īpaši bija sajūtams siltums, karstums).

5.Atslābināšanās – dziļa un pilnīga

Pieci no divpadsmit dalībniekiem atzīmēja, ka izjutuši īpašu relaksāciju, dziļu un pilnīgu. Parasti tas notika, kad tika nomainītas spēcīgas emocijas.

6.Diskomforts

Pieci no divpadsmti dalībniekiem īpaši atzīmēja, ka viņi piedzīvojuši dažādu fiziskā vai emocionālā stāvokļa diskomfortu.

7.Ārpusķermeņa pārdzīvojumi/apmeklējumi

Trīs no divpadsmit dalībniekiem apgalvoja, ka viņiem bijuši šādi pārdzīvojumi: viņi pameta moduli, viņus kāds apciemoja vai vienkārši sajuta kāda klātbūtni. Šis pārdzīvojuma veids atšķiras no „ceļojuma”, jo tajā nav tradicionālo šamanisma tēlu.

Tēli

Dzīvi tēli: visi divpadsmit dalībnieki novēroja kādus tēlus. Astoņi no divpadsmit piebilda, ka piedzīvojuši spilgtus vizuālos un fiziskos (somatiskos) tēlus.

Iedzimtie:deviņi no divpadsmit dalībniekiem redzēja vai sajuta āfrikāņu, eskimosu vai Amerikas iedzimto klātbūtni. Šie iedzimtie parasti piedalījās ceremonijās un/vai rituālos, ieskaitot dejas, dziesmas vai lūgsnas, medības vai spēli uz bungām.

Dzīvnieki/ainavas: septiņi no divpadsmit dalībniekiem pavēs’tija par lielu daudzumu dzīvnieku un ainavu.

Cilvēki: deviņi no divpadsmit dalībniekiem redzēja bērnības draugus vai ievērojumus cilvēkus no savas pagātnes, skolotājus „bez sejas”, bundziniekus, kuru sejas nespēja saskatīt utt.

Ceļojumi: pieci no divpadsmit dalībniekiem aprakstīja piedzīvotā šamaniskā ceļojuma klasisko veidu, tādus, kā ceļu caur alu vai caurumu, virzību uz augšu vai leju caur spirālveida cauruli vai tuneli, iesvētību iziešanu, pacelšanos uz nogāzta koka, dzīvnieku Spēku un sabiedroto-palīgu parādīšanos.

Neparasts vai izmanīts apziņas stāvoklis

Vairums dalībnieku viena vai vairāku seansu laikā apzinājās izmaiņas prāta darbībā, bet divpadsmit raksturojumi, kas ietverti mutvārdu un rakstveidu atskaitēs var tikt salīdzināti ar Ludviga aprakstajām pazīmēm.. Astoņi no divpadsmit dalībniekiem piedzīvoja, vismaz vienu epizodi, kas ir ceļojums, ārpusķermeņa pieredze vai apmeklējums. Saņemtie dati apstiprina, ka pārbaudāmie sasniedza izmanītas apziņas stāvokli. No trīsdesmit pieciem individuālajiem seansiem, tādas bija trīspadsmit epizodes.

Cienot visus Ceļus

Senās mutvārdu tradīcijas, šķiet, pilnīgi pamatoti bungu ritmus saista ar īpašām realitātēm. Vai daudz garīgo tradīciju saglabājušas līdzekļus, kurus mēs varētu izmantot prāta, dvēseles un ķermeņa dziedniecībā? Mēs vairs nevaram no tiem novērsties kā no pārdabiska rakstura izdomājumiem, māņticības vai izteiktas psihopataloģijas un šarlatānisma.

Vairums iedzimto kultūru neatdala psiholoģiskos un garīgos procesus. ČARLZS TARTS uzsver, „Daudzas primitīvās tautas.. tic, ka, gandrīz katrs normāls pieaugušais spēj ieiet transā, kurā to var pārņemt dievība. Pieaugušais, kurš to nespēj izdarīt, tiek uzskatīts par psiholoģisku invalīdu.”

MAIKLS HARNERS apgalvo, „Samērā grūti izveidot viedokli par pārdzīvojumu nozīmi, atrodoties parastā apziņas stāvoklī.. Daudz paredzamāk pret īpašu realitātes koncepciju izturas tie, kuri nekad to nav piedzīvojuši.”

Pienācis laiks apvienot atsevišķās, reizēm, pat izolētās medicīnas, psiholoģijas, reliģijas, antropoloģijas, etnogrāfijas, zinātnes, socioloģijas utt. nozares. Ja šo jomu pētnieki turpinās atrasties savu disciplīnu vakuumā, daudzu aktuālu parādību patiesībā būtība nekad neatklāsies.

