Kalna Nora

Dārgakmeņi veselībai un veiksmei

Nora Kalna

Dārgakmeņi veselībai un veiksmei

No tā, kas labprāt nepakļaujas,

Visvairāk prieka galā tiks.

Nu pasakiet, vai viegli ļaujas

Vārds, marmors, metāls, sardonikss?

Teofils Gotjē

Pērļu zvejnieks kuru dzelme baidīs

Krastā sēdot velti pērles gaidīs

MuŠrifutdīns Saadi Sīrāzi

V.Curengovs un V.Dolohovs

Veiksmes mācību grāmata

Satura rādītājs

Mani maģiskie akmeņi......

Akmeņi mūsu mājās..........

Rotās un teiksmās........

Kādas rotaslietas nesat Dārgakmeņi dziedniecībā . Mākslīgie dārgakmeņi.

Dārgakmeņi meditācijā.....

Brīnumainais kvarcs....

Ametists........................

Ahāts..............................

Akvamarīns...................

Aleksandrus..................

Amazonīts.....................

Avanturīns.....................

Cirkons..........................

Citrīns............................

Dimants.........................

Fluorits..........................

Granāts..........................

Heliotrops.....................

Hematīts........................

Hiacints.........................

Hrizolits.........................

Hrizoprazs.....................

Jašma.............................

Karneols........................

Lazurīts..........................

Malahīts........................

Menessakmens............

Nefrīts....................................................

Obsidiāns..............................................

Onikss...................................................

Opāls......................................................

Rodonits................................................

Rubīns...................................................

Safīrs......................................................

Sardonikss............................................

Serdoliks...............................................

Smaragds..............................................

Tirkīzs....................................................

Topāzs ....................................................

Turmalīns..............................................

Pērles......................................................

Dzintars..................................................

Dārgakmeņu iedalījums klasēs.................

Kas ir amulets?............................................

Kas ir talismans?.........................................

Talismans vienam gadalaikam...................

Laimes akmentiņš katrai nedēļas dienai ..

Vai zināt savu dzimšanas stundu?.............

Jūsu planētas dārgakmens.........................

laimes akmentiņš - atkarībā

no dzimšanas mēneša...........................

Dārgakmeņu amuleti un talismani

dažādām zodiaka zīmēm.......................

Četras stihijas un laimes akmentiņi..........

Vienkārši - skaisti akmeņi.........................

Izmantotā literatūra....................................

MANI MAĢISKIE AKMEŅI

Kad pārslāju lūkoties zvaigznēs, pievērsos akmeņiem.

Taisnību sakot, akmeņi mani fascinējuši arī agrāk. Jau bērnībā.

Piesaulē, pie māju pamata, gulēja liela, sudrabpelēka

zvaigžņu atlūza - tā man tikās uzskatīt. Nē, es pat biju

par to svēti pārliecināta! Galvenās rotaļas - uz tās. Pirmās

bērna domas un dominas ari izsēdētas uz siltā laukak-»

mens. Pec daudz, daudz gadiem tās izlauzās dzejolī «Tik ļoti pieaudzis pie sirds sirms akmens tāla lauka malā...»

Akmens tur guļ vēl joprojām. Laiku pa laikam noskrāpēju sūnu, apravēju nezāles. Bērnības domudraugs lēnām grimst zemē. Dīvaina rotācija akmeņu pasaulē -daži veļas no smiltīm ārā, citi plok iekšā un pazūd. Te nu ir tā alķīmija - pūķis, kas kož savā astē! Un simbolizē visa vieliska nebeidzamo apriti.

Pie savas istabas loga tēva mājās, pieliekot visus spēkus, atvēlu sārtenu granītu. Nu tas tur gaismojas līdzas citiem, mazākiem.

Tuvējās grantsbedrēs varēja uziet pārakmeņojušos gliemežvākus, asakas un kaut kādus pavisam neatminamus veidojumus. Dzīvojam taču jūras dibenā!

Bet Papes jūrmala vēl joprojām kā nobērta gludiem olīšiem, tik līdzeniem un apaļiem, it kā tos kāds būtu jau noslīpētus sametis jūrā. Tādu nav nevienā citā ūdens malā.

Vēlāk no jebkuras vietas pasaulē centos pārvest kādu akmentiņu. «Zvejoju» tos kalnu upēs, lasīju ceļmalās, pacēlu senu, zudušu pilsētu drupās. Ja visus būtu paturējusi, tagad veidotos vesels muzejs. Taču es atdāvināju cilvēkiem, kam tie patika, kaut kādā veidā sagādāju prieku. Sev paturēju tikai vismīļākos un oriģinālākos. Ari Turkmēnija, Sahsenemas pils drupās, atrasto akmens monētu ar uzslāņojumiem.

Timura kapenēs Samarkandā mani pārsteidza ar zaļgana oniksa plāksnēm klātā mauzoleja iekšiene un pamatīgais nefrīta kapakmens. Tik izšķērdīgi daudz cēla akmens! (Tolaik vēl nezināju, ka ķēniņa Zālamana pils visa esot bijusi celta no baltā oniksa un pat bez logiem -gaiša, jo saules stari tam spīdējuši cauri. Tūlīt paņēmu man no Lieldienu salām vesto turienes skulptūru atveidu, noliku saulē - gaismojas cauri!)

No Vidusāzijas ceļi mani veda uz pavisam citu pusi -aiz Polārā loka, kur Kolas pussalas tundra un noapaļie Hibīnu kalni zied visu varavīksnes krāsu akmeņos. (Es tos lasiju pat ceļmalās!) Tur no Zemes dzīlēm, kāda nezināma spēka augšup celti, atsedzas bezgala seni ieži, kuriem mineraloģijā pat vārda vel nav, un atklājējiem pašiem nācās tos «kristīt». Zinātnieki lēš, ka šie savdabji ir vismaz miljonu gadu veci.

Akmeņu muzeju Apatītu pilsētā vel šobrīd atceros kā vienu no skaistākajām atklāsmēm mūžā.

Kad ģeoķīmiķi un muzejnieki redzēja, ka esmu gatava bezmaz vai palikt uz dzīvošanu šai brīnumainajā krātuvē, viņi tādu aizrautību saprata itin labi. Vēlāk, viesnīcā, jau gaidīja pārsteigums - neapstrādāti ieži krietnas dūres lielumā: ametists, turmalīns, lazurīts, amazonīts... Ziemeļos pirmoreiz sapratu, ka akmeņi ir garīga vērtība. Ne tikai skaistums vien. Tie glabā informāciju. Vārda vistiešākajā nozīme. Vēl pirms tāšu rakstiem un mezglu rakstiem, pirms māla plāksnītēm un papirusa tīstokļiem bija akmenī iekaltas zīmes, kādas sastopamas arī pie mums, Ietvijā. Šos rakstus pēta un meklē Guntis Eniņš.

'I'as varētu būt ziņas, ko cilvēki vēlējušies paust saviem pēctečiem. Bet pastāv ari cita, daudz smalkāka viedība. Mušu planēta ir bezgalīga Visuma daļa. 'Го izgaismo un caurgaismo ari tālu zvaigznāju, zvaigžņu un planētu stari un atstari. Akmeņi, mūsu Zemes atmiņa, glabā tās aizseno un arī esošo saikni ar citiem kosmiskajiem objektiem. Ikviens dabas dāvāts tīrradnis ir kā diskete, kurā kaut kas ierakstīts. Neapstrādāts akmens - vel neapstrādāta informācija. Nesistematizēts, tiešs un nesaudzīgs vēstījums. Reizēm - arī skaudra atklāsme par cilvēka, ši akmens ieguvēja, vērtīgajām un nelāgajām īpašībām. Viņš atkalredzē jauš savu un cilvēces bērnību, pirmatnējo haosu sevi un pasaulē.

Pulēts akmens ir kā diskete ar daļēji apstrādātu informāciju. Un spēj šo to arī iemācīt. Kaut vai - atšķirt labo no ļaunā, melus no patiesības. Palīdz ieviest kārtību domu un rīcības haosā, ja tāds ir raksturā. Cilvēks top garā un dvēselē skaidrāks, līdzsvarotāks. Ja tava iedaba ir kā asas šķembas, kas ievaino ka pašu, tā līdzcilvēkus, tad apaļš, pulēts akmens gredzenā, kaklarotā vai šādu «zirnīšu» krelles nogludinās asumus, darīs labsirdīgāku kā pašu, tā apkārtni.

No visam pusēm apslīpēts akmens jau ir sistematizēta informācija - par mūsu planētas saikni ar kosmiskajiem spēkiem un divpadsmit zodiaka zīmēm. Tāds akmens ļauj smelties zemapziņas dzīlēs un redzēt gara acīm.

Ziemeļos es beidzot sajutu, ka akmeņi ir dzīvi. Kad par «nedzīvās» dabas, arī minerālu dvēseli runāja zoro-astriešu teksti, lasīdama ne visai ticēju. Bet sirdi tīri sievišķīgi piesaistīja krāsainie (ari caurspīdīgie glabā sevī varavīksni!). Ne tikai dārgakmeņi un pusdārgakmeņi, bet visi, kuri ir skaisti.

Un pasaulē tādu akmeņu - ai, cik daudz!

L

AKMEŅI MŪSU MĀJĀS

Latvijas klimatam nav īsti piemērots ne marmors, ne porfirs, ne granīts. Ja nu vienīgi sabiedrisko eku apdarēm vai rotājumiem. Un pieminekļiem.

Akmens ir vēss. Tāpēc būvēs tas vairāk iecienīts karstajās zemēs.

Aplūkojot akmens piļu apdrupušos mūrus tepat 1.alvi-ja, pat vasarā uzmetas zosāda. Kā viņi tajās dzīvojuši?! Bet raksta jau - nekāda diža siltuma pilis patiešām neesot bijis. Ej nu sazini...

Taču kāds akmentiņš laikam gan būs ikvienā ģimenē. Gredzentiņa, kulonā, krellēs... Kā dāvana vai piemiņa. Un ari juvelieru tirgotavas šobrīd piedāvā visbagātāko klāstu. No ceļojumiem tapat kādu sev vai draugiem par suvenīru atvedam. Visu labāko un veiksmi vēlēdami.

Tad nu der zināt, ka akmentiņus nav ieteicams glabāt dziļi atvilktņu vai skapju tumsā. Tiem japaliek gaismā un atklātā vietā. (Vai tāpēc dārgumu lādes kinofilmās un pasaku grāmatās allaž ir puspavērtas vai pat vispār vaļā?) Pretējā gadījumā - akmens «apdziest», zaudē vibrācijas, savu labvēlīgo ietekmi uz valkātāju vai kolekcionāru. Un tas ir no jauna jāpieradina, bet dažiem minerāliem šis process var būt ilgs. Neviļus uzrodas jautājums - ka gan jūtas dārgakmeņi banku seifos? Reizēm tie tur glabājas gadiem vai pat veselu cilvēka mūžu, līdz mantotājs atver dzelzs cietuma durvis un dod tiem citu dzīvi vai citu slēptuvi.

Akmeņi ir zemes bērni. Tāpat kā mēs visi. Izcēluši, apdarinājuši un ieguvuši sev, esam tos pieradinājuši. Taču - akmeņi ir un paliks neatkarīgi, vai nu mēs tā vēlamies vai nē. Un pastāvēs ari paši par sevi. Mūsu interesēs ir sadzivot ar saviem akmeņiem, tad tie mums palīdzēs, sargās un pat dziedinās.

Akmeņu enerģija neitralizē negatīvās vibrācijas telpa un rada harmoniju. Kristāliskie ieži labvēlīgi iespaido cilvēka zemapziņu.

Ari tehnikā kristālus taču izmanto enerģijas pastiprināšanai un pārraidīšanai. Dabīgo un mākslīgi radīto rubinu - lāzeros, kvarcu - pulksteņos, datoros, ultraskaņas ierīcēs.

Pulksteņi un datori taču ir mūsu mājās, vai ne?

Akmeņi spēj attīstīt cilvēkā intuīciju, bet, palikti zem spilvena - sūtīt labus sapņus, iedvesmu un jaunas idejas. Taču spēj arī mierināt. Palīdz cilvēkam atslēgties, paglābties no stresa un ieiet sevi. It īpaši - laižot caur pirkstiem lūgšanu krelles no īstiem akmeņiem. Cilvēks iedziļinās savās domas un izjūtās, spēj uz visu paskatīties it ka no malas un bez liekām emocijām vērtēt situāciju un sevi tajā juceklī, kādā nokļuvis.

Akmeņi spēj daudz.

Akmeņi var visu,

Tikai - akmeņi ir jāpazīst.

ROTĀS UN TEIKSMĀS

Akmeņu skaistumu cilvēks pamanījis jau bezgaltālā senatnē. Un mēģinājis to spīdošo, to krāsaino arī apstrādāt, pielāgot sevis rotāšanai.

Bet akmens savukārt veidojis un slīpējis viņu pašu, mācīdams gaumi, attīstīdams iztēli un prātu.

Dārgakmeņu loma cilvēces vēsture ir interesants izpētes objekts.

Turklāt katrai tautai (reizēm - valstij vai reģionam) bijuši un ir savi izredzētie (noderīgākie? mentālie?), kas zaigo rotās un leģendās.

Kaut vai mušu Baltijas dzintars-teiksmainās dzintara pils lauskas, ko vētra paceļ no dzelmes un izmet krastā.

Austrumu pasaule, it īpaši persieši, ciena tirkīzu. Tūr-kis, tyrkys nozīmē «turku akmens», jo Eiropā tas ienācis caur Piekaspiju, Vidusāziju, vārdu sakot - caur turkvalodu zemēm. Bet dzimtajā Persijā šo akmeni kopš aizseniem laikiem sauc firuze - uzvaras akmens. Tas uzvar un pakļauj galvenokārt sirdis, jo esot no mīlestības mirušu cilvēku kauli, kam laiks devis citu veidolu un mužīgumu.

Indijā nacionālais akmens bijis un joprojām ir dimants, kaut ari nerakstīti likumi nosaka, kādai kastai kurš akmens piedien un galvenais - ir atļauts. Sena līdzība vēsta un vaicā: «Vai tu, cilvēk, zini, kas ir mūžība? ... Kādā tāltālā zemē tāltālas jūras malā slejas milzu kalns. Та galotni vienmēr tin mākoņi. Un tas kalns ir caurcaurēm no dimanta. Ik pēc tūkstoš gadiem uz tā virsotnes nolaižas putns, lai notīrītu knābi. Un, kad putns ar savu knābi bus nodeldējis šo kalnu līdz ar zemi, tad būs aizritējis -viens mūžības mirklis...»

Bet romiešu rakstnieks, zinātnieks un enciklopēdists Plīnijs Vecākais vienā no sava darba «Dabas vēsture» 37 sējumiem dod padomu, kā dimantu padarīt «mīkstāku». 'Го vajagot mērcēt aža asinis, tikai - lopiņam pirms tam jādodot kārtīgi padzerties... vīnu!

Ir ari tāds domu grauds: «Dimants ir ogle, kas labi pastrādājusi ar sevi.»

Meksikas indiāņi turpretī ir pārliecināti, ka labs un šķīsts cilvēks pec nāves top par kristālu. Un zaigo vien tālāk.

Ķīniešiem spēka un varas simbols skaitās nefrīts. Kam gan negribētos būt stipram un ietekmīgam? Kā lai negodā akmeni, kas to visu sola?

Turkmēņu sieviešu, vīriešu un pat zirgu (seglu un iemauktu senie rotājumi tur ir īsti mākslas darbi) greznumlietās valda serdoliks visos savos sarkantoņos - no gaišas burkānkrāsas līdz pavisam tumšai, gandrīz brūnai. Vai tāpēc, ka uz tuksneša fona un turienes augšņu bēša krāsas serdoliks tik ideāli harmonē ar tumšsarkanajiem tekiešu paklājiem, tāda paša toņa sieviešu tautas tērpiem un vīriešu goda halātiem? Vai tāpēc, ka serdoliks sargā no bojāejas zemestrīcē?

Pasakainas ir Vidusāzijas sieviešu rokassprādzes, kuras ar piecām smalcinām ķēdītēm pa delnas virspusi savienotas ar gredzeniem visos rokas pirkstos, ta vienojot arī noteiktus enerģiju centrus. Tumšsarkanie akmentiņi vispār skaitās erotiski, tāpēc Austrumu dejotājas ar tiem rotā nabu - deja domāta ne tikai mākslinieciskam baudījumam, arī seksuālās intereses modināšanai. ĪSTU dārgakmeņu vai pērļu kaklarota (juvelieri tādu dēvē par kolje) patiešām sievietes sirdi dara maigāku, jo iedarbojas tieši uz sirds spēka centru, modinot vissiltākās, visla-bakās jūtas. Rotai jābūt tāda garuma, lai tā skartu tieši šo punktu.

Jāiegaumē, ka dāvināts brīnums, tāpat ka pašas pirkts un gādāts, ir jāattīra no svešām vibrācijām: vismaz uz trīs stundām jāiemērc jūras vai avota ūdenī. Es pēc tam vēl nolieku uz brītiņu saulē. Vasarā - kaut kur dabā, vislabāk ūdeņu tuvumā, ziemā - vienkārši uz palodzes. Šāda attīrīšana palīdz akmenim ātrāk iedzīvoties telpā, vieglāk rast kontaktu ar cilvēku, kam tas nu pieder.

Ja rotu nēsājot gadījies saķert vīrusa infekciju vai ari slimības laikā esmu aizmirsusi noņemt (paviršība, protams!) gredzentiņu vai citu mīļu rotu, pēc tam to attīru.

Jāņem vērā, ka visas labās īpašības piemīt galvenokārt tiem dārgakmeņiem, ko apdarinājusi meistara roka, nevis tiem, kas ražoti fabrikās. Kā jau minēju, šis materiāls ir dzīvs un prasa īpašu pieeju. Sava meistara vai valkātāja nemīlēts, noslēdzas sevī, kļūst inerts vai pat dusmojas. Neradusi īsto mākslinieku, vairākus savus akmeņus esmu atstājusi neapstrādātus. Tādi nu viņi dzīvo pie manis, enerģētiski, bet - bez rotaslietas funkcijām. Taču - mēs saprotamies.

Ja manāt sava akmentiņa atturību, vēsumu - runājiet ar viņu, apmīļojiet kaut vai domās un ar skatienu. Biežāk nēsājiet. Iesākumā - virs tērpa, lai vēl nav tieša saskare ar jūsu organismu. Kādreiz neizpratu gredzena valkāšanu virs glazē cimda. Uzskatīju par sliktas gaumes piemēru. Bet varbūt cilvēkam tas vienkārši bija «svešs», vēl piejaucējams akmentiņš.

Ja kādudien pamanīsiet, ka atturīgais minerāls kļuvis it kā spilgtāks, uzzaigo, varat būt droši - nu viņš ir jūsu! Draugs, dziedinātājs un enerģijas avots.

KĀDAS ROTASLIETAS NĒSĀT

Esmu pamanījusi, ka cilvēkiem ir savas īpaši iemīļotas rotas. Pazīstu sievieti, kurai ir daudz rokassprādžu ar akmentiņiem, cita par citu skaistāka. Viņa neatzīst gredzenus - traucējot strādāt, «ķeroties» utt.

Bet ir sievietes, kas valkā gredzenus visos pirkstos. Citām atkal ir lērums kreļļu, vēl kādai tīk auskariņi.

Cilvēks vienkārši jūt, kādas rotas ir viņējas. Izrādās, ka ir svarīgi, kuram enerģētiskajam centram akmens pieskaras. Un cilvēks ar sesto prātu to nojauš.

Rokassprādzes regulē enerģijas uzņemšanu, negatīvo vibrāciju aizplūšanu no organisma. Šāda rota ar tavu īsto akmeni palīdz dažādās izvēles situācijās, liek nojaust, kur ņemt spēku, no kā labāk izvairīties, pat - ko ēst vai neēst.

Gredzentiņš it kā aiztur caur pirkstgaliem plūstošās enerģijas, no kurām būtu pienācis laiks atvadīties, sakoncentrē uzmanību un nelaiž prom atmiņas. Vai tāda būtu saderināšanās akmentiņgredzena sūtība - atgādināt? Sak, neaizmirsti, neaizmirsti, neaizmirsti mani!

Krelles, kuloni un piespraudes parasti tiek nēsāti sirds, arī rīkles čakras līmenī. Un attīsta gan runas dāvanas, gan ievieš skaidrību emociju jūklī, dara cilvēku labāku, jo viņš spēj ar vēsu prātu paskatīties uz sevi, analizēt jūtas un rīcību.

Auskariņi - cilvēka personības visdažādākās puses, viņa savdabība, mainīgums, izaugsme vai degradācija.

Tos mīl cilvēki, kas jebkura situācija rod izeju un allaž kā kaķi nokrīt uz visām četrām kājām un nesasitas. Turklāt - pareizā punktā izdurta auss spēj uzlabot redzi, ārstēt sirds un nervu kaites, arī citu orgānu saslimšanas.

Taču izvēloties rotas, kurās iestrādāti akmeņi, jāņem vērā arī to astroloģiskā saderība. Lai uz ķermeņa un nepavisam ne uz vienas rokas - gredzenos, rokassprādzēs nebūtu pretējās zodiaka zīmes akmeņi. Tie var ienest haosu cilvēka dzīvē un nozagt viņam lemto likteni. Auniem nevajadzētu nēsāt Svaru zīmes akmeņus, Vēršiem - Skorpionu, Dvīņiem - Strēlnieku, Vēžiem - Mežāža, lauvām - Ūdensvīra, Jaunavām - Zivju... I Jn otrādi -Svariem nevajadzētu greznoties ar Auna zīmes akmeņiem, Skorpionam - ar Vērša zīmes utt. Nesader kopā ari pretējo - Ūdens stihijas (Vēža, Skorpiona, Zivju) un Uguns stihijas (Auna, lauvas, Strēlnieka) zīmju akmentiņi. Fiksēto jeb nemainīgo zīmju (Vērša, Diuvas, Skorpiona, Ūdensvīra) un kardinālo jeb pamata zīmju (Auna, Mežāža, Svaru, Vēža) akmeņiem pa vidu vai līdzās iesaka mainīgo zīmju - Zivju, Jaunavas, Strēlnieka un Dvīņu akmeņus, atkal - ievērojot stihiju saderību.

Pazīstams juvelieris man skaidroja, ka rotaslietas uzdevums nepavisam neesot sievieti greznot kā Ziemassvētku eglīti, bet-piesaistīt skatienus, pievērst uzmanību pašai valkātājai.

Ne tikai...

Ne tikai!

DĀRGAKMEŅI DZIEDNIECĪBĀ

Dziedināšanai visbiežāk izmanto krāsainos kristālus -citrīnu, kalnu kristālu, rozā kvarcu utt. Attīrītu akmentiņu ieliek stikla traukā, aplej ar skaidru avota vai destilēto ūdeni un noteiktās rita stundās (no 8.00 lidz 11.00) patur saulē. Pēc tam ūdeni ielej tumšā traukā. Eliksīru dzer no rītiem.

Senatnē dārgakmeņi lietoti arī pulverī sasmalcināti, bet tagad to vairs nepraktizē.

Masāžas eļļā iemests akmentiņš (piemēram, turma-līns) dod pavisam citu možumu un, ja tā ir ārstnieciska procedūra - drīzāku izveseļošanos.

Tie ir vienkāršākie paņēmieni.

(Par katra akmens konkrētajām dziednieciskajām īpašībām runāsim nākamajās grāmatas nodaļās.)

Bet kā ikvienā dziedināšanas procesa, arī te pašārstē-

šanās nebūtu ieteicama. Akmeņu aura un smalkas vibrācijas ir īpaša zināšana, kā visa netradicionālā medicīna. Ar to jānodarbojas speciālistam.

Kad būsit tikušies ar savu dziednieku un viņš strikti noteicis, kā un ar kādu akmeni jūsu kaite ārstējama, saņemsiet arī recepti, kā pagatavojams ārstnieciskais eliksīrs vai - kā mēs teiktu - zāles. Ja tās bus domātas sāpošām un slimām aknām -jums jāmeklē rokā topāzs, bet iekaisuma procesiem - rubīns, radioaktivitātes neitralizēšanai - tirkīzs... Vai nu pasaulē akmeņu trūkst? I n dažnedažādu vārgumu un saslimšanu - tāpat!

Akmentiņi lieti noder ari sejas masāžai, nogludinot ādu un darot to atkal dzīvīgu, sārtu. Caurspīdīgs bezkrāsas kristāliņš sejas krēma trauciņā aktivizē kosmētiskā līdzekļa iedarbību.

Dziednieki nereti iesaka nēsāt attiecīgo akmeni tuvu slimajam orgānam, bet tas reizēm var būt diezgan neērti. Nav sarežģīti piekarināt pie jostas sarkanās jašmas gabaliņu, lai novērstu gremošanas traucējumus, bet kā pieliksi sakarsētu lazurītu sāpošai mugurai un vienlaikus visu dienu strādāsi, jo sildīšanai ka nekā jābūt ilgstošai.

Raksta, ka akmeņi palīdz noskaidrot slimības iemeslu, kas vairumā gadījumu slēpjas cilvēka dvēselē, tie sūtot atmiņas par kādu aizmirstu pagātnes notikumu, garīgu vai fizisku triecienu, kam it kā nebūtu nekāda sakara, teiksim, ar šobrīd sāpošu nieri vai locītavām. Taču slimnieks pēkšņi zina, ko darīt, kā kļūt veselam. It kā pati sāpošā vieta sūtītu kaut kādus signālus, impulsus, pamudinājumu. Atjaunojas netverama saikne ar paša organismu. Atgriežas sajuta, kā bija tad, kad viss funkcionēja normāli un nekas nesāpēja, netraucēja. IJn, ja ari nespējam šo līdzsvaru noturēt, psihe pie tā atgriežas. Informācijā ir ievadīta, kaut kas mūsos to apstrādā.

Vel - kā dziednieki, tā zinātnieki uzskata, ka viss akmeņos iekodētais nebūt nav atšifrēts. Un zemes dzīlēs neatrasti snauž daudzi minerāli, kuru laiks vel nav pienācis. Bet kad pienāks, zeme tos atdos.

Citi viedie ir absolūti pārliecināti, ka jāārste cilvēka fiziskais, garīgais un astrālais ķermenis vienlaikus. Jāattīra aura. Un apgalvo, ka akmeņi var izsaukt vīzijas par iepriekšējās dzīvēs pārciesto.

Bet tā jau ir visaugstākā meistarība šajā netradicionālās medicīnas jomā - likt akmeņiem uzstādīt diagnozi, pirms dziedina cilvēku - visu. Ne tikai slimo vietu. Jo vaina var slēpties tik bezgala dziļi, tāltālā, prātam gandrīz neaptveramā esamībā.

Kā tas notiek?

Jasaka, ari savā dzīvē esmu šādi dziedināta.

Tas atgadījās kādā Uzbekijas vasarā un korejiešu saimniecībā. Biju krietni nomīcījusies pa rīsa laukiem, stiprās saules un tikpat stipro ēdienu pieveikta. Un sirmgalvis Čens, mana drauga tēvs, ņēmās mani dziedināt tiem laikiem visai neparastā veidā. Jaatzīstas - ne visai ticēju arī es, bet citas izejas nebija - uz vietējās ambulances speciālistiem paļāvos vēl mazāk.

Joprojām atceros, pat sajūtu prāvu oranžu akmeni, droši vien to pašu serdoliku, tieši virs nabas. Tam apkārt, lokiem vien, aizvien tumšākus, līdz pat kaut kādām melnām šķēpelēm. Draugs teica - tas kopumā radot vēlamo enerģijas plūsmu. Aiz pakauša un uz saules pinuma tika likti divi kvarca kristāli, bet uz pieres - kaut kas skaists un violets. «Ametists. Tas tevī ieslaros mieru,» man paskaidroja. Tad lika dziļi ieelpot it kā caur sāpošo vietu, bet izelpojot iztēloties, ka viss negatīvais aizplūst projām. Atslābināties neļāva, bija jāpiedalās procesā, jādara, ko liek. (Te nu bija miers!) Bet vieglāk palika gan.

Akmeņus Cens ņēma nost citādā secībā, nekā bija tos uzlicis. Katru pārslaucīja ar miklu vati, dažus atlika mala. Tie esot jāattīra. Vēlāk noskatījos, ka mans dziedinātājs tos ielika parastā burciņa un apbēra ar sāli.

Nākamajā «seansā» bija pavisam citi akmentiņi. Uz galvas gan tas pats kvarca kristāls un arī uz pieres ametists, bet kakla bedrītē - kaut kas zilgs (akvamarīns), starp krūtīm - sārtais kvarcs, uz saules pinuma -malahīts, uz nabas - citrīns, bet zemāk - dūmu topāzs, kurš tas pats kvarcs vien esot. Visi akmentiņi gulēja taisnā līnijā - izskatījos ka gareniski uz pusēm pārgriezta. Tad ar caurspīdīgu kristālu, ko Cens turēja rokā, viņš lēnītēm vilka man pāri līniju no augšas lejup - vienreiz, otrreiz... Daudzreiz. Nezinu, cik reižu, bet tas nomierināja. Jutos vieg'la, ka lidojumā.

Vēlāk, kad pati sāku pievērsties minerāliem un izlasīju visu, kas vien bija pieejams, sapratu, ka Cens to darīja, lai līdzsvarotu manas čakras. Un mirdzošais viņa rokā bijis galvenais enerģētiskais jeb ģeneratorkristals.

Esmu arī eksperimentējusi ar sevi, ņemot fluoritus. Tie gan nebija astoņskaldņi, kur lai es tādus ņemtu?! Toties shēmu ievēroju. Liku lielus un mazus akmentiņus virs uzacīm, kakla bedrītē, uz nabas un zemāk... Centos dziļi elpot un atslābināties - ka lika Cens.

Šiem fluoritiņiem bija jāpieslēdz mani Visuma enerģijai, jāaktivizē gan fiziskais ķermenis, gan runas centri un smadzenes.

Precīzi un pareizajos punktos izvietoti, fluorīta astoņskaldņi neitralizē arī negatīvu domāšanu. IJn šī dziedniecības metode laikam ir vienīgā, kuru var apgūt pats. Tā jāpraktizē divreiz nedēļā un veselus divus mēnešus no vietas.

Kā dziedniecībā, tā maģijā visefektīvākie skaitas tur-malīna irbulīši vai pat pagaras nūjiņas. Tādus tos veidojusi pati daba - iegarenus un smailus. Prasmīga dziednieka rokās tie darot brīnumus, ārstēdami daudzas jo daudzas vainas, kā fiziskās, tā mentālās.

mākslīgie dārgakmeņi

Mākslīgie dārgakmeņi ir pazīstami jau sen.

Fransuā Rablē darbā «Gargantija un Pantagriels» (izdots pa daļām 1532.-1564. gadam) Laternu zemes karaliene bija tērpusies «... skaistā kalnu kristāla tērpā, kas bagātigi rotāts lieliem dimantiem. Karaliskās ģimenes laternas bija ģērbušās imitētos dimantos vai vizlā...»

Imitētos!

Tātad mākslīgie akmeņi vispirms tomēr zaigojuši rotās un tikai vēlāk piespiesti strādāt pulksteņos, datoros utt.

Droši vien mums katram mājās ir kāds sintētisks akmentiņš - gredzena, auskaros, aparatūrās...

Dziednieki un astrologi šādas izcelsmes akmeņus dēvē par vampīriem. Tie nekad nav saņēmuši Zemes dzīļu svētītas un smalkās enerģijas, tāpēc mēģina dabūt tās citur, tas ir - no sava īpašnieka vai nēsātāja. (Rotaslietas mēdzam ari aizņemties, taču to pavisam neiesaka, bet, ja nu tā ir noticis, greznumlietiņa jāattīra kā pirms, ta pēc valkātaja maiņas.) Ja sintētiskās rotas ir ilgāka saskarsmē ar mums, tās izsūc spēkus, padara apātisku. Bet - arī palīdz. Piemēram, atbrīvoties no visa liekā: pārmēru svara, ķermeņa piesārņojumiem, augstas temperatūras un pat no ļaundabīgajiem audzējiem. Un diemžēl - ari no emocijām.

Es ilgi nēsāju uz vidējā pirksta gredzentiņu ar fianītu, sintētisko dimantu. Tādi bija modē un turklāt pati rota filigrāni nostrādātā. Pēc kāda laika noglabāju tālāk no acīm un pat piemirsu. Vēlāk uzzināju, ka fianīts ņem enerģiju no galvas, jo esot Auna zīmes akmens. Šis zvaigznājs un zīme gādā par smadzenēm, acīm, ausim, matiem... Par visu, kas uz galvas un galvā.

Ja ar fianītu ir saskarē ilgāku laiku, tas rada galvassāpes, reiboņus, bojā zobus, notrulina ožu... (Es gan tieši galvassāpju gadījumos uzmeklēju savu fianītiņu!) Taču -arī normalizē spiedienu smadzenēs, likvidē ļaundabīgos veidojumus.

Uzskata, ka mākslīgā dimanta kristāls kalpo melnajai maģijai un dod neierobežotu varu. Cilvēka radītie akmeņi esot zombiji, kas izpilda īpašnieka vēlmes, ari ne visai slavējamās, taču reizēm ļaunā burvestība var vērsties pret pašu - bumerangs triecas atpakaļ! Toties tie dziedina no hroniskām kaitēm.

Esmu ievērojusi, ka sintētiskie akmentiņi rotās ir sīkāki nekā mēdz būt Zemesmātes izauklētie.

lai nu kā - tie pasaulē ir jau sen un būs ari turpmāk, cilvēki rada jaunus un lieto visnegaidītākajos veidos. Un kāpēc gan nepamēģināt ar sintētisko safīru izārstēt kuņģa čūlu, audzēju?

Sintētiskos akmentiņus, tāpat kā dabīgos, taču nenēsā diendienā. Kolas maina, pieskaņo tērpiem, gadalaikiem un pat diennakts stundai. Tik īsā brīdī tas neko neietekmē, ne uz labu, ne sliktu.

Arī juvelieru sastādītajās tabulās jau parādījusies jauna aile - kādu krāsu sintētiskie dārgakmeņi ieteicami dažādās zodiaka zīmēs dzimušajiem.

Norakstīju vienu:

Auns - zilie,

Vērsis - bezkrāsainie,

Dvīņi - smaragdzaļie.

Vēzis - melnie,

Lauva - sarkanie,

Jaunava - zeltaini zaļie, Svari - gaišzilie, Skorpions - rozā, iesārtie, Strēlnieks - zilganzaļie, Mežāzis - oranžie, Ūdensvīrs - violetie,

Zivis - zeltainie.

DĀRGAKMENI MEDITĀCIJA

>

Jau minēju īsto akmeņu lūgšanu krelles. Skaitot rožukroni vai Korāna sūru (pēc izvēlēs un ticības), kad cilvēks iegrimst svēto vārdu dziedinošajā mierā, viņš būtībā arī ir meditācijā. Bet šim nolūkam nepavisam nav nepieciešama vesela virtene. Meditācijai pietiek arī ar vienu akmeni vai pat akmentiņu, īpaši ja tam ir kristāliska struktūra. Akmeni var paņemt ka labajā, tā kreisajā rokā. Var likt uz sirds spēka centra, uz pieres starp uzacīm, uzlikt akmeni uz galvas, ja esat sēdus, vai nolikt aiz pakauša, ja esat pieraduši meditēt guļus, ja tā jums ir ērtāk un ierastāk. Cilvēks pats atrod, izvēlas savu iemīļoto akmeni, kas meditāciju vēl padziļina.

Daudzi speciālisti iesaka tīra kvarca kristālu, kas attīra dvēseli. Tad jāapsēžas ērti, ar taisnu muguru. Jāpaņem kristāls kreisajā rokā. Jāaizver acis un jākoncentrējas tieši uz akmeni, paturot to iztēlē un sajūtot signālus, ko tas sūta. Tad kristālu jāatliek sāņus un dažas minūtes atkal jalūkojas tajā cieši jo cieši. Tā, lai, aizverot acis, atcerētos ikvienu tā šķautni. Cilvēka apziņa ieiet kristālā un pulsē vienotā ritmā un veselumā ar Universu. Jāelpo mierīgi un dziļi, lai apziņa paliktu piesaistīta fiziskajam ķermenim. Meditāciju beidzot, jāpaņem rokā hematīts vai melnais turmalins - akmeņi, kas cilvēku iezemē, piesaista atpakaļ zemei. Ieteicams šos akmentiņus ielikt kabatā un kādu brīdi vai dienas daļu nēsāt līdzi.

Pati meditācijām esmu izraudzījusies no visiem citiem - neapstrādātu turmalīna gabalu, šķautņainu, ar daudziem asiem izvirzījumiem, kādu nu daba to izveidojusi un roka vai cits spēks atšķēlis no lielākā glomera. Bet uz zemes mani atpakaļ nostāda sena akmens trauka šķēpele, ko atradu Mervas drupās Turkmēnijā. Par tās dziļo senatnīgumu liecina punktu ornaments. Tas ir parasts, pelēks iezis, kāda tuksnešu zemē nemaz nav. Tatad nācis no tālienes. Tik ciets, ka jābrīnās, kas bija tik varens, ka sasita to sīkās lauskas? 1.aika zobs tas nevarēja būt. Laiks akmeņus drupina, nevis dragā. Malas vēl joprojām asas.

Vai tā bijusi amfora, buma, vīna krūka? No vienas lauskas to neuzzināt. Atradu, noskaloju putekļus, bet neko vairāk nedarīju. Nekad pat prātā nav nācis tīrīt ar sali. Lauskas cilvēka mītnē nav nekas slavējams, bet šajā ir vēstures mīkla. Un es to respektēju.

Ja ir jāatbrīvojas no bailēm, skumjām, pieķeršanās kaut kam nevēlamam vai traucējošam, draudzējos ar kalnu upe atrastu oli vai jūras gliemežvāku. Der arī mēnessakmens un opāls. Kad jūtos atbrīvota un dziedinātā, ļauju akmeņiem atpūsties, jo viņi ir draugi nevis kalpi. Draugi reizēm attālinās vai pat nozūd, taču allaž uzrodas. Un parasti tieši tad, kad visvairāk nepieciešami.

Tādi it ka tāpat vien pacelti strautakmeņi vai nejauši «atradeņi» ir gandrīz vai ikvienā ģimenē. Īstenībā tie nemaz tik nejauši nav. Ja jau cilvēks ir ievērojis, noliecies un paņēmis, tad minerāls ir viņu sava īpašā veida uzrunājis, savibrējis, uzjundījis. Šīs vibrācijas vistiešāk uztver bērni, jo tās ir labdabīgas. Tāpēc nebaidieties turēt mājās šos vienkāršos atradumus, savus nejaušos labvēļus.

Tāpat kā nevajadzētu kautrēties... mest akmeņus! (Protams, ne jau logu rūtīs.) Šī bērnišķīgā nodarbe lieliski noņem spriedzi. Ieteicams iepriekš novilkt gredzenus, lai nekas nekavē liekajai enerģijai pa pirkstgaliem aizplūst projām un kopā ar sviesto akmeni izgaist ūdenī vai «tālēs zilajās». Varat iztēloties savu dusmu objektu vai pāridarītāju. Viņam tas neko gan nekaitēs, toties jūs atbrīvos no liekām emocijām. Laiks akmeņus mest, laiks - tos salasīt? Aizmetīsiet tos, kas jūs nospiež, salasīsiet - labos, atskaidrotos. Tāds ir šīs gudrības meditatīvais zemteksts.

Kā jau minēju, akmeņus attīra ūdens, zeme un saules stari. Mūsu tautas dainas māca likt bēdu zem akmeņa. Un, ja vēl pāri ej dziedādams, tad tā pati meditācija vien iznāk.

BRĪNUMAINAIS KVARCS

Pirms sākam runāt par savas stihijas, savas planētas, sava dzimšanas mēneša vai zodiaka laimes akmeņiem, tie kaut mazliet ir jāiepazist.

Un jāsāk ar noslēpumaino un gudro kvarcu, kas ir izplatītākais mūsu planētas minerāls, visu akmeņu karalis. Nosaukumu «kvarcs» devuši Silēzijas kalnrači, bet zinātniskajā literatūrā tas pirmoreiz parādījies 1529. gada.

Kvarcs ir daudzveidīgs un skaists minerāls, kura jaušama skaidra un izsmalcināta būtība. Tam ir bezgal-daudz krāsu un pat nosaukumu. Bezkrāsaino, skanīgo sauc par kalnu kristālu, dzelteno - par citrīnu, iepelēko -par dūmu topāzu, rauhtopāzu, melno - par morionu, violeto - par ametistu. Bieži vien kvarcs ir pienbaīts, bet ir arī pilnīgi caurspīdīgs, nereti - ar plaisiņām, pūslīšiem, «miglājiem», kas līdzinās Piena Ceļam un simbolizē iekšējo pasauli kada citā, ārējā pasaulē, liek domāt par nekad nebeidzamo radīšanas procesu. Uzskata, ka šādi akmeņi paši vēl ir pilnveidošanās stadijā. Manā Āfrikas kalnu kristāliņā ir ieslēgts miglājs, kas atgādina lidojošu putnu. (Gulbja zvaigznājs?) Tieši šādi kvarca kristāli, ar plaisām un zīmējumiem, esot nēsājami līdz, jo tie dziedinot, paši attīrīdamies un kādā jaukā bridi kļūstot absolūti dzidri un caurspīdīgi.

Kvarca kristāls esot materiālās pasaules evolūcijas rezultāts, un sešas šķautnes simbolizējot sešus galvenos cilvēka spēka centrus - saknes, nabas, sirds, rīkles, trešās acs un kroņa (galvvidus) čakras. Tīram kvarcam

piemīt smalkas vibrācijas un, reiz ienācis tava pasaulē, tas gādās par garīgo izaugsmi - gaiši un zemapziņas līmenī, bet prasīs zināmu attīstības pakāpi un toleranci arī no sava īpašnieka. Cilvēki šo akmeni pazīst jau ļoti sen. Kalnu kristāla rotaslietas bija cieņā Senajā Grieķija un Senajā Romā. Ķīnieši un japāņi izgatavoja no kristāla lodes roku atvēsināšanai un reizē arī plaukstās esošo enerģētisko centru stimulēšanai. Kvarca lodes kalpojušas un kalpo arī par okulto priekšmetu. Ja prot tāda skatīties, iespējams redzēt savu pagātni un nākotni. Cilvēki šo spēju var trenēt un izkopt. Taču lode gan parāda ainas un vīzijas, bet tās ir tik «nehronoloģiskas», ka vērotājam, kuram nav lemtas gaišreģa spējas, tikai jauc prātus. Kvarcu uzskata arī par ilūziju akmeni, kas atnes dvēseles mieru - mirāžu pasaulē, tomēr māksliniekiem un cilvēkiem, kas strādā saspringtu garīgu darbu, iesaka nēsāt nelielu kvarca lodīti, sievietēm - kreisajā, bet vīriešiem -labajā kabatā.

Maģiskais kristāls!

Cik daudzi par tādu sapņojuši! Cits varas, cits bagātības, cits slepenās gudrības dēļ.

Cilvēki maldīgi domā, ka maģiskajā kristālā viss ir skaidrs kā labi izgaismota filma. Tikai skaties, un redzēsi, kas tevi sagaida tūlīt, bet kas vēlāk.

Та tas nenotiek. Redzēšana kristāla piramīdā vai lodē ir ilga un sarežģīta skola. Reizēm - pat mūža darbs. Kā jau minēju - akmeņi ir dzīvi. Viņiem ir savs simpātiju un antipātiju loks. Tie atveras mīlestībai un atzīst patiesu pieķeršanos.

No dziedniekiem, astrologiem, savdabjiem un akmeņu fanātiķiem vēsture palicis angļu zinātnieka Džona I)ī vārds. Šis cilvēks ļoti mīlējis kvarcu un savā maģiskajā kristāla tiešām iemācījies redzēt daudz ko. Viņam pat parādījies erceņģelis Rafaēls. (Taču zinātniekam tad bija jau pāri piecdesmit, ilgs mūža, treniņu, akmeņu izpratnes laiks.) Iesākumā gan tikai kā miglains tēls, kas ar katru seansu kļuvis skaidrāks un atpazīstamāks.

Vēlāk viduslaiku zinātnieks Džons Dī pieņemts galmā par karalienes Elizabetes I astrologu. Viņa pareģojumi un horoskopi bijuši ļoti precīzi.

Dažos kalnu kristālos saskatāma tāda ka maza varavīksne ar savām septiņām krasam. Tos uzskata par sevišķi dārgu Visuma dāvanu. Svētīga ir meditācija ar tādu akmeni. To paceļ un tura kreisās acs līmenī un pa varavīksnes tiltu domās ieiet kristālā, kas vieno cilvēka dvēseli ar pasauļu dvēseli un spēj mainīt visu dzīvi - viņš kļūst sava likteņa saimnieks un lēmējs, var piepildīt ikvienu gaišo un cēlo velēšanos.

Izrādās - jebkuru kvarca kristālu var programmēt. Piemēram, uzrakstot savu vēlēšanos uz papīra un noliekot zem attīrīta kristāla pamatnes. Pēc vienas dienas un vienas nakts akmens būs pārraidījis domu tēlus augstākajās sfērās un, ja vien vēlēšanas kādam nesola ļaunu, to noteikti izpildīs.

Var tuvināt kristāla smaili «trešajai acij», starp uzacīm, sakoncentrēties un no sirds lūgt: veselību sev vai tuviniekiem, darbaspējas utt.

Svarīga ir arī slīpēta kristāla forma: piramīda sargā no nepatikšanām un netikumības, savukārt lode - palīdz koncentrēties, bet kubs gādā par stabilitāti.

Ši akmeņa labsirdīgais un izsmalcinātais gars nāks jums pretī un pats pateiks priekšā, kāda forma būtu nepieciešama, lai justos labi. Tas, protams, nebūs vairāk kā metru augstais lielais ģeneratorkristāls. Ar tādiem strādā tikai un vienīgi speciālisti.

Ir ne mazums citu kvarca kristālu, kas gaida tieši jūs.

Daba paretam sastopami pavisam īpatnēji kvarci, it ka kristāli kristālā (kā krievu lelles «matrjoškas», tikai caurspīdīgas un labi saredzamas), kā gadu gredzeni akmeni. Tos sauc par kristāla fantomiem. Gudram vērotājam viņi māca ielūkoties pašās dveseles dzilēs un iepazīt tās. Rīkojoties ar kvarca fantomiem tāpat nepieciešamas iemaņas un pieredze. Ne katrs spēj uztvert to smalkās vibrācijas un tulkot vīzijas. Bet viedajiem akmens sniedz tik dziļu redzējumu, ka viņš atceras pat savas iepriekšējās dzīves. 'Pikai cieši, cieši jāielūkojas fantoma piramīdu smailītēs, jāaizver acis un domās jāsaglabā šis tēls, kas atdzīvosies, vedis «ekskursijā» pa atminam un pārvērtībām.