Izmantotās literatūras saraksts

Arrien. A. (1989). Personal communication.

Achierberg. J. (1985). Imagery In Healing: Shamanism and Modem Medicine. Boston: Shambhala.

Drury. N. (1989). Element of Shamanism. Longmead. Shaftesbury. Dorset: Element Books.

Ellade. M. (1964). Shamanism: Archaic Ttchnupta of Ecstasy. (W. R. Trask. Trans.). Princeton: Princeton University Press.

Hamer. M. J. (1980). The Way of the Shaman: A Guide lo Power and Heating. San Francisco: Harper & Row.

Han. M. (1990). Drumming at the E4ge of Magic. New Ybrk: HarperCollins.

/ Oung. Book of Changes. (3d. ed.). (19S0) (R. W. Wilhelm. Trans.: rendered into English by C. F. Baynes). Princeton: Princeton University Press.(Bollingen Series XIX).

Jilek. W. G. (1982) Altered states of consciousness in North American Indian ceremonials. Ethos 10: 326-4).

Ludwig. A. C. (1968). Altered states of consciousness. In R. Prince (ed.). Trance and Possession States (pp. 69-95). Montreal: R. M. Bucke Memorial Society. McGill University.

Needham. R. (1979). Percussion and transition. In W. A. Lessa and E. Z. Vogt (cds.). Reader in Comparative Religion (pp. 311-17). New York: Harper fr Row. (Reprinted from Man. 2. (1967. 606-14.)

Nehcr. A. (1961). Auditory driving observed with scalp electrodes in normal subjects. EEG and Clinical Neurvphysiotogy 13: 449-51.

Nehcr. A. (1962). A physiological explanation of unusual behavior in ceremonies involving drums. Human Biology 34. no.

(May 1962): 151-60.

Tart. C. T. (ed.). (1972). Altered States of Consciousness (2d ed.). Garden City. NY: Anchor Books. Doubleday.

Walsh. R. (1990). The Spirit of Shamanism. Los Angeles: Jeremy P. Tarcher.

(Krievu valodas izdevumā, grāmatā ietverto zīmējumu saraksts un atšifrējums krievu valodā)СПИСОК РИСУНКОВ

Предисловие

Стр. 14. Лаубуру. Баскское слово-символ для «четырех умов» (дохристианский крест басков). Фото Джейн Инглиш, сделано в стране басков.

Стр 15. Лаубуру. Рисунок Каталин Вода Далфу.

Стр. 27. Пещерное искусство. Инауанрхат, пустыня Сахара, Африка. Источник: Дуглас Маэонович, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства» (НьюЙорк: Томас Кровел компани, 1974), с. 169.

Путь Воина

Стр. 30. Рогатая Богиня. Тассили, Аурхет, Центральная Сахара, Северная Африка. Источник: Генри Лхоте, «Исследование фресок Тоссили»/Перев. с франц. Алана Хьютон Бродрик (Нью-Йорк: Даттон и К, 1959), с. 89.

Стр. 31. Коленопреклоненный Воин. Источник: Дуглас Мазонвоич, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства» (Нью-Йорк: Томас Кровел компани, 1974), с. 59.

Стр. 53. Люди-деревья. Наскальная живопись. Дона Клотильда Шелтер, область Альбаррацин, Испания. Источник: Дуглас Мазоноич, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства» (Нью-Йорк: Томас Кровел компани, 1974), с. 87.

Стр. 55. Позы Чильтан. Слева Менхин, Колумбия, 1000 лет до н. э., справа Хиршланден, Баден-Висртенберг, Западная Германия, Культура Халстатт, 600 г . до н. э. Источник: Фелисита Гудман, «Когда Духи парят в воздухе» (Блюмиигтон: Университет Индианы, 1990), с. 119,157.

Стр. 61. Стоящая фигурка. Наскальная живопись. Национальный парк Окаменелый лес, Аризона. Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства», с. 176.

Стр. 64. Фигурка прыгающего через огонь. Наскальная живопись. Сефар, пустыня Сахара, Северная Африка. Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века», с. 159.

Путь Целителя

Стр. 74. Реконструкция сцены сбора меда. Наскальная живопись. Арана, Испания. Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства», с. 92.

Стр. 75. Дух оленя. Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства», с. 139.

Стр. 78. Человеческая фигура в круге. Источник: Джорж Энсико «Украшения доколумбовой Мексики» (Нью-Йорк: Довер, 1971), с. 29.