Juvelieru darbnīcās, akmenslauztuvēs un atradnēs, alās - visur, kur aizveda žurnālistes ceļi, esmu meklējusi kristālu, kurā ierakstītas senas zināšanas un noslēpumi -Mūžīgā Glabātāju. Ja nu tieši man laimējas? Ticu, ka lemuri, lanti, tālās civilizācijas ir nākušas no citas Saules sistēmas. Zināšanas un atmiņas par savu ceļojumu viņi iekodējuši kristālos un noglabājuši līdz labākiem laikiem, kad cilvēce bus tik attīstīta, ka pratīs izlasīt un pareizi izmantot rakstīto. Tad kristāli no Zemes tumsas paši iznākšot virspusē.

Beidzamajos gados atklāti daudzi jauni minerāli, taču gudrības kristālu ka nav, tā nav. Varbūt ir par agru? Varbūt tādi ir, bet mēs nemākam izlasīt? Jāprot kristālu valoda. Svētā zīme slepeni iegravēta kādā no šķautnēm un spilgta gaismā varot būt saredzams sīciņš vienādmalu trijstūris. Ja atrod mūžības akmeni, to nedrīkst ne rādīt, ne dot citam, ir jāstrādā pašam - ment ālā un zemapziņas līmenī. Smags darbs, kas ne katram pa spēkam. Gudrības akmens meklējams kristālos ar spirālveida miglāju rakstiem, arī kādā no ametista druzu šķautnēm. (I)rūzas ir daudzi jo daudzi kristāliņi uz kopīgas pamatnes - miera un harmonijas nesēji dvēselē un telpa.)

Katrā ziņā šādu akmeņu iespējamība satrauc iztēli, mudina tos meklēt. Un cerēt - kāds atradis, kāds izlasīs un pasaule kļūs labāka. Kā atskaidrojies kristāls - bez ieplaisājumiem un miglainības. Ja šis zināšanas vēlreiz izmantošot negodīgiem mērķiem, tās zudīšot uz visiem laikiem.

Uz ko gan citu vairs ceret, ja ne uz gudrību un saprātu?

Jādomā, ka šķīsto un viedo dvēseļu akmens droši vien nonāks kādā templī vai svētnīcā, kur priesteri jau senatnē altāra un upurliesmu iededzināja ar kristāla lēcā koncentrētu Saules dievišķo staru. (Tādu lēcu, turklāt ļoti prāvu, redzēju Tbilisi muzejā Gruzijā, kur tā atvesta no kāda 10. gadsimta apbedījuma.) Svētvietā to pratīs atpazīt un glabāt, līdz atradīsies sapratējs un tulks. Šādās vietās, kā ari kalnu virsotnēs un piramīdās novietotie kristāli koncentrē uz Zemes kosmiskās enerģijas. Tāpat kā dubultie kvarca kristāli, šie akmens zīmuļi, kas noasinājušies no abiem galiem, simbolizē gara un matērijas harmoniju. Ja cilvēkam ir attīstīta intuīcija, bet trūkst loģiskās domāšanas (vai otrādi), tad tas būs īstais akmens, ko turēt savā darba telpā.

Meditējot ar šādu kristālu, var radīt ap sevi drošu aizsardzības lauku, iegūt spējas pārraidīt un uztvert domas.

Sāp galva? (Kam gan kādureiz nesāp?) Jāpieliek kristāla smaile tur, kur sāpe pulsē visnegantak.

Sievietēm iesaka likt dubultkristāliņus uz sejas, vietās, kur veidojas krunciņas. Un āda drīz vien kļūs gluda.

Bet bīstamās situācijās, kad draud briesmas, janēsā līdzi rakstainais kvarca kristāls, kuram ir ļoti augstas vibrācijas. Tāpēc strādāt ar šo vēl līdz galam neizpētīto un ļoti dārgo akmeni vēlams tikai magiem un dziedniekiem.

Sastopami ari kvarca kristāli, īsti darbarūķi, kuru uzdevums - mācīt, būt par skolotājiem. Tie ir atskaidroti, dzidri ģeneratorkristāli, reizēm arī kristālu drūzas. Un jāliek vai nu zem spilvena, vai ari pastāvīgi jānēsā līdzi.

Taču, atšķirībā no dažiem citiem, akmeni drīkst rādīt un pat dāvināt draugiem un mīļajiem.

Daudzveidīgo kvarca kristālu virknē sava īpaša vieta ir mīlestības akmenim - rozā kvarcam, ko iesaka Vēža zīmē dzimušajiem. Tas ir dzīvesprieka nesējs, labsirdīgs un mazliet vieglprātīgs kā laimīgs cilvēks. Varbūt liekas necils mirdzošo kvarcakmeņu parādē, toties - sirds akmens, nēsājams tieši uz šī spēka centra. Ai- savām klusuma vibrācijām un iesārto, maigo toni sniedz dvēseles mieru un ārstē garīgās traumas, atgādinādams: «Tu esi skaists! Tu esi mīlams! Tava un citu mīlestība dzimst tevī pašā.» Un māca: «Mīliet savus bērnus un māciet viņus mīlēt. Nemīlēts cilvēciņš neizaugs par mīlošu cilvēku. Dzīves patiesība ir - mīlestībā.»

Rozā kvarcs dara jūtīgāku, arī - aizsargātāku. Viņa vairogs ir sirds gudrība, pozitīvā enerģijā vibrējoša gaiša aura.

Kvarca akmeņus neiesaka likt gredzenā. Vislabāk -kreļļu virtene vai pagarā sudraba ķēdītē. Tie piemēroti Dvīņu, Jaunavas un Ūdensvīra zvaigznājā dzimušajiem un nederot Svariem un Skorpioniem, ja viņi spraiga garīga darba darītāji.

Tā kā kvarcs laiž cauri ultravioletos starus, to jau senatnē izmantoja brūču dezinficēšanai un dziedēšanai.

Kvarca amuleti līdz kuņģa, acu un sirds kaitēm, ārstē žultspūsli un ādu.

Kvarca gudrā, bet mainīgā dvēsele norimstot kristāla traukos. Kā apprecējies karstgalvis. Pokālu šķinda esot kristālu smiekli. (Vai ne - caur asarām?)

Man nekad nav patikuši kristāla trauki.

Varbūt - vienīgi senie, kas rotāti ar dimantiem, rubīniem, smaragdiem. Pat ar zeltu, sudrabu un emalju. Tātad pagodināti. Novērtēti. Tik ļoti, ka vairs atrodami vienīgi muzeju fondos vai ļoti bagātu kolekcionāru seifos.

«Cristalos...» - nožēlā sacīja grieķis, kad barbars sasita brīnišķu kausu. Un šis vārds nozīmēja «ledus».

No kā dzers Olimpa dievi, ja vairs nebūs neviena no «mūžīgā ledus» izgatavota trauka?!

Bet barbars ar laiku izslīpēja citus, jo iemācījās pazīt materiālu. Tikai - dievi vairs nedzēra no tiem. Viņiem nebija interesanti lietot to pašu, ko mirstīgie.

Kaut kas no cilvēces jaunības līksmes iešķindas austrumnieku kristāla zvaniņos. Un telpā vēl ilgi trīsuļo atbalss.

Bet varbūt - balss? Kāds neapjausts aicinājums, kuram nu bulu laiks tapt piepildītam?

AMETISTS

Viens no visskaistākajiem kvarca akmeņiem ir ametists. Dārgakmeņu plejādē tam ir sava īpaša vieta. Viduslaikos šo violeto kalnu kristālu vērtēja tikpat augstu ka briljantu. Tas ir sakrāls dārgakmens un zaigo Romas pāvesta gredzenā. Ari gredzenos, ko viņa eminence pasniedz kardināliem.

Kādā senā indiešu rokrakstā pausts: «Ametists mirdz no pašiem dziļumiem, kā pavasara diena; pagrozot to rokās, met zelta dzirkstis un staro. Šie stari neapžilbina, bet glāsta ar siltu, maigu gaišumu.»

Ametists ir ceriņu krāsā. Visvērtīgākie skaitās tumši violetie. Paretam gadās ari zaļganzili un sarkanīgi kā vīns. Grieķu valodā vārds sastāv no nolieguma partikulas «а» un «methystos» - noreibt, tātad - «nenoreibt». Tāpēc valda uzskats, ka ametists palīdz pret visvisādiem reibumiem, ieskaitot mīlas noreibumu. Šī īpašība gan tā īsti pierādīta nav, taču senais nosaukums pielipis un palicis. Un to labprāt izmanto antialkoholiķu biedrības un klubi.

Ir ametista kristāli, kuros redzamas dzelzs hidroksīda adatiņas. Tos sauc par «Amora bultām». Bet «Venēras mati» ir skaistais, violetais akmens ar titāna piemaisījumiem kā maziem matiņiem. Un šie nosaukumi par ametistu stāsta kaut ko pavisam citu...

Un arī teika ir pavisam cita. daudz senākā. Tajā vīna dievs Dionīss iemīlējies nimfa Ametio. Bet daiļa nimfa mīlēja ganiņu Sirikosu. Aizvainotais Dionīss dzinās viņai pakaļ pa mežiem un klajumiem, bet nimfa bēga un sauca palīgā Artēmidu. Kad vīna dievs bija panācis bēgošo un jau gribēja apskaut, Artemīda pārvērta daiļo nimfu akmeni, ko vēlāk nosauca viņas vārdā - par ametistu.

Senie ēģiptieši ticēja, ka violetie kristāli un krislāliņi nes laimi, veselību, bet divām sirdīm palīdz saglabāt mūžīgu uzticību.

Vai no tiem laikiem palicis apzīmējums «atraitņu akmens»? To nēsājušas sievas, kas nav vēlējušās, nav spējušas aizmirst savus aizsaulē aizgājušos vīrus.

Persieši, kuri šo akmeni sauc «džamast», gravēja taja pusmēness vai saules zīmi un ticēja, ka tas palīdz pret saindēšanos.

Uz savām māla plātnītēm rakstīdami, ametistu pieminējuši arī šumeri. Viņi atgādina, ka pretēja dzimuma pārstāvim dāvināts ametists noteikti radīs pretmīlu. Tātad, ja alksti iegūt kāda cilvēka sirdi, dāvini viņam ametista kristālu vai rotaslietu. Arī tad, ja viņš dedzīgi mīlējis citu vai pat bijis saistīts, tomēr iemīlēs tevi. Tāpēc šumeri brīdina precētus ļaudis šādu dāvanu nepieņemt. Bet, ja nu reiz pieņemta, tad jaunā mīlestība būšot cieta un stipra - līdz nākamajam ametistam... Savās rakstu zīmēs, kas tapušas otrajā gadu tūkstotī pirms Kristus, šumeri runā tikai par sievietes sirdi, glāsmainu kā stars violeta kristāla šķautnē. Eksperimentus ar vīrieša mīlu un pretmīlu viņi atstājuši mūsu ērai.

Bet mūsdienu akmeņu pazinēji un mediji uzskata ametistu par visu akmeņu dvēseli, par tādu minerālu, kuram ir milzīga garīgā pieredze. Ne jau velti dziednieki to vienmēr liek uz trešās, gudrības acs, ar tā kristālu attīra meridiānus, izmanto akupunktūrā-ārstēšanai un nervu nomierināšanai. Tas saasina intuīciju, līdz pret galvas sāpēm. Ar šādu akmeni gredzenā vai kabatā nekad nejutīsities ieslēgts četrās sienās vai ka sēkla ābolā.

Ja jūs moka slikti sapņi un tas atkārtojas no nakts uz nakti, pamēģiniet likt zem spilvena ametistu, un redzēsiet, cik dziļš un mierīgs būs jūsu miegs. Ar akmeni pagalvī. Ne jau parastu akmeni, bet dārgakmeni!

Magu rokās ametistam ir liels spēks, kas palīdz atklāt noslēpumus. Varbūt tāpēc daudzi astrologi uzskata to par liktenīgu akmeni, kas jānēsā laiku pa laikam, nevis pastāvīgi. Un nekādā gadījumā kopa ar zeltu, jo šī minerāla gars, negants vīrietis melnās drānās, kas žonglē ar asinssarkanu lodi - mūsu kaislībām un dziņām - pats ir gana lepns. Grūti iedomāties tik valdonīgu garu tik glezna akmenī? Acīmredzot pretrunas sastopamas ari minerālu pasaulē.

Kādā pilsētā, kuras apkārtne šo akmeni iegūst, tam parādīts tikpat liels gods, kā pie mums - dzintaram. Restorāns saucas «Ametists», kafejnīca «Ametists»... Ari turistu bāzei un viesnīcai tāds pats nosaukums. Administratorei uz galda - liels tumši violets, neapstrādāts akmens. Un ametista rotas visos juvelieru veikalos un veikaliņos, kioskos un kioskiņos. Pat ūdeņi apkārt pilsētai likās violeti un kristāliski nevis plūdeni.

Ka šie akmenī sastingušie ceriņi ietekmē turienes cilvēkus?

Viņi pie tā ir tik pieraduši, ka violeto puskrēslas staru reizēm nemaz nepamana. Ikdienišķa lieta!

AHĀTS

Viens no maniem mīļākajiem akmeņiem ir sudrabpelēkais Āfrikas ahātiņš - urdītājs, mudinātājs. Reizēm -pat gaisa jaucējs un satraucējs.

Dāvinātājs un sūtītājs raksta, ka tas esot prot depresijas līdzeklis.

Par to nu nav nekādu šaubu!

Kad kakla pakārts šis kulons, par garlaicību nav jāsūdzas nevienu pašu brīsniņu. Un rāmais zilganpelēkums te neko nelīdz - akmeni pamana ikviens, tas tūlīt piesaista uzmanību kā sev, tā rotas nēsātājai. Šis akmens ir kā platoniska mīlestība, kuras pamata ir bailes kādu pielaist sev par tuvu. Noglāstu ar skatienu un pirkstu galiem, bet reti uzdrošinos arto rotāties. Attīru, uzliesmoju, bet nolieku atpakaļ. Lidz brīdim, kad pats uzprasīsies kakla liekams. Un tādi brītiņi uzšvirkst.

Ahāts - ļoti sen atklāts, pazīstams un tomēr noslēpumains akmens, kuram daudz krāsu un nokrāsu. Tam piemīt kaut kas no oniksa, serdolika, karneola, sard-oniksa, avanturīna īpašībām, jo šis minerāls ir viens no halcedona, necaurspīdīgā kvarcakmens paveidiem.

Kopš sicīlieši Ahātes upes krastā reiz atrada pirmo slāņaino dārgakmeni ar dzeltenām, baltām, zilam vai pavisam tumšām svēdrām, ar to notiek visvisādas pārvērtības. Laika vesera triecieni gan neko lielu nav varējuši šim skaistulim padarīt.

Senie romieši pat pamanījās šo akmeni krāsot - neslīpētu ilgi mērcēja vīnogu sīrupā, pēc tam sērskābē, kas augļu cukuru parogļoja un ar saldumu piesūcināto, neredzami poraino minerālu padarīja samtaini melnu. Vēlāk, Romas impērijai sabrūkot, krāsošanas recepte aizmirsās. Vācu juveliermeistariem to nācās atklat no jauna, bet tas notika tikai 1819. gada.

Ahāta kausā pilējušas Jēzus Kristus asinis. Trauku rūpīgi glabājuši un slēpuši Svētā Grāla ordeņa mūki.

Sengrieķi ahātu uzskatīja par lauksaimnieku talismanu, kam sargāt sējumus no nakts salnām, dabas stihijām, bet lopus - no sērgām.

Senie ēģiptieši to ņēma līdzi tuksnesī, ticēdami, ka dīvainais akmens mazina slāpes, sarga no čūskām. Slavenā rakstveža statuja Ēģiptes galvaspilsētas Kairas muzeja mūsos raugās ar ahāta acīm. Un tieši no Ēģiptes līdz mūsdienām atnākusi dieva Нога, Izīdas un Ozīrisa dēla, talismanacs, kas līdz pret nobrīnu un «ļaunu aci» un vel joprojām ir populāra visā musulmaņu pasaulē, kaut daudzi tur vairs nemaz nezina talismana izcelsmi. Bet iegaumējiet - pašu pirktā vai draugu no tālienes vestā suvenīracliņa parasti ir no ahāta (ja vien nav no stikla). Ja ta - šis dārgakmens uzlabo jums redzi. Kā fizisko, tā mentālo. Māca skatīties, iedziļināties, saredzēt sen aizmūrētas durvis aklā sienā, droši iet pa tām iekšā un atrast pavisam citu pasauli. Bet, lai nāktu šis jaunais redzējums, iesaka pāris dienas nēsāt ahāta kaklarotu un auskarus, pēc tam - uzlikt ahāta rokassprādzi un sīciņas tā šķēpeles nēsāt visās kabatās.

Ahāts ir izsmalcināts, savā garā disciplinēts un uzmanīgs. Spēj atvērt jūsu acis gaišredzībai, bet ausis - labā sargeņģeļa balsij.

Abatu drīkst likt tikai zelta, sudraba vai vara ielogā, citu viņš neatzīst, šis klusais, vērīgais un gudrais gars. Ka cilvēks, kas mīl tērpties vienā zīdā.

Akmens jūs uzbudina? Mieru, tikai mierulTas nozīmē, ka šī dabas velte ar jums strādā, ka gaidāmas pārmaiņas.

Un tās bus uz labu. Tikai paciesties, tikai aprakt šaubas un trauksmaino nemieru sevī. Jums parādīs. Jums vēstīs. Vēl jo drošāk, ja esat dzimuši Svaru, Vēža vai Ūdensvīra zīmē. Taču, ja pasaulē esat nākuši Strēlnieka, Auna vai Zivju zīmē, tad labāk ar to nerotāties. Šis ilga mūža simbols lai ir jūsu mājā, taču - plauktā, tā augstāk un attālāk. Tikai uz īsu brīdi var uzlikt ahāta krelles, kamēr pāriet kakla sāpes, vai rokassprādzi, ja moka podagra. Tas palīdz atmaskot melus un dziedēt šķiršanās sāpes, bet, kā jau zināms, līdz galam uzminēts nav.

Viens gan ir skaidrs - pasaulē šis akmens ir nepieciešams un daba vai augstāki speķi tam neļauj zust. Kad Vācijā tā krājumi zemes dzīlēs izsika, kalnrači darba un iztikas meklējumos devās uz Brazīliju. 1 Jn tieši viņi atklāja tur jaunas ahāta iegulas, kas strādā vēl joprojām. Jau divus gadu simteņus.

Tas kaut ko nozīmē.

AKVAMARĪNS

Akvamarīns ir gaismas apmīļots dārgakmens ar ūdeņu dvēseli.

Aqaa manna. Tulkojumā no latīņu valodas tas nozīmē «jūras ūdens». Vai tādēļ, ka šim skaistakmenim ir pasaules juru nokrāsas un toņi? Zaļgani, zili, balti ka jūras putas... Vai arī iesārti kā saulrieta tuvums.

Zinātnieki un kalnrači gan to dēvē vienkārši par berilu - no arābu vārda bullar, kalnu kristāls, jo akmens veido sešstūru kristālus un šādas «skabargas» nereti sastopamas kalnu granītos. Vācietis R Jūbelts gan uzskata, ka berila nosaukums cēlies no vācu vārda «brille» (acenes), jo zinātnieki gadsimtiem ilgi bija pārliecināti, ka senie romieši no šī akmens slīpējuši monokļus.

Juvelierus un rotaslietu pircējus valdzina ši dārgakmens skaistums, turpretī rūpniekus - iespēja iegūt beriliju, metālu, kurš ir pusotras reizes vieglāks par alumīniju, tāpēc tik neaizvietojams aviācijā un kosmonautikā.

1798. gada franču ķīmiķis Luijs Nikola Voklēns to ieguva pirmoreiz un nosauca par gliciju: no grieķu vārda gli-kos - salds, jo izdalītie sāļi bija... saldi.

Saldā sāls!

Arī tādi brīnumi notiek akmeņu pasaulē. Bet - tur jau ir tā sāls! Viss ļoti dziļi slēpts - molekulu un atomu līmenī. No ārpuses - tikai skaists ūdenigs mirdzums sastingušā valnī.

Astrologi šo jūrnieku, dižu zinātnieku amuletu un draudzības talismanu dēvē par taisnības akmeni. Ja to nēsā negodīgs cilvēks un blēdis, visi viņa melnie darbi noteikti nāk gaismā. Taču - akvamarīns arī dara savu saimnieku dvēseliskāku, garīgi bagātāku, pat emocionālāku. Un rosina visu fizisko enerģiju veltīt gara kopšanai, patiesai jaunradei. Šī minerāla sievišķa būtība ir taisnīga un gudra. Ari izpalīdzīgs viņš ir. Ja gribat tikt vaļa no uzmācīgām domām, alkohola vai narkotiku atkarības, nēsājiet akvamarīnu. Tas labprāt palīdz ikvienam, kas netiek ar sevi galā, ir apjucis vai dzīvē nomaldījies, bet ar aktīvajiem, enerģiskajiem nestrādā.

Izvēlīgais dārgakmens mīl Vēža un Zivju zīme dzimušos, bet Skorpioniem un Dvīņiem var nest nelaimi. Taču, ja ir problēmas ar aknām, kuņģi, ja sāp zobi vai streiko nervi - akvamarīns jums palīdzēs. Jo, kā jau minēju, savā dziļākajā būtībā ir labsirdīgs un aizstāv ikvienu cietēju.

1834. gada 17. aprīli Urālu kalnu upes Tokovajas sanesās cilvēki atrada savādu akmeni, kas izskatījās pēc smaragda, taču nebija smaragds, jo likās daudz cietāks un «prata» mainīt krāsu; dienasgaismā bija zaļš, bet vakarā, jau nokrēslā - margoja asinssarkans.

Akmeni izpētīt ņēmās somu mineralogs N. Norden-šelds. Viņš nosauca to par aleksandrītu, godinot nākamo Krievijas imperatoru Aleksandru II viņa dzimšanas dienā un pilngadībā.

Nordenšelds atklāja, ka minerāls sastav no berilija un alumīnija oksīdiem un ir viens no zeltainā berila -hrizoberila paveidiem.

Tolaik jaunatklāto dīvaini uzskat īja par krievu akmeni, ko iegūst tikai Krievzemē, taču vēlāk izrādījās, ka ta netrūkst ari Āfrikā, Brazīlijā, Srilankā, kas vispār ir akmeņiem un juvelieriem bagātīgi svētīta zeme.

Akmeni slīpējot, tas uzzaigoja ari sarkanīgi violetā un oranžā krāsā.

Vērtīgākie aleksandriti ir tie, kuru kristālos saskatā-mas paralēlas svītras un iekusumi - kā stiebriņi dzintarā. Šādā dārgakmenī izceļas šaura josliņa, it kā minča acs zīlīte un to sauc par «kaķa aci».

Kaut arī dziednieki iesaka ar šo vēl visai neiepazīto brīnumu ārstēt asinsrites slimības, tomēr daudzus tas biedē: akmens nesot nelaimi, mūžīgu vientulību... Un Dieva dēļ - tikai novērt krellēs un nelikt kopa rokassprādzēs! Tikai trīs akmentiņus un vairāk nē!

No kurienes šāds ierobežojums?

Ari astrologi šim akmenim nav diezko draudzīgi un izturas ar piesardzību, jaušot tajā vienīgi stipro cilvēku ceļabiedru.

Caur ciešanām un smagiem pārbaudījumiem alek-sandrits beidzot ieceļot savu uzticīgo nēsātāju saulītē un viņam sākoties godīgi nopelnītās, laimīgās dienas. Bet pa to vidu gan bijis viskautkas - dīvainais dārgakmens viņa gredzenā vai citā rotā nemitīgi mainījis krasu - te dzeltens, te tumīgi zaļš, te zilgansārts. Un katra krāsa kaut ko pareģojusi. Dzeltenā - noteikti nelaimi.

Jaunavas, Vēža un Zivju zīmēs dzimušajiem astrologi aleksandrītu nepavisam neiesaka. Tas ir vēlīgs tikai uguns stihijas zīmēm un kaut cik - ari stiprajiem Vēršiem un izturīgajiem Skorpioniem.

Dāviniet aleksandrītu cilvēkam, ar kuru gribat noslēgt sev izdevīgu darījumu, uz kaut ko pierunāt, pārliecināt. Sekmes garantētas! Viņš piekritīs visam, ko teiksiet, atbalstīs jūsu idejas un priekšlikumus.

Neticu briesmu stāstiem par šo hameleonisko minerālu. Ja kādi nezināmi spēki pirms vairāk nekā simt sešdesmit gadiem nolēmuši mums to dāvāt un nometuši ceļā, tad ne jau tāpēc, lai akmens darītu ļaunu. Mēs tikai vēl nemākam saklausīt vēstījumu, nezinām, ar kādu mērķi tas sūtīts. Kaut ko jau tās krāsas mums signalizē.

Ko gan? Kādu pasauļu, kādu krustojumu ugunis tās ir?

Indieši tic, ka aleksandrīta gaismas sola uzplaukumu. Un dod ilgu mūžu.

Mūsu juvelieru veikalos gan apgrozās tikai mākslīgie aleksandrīti, kuriem ir pavisam cita ķīmiskā formula un cita iedarbība - tie savu īpašnieku norūda, pasargā no laupītājiem un ļaundariem.

Man ir savs «amazonīta tests»: kad atnāk viesis, vēroju viņa reakciju, jo akmens kaut kādā veidā pats piesaista skatienus. Vienalga, kur tobrīd būtu nolikts.

Un iespaidi ir visai dažādi.

- Mistika! - teica kāda draudzene, kad akmens noņēma viņas sasprindzinājumu un galvassāpes.

- Mežs no putna lidojuma, - secināja draugs un uzgrieza muguru, sākdams runāt par ko citu.

- Tas ir kā glezna, - atzina dzejnieks Uldis Bērziņš. - Marinista glezna.

Kā gleznu to ari atvedu no Ziemeļiem - lai ielogotu vara rāmi. Pati daba un zemes dzīles aiz Polārā loka bija zīmējušas iezi dienvidu jūru ar baltām viļņu galotnēm.

Amazonīts uzrunā. Viņu nevar nepamanīt, kaut ari šis rotakmens nespīd un nezaigo. Gadījies redzēt, ka arī muzeju zālēs apmeklētāji gausina soli un apstājas pie neparastās krāsas akmens vāzēm, lādītēm un greznumlietām. Tātad ari māksliniekiem tas paticis. Arheologi šādus roku darbus atrakuši gan Ēģiptē, gan Antiļu salās, gan Meksikā, gan Venecuēlas un Kolumbijas robežupes Orinoko abos krastos.

Amazonīta rotaslietas atrastas ari vietās, kur to neiegūst un diezin vai jelkad ir bijušas šī akmens iegulas. Apbrīnojot kā senos, tā mūsdienu izstrādājumus, grūti noticēt, ka tie izgatavoti no zilā vai zaļā - laukšpata.

Jā, jā! Pēc mineralogu klasifikācijas amazonīts ir laukšpats!

No kurienes tad cēlies ta eksotiskais nosaukums?

It kā no mītisko un kareivīgo amazoņu tērpiem, kuros mijušies tieši šie toņi.

Patiesība ir tāda, ka zilu un gandrīz vai vara vitriola zaļu laukšpatu pirmoreiz atrada indiāņi Amazones krastos. Un sāka no tā izgatavot amuletus.

Pasaule to ilgi dēvēja par Amazones akmeni un tikai vienkāršības un ērtības labad vēlāk nosauca par ainazo-nītu - ka jau pieklājas akmenim, ko pagodina talismanos un rotās.

Amazonīts ir ģimenisks un reti palīdz vientuļniekiem. Tam patīk veidot un nostiprināt draudzīgas attiecības, satuvināt jaunus cilvēkus, bet mīlošiem sirmgalvjiem atdot agrāko kvēli un starojumu. Viņu vaigi klust sārti un ziedoši, āda gludāka, gars stiprina miesu. It īpaši -Ūdensvīriem, Svariem un Dvīņiem.

Amazonīts gan neaizvaino nevienu un nekad nedara ļaunu. Tikai ļoti ilgi un rūpīgi izvēlas, kam palīdzēt. Un savus atlases kritērijus neizpauž. Pat meditācijā nē. Šis akmens ir un paliek nepiejaucējams. Augstu vērtē uzticību un ari pats ir uzticīgs vienam un vienīgajam, ko izraudzījies sargāt. Un, kaut ari nav augstas klases dārgakmens, savu vērtību zina, jo ir sens un rets - pasaulē amazonīta nemaz tik daudz vairs nav. Un balta albīta raksti to dara vel savdabīgāku un gleznāku. Cilvēkā tie rosina iztēli un mudina sapņot. Reizēm - pat aizsapņo-ties. Tāpēc jau mākslinieki nav spējuši tam vienaldzīgi paiet garām.

Amazones krastu indiāņi zināja, ko vērts apbrīnot un ņemt par sargu.

Šī akmens trauslais, bet tīri virietiskais, uz padošanos netendētais gars, spēj aizstāvēt.

AVANTURlNS

Aprakstīt avanturīnu ir gandrīz tikpat grūti ka mīlestību - var pateikt daudz, ikvienam būs savs sakāmais, bet galā liksies, ka nav pateikts nekas. Pietrūkst vārdu.

Skaists?

Protams. Ļoti!

Neparasts?

Arī.

Ruds vai brūns pamats, kura dziļi laistās zeltainas zvīņas. Akmens dzirkstī pats no savas gaismas. Un, kopš cilvēki iemācījušies izgatavot mākslīgos avanturīnus, sastopami ari tumši violeti un sulīgi zaļi. Te jāpiebilst, ka zaļganīgie nu atrasti ari dabā - kārtējā Zemes dzīļu dāvana, ko iesaka nēsāt, ja krīt ārā mati.

Magu, astrologu un dziednieku domas par šo brīnumu ir gana pretrunīgas.

Vieni saka - tas atnesot mīlestību un ieliekot dārgā cilvēka sirdi plaukstā, padarot savu īpašnieku opt imistisku un pašpārliecinātu.

Citi to uzskata par bērnu un pensionāru rotu, jo avan-turīns dod ne tikai prieku un apmierinātību, bet arī paviršību un bezatbildību, tāpēc ka pats esot kaprīzs un nepastāvīgs. Kā jau akmens, kuru saista ar Mēness maģisko spēku. Astrologi brīdina, ka rotu drīkst nēsāt tikai dilstoša mēness fāzē. Zemes un Ūdens stihijā dzimušajiem tas uzlabojot kā fizisko, tā garīgo tonusu. Ar piebildi, ka Mežāžus, Aunus un Skorpionus galu galā padarot vieglprātīgus. Reizēm -ari izšķērdīgus un histēriskus.

Dziednieki rekomendē ar avanturinu ārstēt kaites, kas rodas no nepareizas vielmaiņas, tikai tad akmenim jāzaigo rokassprādzēs vai garās krellēs, kas sniedzas līdz saules pinumam un var labvēlīgi ietekmēt ari gremošanu.

Bet, kopumā ņemot, tas ir īsts žurnālistu akmens -ka magnēts vilktin pievelk informāciju, spēj tik apkopot un sašķirot! Tāds jau ir avanturīna gars - rosīties, rosīties, rosīties! Tas nekas, ka reizēm ari - pa tukšo.

Visu mūžu ilgojos pec šī akmens. Mūsu juvelieru veikalos tā nebija. Zināju, ka pašus skaistākos iegūst Ēģiptē. Tur to dēvē par Saules akmeni. Kādas lielas jubilejas priekšvakarā, laimīga tikusi uz Ēģipti, Asuānā to sev uzdāvināju, lln pati uz savas ādas un savā dzīve izjutu visu tā iedarbības spektru. Bet tas nemazina manu īpašo mīlestību pret avanturinu, kura nosaukums ne vienam vien asociējas ar avantūrismu, ko šim akmenim nu nekādi nevar piedēvēt.

CIRKONS

Ja palaimējas nokļūt Francijā, izbraukt cauri Luāras ielejai ar viņa dārziem abpus šosejai, atstāt tūrisma vietas tālu aizmugurē, tad tur, kur sāk kūpēt lauku ceļi un ainava vairs nav tik krāšņa, zeme dāvā nelielus, bet ļoti skaistus reti sastopamā sarkanbrūnā cirkona kristālus. Tos uzskata par skaistākajiem pasaulē.

Parasti gan cirkons, šis cirkonija silikāts, ir zaļš, zeltains, zilganzaļš. Te jāpiebilst, ka debeszilo un dzelteno iegūst karsējot brūnīgos Kampučijas cirkona kristālus. Tā kā ar to nodarbojas galvenokārt Bangkokā (Taizemē), šos termiski apstrādātos akmentiņus dēvē par «Sia-rnas cirkoniem». Šādu procedūru pārcietušie kristāli gan ir ļoti skaisti un spilgti, taču ar laiku izbalo. Vai pat galīgi zaudē krāsu, kļūst caurspīdigi.

Ari Dienvidāfrikā iegūst ļoti pievilcīgus cirkona akmentiņus zeltaini brūnā krāsā.

Astrologi un dziednieki šo minerālu ir pietiekami apguvuši. Pēdējie apgalvo, ka cirkons aptur asiņošanu, ja vien tā nav no brutāla ievainojuma, un izārstē jebkuru slimību, ja vien tā nav ielaista. Tam pa spēkam pat nervu kaites.

Daži astrologi saka - šis greznais akmens ar savu vieglprātīgo klauna garu esot gaužām neizvēlīgs. Viņš mīl absolūti visus cilvēkus, lai kāda ari būtu to rase, tautība, nodarbošanās un uzskati. Un savu īpašnieku uztver kā bērnu, kam jāpalīdz par katru cenu. Tā, protams, nav peļama īpašība, bet cirkons ir tikpat mīļš un

gadīgs ari pret neliešiem. To mēdz dēvēt ari par «mafijas akmeni», «algotu slepkavu akmeni». Cirkonu par savu uzskata kā magi, tā ari slepenu biedribu, organizāciju un ordeņu locekļi. Tas, piemēram, ir arī masonu ložas akmens - masoni to jau turpat kopš dibināšanas pirmajām dienām izvēlējušies par savu. Un viņi jau nu gan zināja, ko dara!

Šis minerāls nav jāpieradina - tūlit un mīļuprāt būs tavs.

Bet ka ietekmēs?

Mācīs priecāties par mirkli, gumdīs būt laimīgiem un līksmiem tagad un te, uz šīs pašas grēcīgās un mīļās zemītes, un tepatās arī smelties iedvesmu dzīvot. Cirkons savedīs kopā ar cilvēka sargeņģeli, jo mudinās izberzēt acis un pamanīt zīmes, ko labie un ne tik labie spēki izliek mūsu ceļos, īpaši jau krustceļos. Tikai mēs bieži vien tās nepamanām. Un neizprotam, ko tās mums grib teikt.

Cirkons dara savu īpašnieku pilnīgi patstāvīgu, bet diemžēl arī godkārīgu un augstprātīgu. Bet, ja jūs mūždien mokāties šaubās, vai simtreiz pārliekat visus «par» un «pret», ne visai sev ticat, tad cirkons ir īstais akmens, ko nēsāt krūšu kabatā vai gredzenā uz zeltneša. Un noteikti - sudraba gredzenā.

Lai cik «demokrātisks» cirkons ari būtu, pamatu pamatā tas ir Mežāžu, Svaru un Vēršu akmens, dodot viņiem ne vien pašapziņu, bet arī spēku.

Vēžus cirkons padara par galīgiem egoistiem, bet Zivju zīmē dzimušos - par sevi noslēgtiem īgņām.

Nevainosim dārgakmeni! Tas tikai pastiprina jau iedzimtās pamatnoslieces. Gan labās, gan ļaunās.

CITRĪNS

Marks Polonijs bija nomākts: Romas publika, allaž tik atvērta viņa oratora mākslai, šodien izsmēja savu mīluli.

Izsmēja - viņu?! Romas labāko runas un vārda meistaru?

Tas bija pazemojums. Un tā notika pirmo reizi. Nemaz negribējās atgriezties mājās. Ko lai viņš tur meklētu? Ko lai teiktu savējiem?

Runasvīrs bija gatavs dzert par neatšķaidītu vīnu -kā pēdējais plebejs. Viņš nekādi nespēja saprast, kāpēc šodien pēkšņi sāka mežģīties mēle un īsti neklausīja balss. Tikai tad, kad Romas dižciltīgo pirtī, savu kaunu nomazgāt gribēdams, atklāja - ne gredzena pirkstā, ne akmens gurnautā, nelaimīgajam bija skaidrs: viņš taču pārkāpis vienu no nerakstītajiem oratoru likumiem! Nav paņēmis līdzi savu talismanu - dzeltenu, no paaudzēm mantotu dārgakmeni.

Tā savu neveiksmi skaidroja Senās Romas orators, kura balsī pamazām sāka iezagties vecuma nots...

Viņš nenojauta, ka pēc gadu simtiem un tūkstošiem saulaino dārgakmeni pārdos vai visās juvelieru bodītēs, un tā spilgti dzeltenās krāsas deļ sauks par citrīnu. Sievietes greznosies ar cēlā akmens krellēm. Daži negodīgi pārdevēji mēģinās iegalvot lētticīgākiem pircējiem, ka tas ir topāzs, jo citrīnam mēdz būt arī tumšākas nokrāsās. Kaut gan savā patībā tas vienmēr bijis gaišs, tikpat silts un dāsns kā Saule.

Kad oratoru māksla izvirta runu teikšana un pļāpāšanā, citrīnu par savu talismanu «piesavinājās» zeltkaļi, pārliecinot visus, ka citrins nes veiksmi tiem, kuru darbs prasa nevis mēles, bet pirkstu veiklību - iluzionistiem, juvelieriem, gravieriem, kaligrāfiem, kāršu licējām un pat kabatzagļiem. Izņēmuma kārtā citrins palīdz patiesi gudriem magiem, kas rok dziļi un savu lietu prot.

Bet austrumu dziednieki atzīst, ka šī dārgakmens vibrācijas cilvēku sargā, ieskaujot ka parastai acij neredzamas bruņas. (Varbūt tas patiešām sargāja arī Senās Romas oratoru Marku Poloniju?)

Citrīna dzeltenais stars stiprina cilvēka fizisko ķermeni, tikai - ne rotaslietā! Šim nolūkam jāuzliek noslīpēts akmentiņš tieši uz nabas, jo citrins aktivizē tieši šo centru, kas pats gaismojas oranžā tonī. Un vieno ar spēka centru, kas atrodas saules pinumā un gaismojas dzeltena krāsā.

Bet citrīna krelles uzlabo sirdsdarbību un nieru funkcijas. Visizteiktāk - Ūdensvīriem un Dvīņiem. Bet ar Mežāžiem šim akmenim nesaskan.

Varbūt tieši kāds Mežāža zīmē dzimušais to reiz nosaucis par Bohemijas topāzu un citrins apvainojās? Kam patiktu, ja tik ilgi sauc svešā vārdā?

Bet pret mineralogu apzīmējumu «dzeltenais kvarcs» gan neko nevar iebilst - tā nu reiz ir taisnība!

DIMANTS

Si dārgakmens skaistums gan laikam nav no tiem, kas spētu glābt pasauli.

Atceros savu apmeklējumu Amsterdamas briljantu muzejā. Tā blīvo apsardzi ar šaujamajiem, daudzu dāmu alkatīgi spožās acis, trīcošos pirkstus un savas izjūtas, kad visas pūciņas uz ķermeņa ir saslējušās stāvus - mani šis dārgakmens biedē. Kaut arī dimants ir dārgākais, cietākais, blīvākais un nereti arī cilvēku iekarotākais akmens. Vai tieši tāpēc, ka dārgākais? Cik daudz patiesu nostāstu un fantāziju, filmu un piedzīvojumu romānu saistās ar šo akmeni! Pat nosaukumi tam ir divi: Zemes dziļu dāvāto kristālu sauc par dimantu, bet juvelieru apstrādāto, zaigojošo - par briljantu. Un lielākajiem, slavenākajiem pat dots savs nosaukums: Premjers, Āfrikas zvaigzne, Koinurs, Sansī, Šahs, Reģents... Un tie nebūt nav visi!

Pasaulē pirmie dimanti atrasti Indijā jau 3000 gadus pirms Kristus dzimšanas. Un arī slavenais Reģents atklājies Indijā. 1701. gadā akmeni ieguvis kalnraktuvju vergs un nolēmis paturēt. Viņš tīšām ievainojis sevi, bet ieguvumu noslēpis brūces pārsējā. Tad lūdzis kādu matrozi dimantu pārdot un peļņu dalīt uz pusēm. Jurasvīrs gribējis paturēt visu un vergu nogalinājis. Piesavinājies akmeni, pārdevis to angļu gubernatoram, naudu notriecis, bet pats pakāries. Gubernators to tālāk pārdevis Orleā-nas hercogam, kas šim dārgumam devis nosaukumu «Reģents».

Dimanta masa pirms visiem šiem piedzīvojumiem un īpašnieku maiņām bijusi 410 karati (1 karats - 200 mg), bet pēc apstrādes pāri palikuši tikai 137.

1792. gadā «Reģentu» nozaga, tomēr zagli noķēra un briljantu atguva. Vēlāk Francijas Republika to ieķīlāja bagātam Berlīnes juvelierim, bet Napoleons I izpirka un lika iestrādāt sava zobena rokturī.

Mūsu dienās «Reģents» atrodas Luvrā.

Tas ir tikai viena dimanta stāsts un liktenis.

Ir ari citi. Briesmīgāki. Kaut vai par briljantu ar nosaukumu «Houps», kurš visiem saviem īpašniekiem nesis smagas nelaimes vai pat nāvi, līdz kopā ar saviem beidzamajiem īpašniekiem bēdīgi slavenajā «Titānikā» nozudis dzelmē.

Tajā pašā Amsterdamas muzeja redzeju un atklāju, ka pēc slīpēšanas dārgakmens laistās ne tikai rasas piliena spožumā un dzidrumā, bet iemanto arī citas nokrāsas - zilgu, baltu, zeltainu, brūnganu, pavisam dzeltenu... Pats retākais ir asinssarkanais briljants, tas ir saistīts ar Uguns stihiju un ir labo magu akmens.

Gaišzilais briljants pieder Ūdens stihijai un palīdz atklāt noslēpumus, pat senus un karmiskus. Par gaišzilo briljantu ieguves vietām raksta amerikāņu fantasts un romānu autors Maikls Kraitons savā darbā «Kongo», kura, atriebdamies cilvēku alkatībai un postītkārei, akmens uz mūžiem pazūd zem milzīga lavas slāņa.

Dzeltenais ir priesteru, priesterieņu un mācītāju akmentiņš, jo ir saistīts ar Gaisa stihiju, seniem rituāliem. To nedrīkst valkāt cilvēks, kurš nepieder šīm svētajam vietām un lietām.

Kopumā - dārgakmens, vienalga, dimanta vai briljanta stadijā, skaidri zina sava īpašnieka sūtību un palīdz viņam sasniegt mērķi, bet laiskos gan nemīl.

Briljants gredzena acī mudina cilvēku darīt labu, attīra viņa organismu no sārņiem, mazina muguras un galvassāpes.

Briljanta auskariņi palīdz tikt galā ar pagātnes rēgiem un kļūdām, kuras palīdz izlabot .

Rokassprādzē šis cēlais akmens dod padomus, ir it ka maigāks un iecietīgāks. Kaklarotā un dārgā koljē -veicina garīgo atmodu, mudina izmēģināt ja ne visu, tad daudzko, jo cenšas atvērt acis uz dzīves vispusību, lai cilvēks saskatītu tās patiesās vērtības.

Astrologi gan uzskata dimantu par ļoti bīstamu dārgakmeni. Tas var būt labvēlīgs vien tad, ja ir mantots vai dāvināts. Pirkta briljanta rota pie sava īpašnieka pierod tikai deviņu gadu laikā. Zagts - nes nelaimi. Bet vispār -briljantus kopš aizseniem laikiem uzskata par valdnieku rotu, kas palīdz uzvarēt karā un vārdu kaujā.

Dimants ir Aunu akmens. Gūdams enerģiju no Saules, stiprina un ārstē sirdi tieši šis zīmes cilvēkiem. Viņiem jāvalkā briljanta kaklarota tā, lai akmentiņš saskartos ar ādu. Vai ari briljanta gredzentiņš uz zeltneša.

IJn dimants ir pirmais, augstvērtīgākais akmens dārgakmeņu skalā, skaitās ari zodiaka pirmais akmens. Ar to skaidrojama dimantā slēptā milzīgā enerģija.

Ši dārgakmens noslēpumainais gars nekad neļauj sevi ta īsti saskatīt. Vai tāpēc ap šo akmeni tik daudz nostāstu un minējumu? Taču, ja reiz dāvāts ar mīlestību, tad mīlestību ari izstaro. Nevelti saderināšanās gredzentiņā zaigo lielāks vai sīkāks briljants. Kā zīme, ka tev atdod - sirdi. Un tādas mīlestības priekšā noliec galvu patfianīts, mākslīgais dimants, dāvādams jaunajām dvēselēm tādu pašu jūtu spēku un laimi ka pats īstākais. Izrādās, arī akmeni var apgarot.

FLUORITS

Grozu pirkstos no Āfrikas vesto varavikšņaino fluorī-tu, kas savā pamatā ir violets. Pēc tam, kad tas nonāca manās rokās, centos izpētīt visu, kas vien atrodams par minerālu, ko kalnrači dēvē vienkārši par fluoršpatu, bet ķīmiķi - par kalcija ftoritu.

Izrādījās, ka šo akmeni vairāk mīl dziednieki, bet juvelieri un astrologi ir atturīgāki. No tā izgatavo vāzes, mazītiņas lādītes. Daži izstrādājumi ultravioleto staru iedarbībā izgaismojas maigi violeti un šo parādību sauc par fluorescenci.

Fluorīti var būt gaiši zili, zaļi, dzelteni, violeti un purpura, bet ne visi fluoriscē.

Dziednieki, kas strādā ar minerālu pasaules enerģijām, atzīst, ka fluorits nav mūsu planētas akmens. Cilvēcei tas sūtīts no citām dimensijām, augstākām pasaulēm un ta uzdevums - veicināt mūsu civilizācijas evolūciju. Fluorits attīsta prātu, iedveš milzīgu garīgo enerģiju. To uzskata par vienu no jaunās ēras visiedarbīgākajiem akmeņiem, kas mācīs mums izprast augstāko patiesību. Ar fluorīdi ārstē dažas mentālās slimības. Tas ir trešās acs, tātad - meditācijas un gudrības akmens.