Стр. 96. Слева: Фигура с листьями. Наскальная живопись. Сефар, Тассили, пустыня Сахара, Северная Африка. Справа: Рука, держащая дерево. Каньонное искусство. Каньон Бэрриер, Утах. Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства», с. 136,181.

Стр. 103. Лежащая фигура. Наскальное искусство. Сефар, Тассили, пустыня Сахара. Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства», с, 137.

Стр. 110. Фигура шамана. Рисунок на стене каньона. Северо-восточный Утах. Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства», с. 197.

Путь Видящего

Стр. 112. Нарисованная фигура. Каньонное искусство. Река Ловер Пекос, Утах (с фото Алана Гингрича). Источник: Дуглас Маэонович, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства», с. 179.

Стр. 113. Маленький глаз. Глаз Богини. Культура Альмерия-Лос Милларес. Поселение Алмизараку, Альмерия, Испания. Первая половина 3-го тысячелетия до н. э. Источник: Мария Гимбутас, «Язык Богини» (Сан-Франциско: Харпер и Роу, 1990), с. 54.

Стр. 144. Идущая фигура. Наскальная живопись. Канада.

Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства», с. 195.

Стр. 147. Глаз Богини. Культура Альмерия-Лос Милларес.

Поселение Алмизараку, Альмерия, Испания. Первая половина 3-го тысячелетия до н. э. Источник: Мария Гимбутас, «Язык Богини», с. 54.

Стр. 151. Африканский музыкальный инструмент. Из передвижной выставки музея «Звучащие формы: американские музыкальные инструменты», 1989, спонсируемая американской Федерацией Искусств, Нью-Йорк. Источник: Коллекция Музея Национального Искусства, Париж.

Путь Учителя

Стр. 154. Две сидящие фигуры в круге. Пещерное искусство. Инауанрхат, пустыня Сахара, Африка. Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства» (Нью-Йорк: Томас Кровел компани, 1974), с. 164.

Стр. 155. Мотив волны. Источник: Джозеф Д‘Аттенда, «Сокровище китайских мотивов» (Нью-Йорк: Довер, 1981), с. 51.

Стр. 162. Фигуры Духов Предков. Каньон Бэрриер, Утах. Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века: исследования пещерного и каньонного искусства», с. 170.

Стр. 167. Стучащий музыкант. Тассили. Африка. Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века», с. 130.

Стр. 174. Фигура, сидящая со скрещенными ногами, наскальное искусство. Сефар, Тассили, пустыня Сахара, Северная Африка. Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века», с. 137.

Стр. 177. Фигура, держащая щит. Выгравированная фигура. Национальный памятник Динозавра, Колорадо. Источник: Дуглас Мазонович, «Голоса из каменного века», с. 184.

Итоговые схемы

Стр. 65,107,148 и 178. Итоговые схемы — четыре центра квадратных схем. Вариант символа голубого червя Ксонесийлли. Источник: Джорж Энсико, «Украшения доколумбовой Мексики» (Нью-Йорк: Довер, 1971).

Стр. 29,73,111,153 и 185. Схемы кругов. Художник Констанс Кинг. Центр: Четырехзвенный рисунок, показывающий оборот великих жизненных циклов, часто состоит из четырех кругов или яиц вокруг общего центра, как на этом «Позднем шаре Кьюкутени», В2 (Бузни около Петра Нимт, Молдавия; 3700—3500 до н. э.) Источник: Мария Гимбутас, «Язык Богини» (Сан Франциско: Харпер и Роу, 1990), с. 297.

Pateicība

Esmu patiecīga saviem senčiem un ģimenei par to, ka viņi man piešķīruši tik bagātu mantojumu. Viņu līdzdalība un priekšteču basku gars mani iedvesmoja saglabāt saikni ar Dabu un pacensties apvienot seno sākotni un mūsdienas. Pateicoties viņu ietekmei, tika radīts „Četru Ceļu Ceļš”, kā izrādot cieņu gudrībai, kas piemīt visu kontinentu pamata tautām; tika radīts, lai visu cilvēku mantojums no Dabas – cilvēku, kuri dzīvo no zemes, netiktu zaudēts un saglabātos arī turpmāk, palīdzot izturēties pret mūsu Māti Zemi ar rūpēm un mīlošu uzmanību.

Daudzi cilvēki iestājās par programmas „Četru Ceļu Ceļš” atbalstu un palīdzēja šīs grāmatas publicēšanā. Visiem šiem cilvēkiem un organizācijām, kas līdzdarbojās, lai prakse sāktu ritēt dabiskā gultnē, izsaku savu visdziļāko pateicību.