Fluorīta drūzas iesaka izvietot kabinetos, klasēs, auditorijās, laboratorijās... Vietās, kur notiek saspringts darbs, īpaši - ar jaunajām tehnoloģijām.

Ar fluorīta piramidālajam un astoņskaldņu formām ir jāstrādā, tās nevar kaut kur tikai novietot vien. Un jāstrādā dziednieka vadībā.

Astrologi fluorītā saskata bargu un skaudru akmeni, kurš negodīgu vai pat - tikai neakurātu cilvēku var sodit. Viņi iesaka to iestrādāt auskaros vai gredzenā. Kaklarotā fluorits spējot cilvēkam uzkundzēties, bet rokassprādzē -piespiest rakņāties pagātnes kļūdās.

Šis dārgakmens ir smalko meistaru talismans. To, kas strādā ar lāzera staru, lodē sīksikas detaļas, izgatavo precīzus mērinstrumentus... Jebkuras krāsas fluorītu iesaka ņemt līdzi intervijās ar darba devējiem, eksāmenos, uz atbildīgu tikšanos, vārdu sakot - nopietnās situācijās.

Fluorits mīl Dvīņu zvaigznājā dzimušos. Pārējiem tas tikai palīdz: ārstē, mudina tiekties pēc visa jaunā.

Lai priecē skatu vai fluoriscē vāzes un citi mākslas priekšmeti no fluorītā! Telpu tie atskaidros. Arī garīgo telpu, jo viss ir labs ar nieru un zināšanu, kuru šis akmens labprāt atklāj.

Mēs taču nerīkosimies tā, kā tie senie alķīmiķi, kas, par katru cenu gribēdami izpētīt noslēpumaino, slāņaino minerālu, berza to pulverī, veica visdažādākos eksperimentus, saindējās un pat zaudēja dzīvību. To, ka skaistais akmens satur indigo ftoru, tikai pēc gadsimtiem atklāja franču ķīmiķis Anrī Muasāns. Taču, lai šo vielu dabūtu ārā no gleznā minerāla, ir krietni jānopūlas. Šis akmens vēl joprojām neļauj pārāk dziļi tajā ieskatīties.

GRANĀTS

Jau tikko atklājuši šo dārgakmeni, cilvēki tūlīt pamanīja laja gailošo kvēli. Ne velti līdz pat 1546. gadam to sauca par karbunkulu (no latiņu carbo - oglīte). Sarkanā granāta piropa nosaukums esot cēlies no grieķu «piros», kas nozīmējot «uguns». Par «uguns akmeni» to godājuši arī mongoļi un pielūguši ka svēto.

Bet savu tagadējo nosaukumu dārgakmens ieguvis tāpēc, ka krāsā un spožumā līdzinās granātābola sēkliņām. Dārzu augli gan atgādina vienīgi sarkanie - piropi un almandīni. Bet zaļie grosulāri, dzeltenie andradīti un melnie šorlomili ari ir granātakmeņi! Tāpat ka caurspīdīgie demantoīdi.

Interesanti, ka ari grosulāri savu nosaukumu mantojuši no latīņu mēles, kurā šis vārds nozīmējot «ērkšķoga». Zaļais, ieapaļais daudzšķautņu kristāliņš patiešām atgādina šo ogu ar gareniskajām svītriņām ka meridiāniem.

Granāts, silikātu grupas minerāls, dēvēts arī par mīlestības, naida un asins akmeni, jau sen daiļojis cilvēku dzimumu. Piropa rotas atrastas pat skitu apbedījumos.

VIII gadsimtā sarkano granātu sāka iegūt tagadējās Čehijas teritorijā. Bohēmijas akmentiņi ir nelieli, taču izcili skaisti. Jāatzīst - čehu rotkaļi prot tos cienīt. Gredzentiņi, rokassprādzes, auskari un kaklarotas (nereti -visas šīs greznumlietas vienota komplektā) ir perfekti nostrādātas. Ari dārgas. Čehi augstu vērtē savu dārgakmeni, kas dzirkstī kā Bohēmijas kristāls vai Morāvijas vīns. Un nemaz nelīdzinās Indijas tumši ķiršsarkanajam, taču blāvajam piropam, kas ļoti iepriecina ģeologus un kalnračus. Tāpēc ka šī minerāla klātesamība augsnē liecina- te tuvumā jābūt dimantiem, jo abi veidojas neizmērojama spiediena un bezgala augstas temperatūras apstākļos.

Paradokss, ka starp daudzajiem sīkkristāliem tieši Bohēmijā atrasti arī pasaulē lielākie piropi, no kuriem viens (633 karātu) palicis dzimtenē, bet otrs atrodas kādā Drēzdenes muzejā.

Dziednieki ar granātakmeņiem nestrādā. Austrumu tautās gan ir iesakņojusies ticība, ka zeltā kalta piropa kaklarota izārstē plaušu karsoni, bronhītu, kakla iekaisumus, galvassāpes un smagu saaukstēšanos.

Ja austrumnieks dāvina gredzenu ar granāta aci - tā ir atzīšanās mīlestībā. Dāvinātājs zina, ka akmentiņš rada pretmīlu, bet valkātāju sargā no briesmām, nodevības, ka ari stiprina organismu. Pirops ciena rosīgos, kaismīgos - viņu rotās uzzibsnī visā savā spožumā.

Granātakmens strādā ar cilvēka zemapziņu, mudina un arī palīdz izpaust emocijas, ir mūziķu, mākslinieku, dzejnieku talismans. Šo mūzu kalpiem jānēsā pamīšus sarkanais un zaļais akmens, jo pirmais tikai mudina, otrais - dara.

Granātu amulets ir visu ceļotāju sargs un pozitīvo emociju uzturētājs.

Šis dārgakmens ciena Jaunavas un Strēlnieka zīmēs dzimušos, bet arī Mežāzim palīdz, jo atzīst un novērtē viņa čaklumu. Slinkus, inertus ļaudis granāts pilnīgi ignorē. Bet zagts - nes nelaimi, smagu jo smagu.

Sarkano piropu astrologi iesaka Lauvām, Strēlniekiem un Vēršiem. Zaļo grosulāru - kungiem, kuriem dzisusi mīlas kaisle un draud impotence.

Taču - nekad nevajag nēsāt sarkano un zaļo akmeni vienlaikus. To iedarbība ir pārāk atšķirīga.

HELIOTROPS

«Tas, kas līdzi saulei griežas» - tā no grieķu valodas tulkojams vārds «heliotrops». Taču šī minerālu pasaules saulgrieze ir tumši zaļa ar sarkaniem plankumiem - tās esot Kristus asinis. Tāpēc anglosakši to dēvē par blood stone - asins akmens. Pie mums to reizēm sauc par asiņaino jeb asinskrāsasjašmu, kaut gan pēc ķīmiskā sastāva heliotropam nav nekā kopīga ar šo akmeni.

Dante savā «Dievišķajā komēdijā» raksta:

Un tad man parādījās divi stari ar divām spozmēm, kvēli sarkanīgām; es teicu: «Hēlij, tie ir tavi gari!»

Autors uzskata, ka šis dārgakmens neitralizē indes.

Heliotropa rokassprādzes un gredzenus valkā magi, jo tas dod spēku labajam vārdam un rīcībai, bet ļaunos pasākumos - vienkārši neiesaistās.

Tas ir arī poliglotu un filozofu talismans, visu intelektuāļu un gara aristokrātu nesavtīgais palīgs. Mīl fanātiķus. Arī alķīmiķus, Labprāt atbalsta, vada un virza tik pretēju zodiaka zīmju pārstāvjus kā Vēžus un Strēlnie kus. Absolūti neder Vēršiem, Skorpioniem un Lauvām.

Šis drosmes un gudrības akmens ir visai izvēlīgs. Un pārējās zodiaka zīmes nemaz neievēro.

HEMATĪTS

Ēģiptē kāds cilvēks man uzkāra kaklā hematita krelles un vairs neņēma nost.

Kopš tā brīža hematīts ir mans mīļākais akmens.

Kad atgriezos mājās, mans draugs juvelieris skaidroja:

-Tas ir gudrs un taisnīgs akmens. Viņš palēnām liks tev apgūt visas pamatpatiesības, kuras tu laidi gar ausīm, kad tās uzspieda citi. Tagad tev liksies, ka visu atklāj pati. Tu redzēsi pasauli savādākā gaismā. Un vispār -redzēsi pasauli, satiksi veselu lērumu cilvēku. Tie visi būs tavi skolotāji, kaut ari daudzi no viņiem nemaz tik patīkami neliksies.

Vai atceries ogļmelnādaino dejotāju Nīlas zvejnieku krodziņā? Un to, kā viņš ar trim pirkstiem graciozi pieskārās tavam zodam, viegli pacēla uz augšu un ielūkojās acīs?

- Pirksti bija auksti kā ledus, - es nodrebinājos.

-Auksti kā akmens, - man paskaidroja. - Tāds, lūk,

ir hematīta gars: aukstiem pirkstgaliem, bet līksms un dejojošs. Kaut arī pats dārgakmens nav nekāds hēdo-nists, drīzāk jau skolmeistars, kas liek vērot un iegaumēt.

- Bet Ēģiptē man teica - noņemšot muskuļu spriedzi, galvassāpes...

-Jā, jā, droši vien ari to, ka uzlabošot redzi un dzirdi, dakterēšot visu izvadorgānu kaites un apturēšot asiņošanu... Neesmu gan dzirdējis, ka dziednieki kaut ko darītu ar hematitu! Pārāk nopietns akmens, lai to izmantotu

lik utilitāriem mērķiem. Šis minerāls strādā augstākos līmeņos, tur, kur saimnieko sestais prāts un intuīcija.

- Minerāls?

- Augstvērtīgas, blīvas dzelzsrūdas paveids. Tālab pēc pulēšanas šis metāliskais spīdums! Nebaidies, lemešos tavas krelles nepārkals. Hematīts ir mūsu, juvelieru, darīšana. Šis cēlakmens ir mode. Cilvēki jūt tā labo dabu.

- Kāpēc to sauc arī par asins akmeni? Pat minerālu skaidrojumu vārdnīcās...

- Daži nepulēti gabali ir sarkani. Ja ar nepulētu hema-tītu vilksi kabalistiskās zīmes, tās būs kā ar asinīm rakstītas.

- Kam man tadas zīmes?

- Nekam! Es tikai gribēju darīt zināmu, ka ar tevi akmens strādātu arī šādos līmeņos.

- Man diezgan, ka ar šīm krellēm kaklā jutos lieliski, ka tas man sevišķi mīļas. Ir vieglāk darīt, domāt.

-Tas liecina, ka tev ir kontakts ar šo akmeni. Hematīts gan nemūžam neatklāj visu, ko zina, bet kamēr vien tu mācīsies, centīsies kaut ko apgūt, kaut vai putras receptes - viņš piedalīsies un atbalstīs. Ari problēmas palīdzēs risināt. Ja nečīkstēsi. Hematīts necieš vājos. Tas ir Vēžu un Skorpionu akmens, bet vienīgi Skorpioni to drīkst izmantot maģijā. Tad akmenim jābūt vara ieloga.

- Man nevajag maģijai. Man vajag skaistumam. Drošībai.

-Tas viens otru neizslēdz.

- Bet hematita zīmoggredzeni, ko tagad viens otrs pasūta?

-Tie ir tikai zīmoggredzeni. Akmens tajos nestrādā. Tad jau labāk - parastā gredzentiņā liec.

- Sudrabā?

- Sudrabā. 'Pikai ņem vērā - kad akmenim liksies, ka viņš tev visu atdevis, tas pazudīs. Meklēs citu skolnieku

HIACINTS

Hiacints, cirkona paveids, liek vērtēts augstu. Var būt caurspīdīgs, bet var mirdzēt brūnganā, pelēkā, oranžā un sarkanā krasa. To apvij visneticamākās leģendas un nostāsti.

Hiacints esot lemūni - senas, bojā gājušas civilizācijās akmens.

Hiacints esot kurtizāņu talismans, jo sargājot no nevēlamas grūtniecības un izsaucot spontānos abortus.

Hiacints glābjot no ļauniem gariem, taču - nesot nelaimi mīlestībā.

Bet kādā XVI gadsimta kuģa žurnālā pat esot reģistrēts gadījums, kad pavāram no pirksta noslīdējis gredzens ar hiacintu. Tas nekas, ka noslīdējis, kam negadās? Bet gredzens iekritis gaļas toveri un tieši virsū pilei, kas peldējusi sūra sālījumā. Nabaga beigtais un nopluktais putns atdzīvojies, pacēlies spārnos un aizlidojis!

Tuvojoties sliktam laikam, šis akmens zaudē mirdzumu, klust blāvs un neizteiksmīgs. Un tas vairs nav nostāsts - tāda ir šim minerālam piemītošā īpašība.

Daži dziednieki iesaka hiacinta gredzenu ka antide-presantu. Tas remdē dvēseles sāpes un palīdz bezcerīgās situācijās. Viņi brīdina, ka akmentiņa enerģija ir ļoti dziļi slēpta. Un piekodina, ka šai zemes dziļu dāvanai bieži jāsaka labi vārdi, jo viņa bērnišķīgais gars alkst maiguma, ka saka - mīl ar ausīm, tā kļūdams pat spožāks un dzirkstīt dzirkstīdams. Un neparko nevēlas būt tikai greznumlietiņa, bet draugs. Vai vismaz biedrs. Gan

Ūdensvīriem, gan Vēršiem, gan Skorpioniem un Lauvām. Un prasa, lai to iekaļ titāna gredzenā.

Cilvēkiem, kam krāsainie akmentiņi ir vienaldzīgi, kas ar tiem palepojas vien dāvinātāja klātbūtnē Oai neapvainotu), nevajadzētu saistīties ar hiacintu. Šis spožu-miņš ir ļaunpieminīgs. Nemīlēts - noslēdzas sevi vai pat uzsūta slimību. Te lieku reizi jāatgādina - minerāli ir dzīvi, viņiem ir dvēsele. Un savs raksturs.

Kāds tur brīnums, ka viņi gaida no mums mīlestību?

Itāļu Renesanses dižgars - mehāniķis (kardāna izgudrotājs), matemātiķis (Kardāno formula), literāts, filo-sofs Džerolamo Kardano to sapratis. Un vienmēr nēsājis prāvu hiacinta gabalu. Tik ļoti tam pieķēries, ka uzrakstījis arī traktātu par minerāliem, kura nebeidzis vien slavēt savējo.

HRIZOLITS

Hrizolits ir mūžības akmens. To atradnēs ieguvuši jau pirms trīsarpus gadu tūkstošiem. Un šis minerāls patiešām ir Kosmosa sūtnis! 'Го pierāda fakts, ka tas atrasts meteorītā, kas 1749. gada nokrita Austrumsibī-rijā.

Tulkojumā no senās grieķu valodas hrizolits nozīmējot «zelta akmens», kaut mēdz būt arī caurspīdīgs un iezaļgans.

Bet slavenais Nerona monoklis, ar kuru viņš vērojis gladiatoru cīņas? Un nereti lietojis ari ikdienā.

Gadsimtiem ilgi vēsturnieki domāja, ka tas izslīpēts no smaragda kristāla. Tikai visai nesen, kad mineralogi pārbaudīja monokli, kas ticis ļoti rūpīgi glabāts Vatikāna dārgumu kolekcijās, atklājās, ka mūsu aceņu senais priekštecis ir no hrizolīta.

Bet varenas impērijas valdnieks taču nevar atļaut, ka ļaudis zina par viņa vājo redzi! Tāpēc tautai stāstīja, ka Nerons lūkojas caur iezaļgano acekli tāpēc, ka baltā marmora šķembas, ar kurām nokaisīta cīņas arēna, varen žilbina acis.

Ļoti daudzos avotos, īpaši - Amerikā izdotajās vārdnīcas - šis minerāls dēvēts par peridotu. Tādu nosaukumu senakmenim devuši franči. Jaunākajos avotos to dēvē arī par olivinu, reizēm pat dubulti - par olivīnu-hrizolītu, kas īstenībā ir hrizolīta paveids, ko atrod bazalta slāņos.

Akmentiņš piedzīvojis visādus laikus: ar to greznoti baznīcu trauki, dzirkstošās hrizolīta rotaslietas mīlējušas baroka kuplās dāmas. Vēlāk meistari gan novērsušies, jo šis materiāls ir diezgan trausls, ar to nav viegli strādāt. Tomēr kā juvelieri, tā astrologi rekomendē lažu rītu kalt zelta.

Tikai Indijā hrizolits, peridots, olivīns vienmēr bijis cieņa, jo nes veiksmi, galvenokārt darījumos.

Ar šo minerālu strādā ari profesionāļi - austrumu mediķi (un mūsējie, kam nav sveša netradicionālā medicīna), kas ārstē ar kristāliem. Viņi saka - hrizolits iedarbojoties uz saules pinumu, nabas centru, tā dziedinot fizisko ķermeni, sakārtojot visu endokrīno sistēmu, gal-venām kārtam - virsnieru dziedzerus. Un attīra spēka centrus visā ķermenī. Noņem spriedzi un tās radītājus -dusmas, greizsirdību, egoismu, aizdomīgumu. Hrizolīta amulets vispār harmonizē apkārtni un vidi. (Bet tas jau nu vairs nav ārstu ziņā.)

Arī astrologi atzīst, ka šī minerāla klātbūtne novērš konfliktus, rada mīlestību, padara sentimentālu ne tikai savu īpašnieku, bet arī viņa tuviniekus. Galvenokārt -Zivju un Vēža zīmē dzimušos. Tikai Mežāžiem neder ne hrizolits, ne peridots, ne olivīns, kas gan ir viens un tas pats, tikai reizēm tumšāks, reizēm gaišāks. Bet tumšāko cilvēki iemanījušies padarīt gaišāku. Viņi to sakarsē un tādējādi «pabalina».

Bet kas tad to krāsu galu galā nosaka un rada?

Olīvzaļais olivīns pēc ķīmiskā sastāva ir magnija un dzelzs silikāts. Un, jo vairāk dzelzs, jo minerāls tumšāks. Jo vairāk magnija, jo akmens gaišāks un veido dzeltenīgi iezaļganus kristāliņus, to sensenis pazīstamo «zelta akmeni».

HRIZOPRAZS

Indijā iegūto abolzaļo šķēpeliti palūdzu iekalt sudraba gredzena. Kad rota bija gatava, jutos vīlusies - akmentiņš šķita krietni vien izbālējis. Pārmetu draugam, ka viņš man droši vien iesmērējis citu. Vai arī netīšām sajaucis. Mans meistars atziņas, ka bijis mazliet neuzmanīgs, iestrādājot to metālā.

-Tas ir rets dārgakmens. Neatceros, vai ar tādu man gadījies strādāt. Nu esmu jau, esmu vainīgs! Man vajadzēja zināt, ka šis akmens karstuma, pat spilgtā saulē zaudē krāsu!

Tas arī man bija pārsteigums.

- Bet paskaties! - viņš turpināja. Un iemeta gredzentiņu ūdens glāzē, ka nodžinkstēja vien.

Mans nabaga «apsvilinātais» brīnumiņš drīz vien atkal iekrāsojās ābola zaļumā.

- Tā būs tavu miglaino un lietaino dienu rota. Uz tuksnesi gan nevarēsi līdzi ņemt. Reiz apdedzinājies, akmens to atceras. Un var savu krāsu neatgūt.

Senie grieķi šo halcedonu grupas minerālu nosaukuši par zeltaini zaļo. Viņu doto vārdu «hrizoprazs» akmens nes arī šodien.

Otrreiz ar to gadījās saskarties Prāgā, svētā Vāclava kapelā, kuras neikdienišķais interjers mierināja acis ar saviem zaigajiem toņiem. Izrādās, hrizoprazs ilgus gadsimtus bijis sakrāls akmens. Ar to greznoti ne vien baznīcu trauki. Pašas baznīcas arī.

Bet rotaslietās tas reiz likts kopā ar briljantiem.

Ārstnieki no tautas vidus saka - hrizoprazs nomierinot, ja to nēsājot kaklarotā.

Astrologi izpētījuši, ka zeltaini zaļajam un zaļi zeltainajam dārgakmenim piemīt Jupitera, Urāna un Merkurija dots spēks, tāpēc gredzens jānēsā uz mazā (Merkurija) pirkstiņa. Un brīdina, ka hrizoprazs ir dvēseles akmens, kaut arī sargā no briesmām, ja to iestrādā piespraudē, bet nejaucas, kā mēdz teikt - darba lietās. Austrumos gan uzskata, ka tas ir bagātības un panākumu simbols, taču akmens nesūta šīs veltes no savām tālajām planētām, kur mīt arī tā domīgais, izbrīnītais gars. Ja cilvēks meklē, met kūleņus un rok, hrizoprazs palīdz tikt pie karotā - gudrības, mantas, kaut gan materiālisti viņam nebūt nav pa prātam.

Vairāk par visu pasaulē šis savādais rotakmens mīl bērnus - sarga un palīdz no visas silti gaismojošās sirds.

No pieaugušo vidus atzīst un izceļ Mežāžus un Ūdensvīrus. Pret Lauvām un Vēžiem ir ļoti atturīgs, bet pret pārējiem - stipri vienaldzīgs.

JAŠMA

Jašma pamata radusies no silīcija dioksīda (saukta arī par kramaini, kramzemi) grupas minerāliem. To iekrāso sīkgraudaini citu minerālu piemaisījumi, tāpēc nianses var būt visdažādākās: zeltainbrūna, zaļa, dzeltena, pelēka, spilgti sarkana... Irsvēdraini, ir plankumaini. Ir arī tā dēvētie ainaviskie, izcili skaisti - kā glezna, ko zīmējusi pati dabas māte vai akmens sievišķais, taču ļoti nopietnais un atturīgais gars.

Kaut arī veidojusies no Zemes pašiem pamatelementiem, jašma ir austrumnieku akmens. Tur to mīl ar izpratni un novērtē. Ķīnieši, kā jau sena un smalka kultūras tauta, svēdrās un līnijās saskatījusi kodētus esības noslēpumus. IJn vel - viņi tic, ka jašma atjauno spēkus ķermeni, uzlabo atmiņu, attīsta prātu, ielīksmo, mudina domāt sirsnīgas domas, ārstē epilepsiju, atvieglo dzemdības, koriģē ļaunu likteņa lēmumu, dara laimīgu... Vienvārdsakot - šis akmens ir visspēcīgs un dara labu kā mentālajā, tā fiziskajā jomā.

Un to mīl ari Persijā, Vidusāzijā, arābu pasaulē.

Akmeņus var ieprogrammēt.

Vai viedie austrumnieki to darījuši? Un virzījuši tajā slēptos spēkus tikai uz skaidro, labo?

Atliek tikai minēt. Iespējams tas ir. Alķīmiskais enerģijas murskulitis saistīts ar vielu transmutāciju un no visas tiesas šo to ari spēj.

No Pamira un Kaukāza kalniem jašma nokāpa ari pie mums. Latvijā tā nav sveša.

Bet vai apdvēseļota un apmīļota?

Par to gan šaubos. Šīs zinies mums pagaisušas, bet to laiks atkal tuvojas.

Eiropā šo akmeni pazīst jau ļoti sen. Jašmu te uzskatīja par vīriešu talismanu. Un ņēma līdzi uz kaujas lauku -lai tā valkātājs netiktu ievainots, būtu drosmīgs un bezbailīgs.

Mūsdienu ekstrasensi iesaka novietot birojā vai darba kabinetā dzeltenās jašmas gabaliņu - tas līdzēšot nodibināt labas attiecības ar kolēģiem un vadību. Un saista šo akmeni galvenokārt ar cilvēka fizisko ķermeni, kuru tas spēcina un ārstē.

Par jašmas dziednieciskajām spējām savā daudzsējumu ārstniecības enciklopēdijā, sauktā par ārstniecības kanonu, raksta ari Avicenna. Un iesaka ar akmentiņu dziedināt iekšķīgās kaites. Kā filosofs Avicenna akmenī skatījās dziļāk, taču medicīnas traktātā viņš par to nerunā.

Pārsteidzoši, ka senajos lapidārijos jašma ir goda, pienākuma, visa cēlā iemiesojums, bet mūsdienu avotos atrodamais un izlasāmais ir gauži pretrunīgs. Pat tiktāl, ka to dēvē par melnās maģijas adeptu talismanu.

Astrologi jašmu iesaka strādīgajam Vērsim, pedantiskajai Jaunavai un ugunīgajam Strēlniekam, bet Aunus, Zivis un Dvīņus brīdina nerotāties ar šo akmeni.

Ļaudis, kas pēc sava dzimšanas laika un zodiaka zīmes ir piederīgi zemes vai ūdens stihijai, jašma uzlādējot ar diezgan piezemētu enerģiju, kas nogurdina. Toties uguns un gaisa stihijai jašma ir spēcīgs vampīrs, kas atņem enerģiju, bet - tikai tumšo un nospiedošo. Tātad -labu vien dara.

KARNEOLS

Karneols ir visnesavtīgākais palīgs garīgā un radoša darba darītājiem.

Nekad nesēžos pie rakstāmgalda bez šiem akmentiņiem. Daži ir kā sasalušas burkānu sulas vai burkānu sīrupa pilieni, citi gandrīz brūni, tikai ar sarkanīgu nokrāsu. Un tieši ka radīti izklaidīgajiem, kas nespēj tik viegli savākt kopā domas, sakoncentrēties. Ari Amerikas indiāņi tajā sajuta radošo spēju atmodinātāju, veiksmes un labklājības nesēju.

Bet netradicionālajiem dziedniekiem, kuriem pakļaujas akmeņu enerģijas, karneols ir darbarīks. Varbūt -medikaments. Varbūt - pats seno Austrumu gudrais ārsts Lukmans. Ar šo halcedona paveidu var izdziedināt impotenci un neauglību.

Viedie saka - tas neesot ar augstām vibrācijām apveltīts minerāls, bet izceļoties ar savu iecietību pret visu cilvēcisko. Šis klusais Zemes bērns mīl cilvēkus un cilvēci, jo kopa ar mūsu planētu gājis visu tās garo attīstības ceļu, līdz viņam blakus uzradāmies mēs, ļaudis. Tā izpratne un iecietība - no pieredzes. Akmentiņš taču atblāzmu mūsu pašu dziļi slēpto gaismu! Un neesam jau nekādi tumsoņi.

Meditējot ar šo minerālu, var ielūkoties ļoti tālā pagātnē, sastapt sevi iepriekšējās izpausmēs un evolūcijas stadijās.

Nē, karneols nemudina skatīties atpakaļ! Vienkārši ir biedrisks. Kā plecs pie tava pleca. Un diezgan skaidri parāda augstāko mērķi, uz kuru tev, cilvēk, tiekties. Ne lielo un vispārējo. Tavu paša, mazo un individuālo, kas kopumam ir tikpat svarīgs.

Sirsnīgā akmentiņa it kā klusās vibrācijas tomēr ir gana spēcīgas. Pareizi un prasmīgi izvietotas ap nabas centru, šķēpelites stimulē dzīvībai vissvarīgākos - dzimumorgānus, attīra asinis iegurnī, atbrīvo ceļus.

Šis Vēžu un Skorpionu zīmē dzimušo akmens der ari pārējiem. Ar viņu cilvēks iemācās mīlēt vienkāršo. Ari mūsu nabaga sagandēto planētu.

Gadsimtiem ilgi sārtojies amuletos, tad aizmirsts un reizēm pat jaukts ar citiem sarkano toņu dārgakmeņiem, nu atkal nācis modē. Silti vibrējošs, pretimnākošs. Skaists.

LAZURĪTS

Lazurīts ir laika ceļinieks. Arheologi to atraduši pat izrakumos, ko datē ar ceturto gadu tūkstoti pirms Kristus dzimšanas.

Kurš dārgakmens (izņemot serdoliku) vēl atceras faraonus? Un viņu ar smaržeļļām iesvaidītos, koptos ķermeņus? Ari to, kā valdnieki, pārpeldot dzīvības straumi un nonākot otrā krasta, ņēma uz turieni līdzi savas rotas? Tās pietina klāt mūmijai, jo pēc tolaiku paražām mirušo vairākām kārtām aptina ar sloksnēs saplēstu linaudeklu, ko vēlāk piesūcināja ar sveķiem.

Vispamatīgāk šo faktu varēja izpētīt Hovarda Kartera 1922. gadā atklātajās faraona Tutanhamona kapenēs, kuras nebija izlaupītas un viss bija saglabājies ta, ka faraona beru diena. Arī te starp valdnieka mūmijas līķautu kārtam atrada amuletus, dažādus maģiskos simbolus un, protams, bezgaldaudz rotaslietu. Ari no lazunta.

Tagad tās var apbrīnot Ēģiptes Valsts muzejā Kairā.

Senajā Ēģiptē lazurītu uzskatīja par dievu akmeni. Un priesteri pēc saules staru spēlēs tajā pareģoja cilvēku un valsts likteni. Ari viņu tērpi bija lazurita toni. Daži ēģiptologi raksta - šo krāsvielu senatnē esot ieguvuši, saberžot akmeni. Pulveris līdzējis arī pret indēm.

Savu mīlestību pret lazurītu ēģiptieši nesuši cauri laiku laikiem un arī šodien tas zilgmojas visos juvelieru veikalos un darbnīcās. Kalts tikai un vienīgi zeltā. Ka faraonu rotās. Arī tad, ja kalpo par amuletu. Šajā zeme tic, ka, nēsājot lazurita talismanu, piepildoties vispārdrošākie sapņi.

Dīvainākais ir tas, ka izsenis godāto dārgakmeni pašā Ēģiptē nemaz neiegūst. Tomēr lazurita te nekad nav trūcis. To veseliem bluķiem veda no tālienes. Viena no senākajām lazurita ieguves vietām atrodas Pamira kalnos pie Afganistānas robežas. Caur Persiju, pāri tuksnešiem un kalniem tas ceļojis uz ēģiptiešu svelmaino zemi, kur tik ļoti apbrīnoja akmens zilo vēsumu.

No turienes, no tadžiku kalniem, nācis arī mans lazu-rīla gabals, ko pa šķēpelītei vien esmu atdāvinājusi, sev paturot tikai lausku, kas aizgaina satrauktas vakara domas un bezmiegu.

Lazurits pavīd arī Buhāras tirgos un juvelieru darbnīcas, bet krietni vien retāk, pieticīgāk nekā Ēģiptē.

Esmu redzējusi, ka ārstējot līdzās kvarciem liek ari lazurita akmentiņus. Viedie teicās ar tiem attīram auru. Un piebilda, ka likts uz trešās acs, tas vieno cilvēku ar viņa paša zemapziņu, kas tad vulkāniski izverdot dziļi slēptas sāpes un dvēseles mokas, pāridarījumus, kurus akmentiņš tad aiznes prom uz neatgriešanos. Tāpat kā ēģiptieši, ari viņi tic, ka lazurits ved cilvēku pie visa sākuma - pie Dieva.

Tautas dziednieki saka - lazurits līdzot nervu kaitēm, radikulītam, astmai, menstruāciju pārmēru asiņošanai. Un atzīst, ka lazurita vibrācijas spēj just un uztvert tikai izsmalcināta dvēsele. Šādam cilvēkam akmens spēs palīdzēt mainīt dzīvi, darīs viņu vēl apgarotāku, vēl dziļāku. Ne velti lazurītu uzskata ari par gudrības akmeni.

Astrologi to iesaka cilvēkiem, kuri alkst pārmaiņu un ir tām gatavi. Šis minerāls skubina neminstināties, spert soli pretī nezināmajam, vienlaikus norūdīdams gribasspēku, stiprinādams ticību sev, saviem spēkiem.

Vienīgi Mežāža zīmē dzimušos astrologi brīdina nesaistīties ar šo akmenī ieslēgto, līdz galam tā arī vēl neizpētīto laika mašīnu.

MALAHĪTS

Šo akmeni nemaz nav tik viegli aprakstīt, jo viņš pats ir rakstnieks. Malahīts sevi ieraksta kalnu dzīlēs un klinšu spraugās ar izkusuša vai pulveri saberzta vara tumšzaļo tinti. Un pats sevi izraksta ārā, pats sevi apraksta. Tais zīmes arī lasāma malahita būtība un sūtība. Ja uz tā virsmas ir apļi - kā virpuļi atvarā, tad viņš harmonizē cilvēka dabas duālos aspektus, bet ja raksts lūkojas ļaudis un pasaulē ar izbrīnītu vai vērīgu aci, akmens īpašniekam ieteicams to laiku pa laikam likt uz trešās acs, starp uzacīm. Domas un gara enerģijas cilvēkam nekad nav par daudz.

Reizēm malahita tekstus grūti izlasīt. Kā neizburtoja-mu rokrakstu svešā valodā. Dažkārt tie stiepjas gandrīz taisnām līnijām, reizēm saviļņojas kā smagi, zaļam aļģēm iekrāsoti ūdeņi, reizēm zīmē zvaigžņainus starus. Kur viņš tādus zemes dziļumā varēja redzēt un attēlot?

Bet malahita rakstu pratējam un burtotajam akmens pauž: «Mani mēdz saukt ari par vara karbonātu un uzskata par rudu metāla ieguvei. Lai jau! Ļaudis ta darīja jau 1500. gadā pirms mūsu, tas ir-jūsu ēras. Kiprā. Un arī Grieķijā. Vēlāk mani tur novērtēja! Tikpat augstu kā zeltu. Man pat bija savs laikmets - Vara laikmets. Starp akmens un bronzas laikmetu. Uz vara plāksnītēm cilvēki vēlāk rakstīja savus vēstījumus pasaulei un cits citam. Viduslaikos ar mani biedēja burvjus un raganas. Vistumšākā māņticība! Varš nevienam sliktu nedara! Tikai nomierina. Un viss. Varam neinteresē jusu, ļaužu lietas.

Tās savas vara rokassprādzes varat nēsāt vai nenēsāt, nekādas jēgas nebūs. Ļaunu ļautiņu padarīs tikai vēl nejaukāku, bet labs jau ir labs, kam viņu vēl labināt! Un ko jūs vispār gribat no ši metāla? Liet naudiņas, pēc tam - berzt ripiņas pulveri un ārstēt savas kaites? Lai jums veicas! Jo tas ir labākais, kas ar varu var notikt. Jūsu vecvecmāmiņas un tikpat vecie tētiņi to saprata. Un savām līgavām pirkstā mauca vara gredzenu.

Es esmu rūda, ja!

Bet es esmu ari - akmens! Pēc jūsu klasifikācijas -pusdārgakmens. Senatnē reizēm varā kalts. Smiekli nāk -varš vara! Tagad es zaļoju zelta un sudrabā. Paldies, jau labāk!

Malahita zāles, malahita kolonnas. Lepni! Bet skaisti. Tās mani pagodina vairāk, nekā akmeņu dalīšana klasēs. Ko cilvēks var zināt par minerāla dveseli? Es esmu zaļais stars, tas retais. Un pārvaldu materiālo plānu. Varu ierakstīt apziņā jūsu zemapziņas domas - esmu taču rakstītājs! Un atbalstu radošas personības. Ne velti mani uzskata par dzejnieku, rakstnieku dārgakmeni un talismanu. Tāds es arī esmu! Mani mīl aktieri, jo es viņiem esmu nepieciešams. Tāpat ka cirka māksliniekiem. Es daru viņus garīgi pievilcīgus. Veltīgi Ēģiptes faraoni mani uzskatīja par savu! Neesmu un nebūšu valdnieku un valdošo aizstāvis. Tik daudz garīgu sārņu nespēju attīrīt!

Gudri dziednieki mani liek uz slimnieka diafragmas un es viņu no jauna mācu elpot kā pirmajos dzīvības mirkļos - ar pilnu krūti! Jo elpas nozīmi saprot pat akmens.

Gaišzilo vara karbonātu jūs saucat par azuntu un nez kāpēc vērtējat zemāk. Tāpat ka zilganzaļo hrizokollu, kas ari stāv tuvu varam un ir ļoti savdabīgs minerāls.

Ja jums ir malahita vai cita vara rūdas pirmelementa rotas, uzlieciet tās tad, kad saplaukst koki un kupli sazaļo zāle. Mēs darīsim jūs līksmus. Un neticiet, ka aplaimojam tikai Svaru, Lauvas un Vērša zīmē dzimušos, ka neatzīstam Skorpionus un Vēžus, pat Jaunavas nē! Ikvienai dvēselei, kas ar mīlestību un patiku valkā šo dārgakmeņu rotas vai tikai nēsā kabatā neapstrādātu šķēpelīti, mēs palīdzēsim būt radošai un līksmai. Mēs jūs neizprotam, taču - mīlam.»

MĒNESSAKMENS

Gandrīz neiespējami noticēt, ka šis it kā caurspīdīga perlamutra dārgakmens ar sevī slēptu zilganu gaismoju-mu (nevis spīdumu) ari ir... laukšpats! Kaprīzajai modei, kurai pakļauta arī minerālu pasaule, nākot un ejot, mē-nessakmens tomēr nemainīgi palicis dārgakmeņu vidu. (Nejaukt ar angļu romānista Viljama Kolinsa darbā «Mēness akmens» aprakstīto - tas īstenība bija dimants!)

Nereti par mēnessakmeni dēvē arī Karēlijas laukšpatu, kas ir gan līdzīgs, tomēr nav īstais. Tam ir cita ķīmiskā formula.

Mēnessakmens, kālija laukšpata adulāra paveids, ir patiešām skaists! Un noteikti piesaistīs skatienu, kaut arī pats to nemaz nevēlas, jo par galveno mērķi uzskata sniegt jums fizisku un garīgu atslodzi. Tam patīk būt ar savu īpašnieku divatā. Pūlī, izpriecu jūklī akmentiņš zaudē noslēpumaino gaismu un kļūst nīgrs, aiz atriebības pat likdams cilvēkam strauji novecot. Viņš padara savu saimnieku noslēgtu, bet arī vērīgu un gudru. Tādu, kāds ir pats, mākoņu un sniegu sievišķais gars.

Šim minerālam nav mīluļu un aizbilstamo. Greizsirdis īsti nepieķeras nevienam, bet godprātīgi palīdz katram, kaut arī astrologi to rekomendē galvenokārt jūlija mēnesī dzimušajiem. Un - ari ļoti emocionālajiem, jo tas kontrolē jūtu uzpludus pat zemapziņas līmenī un visu noliek savās vietās. Ir nēsājams sudraba ķēdītē iespējami tuvāk sirdij*. Un pasargā arī no epilepsijas lēkmēm.

lai ar šo minerālu attīrītu organismu, to jāuzliek laikā, kad Mēness ieiet kādā no Ūdens stihijas zīmēm -Vēzī, Skorpionā vai Zivis.

Tautas dziednieki liek sievietēm menstruāciju dienās valkāt gredzentiņu ar mēnessakmeni - pāriešot fiziskās sāpes un garīgā spriedze.

Bet vīrietim, kurš nu nekādi nespējot izprast sievietes dabu, derīgi laiku pa laikam kaut vai krūšu kabatā ielikt tieši šo akmentiņu. Klusi klusītiņām gaismodams tas sūtīšot savu apgaismību un redzējumu. Ne atskārsmes, bet pārdomu un neapzinātas meditācijas ceļā.

Vēl senāki avoti vēsta, ka šo akmeni vajagot iekārt augļu koka zaros - būšot bagāta raža un lielumlieli augļi. Bet - cik nu ilgi šāds spožumiņš tai kokā karātos? To nopurinātu vai norautu, pirms vēl auglīši paspētu aizmesties!

Jā, fantastisks gan būtu Pētera Upīša vai cits paraug-dārzs ar mēnessakmeņiem zaros...

NEFRĪTS

Ari nefrīts ir austrumnieku akmens. Izplatītākie bija un ir zaļie un melnie, bet vērtīgākie - gaišzilie un bālganie akmentiņi - kā ūdens, kurā mazliet iepilējis piens.

Senatnē šo minerālu neatšķīra no pārējiem dabas mātes zaļi iekrāsotajiem, un sauca par žadu - tāpat kā žadeī-tu un īsto žadu. Šis nosaukums vel figurē anglosakšu valodās. Arī manam Zambijas nefrītiņam sūtījumā bija klātpielikts tas pats jade.

Kad un ka radies tagadējais nosaukums?

1 )aži domā - tāpēc, ka tauta ar to dziedina nieru kaites.

Citi - tāpēc, ka tas ir arī nekropoļu akmens. Maiju kapenes arheologi atklājuši ne tikai nefrīta rotaslietas, vāzes un kausus, bet arī pēcnāves maskas.

Turpretī Britu salās atrasts ne viens vien nefrīta cirvis.

Acteku valstī pievilcīgo akmeni vērtēja augstāk par zeltu, bet mums viņš ir tikai pusdārgakmens. Un Ņujorkā, Metropolitēna muzejā, var apskatīt 2140 kilogramus smagu bluķi. Pamatīga rotaslieta, vai ne?

Bet kas pirmais un pirmoreiz nodēvējis akmeni par nefrītu, paliek miglā tīts.

Ne jau tas vien!

Ap šo silto un acij piemīlīgo minerālu - vieni vienīgi noslēpumi un pretrunas.

Cens un pārējie man zināmie Austrumu mediķi ar nefrītu neārstē. Viņi saka - tam piemītot spēcīga, bet ļoti smaga enerģija, kas galīgi nomācot Zemes stihijas zīmēs dzimušos un bērnus. Ka nefrīta savadais pazemes gars piepalīdzot melnajiem magiem. Bet ari viņi atzīst, ka cilvēku tas spēj mainīt, pat viņa ārieni. Pret personībām, kas tiecas augt un pilnveidoties, akmens ir vēlīgs. (Tāpēc jau austrumnieki šo zemes zaļoksni tā mīl!) Bet ja kāds neparko negrib atmest savus maldus, dzīves lielos un mazos niķus, akmens viņa rota satumst, ta brīdinādams par grūtiem laikiem, kas var nākt, ja indivīds nemācīsies no savām kļūdām.

Nefrīta dvēselei tuvi domātāji un pētnieki, bet arī šiem izredzētajiem iesaka kontaktēties ar akmeni ne ilgāk par septiņām stundām dienā un vislabāk - rokassprādzē. Tikai Mežāžiem der nēsāt zaļā nefrīta gredzentiņu uz kreisas rokas mazā pirkstiņa.

Gaišzilais pazemes debesu gabaliņš ir Ūdensvīru ceļabiedrs, bet baltais - Svaru. Strēlniekiem un Vēršiem no šī minerāla vajadzētu turēties tālāk, toties Ūdens stihijas zīmē dzimušie var rotāties ar dzelteno.

Pareizi izgatavots, platīnā vai sudrabā ielogots nefrīta amulets sargā no tumšajiem spēkiem, draudiem dzīvībai, indes un ģimenes drāmām.

Nefrīts ir pamatīgums un tradīcijas. Reiz tevi atzinis, paliks kopā, cik ilgi vien būs nepieciešams: rotā, traukā, arī pēcnāves maskā gadu tūkstošiem. Gudrie ķīnieši to zinaja. (Ķīnas imperators dāvināja Anglijas karalienei Elizabetei tieši nefrīta scepteri!) Un pretī saņēma tikai visu cēlo un godājamo. Kas gan var apstrīdēt šis senas tautas prātu un sasniegumus tik daudzās jomās? Nefrīta mūzikas instrumenti litoponi tur skan joprojām, gari stieptām balsīm slavējot vīrišķību un zināšanas. Izdziedot akmens dveseli.

Senās Ķīnas ierēdņi piestiprināja pie cepurēm nefrīta lodītes - jo augstāks amats, jo lielāks nefrīts. Bet galms ēda un dzēra tikai no šī akmens traukiem.

Budisti tic, ka dižena Būdas debesu tronis ir izgatavots no nefrīta.

OBSIDiANS

Kad mūsu planēta bija jauna un vel kvēloja, tā droši vien pulsēja kā viens vienīgs lavas kodols gāzu mākonī.

Bet sarkanie, mutuļojošie virpuļi sāka palēnām atdzist, sacietēt kristālos. Turpretī lavai atdziestot strauji, veidojās neparasts iezis, kuru dēvē gan par dabisko, gan vulkānisko stiklu. Ari par pudeļu akmeni un pseidohrizoli-lu. Bet juveliermeistari tam deva pavisam citu, skanīgu vārdu - obsidiāns. Tas stiklaini spīd brūnā, sarkanā un pelēkā krāsa. Sevišķi izteiksmīgs un efektīgs ir armēņu sudrabainais obsidiāns, kas staro atturīgā perlamutra mirdzā.

Ja lava atdziest pārāk strauji, tā drīz vien sabirzt ļoti melna smilti, kāda klāj Islandes lavas laukus un šur tur arī pludmales. Stikls sabirzt smilti un smilts ļoti augstā temperatūrā var sakust stiklā. Silīcija ka elementa aprite dabā. Obsidiānu atzīst visi juvelieri un rotneši. Bet ēģiptieši ari no parastā stikla prot izgatavot brīnišķīgas lietiņas. It kā gribēdami reabilitēt stiklu, vai atgādinādami, ka ar to reiz greznojās faraoni, viņi gandrīz katram dārgakmeņu pircējam dāvina arī kaut ko no stikla - krelles, gredzena actiņu, mazu skarabeju rokassprādzē. Un katrs priekšmets ir filigrāni nostrādāts. Ar tādu pašu smalkumu kā īstie dārgakmeņi.

Kā jau visiem stikliem, arī dabiskajam, obsidiānam, ir visdažādākie iekausējumi, piekausējumi, pūslīši, sli-dziņas. Daži gabaliņi ir kā sīki saplaisājusi mālzeme, citi - staraini. Smalko zīmējumu veido laukšpata dzīsliņas. Augu vai kukaiņu iekausējumu gan obsidiānā nav -kas gan spētu nesadegt verdošā stikla?

Daudzās zemēs obsidiānu uzskata par otrās klases dārgakmeni, pie mums - par pusdārgakmeni, bet skaistumu tas neietekmē. Un speciālisti devuši tik poētiskus nosaukumus: sniegpārslu obsidiāns, mahagonija obsi-diāns.

Pirmatnējo cilvēku apmetņu vietās arheologi atrod obsidiānā nažus un bultu uzgaļus. Ari pa kādai rotaslietai.

Ne visai dārgu un skaistu obsidiānu var iegādāties Amerikā, Jeloustonas Nacionālajā parka, kur to iegūst. Tāpat ari Meksika.

Magi ar šo iezi valda pār astrālajiem gariem.

Uzskata, ka obsidiāns gan padara savu īpašnieku palīstu paraugcilvēku, neļaudams ne kļūdīties, ne noklīst no ceļa, taču ar laiku šis šķistais un bezgrēcīgais indivīds var kļūt par gļēvuli. Akmentiņš taču nemitīgi brīdina: «Neej! Nedari! Apdomā! Bīstami!»