Esmu pateicīga visiem saviem studentiem, kuri piedalījās Četru Ceļu praksē, maniem absolventiem un kolēģiem no Kalifornijas Integrālo Pētījumu Universitātes Sanfrancisko un Transpersonālās psiholoģijas Institūta Palo-Alto (Kalifornijā). Mūsu kopdarbs mums palīdzēja mācīties un garīgi augt, bagātinot mani ar būtiskām mācībām. Īpaša pateicību gribētos izteikt Filisai Grīnai par viņas uzstājību izveidojot pirmo eksperimentālo grupu Četru Ceļu Ceļam, bet Džimam Dinkalsī – par manu pētījumu par dažādu kultūru dzieniecības praksi materiālu un pierakstu sistematizāciju, jo tieši tas arī ielika pamatus treningam.

Es nespētu novadīt nodarbības bez Tveinharta Hila un Karolīnas Kepaijas palīdzības. Tas viss kļuva iespējams, pateicoties viņu organizatoru spējām, lieliskajam darbam, nodrošinot programmai visu nepieciešamo, atbalstam un palīdzībai, ko viņi sniedza veselu četru gadu laikā, līdz tika noformēti vajadzīgie dokumenti un tika saņemtas visas atļaujas. Nensija Fiksena un Kima Kotinghema izveidoja mūsu līderkomandas skeletu, piedaloties visos pētījumos, kas veidoja daļu no gadu ilga treniņa. Turklāt, tieši Nensija sameklēja vietu, kas bija vispiemērotākā mūsu nodarbībām, bet gardēde Kima pildīja galvenā nometes pavāra lomu. Treniņa laikā mūsu muguras tika droši sargātas, pateicoties Džeinas Makkinas pētnieciskajam atbalstam, bet pašā nometnē aktīvi palīdzēja kā ar vārdiem, tā ar darbiem mūsu kopīgā bungu komanda, kurā dažādos laikos ienāca Mo Maksfilds, Džūna Šteinere, Pīters Laijons, Džūdija Ostroua, Nensija Fiksena un Pols Hinklijs.

Šī grāmata ir veltīta dažiem galvenajiem principiem, kas tika atklāti Četru Ceļu Ceļa praksē. Izsaku savu atzinību iedzimto pasaules tautu bērniem un mazbērniem par to, ka viņi nav zaudējuši saikni ar senču pasauli. Ceru, ka mani lasītāji pieiekļūst šīs grāmatas garam un sargās savas saknes un leposies ar tām, un centīsies atstāt bagātīgu mantojumu Zemes bērniem un nākamajām paaudzēm.

Endželesa Eriena, Kalifornija

Content

Eriena Endželesa Četru ceļu ceļš

DEKLARĀCIJA

Priekšvārds

Pārmaiņu meistari

Dzīve uz Četru Ceļu Ceļa

Kā izmantot šo grāmatu

Kāpjot uz Četru Ceļu Ceļa

KAREIVJA CEĻŠ

RĪKOTIES, BŪT ŠEIT UN TAGAD

KAREIVIS IEGŪST SPĒKU

KĀ NEIZPAUSTAIS KAREIVIS/LĪDERIS SEVI IZPAUŽ. KAREIVJA ARHETIPA ĒNAS PUSES: IEVAINOTAIS ZIEMEĻU BĒRNS

VINGRINĀJUMI UN REKOMENDĀCIJAS IEKŠĒJĀ KAREIVJA ATTĪSTĪŠANAI

DZIEDNIEKA CEĻŠ

UZKLAUSĪT VISU, KAM IR SIRDS

DZIEDNIEKS IEGŪST SPĒKU

DZIEDNIEKA SAIKNE AR DABU

ASTOŅI KOPĒJIE DZIEDNIECĪBAS LIKUMI

REDZOŠĀ CEĻŠ

Četri VEIDI, kā raudzīties uz PASAULI

REDZOŠĀ SAIKNE AR DABU

KĀ NEIZPAUSTAIS REDZOŠAIS SEVI IZPAUŽ. REDZOŠĀ ARHETIPA ĒNAS PUSES: IEVAINOTAIS AUSTRUMU BĒRNS

VINGRINĀJUMI UN REKOMENDĀCIJAS, LAI ATTĪSTĪTU IEKŠĒJO REDZOŠO

SKOLOTĀJA CEĻŠ

SKOLOTĀJS IEGŪST SPĒKU

SKOLOTĀJA SAIKNE AR DABU

JAUTĀJUMI

NOSLĒGUMS