Obsidiāns ir izlauzies no pazemes, no Plūtona valstības. Spēks, ko nepieciešams savaldīt, iekaļot melhiorā. Ne zelts, ne sudrabs te nederēs, tām robežām viņš kāps pāri.

Obsidiānu iesaka Lauvām un Strēlniekiem. Dvīņiem un Ūdensvīriem tas palīdz koncentrēties, bet Jaunavas un Vēžus padara biklus. Toties ļoti noderīgs Svariem un Skorpioniem, atturēdams no dažas labas pārgalvības un ekscesiem.

ONIKSS

Onikss ir ļoti atsaucīgs un sirsnīgs. Tā klusinātajos toņos slēpts dzīvības pilns siltums, kāda nav nevienā akmeni. Ir patīkami pieskarties kā marmora oniksam ar gaišbrūnajām un iesārtajām svēdrām, tā arī melnbaltajam Austrumu jeb arābu oniksam. Pēdējais savu nosaukumu guvis tāpēc, ka Sudānā, kur puse iedzīvotāju ir arābi, tieši šī akmens talismani bija cieņā, kaut arī pārējā arābu pasaule un Ķīna to uzskatīja par skumju akmeni.

Turpretī Amerikas indiāņi to turēja svētu, pielūdza, izgatavoja kulta priekšmetus. Oniksu godāja ari Vidusāzija un Indijā.

Tāpat senajiem grieķiem un romiešiem tas bija pats iecienītākais akmens, no kura darinātas visdažādākās rotas. Cietais iezis labprāt pakļaujas akmensgriezēja un juveliera rokai.

Ar oniksa cirvjiem no kalnu masīva izcirstas Lieldienu salu skulptūras. Šī pasakainā un mīklainā vieta arī šodien nozīmē - daudz, daudz oniksa. Tik pulka, ka to pat pārstāj novērtēt - pa sīkam (un ari - ne tik sīkam...) nieciņam aizved prom tūristi un viesi. (Tāpat kā mūsu dzintaru.)

Dziednieki saka - onikss izraujot visas kaites no cilvēka organisma kā burkānu no dobes, pat audzējus, noņemot sāpes, hronisku nogurumu. Grāfs Sergejs Vronskis izpētījis, ka šis minerāls ārstē infekcijas slimības, atpestī no murgiem un vispār - ir veiksmes simbols.

Citi astrologi atzinuši - onikss ir pašpārliecināto un spītīgo akmens.

Šim allaž līksmajam iedvesmas valdniekam vislabāk tīk radošas personības jebkurā nozarē. Iečukstēt kādu traku ideju, spārnot - tas viņam šķiet tik interesanti. Pasviež domu, liek iecerēt ieceri, bet pats-jau gabalā. Tad esi tik gudrs un apstādini, sauc atpakaļ! Šim gandrīz vai cilvēka adas krāsas iezītim gauži patīk parunāties, ari uzklausīt. Jūtas glaimots, ja ko palūdz. Ne materiālajā, bet tieši ideju pasaulē.

Ar oniksu vislabāk kontaktēties nēsājot krūšu kabatiņā vai kaklarotā. Auskariņos viņš cilvēku pilnīgi pārvērš, dāvājot prieku un stiprinot uzņēmību.

Onikss ir radošo cilvēku balsts un talismans, neatzīst aprobežotos un nepalīdz tiem. Ūdens stihijas zīmē dzimušajos iedarbina spēkus, kas aizskalo no organisma visus sārņus un nogulsnes, sola ilgu mūžu. Ir Jaunavu, Vēršu un Mežāžu īstenais ceļabiedrs. Un nepavisam neder Dvīņiem.

Ja kāds neatlaidīgi un ilgi to nēsā, akmentiņš galu galā atmaigst un palīdz, jo viņam taču pret spītniekiem ir īpašas jūtas.

OPĀLS

Zinātniekiem šis minerāls ir tikai amorfs, stiklam līdzīgs, trausls kramzemis, kura sastāvā var būt no 1 lidz 20 procentiem ūdens. Kad ūdens iztvaiko, opāls pārtop halcedonā.

Bet tikai šim akmenim raksturīgs īpatnais mirdzums, kas radījis speciālu terminu - opaliscence.

Dabā visbiežāk sastopami caurspīdīgi, sarkani, spilgti oranži, arī pavisam balti, tā dēvētie «porcelāna opāli» -kahalongi. Gadās arī violeti, zaļi, zili.

Mums, latviešiem, šis akmentiņš asociējas ar Austrālijas opāla atradnēm - alām, latvieti Ivaru Kautu, kas vienā tādā dzīvo, filmu par Dandiju ar iesauku krokodils, kuras galvenā varoņa prototips viņš ir. Un betona krokodila lēno «rāpojumu» cauri Latvijai uz šī varenā, dūšīga vīra dzimto vietu.

Ar cildeno akmeni šai «brīvdabas izrādei» gan īstenībā nekāda sakara nav. Tas dzīvoja savu dzīvi jau neatminamos laikos, kad sanskrita mēlē to sauca par «upalu», t.i., akmeni. Latvijā tas fantastiski uzdzirkstīja Anša Ep-nera filmā par Ivaru Kautu.

Viens no opāla paveidiem, hidrofāns jeb Pasaules acs (Oculits mundi), reiz esot piederējis Senās Romas senatoram Nonnijam. Viņa gredzentiņu ar Pasaules aci uzkarojis valdnieks Marks Antonijs. Kā nu ne - cilvēks, kuram ta piederēja, varēja ar domām vien iztālēm ietekmēt pa rējos, valdīt pār ļaužu prātiem, pat sūtīt nelaimi.

Senators no sava gredzentiņa nešķiries vis, labāk izvēlējies trimdu un varenā nežēlastību.

Iemetot apdzisušo, it kā sevī vērsto Pasaules aci ūdeni, tā atkal kļūstot mirdzoša, uz kādu laiku šķiet priecīga un staro kā cēlie dārgakmeņu klases opāli.

Nabaga akmentiņa pasaules slavu uz ilgu laiku pilnīgi aptumšoja kāds Valtera Skota 1829. gadā publicētais romāns, kuru, tāpat kā visus ši populārā rakstnieka darbus, tulkoja un izdeva daudzās valstīs un valodas. Drukāja, lasīja un... vairs neparko nepirka opālus, jo viens no tiem bija vainojams galvenās varones mīklainajā nāvē. Tikai Anglijas karaliene Viktorija par spīti visam rotājās ar melnajiem Austrālijas opāliem un nebēdāja nenieka.

Šo minerālu vēl tagad mēdz salīdzināt ar nepastāvīgu sievieti, bet arī tas neatbilst patiesībai. Opāla gars ir lietišķs un mīl kārtību. Tavs opāliņš liek nojaust, kas darāms, lai tiktu galā ar uzbrukušajām nepatikšanām, izkļūtu no strupceļa. Savā īpašnieka viņš allaž modina cerības, iedveš optimismu, māca sapņot. Ar šo dārgakmeni var greznoties katrs, jo opāls atvēl un dāvā vienīgi to, ko cilvēks ir pelnījis.

Astrologi opālu uzskata par tehnokrātu talismanu. Sapņotājiem un dzejniekiem tas neder, jo rada noslieci uz šizofrēniju. Melanholiķiem, būtnēm, kuras vajā domas par pašnāvību, opāls ir ārsts, kas mierina un pārliecina, ka viss būs labi, viss jau ir labi un sapņi piepildīsies.

Lai opaliscē opāls uz pirksta! Uz viena, uz otra, tad -uz nākamā - tā vajag. Pamīšus. It īpaši, ja akmentiņš ir tikko iegūts un vēl nav īsti iedzīvojies. Bet ja tavās acīs lūkojas Pasaules acs, nekā fatāla tur nav. Tikai mazliet neparastāks opāls, kas paretam iemetams ūdens glazē, lai acs gaišāk redzētu. Jo opāls vispār ir ļoti «acīgs». Ar nelielu azbesta piejaukumu tas iegūst zaļgano toni un to dēvē par Kaķa aci. Bet gaišzilā Vanaga acs veidojas, kad opālā iekusis gaišzilais rodusīts.

RODONĪTS

Šim mangāna silikātam ir rozā, «rožu pelnu» un aveņ-sarkana krāsa. Aveņsārtajam parasti ir melnas svītriņas, tā kā galu galā izskatās melns.

Rodonits bija ļoti iecienīts Krievijā. Ar to strādājusi ne viena vien juvelieru un akmensgriezēju paaudze. Kur vel tik skaisti sārtojas rodonita rozes?

Šis akmens taču spēj atmodināt cilvēkā snaudošos talantus! Tajā ir nevis nojaušams, bet skaidri jūtams spēks. Velti to uzskata par azartspēļu talismanu, kaut ari akmentiņš attīsta pirkstu veiklību.

Rodonita bērnišķais gars ir ļoti jūt īgs un neaizsargāts, bet no visas sirds grib sargāt savu īpašnieku un cenšas to darīt. Visnesavtīgāk rūpējas par bērniem, viņu māmiņām, audzinātājām, skolotājām, žēlsirdīgajām māsiņām.

Māksliniekiem rodonits atklāj materiāla, priekšmetu un lietu dvēseli. Viņam patīk cilvēka prasme un izveicība. Ir laimīgs, ja spēj to sniegt.

Šis minerāls stiprina auru un ietin savu draugu it kā neredzama togā, kas nelaiž cauri ne slimības, ne ļauna vēlējumus vai lāstus.

Rodonits ir Svaru un Dvīņu draugs. Neatzīst Uguns stihijas zīmēs dzimušos. Pārējie var rotāties ar šo mīlīgo pusdārgakmeni, taču pastāvīgi nēsāt nav ieteicams.

Rodonits pa īstam atraisās sudrabā. Arī melhiorā.

RUBĪNS

- No kurienes tu cēlusies, Zemes asins lāsīte, dievišķas mīlestības simbols? Kāpēc Austrumu zemju ļaudis, kas prot novērtēt skaistumu, maksāja par tevi dārgāk nekā par daudz spožāko briljantu? Varbūt viņi jau sen zināja, ka esi gandrīz tikpat ciets ka dimanti? Un ka pēdējiem nav tik sulīgu krāsu. Pat bruņo un violeto! Viņi nekad nejauca tevi ar granātu vai sarkano spineli un nesauca par karbunkulu. Toties dzejā rakstīja: «Rubmsarkanas rozes...» Vai: «Tavas lūpas ka rubīni kvēli...»

Tā reizēm sarunājos ar savu gandrīz vai vienīgo rotaslietu, kas noteikti ir izgatavota tepat Eiropā. Ar manas planētas akmentiņu, kurš, man saslimstot, kļūst blāvs ka sapelējusi aveņoga. Taču tā pa īstam šķiet nesast radojamies, jo savā dziļākajā būtībā rubīns ir valdnieku akmens. Tam patīk lepoties karaļu un karalieņu kroņos, ari senu dzimtu dārglietu lādītēs. Cēlakmens, ko nespēj pazemot pat citu elementu klātesamība tajā. 'Tie tikai liecina, ka minerāls ir dabas dots nevis sintētisks, kaut arī mūsdienu mākslīgajiem rubīniem ir dabiskā akmens ķīmiskās īpašības un iedarbība. Viņš tāpat ir dvēseles uguns kūrējs. Tāpēc to neiesaka cilvēkiem ar holēriķa temperamentu. Rubīns ir melanholiķu un hipohondriķu uzmundrinatājs, bikstītājs, enerģijas nesējs, pašapziņas cēlējs. Dāvā drosmi un vīrišķību. Pat paaugstina asinsspiedienu līdz normālajam.

Negantu, nežēlīgu cilvēku rubīns padarot vēl nežēlīgāku, bet labajam nesot laimi mīlestībā.

Austrumos ļaudis tic, ka šis akmens uzlabo atmiņu, aptur asiņošanu, mazina nogurumu. Rubīna amuleti pasargā no slimībām, iedveš drosmi. Šis akmens ir Uguns stihijas zīmju draugs. To droši var nēsāt Auni, lauvas, Strēlnieki. No Zemes stihijas zīmēm - vienīgi Mežāži, kaut gan ar šajā zīmē dzimušajiem indivīdiem akmentiņam paredzama ilga un smaga «pieslīpēšanās».

Rubīnu drīkst likt kopa tikai un vienīgi ar zeltu, citādi šis cēlais akmens savu enerģiju neatdos. Ar citiem metāliem viņš nesader.

>

SAFĪRS

Tāpat kā rubīns, ari safīrs ir korunda paveids, tikai zilā krāsā, kaut gadās ari zaļi, oranži, violeti un pat melni. Šim alumīnija oksīdam tā ari palicis senais, indiešu dotais nosaukums «kuruvanda». Mēs sakām «korunds», tik vien tā starpība. Dārgakmeņu klases korundu, brīnišķo safīru, iegūst Indijā, Birmā, bet visbagātīgāk - Šri-lankā. Ari Austrālijā, Kvinslenda.

Liela izmēra safīri ir retums, tāpēc tiem tāpat kā dimantiem, dod vārdu. Divi pamatīgi safīri, «Stjuarts» un «Svētais Eduards», rotā Anglijas karaļu kroni.

Ķēniņa Zālamana zīmogs arī bijis no tīra safīra.

Ja tu esi gudrs, ja esi taisnīgs un godprātīgs, akmens tev palīdzēs. Tāpat kā viedajam valdniekam. Reiz Sula-mīte slepus iemeta viņa vīna kausā safīru un šis dzēriens iesvēla Zālamana sirdī neremdināmu kaislību pret manīgo skaistuli.

Vai tas bija zvaigžņainais safīrs, kura dzīlēs skaidri var saredzēt sešstaru spīdeklīti? Tas esot sevišķi spēcīgs akmens. Bet varbūt gabaliņš bija ieplaisājis vai blāvs? Tādi nesot nelaimi...

Lai nu kā, ķēniņa Zālamana, taisnības lēmēja, zīmogs pazuda.

Protams, ka tas nebija vienīgais dārgakmens viņa pilī. Un safīru arī tajā netrūka. Tumši zilajā, ko valdnieks nerādīja nevienam, bija noglabāta aizgājušu laiku ziņa un pavērts nākotnes noredzējums. Ilgi tajā lūkoties nebija spēka - sareiba galva, tik neticama un neizprotama

likās tālo laiku vīzija. Un nezināja pat Zālamans, vai spēks, ko juta kaulos, domas, kas nāca galvā, drosme, neizskaidrojamā vara pār ļaužu prātiem ir no viņa paša vai no tā savādā safīra.

Astrologiem taisnība - tas ir skolotāju akmens! Tāda cilvēka palīgs, kas var mācīt, spēj vest ļaudis nākotnes laikos un tikumos. Cilvēks, kas piesavinājās ķēniņa zīmogu, nezinās, ko iesākt ar tā spēku. Dumjos, bezatbildīgos un laiskos šis dārgakmens soda. Safīram tīkami valdnieki un valdonīgie. Ja neesi Lauvas zīme un viņa hierarhijā, netuvojies safīram. Neaiztiec! Ja tev laimējies piedzimt Strēlnieka, Ūdensvīra, Vēža vai Zivju zīmē, vari draudzēties ar šo korundiņu. Mežāžiem gan tas nes tikai postu un vilšanos. Kāpēc? Tas paliek šī cēlā, bet cietā minerāla noslēpums.

Safīra spēks ir gudrībā, intuīcijā. Tāpēc jau tas dziedina smadzeņu slimības, aizgaina drūmas un nelāgas domas. Safīrs ir pārliecināts, ka tikai vesela gara top vesela miesa.

SARDONIKSS

Sardonikss - tas ir onikss, kurā mijas baltas un brūnas krāsas slāņi. Nez kāpēc tieši šādu krāsu salikumā Zeme vai Kosmoss pavēlējis minerālam sargat cilvēka jutu un laulības dzīvi no svešu spēku ielaušanās, modri uzmanot viņu pat tālu no mājām, svešos ļaudīs un vietās. Arī astrālajos ceļojumos, kuros pats uzaicina un ir gudrs pavadonis, tāds kā visu zinošs gids. Uz mirkli pat paver neredzamu priekškaru un ļauj ielūkoties nākotnē. Ja paspēj ko saskatīt - tas ir tavs guvums, ja ne - pats vainīgs. Arī iekšējā redze ir jāasina.

Kā jebkuru oniksu, arī sardoniksu labprāt izmantoja un izmanto rotkaļi un akmensgriezeji. Raksts jau ielikts minerāla struktūrā, atliek tikai to izcelt un noslīpēt. Krāsu savietojums liekas kā zemes dzīļu, akmeņu pasaules abstraktā māksla, kas reizēm pārsteidz ar savu konkrētību, gandrīz vai naivismu. Pircējs domā, ka tā ir cilvēka, mākslinieka krāsu spēle un brīnās par gleznojumu akmenī.

Sardoniksa rotas (arī pats svēdrainais iezis) ilgu laiku bija tikpat dārgas kā no safīra darinātās.

Astrologi saka - šo akmeni daba ir atvēlējusi vīrietim, jo tieši sardonikss vairo viņa drosmi un vīrišķo spēku. Arī ārējo pievilcību. Vai tīras sagadīšanās pēc ar to strādā galvenokārt vīrieši? Bet mineraloģija jau pamatā ir stiprā dzimuma prioritāte. Juveliermāksla arī. Akmens skaistums atklājas spēkam?

Senatnē vīrieši arī rotājušies ar dārgakmeņiem un pat kaujā devušies mirdzoši un vizoši. Kā Burgundijas karalis Kārlis Drosmīgais. Jānim Briesmīgajam pat bijusi vesela kolekcija cēlo akmeņu, ar kuriem viņš gan vairāk rotaļājies nevis rotājies. Mēdzis tos bieži pārcilāt un izrādīt augstiem viesiem.

Maķedonijas Aleksandram esot tā iepatikušies iekaroto Austrumu zemju dimanti, ka citām trofejām viņš vairs nepievērsis uzmanību.

Te jāatgādina, ka sardonikss ne tikai rotā vai piesaista uzmanību, bet rada drošības sajūtu. Ja māc bailes no nākotnes, ja tās traucē kaut ko uzsākt, ir jānēsā sardonikss. Jo vairāk - ja esi dzimis Strēlnieka, Ūdensvīra vai Dvīņu zīmē.

Jaunavām un Vēžiem sardonikss gan neder. Šis trauslais pusdārgakmens padara trauslas un drupina viņu cerības.

SERDOLIKS

Necaurspīdīgu oranžo, sarkano un sarkanbrūno hal-cedona paveidu sauc par serdoliku.

Melnās jūras piekrastē to vietām var lasīt tāpat kā pie mums dzintaru, kaut ari šis minerāls nenāk no jūras dzīlēm.

Cilvēki vienmēr uzskatījuši serdoliku par laimes un veselības akmeni. Vai senie ēģiptieši bez nolūka faraona Tutanhamona mūmijai liktu sarkofāgā līdzi uz «otru krastu» (ka viņi sauca savu veļu valsti) tieši ši akmens talismanus?

Kā jau minēju grāmatas sākumā, - turkmēņu senajās rotās un mūsdienu juvelieru (zergeru) darinājumos absolūti un pilnīgi valda serdoliks - samtains, maigs un cilvēcisks.

Šim trešās klases dārgakmenim nav spožuma, pat slīpētam nē. Tikai atturīgs, blāvs vaska spīdums. Ieskaties, un jutīsi, ka paveras sarkana samta aizkars un tu ieej iekšā, lai kļūtu laimīgs. Ne tāpēc, ka nezināms spēks tev izārstējis vairogdziedzeri, ādas slimības, vielmaiņas novirzes... Galvenais - tevi ieplūst dvēseles miers. Serdoliks ir paņēmis visu lieko - nogurumu, ciešanas, melanholiju.

Ja cilvēks šo akmeni mīl un kaut mazliet izprot, viņam agri vai vēlu uzsmaidīs laime. Atšķetināsies visi samez-glojumi, atkāpsies vismelnākās nedienas. Sevī noslēgušās dvēseles serdoliks ved ļaudīs un māca smaidīt. Un, ja esi ilgi valkājis gredzenu vai rokassprādzi ar serdoliku, viņš tev nesīs bagātību.

Savādi, ka ne visai spožo, ne visai spilgto akmeni mīl dziednieki un mistiķi, magi un mīlētāji, uzskatīdami par jaunlaulāto laimes un mūžīgas mīlestības talismanu.

Astrologi gan brīdina, ka Marsa uzkūdītais serdolika gars esot ļoti temperamentīgs, taču nevajagot bīties -ļaunu nevienam ne vēlot, ne darot.

t

Politiķu, tirgoņu un juristu akmens palīdz ikvienam, bet vistiešāk un nepārprotamāk - Mežāžiem, Svariem un Vēršiem. Vēža zīmē dzimušos gan nespēj īsti aplaimot, bet tomēr mīl. Viņam īsti nepatīk pārlieku pareizās un skrupulozās Jaunavas zīmē dzimušās personības: īsti nesaprot, ko ar tām iesākt un kā palīdzēt, kaut arī ļoti vēlas.

Serdoliks vislabāk jūtas sudrabā.

Vidusāzijas rotkaļi sudrabu mazliet apzeltī - tāda tikko jaušama saulaina migliņa, kas vēl vairāk izceļ serdolika sarkano toņu gammu.

Un kāzu akmens pasmaida.

SMARAGDS

Teika stāsta, ka smaragds esot akmens, kas kritis pār Lucifera galvu, kad šo dzina ārā no paradīzes. Vēlāk no tā paša smaragda izslīpēts Svētā Orāla kauss, no kura dzēra Jēzus, baudot Svēto Vakarēdienu. Un tajā kausā pa pilītei savāktas Dieva dēla asinis, kad viņu piesita krustā.

Ēģiptiešiem smaragds bija noslēpumainās Izīdas, t.i., auglības un mātišķības simbols.

Ari senie romieši godāja savu esmeraude - zaļo akmeni. Imperators Nerons smaragda kubā centās saskatīt savu nākotni.

Arābi par šo minerālu vien sarakstījuši vairākas grāmatas.

Krievijā to uzskatīja par skaidro varavīksnes akmeni, kas nepanes zemiskumu. Ja īpašnieks dara ļaunus darbus, akmentiņš sadrūp.

Mākslas un krasu pasaulei šis visaugstvērtīgākais berila paveids dāvājis terminu «smaragdzaļa krāsa». Viena vienīgā. Bez niansēm!

Bet biznesa pasaulē pastāvējušas un vēl šodien plaukst «smaragda impērijas», kur ģimenei no paaudzes paaudzē pieder gan smaragda raktuves, gan juvelierizstrādājumu fabrikas un tirdzniecības tīkls. Smaragds ir tieši tas dārgakmens, kura sūtiba ir kalpot vairākām paaudzēm un katrai nākamajai pieķerties aizvien dziļāk.

Šī minerāla visaptverošais gars jau kopš saviem pirmsākumiem ir globalizējies. Viņš mīl cilvēkus, īpaši - senas dzimtas un to pēctečus, neatkarīgi no izcelsmes un mantas stāvokļa, bet vēl dziļāk mīl pasauli un alkst to mums parādīt, kaut vai - sapnī.

Arī smaragdiem, tāpat ka prāviem dimantiem un rubīniem, dod vārdus. Ar «kristītajiem» lepojas muzeji un privātkolekcijas. Pašus prāvākos iegūst Kolumbija. Jau kopš seno inku laikiem.

Smaragda zaļo ne tikai pašvērtība un lielums, bet ari maigums un sievišķība. Tas ir viens no retajiem minerāliem, kas vienots ar Smalkajām pasaulēm, Augstākajiem Visuma spēkiem. Gaišreģu, mediju, spiritistu palīgs. Šādiem ļaudīm smaragds dod iespēju sazināties ar mirušu cilvēku dvēselēm. Ārste redzi. Arī epilepsiju. Kad atpestījis cilvēku no smagās slimības, pats ieplaisā - ari viņam nav bijis viegli!

Smaragds īpaši sargā Vēža zīmē dzimušos, lai viņus, lētticīgos, neapkrāptu ne mīlestībā, ne uzņēmējdarbībā. Dārgakmens, kas godīgi panāk pretī visām zodiaka zīmēm, tikai Mežāžiem un Skorpioniem nē.

Venēras akmentiņš jānēsā zelta gredzenā uz mazā pirkstiņa.

TIRKĪZS

Tirkīzs ir sens kā pasaule, nekad nenoveco un nenovecos. To auklējusi pirmatnējā cilvēka plauksta, kad viņš mulsā apbrīnā pacēla kaut ko tik spilgtu un mirdzošu no zemes, glāstījuši melni, zeltaini, sarkanbrūni un rožaini pirkstiņi.

Acteki to ņēma līdzi karā un kapā.

Persieši - rotāja ūdenspīpes, ieročus un savas mīļotās, jo pazina tirkīzu jau trešaja gadu tūkstotī pirms Kristus.

Kaut arī par pirmo šo dārgakmeņu atradni uzskata Sinaja pussalu, visskaistākos vienmēr ieguvuši Irānā, pie Nišapuras. Bija laiki, kad tas aizēnoja zeltu un maksāja daudz dārgāk par jebkuru cēlmetālu.

Musulmaņu pasaulē tirkīzu godā kā vīrieši, tā sievietes. Viņām jau ļoti agri ģimenēs it kā starp citu pačukst -ja vēlies iegūt kāda jaunekļa sirdi, slepus iešuj viņa drēbju vīlē tieši to akmentiņu, nu, to zilzilo... Puiši un vīri sieviešu burvestībām neticēja. Viņiem tirkīzs bija drosminieku un cīnītāju akmens, kas sola bagātību un ilgu mūžu. 'Га stiprais, nesatricināmais gars jundīja atrast sevi, savu vietu un mērķi. Tirkīzs ir ka enkurs, kas stabilizē un notur. «Ja tev ir intuīcija - seko tai! Un nebīsties vientulības - tā var būt auglīga un dāsna,» tāda, lūk, ir akmentiņa mācība, kurā viņš dalās.

Ja īpašnieks ir neglābjami slims - minerāls klust blāvs, zaudē krāsu. Arī pirms negaisa it kā apdziest.

Austrumniekiem ir ticējums - ja no rīta ielūkosies tirkīzā, visa diena būs priecīga un bezrūpīga. Šis dārgakmens kaklarotā un auskaros ārstē sirdi, mazina bailes, sargā no plūdiem, čūskām un zibens, bet zelta rokassprādzē uz labās rokas - stiprina visu organismu.

Cilvēkam, kas pastāvīgi nēsā tirkīzu, nekad netrūks naudas.

Ka amulets šis minerāls ir piemērots Strēlniekiem -sargā viņus no briesmām, bet - tikai gaišzilais. Tieši tam ir visspēcīgākā enerģija ar izteiktu garīgumu, neiecietību pret ļaunumu.

Baltais tirkīzs nes laimi cilvēkiem, kas dzimuši Auna un Skorpiona zīmē. Bet tiem, kuriem jau pāri sešdesmit, jārotājas ar zaļo, kas diendienā neapnicis atgādinās, ka nekas vēl nav galā, ar skaidru galvu un labam domām vēl varēs kalnus gāzt.

Tirkīzu neiesaka Jaunavas un Ūdensvīra zīmēs dzimušajiem.

Šis akmens sargā no zobena un lodēm, bet nelīdz pret Amora bultām. «Tavas zaļās acis - ka tirkīzs slims...» rakstīja N. Gumiļovs.

Ja liksi to jaunā mēnesī - būsi bagāts, pilnā mēnesī -būsi mīlēts, augošā mēnesī - būsi iedvesmas vīts, dilstošā - būsi pārdomās grimis.

Ja jaunam cilvēkam akmentiņš gredzenā maina krasu, - tad mīļotais (vai mīļotā) viņu nodod.

Ēģiptiešu papirusos tik bieži minētais malkats, izrādās, tirkīzs vien ir!

Varbūt tas kļūst zaļš no dusmām par mušu juceklīgo, nesakārtoto, cilvēcisku vājību pilno zemes dzīvi?!

TOPĀZS

Savu nosaukumu izcilais alumīnija silikāts mantojis no Topazosas salas (tagad tā jau sen pārdēvēta par Ze-bergetu) Sarkanajā jūrā, kur pirāti to glabājuši.

Ļoti ilgi par topāziem sauca gandrīz visus zeltainos akmeņus, kaut ari tas bieži mēdz būt dzidrs un caurspīdīgs ka ūdens piliens. Arī - zils, gaišzaļš, salmu krāsas. Zeltainos dēvē par «tējas topāziem» un «vīna topāziem».

Ari šis minerāls saulē var zaudēt krāsu. (Karakuma smiltājos cilvēks var ieraudzīt kaut ko pavisam pretēju -saule nomelnējušus parastus akmeņus. Vietējie par šādu parādību saka: «Tuksneša iedegums.») Paberzēts ar vilnu vai dabīgo zīdu, topāzs elektrizējas tāpat ka dzintars un savu «lādiņu» saglabā ilgi.

Mūsu juvelieru veikalos šis dārgakmens nav viegli atrodams - par to pati esmu pārliecinājusies. Tā vieta nezinātājam cenšas «iesmērēt» dūmu topāzu, kam nav nekā kopīga ar īsto. Ari citrīnu vai sintētisko granātu mēģina iesolīt.

Vērtīgākie un ari dārgākie skaitās rozā topāzi, bet skaistāki ir zeltainie, novembrī dzimušo laimes akmeņi. Tie liek asāk izjust pasauli un visu. kas tajā norisinās, jo viņos koncentrēts Plūtona un Saturna spēks - iztēle, intuīcija, priekšnojautas. Ienaidnieku nodomi tiek uzminēti, intrigas - atmaskotas.

Topāzs dziļi ietekmē cilvēku, kas to nēsā, iedveš viņam pārdabisku iekšējo spēku, līdz šis indivīds sāk gūt virsroku pār citiem. Pat tiktai, ka var ar domām vien padarīt otru par zombiju. Šis akmens ir tik spēcīgs, ka dažkārt pat biedē. Varbūt tieši tāpēc spēj atbrīvot no astmas, epilepsijas, podagras, reimatisma, ārprāta, muguras sāpēm un kakla iekaisumiem, bet lietots kā eliksīrs, ārstē aknu kaites.

Savulaik uzskatīts par ceļotāju, jūrnieku, pat diplomātu talismanu, kas paver ceļus troņa pakājē un varas gaiteņos. īstenībā topāzs ir izteikti «mājīgs» akmens. Tam patīk atrasties telpā, kurā mīt cilvēks, kas ar viņu rotājas un apbrīno. Tad dārgakmens strādā visaktīvāk. Runājot par šo rotaslietu, nav vietā vārdi «saimnieks», «īpašnieks», jo šajā gadījuma tas ir kristāliņš nevis cilvēks. Bet maigums un pietāte atbruņo, sirsnīgs lūgums tiek izpildīts. (Attiecībā uz «kristāliņu» - Brazīlijā atrada topāzu, kas svēra 5 tonnas!) Problēmas atrisinātas, rūpes pārvērtušās bezrūpībā. Dzīve vairs nav velkama kā vezums, bet baudāma. Topāza gars, šis veiklais akrobāts, iemāca lekt pāri grāvjiem un rauj pāri bezdibeņiem.

Tie, kas iedziļinājušies minerālu būtībā un kaut ko no tiem saprot, ir pārliecināti - topāzs prot un var visu. Turklāt skolotāja loma viņam tīri labi patīk, ja vien cilvēks grib būt atsaucīgs un cītīgs skolnieks, ja spēj būt draugs. Tikai bērnus šis gudrinieks pieņem bez iebildumiem un uzreiz. Pieaugušajiem garš ceļš ejams, līdz pamazām rodas savstarpēja saikne. Šī draudzība var prasīt upurus. Kādus? Akmentiņš pats liks nojaust, viņš taču ir intuīcijas ģēnijs. Varbūt būs jāatsakās no kāda nelāga ieraduma, varbūt līdzēs gavēnis, varbūt... kāda cita atturēšanās.

Topāza brīnišķās īpašības pastiprina melhiors.

Skorpionu akmens aplaimos arī Vēža, Auna, Mežāža un Svaru zīmē dzimušos, bet atraidīs Vēršus un Zivis.

TURMALĪNS

Turmalīns ir ļoti sarežģīts minerāls. Angļu zinātnieks Džons Raskins teicis, ka pēc sava ķīmiskā sastāva lur-malins esot ārsta izrakstīta recepte, nevis «kārtīgs» minerāls.

Eiropā «turemali» ieveda 1703. gadā no Ceilonas ar visu tur doto kristīto vārdu. Та kā «imigrants» elektrizējās ne tikai berzes ceļā vien, bet ari sasilstot, tehnikā to ņēma un iesauca par «Ceilonas magnētu».

Turmalīns ir polihroms - vienā kristāliņā zaigo vairāki toņi, bet tā smaile var būt pilnīgi bezkrāsaina. Tos kristālus, kurn smailes ir melnas, juvelieri sauc par «moru galvam», «nēģeru galvām», bet ja tās iegaismojas sarkanas, tad - par «turku galvām».

Dažādas krāsas turmalīnam arī nosaukumi ir atšķirīgi: melnajam turmalīnam - šerls, sārtajam - rubelīts vai elbaits, zaļajam-verdelīts, zilajam - indigolīts, dzeltenajam un brūnajam - dravits, bezkrāsainajam - ahroīts. Ir arī «arbūzu turmalīns»: iekšpusē sārts, apkārt - zaļš. Minerāla prizmatiskie kristāli reizēm izvietojušies ka stari. Tādus atradumus dēvē par «turmalīna saulēm».

Ar turmalīna kristāliem, turmalīna nūjām strādā tie Austrumu mediķi, kas ārstē ne vien cilvēka fizisko, bet ari astrālo ķermeni. Akmentiņus viņi izvieto uz saules pinuma un krūšu bedrītē, tā spēcinot sirdi, palīdzot atmosties gara daiļumam.

Gudrais Cens, kas atsūta man pa akmentiņam vai uzlievi uz žeņšeņa saknes, atzīst, ka visdziednieciskākais ir verdelits - zaļais turmalīns. Un neaizmirst apvaicāties, kājūlas mans verdelits, vai nedaru savam minerāldrau-gam pāri. Kad vēl varēju atļauties braukt pie viņa ciemos - piekodināja ņemt minēto akmentiņu līdz. Un lasīja tajā kā slimības vēstures lappusēs. Galvu šūpodams, paretam pažēlodams, bet biežāk gan bārdamies. Par katru sīciņo ieplaisājumu prāvajā akmenī, labi zinādams, kā tie radušies. Skaidrs - ne jau no dauzīšanas ar veseri! Dēļ spēkiem un nespēkiem manī pašā.

Tad viņš vispirms attīra manu verdelītu, ņem dažādu krāsu turmalīna nūjiņas un sāk savest kārtībā visu, ko esmu paguvusi sajaukt un izmētāt. Galvenokārt - nervu sistēmu. Neaizmirsdams paslavēt, ka neesmu akmeni izniekojusi rotaslietās. «Slīpēts, metālā sagūstīts turmalīns ir tikpat kā nedzīvs,» viņš saka. «Tam vairs nav spēka. Putninš zelta būrītī.»

*

Verdelits jānēsā klāt, tieši pie ādas, ja cilvēks jutās pārguris un iztukšots. Sevišķi - radošo profesiju pārstāvjiem un ļaudīm, kas veļas ilgi saglabāt jaunību. Pēc stresa, smagiem zaudējumiem verdelits «aizlāpa» pairušo auru.

Turpretī caurspīdīgais turmalīns ir darījumu cilvēku talismans, ko vajadzētu ņemt līdzi, ja slēdzami nopietni līgumi, sākami jauni projekti.

Melno turmalinu uzskata par burvju un raganu piepa-līgu.

Pārējie necaurspīdīgie kristāli ir ne vien radošo personību, bet ari lidotāju un reklāmas aģentu akmeņi, kas sievietēm liekami zem spilvena, bet vīriešiem - bikšu kabatās. Tie stiprina vīrišķību. Un neder bērniem.

Turmalīns, it īpaši zaļais, ir mērķtiecīgo Skorpionu un čaklo Vēžu akmens. No tā jāpiesargās Jaunavām un Mežāžiem.

Ar šo dārgakmeni ir viegli sadraudzēties. Un turmalīns ne vien ārstē, bet arī paceļ cilvēku pāri sadzīves sīkumiem, mierina, iedveš drosmi reiz nomest visu veco un spert soli nezināmajā. Akmentiņš dziedina un pārdzīvodams plaisā, bet turpina strādāt, līdz aizvelk ari savas retas.

PĒRLES

Kas gan nepazīst pērles, šo brīnišķo, organisko veidojumu, kas aug, iekļūstot saldūdens vai sāļa ūdens moluskā smilšu graudam vai gliemežvāka čaumaliņai. Cīnīdamās ar nepatīkamo traucēkli, nabaga gliemene visu laiku izdala speciālas vielas un to iekapsulē. Paiet gadi, līdz izaug perle - balta, sārta, melna, retāk - zaļa.

Mēdz sacīt - pērle «baloža olas lielumā».

Ja, ir arī tādas! Un vēl prāvākas.

«Allāha pērle», kuru 1934. gada atrada Dienvidķinas jūra pie Filipīnu salām, sver 6,5 kilogramus.

Tā vien liekas, ka pērļu rotas, ar pērlēm izšūti tērpi bijuši kopš pasaules sākuma. To apstiprina arheoloģiskie izrakumi un folklora-persiešu, indiešu, Okeānijas salu tautu teikas.

Dziednieki zina, ka pērles dāvā cilvēkam ilgu mūžu, ārstē mazasinību, aknu kaites, stiprina imūno sistēmu. Reizēm, slimnieku izārstējusi, pērlītē sabirztot.

Astrologi gan iesaka pret šo it ka matētā perlamutra mirdzošo rotu izturēties ar pietāti. Vāja rakstura cilvēciņu tā spējot pilnīgi nomākt. Pērles der stiprajiem, pašpārliecinātajiem, turot viņus grožos, tomēr - piepalīdzot, atbalstot riskantos pasākumos. Hei divu siržu saites savelk tik ciešā mezglā, ka tās līdz kapa malai neatraisīt.

Ļaunajiem un negodīgajiem! pērles nevajadzētu ne sal - tas pamazām vien zaudēs savu pērļaimbu, līdz apdzisis pavisam. Arī zagtas pērles nes slimības un lielai mi. '

Pērles mūžs nav tik garš ka akmeņiem atvēlētais. Ilgākais - 300 gadus. Muzejos gan visus 600 gadus.

Tagad cilvēki iemācījušies mākslīgi audzēt pērles, paši ievietojot gliemežnīcā nepieciešamo smilšu graudiņu vai gliemežvāka drumslu. Pērlenes dzīvo ka dīķos karpas un audze sevī brīnumu. Sekmīgi ar to nodarbojas Japānā, kā jau salu valstī, kur ūdeņu netrūkst.

Ir jābūt ļoti smalkam ekspertam, lai atšķirtu mākslīgi izaudzēto pērli no dabīgās. Dārgas ir kā vienas, tā otras. No Indijas, arī no Ēģiptes Arābu Republikas, kur tu, cilvēks, vari pirkt un vest mājās kādu dārgakmeni vien gribi, pērles izvest nedrīkst! Tās ir nacionālā bagātība.

Pērles ir Zivju un Ūdensvīra zīmē dzimušo sargs, jo šie cilvēki paši ir kā mūžīgie pērļu zvejnieki. Līdz kāda liela gliemežnīca, ar brīnišķu pērli vilinādama, paveras vaļā, satver pērlinieka plaukstu un - aizveras ciet.

DZINTARS

Mūsu acis, mušu āda un ķermeņi ir tik ļoti pieraduši pie dzintara, ka to vairs pienācīgi nenovērtējam, neparadām cieņu. Visi esam vai nu lasījuši dzintariņus, kad rudeni iegriežas dzintara vēji, pētījuši karte dzintara ceļu no Baltijas jūras pa Vislu, Oderu, cauri Silezijai, pa Mora-vu, Donavu uz Ļubļanu un Лкvileju Senajā Romā. Zinām leišu teiku par dzintara pils lauskām, ko mūsu jūra skalo no dzelmes. Dažs labs - ari seno grieķu mītu, ka dzintars radies Saules dēlam Faetonam iekrītot Eridānas upē.

Daudz rakstīts un baumots par Dzintara istabas mīklaino nozušanu.

Arī pašu šī brīnuma vārdu esam nelietīgi velti valkājuši, dāvādami to bez apdoma - gan firmām, gan danču dancotājiem. Mums ir gan «zirgs dzintara», gan «sieviete dzintarā» un vēl visādas citas šī cēlā elementa zaimošanas.

Bet mani izvēlīgie Austrumu mediķi, kas ārstē tikai ar izmeklētiem, ļoti enerģētiskiem un ļoti dziednieciskiem akmeņiem, izmanto dzintaru. Viņi saka - dzintara enerģētika nav spēcīga, taču ļoti iedarbīga. Tas izvelk kaites no ķermeņa kā skabargas. Pietiek tikai uzlikt zeltainos un pienbaltos gabaliņus uz slimās vietas. Dzintars tīra organismu, atbrīvo no negatīvās enerģijas un palīdz tam pašam sevi izārstēt.

Cens piekodināja pēc ārstnieciskās procedūras katru rūpīgi attīrīt. Un atgādināja, ka dzintars saved kārtība nerC'u sistēmu, un to pastāvīgi janēsā depresīviem ļau dim. Ari tiem, kuri mēģinājuši izdarīt pašnāvību vai doma par to.

Palasot Avicennas apjomīgo dziedniecības kanonu, var atrast ļoti daudz zaļu recepšu, kuru pamatā ir dzintars: pulverī, tabletēs. Dažādu eliksīru sastavā.

Dzintars ir caurcaurēm tīrs. Pat šķists. Tāpēc no tā izgatavo lūgšanu krelles un pa vienai zīlītei laiž caur pirkstiem - kā musulmaņi, tā kristieši.

(la aizmigušai sievietei uz krūtīm uzliekot dzintaru, viņa miegā atzīstoties visos grēciņos.)

Arī šis elements radījis paliekošu terminu - «dzintara krāsa», kaut juvelieri zina, ka tam raksturīga ļoti daudzveidīga palete. Viegls kā dūms ir tas, ko mēdz saukt par ūdens putām. Vai tāpēc no tā izgatavo pīpes? Varbūt ari Ērika Adamsona slavenā sapņu pīpe bijusi no ši materiāla.

Dzintars devis pasaulei vēl kādu terminu - elektrību, jo grieķu valodā to sauca «elektron».

Bet astrologi nav senie grieķi. Viņiem dzintars ir jaunrades akmens, kas radošai personībai iedveš pārliecību par savām spējām, optimismu.

Toties magi iecienījuši un izmanto tikai tos, kuros ir iekusuši kukaini.

Saules un Venēras spēka apgarotais trešās klases rotakmens (te tas nu beidzot ir akmens, kaut arī organiskas izcelsmes!) nes laimi Lauvas zīme dzimušajiem un absolūti neder Strēlniekiem.

Astrologi saka-dzintars jāiestrādā tikai zelta vai varā - baltmetāli nav dzintara mājas!

DĀRGAKMEŅU IEDALĪJUMS KLASĒS

Cilvēkam raksturīgi visu dalīt klanos, šķiras, klasēs utt Ari minerālus. Akmeņu enerģētiku un dziednieciskās spējas tas neietekmē. Cenu gan. Augstākās klases rotakmeņi ir dārgāki.

Robežas starp dārgakmeņu klasēm nemaz tik stingri noteiktas nav. Daudzi krāsainie dabas brinumiņi kādreiz lepojušies augstākajā klasē, aizēnojuši cēlmetālus un bagāti ļaudis par tiem maksājuši milzu summas. Tad -vai nu akmentiņš vairs nav bijis modē vai ari kada jaunatklāta atradne «pārpludinājusi» pasauli, nekāds retums tas vairs nav bijis, vērtība kritusies, cena ari... Un minerāls tiek ierindots zemākā klasē.

Rozā turmalins, piemēram, skaitās II klases dārgakmens, pārējo krāsu un nokrāsu brāļi - tikai III klases.

Starptautiskā Juvelieru asociācija šobrīd klasificējusi:

I klasē - dimants, aleksandrīts, hrizoberils, rubīns, pērles, smaragds, spinels...

II klasē - akvamarīns, ametists, berils, cirkons, hiacints, opāls, topāzs...

III klasē - ahāts, gaišais ametists, dzintars, gāgāts, hrizoprazs, dūmakainais kvarcs, mēnessakmens, kalnu kristāls, serdoliks, tirkīzs, turmalins...

Pusdārgakmeņi skaitās: amazonīts, avanturīns, ža-deits, jašma, obsidiāns, rozā kvarcs, lazurīts, malahits, rodonīts, hematīts...

Šaja grāmatā izcelts galvenokārt minerālu dziednieciskais un astroloģiskais aspekts, tāpēc nav analizēti visi dārgakmeņi un pusdārgakmeņi.

Enerģētisks var būt ari parasts akmens. Pacel no zemes, sažņaudz plaukstā, un viss, kas iegaumējams, labi ies galvā un paliks atmiņa.

Un dārgakmens kārtā var nonākt pat šobrīd it kā necils minerāls.

Nemūžam nebūtu domājusi, ka mans sodalīts, parasts nātrijā un alumīnija silikāts, ir pusdārgakmens, bet no Āfrikas vestais katalogs to skaidri un gaiši pierādīja.

Skaists akmens! Mazliet atgādina lazurītu. Bet var būt ari melns ar kādu baltu svītru pa vidu. Turklāt -dziedniecisks.

Korejietis Čens apliecināja: «Jā, mēs strādājam ar so-dalītu. Tas ir viens no trešās acs, iekšējās redzes instrumentiem. Biežāk pieskaries baltajai līnijai - tas ir gars. Konkrētāk - gara ceļš pie tevis, ja vien spēj ceļu attīrīt. Re, cik piedrazots! Kas ar tevi atkal noticis? Vai es nemācīju, kā to visu no zemapziņas aizvākt?!»

Man šķiet, ka nākamais rotakmens varētu būt - magnetus.

Tā kā - durvis uz «klasēm» ir vaļā vēl daudziem minerāliem. Ari tiem, kas vēl nāks, kad Zeme mums tos atvēlēs.

Amulets ir sargs.

Tā uzdevums - sargāt savu īpašnieku no slimībām, nelaimes, ļaunvēļiem, lāsta... vārdu sakot, no briesmām. Uzcelt neredzamu enerģētisko barjeru ap cilvēku, lai viņam nekas nenoliktu - ne fiziskajā, ne mentālajā plānā.

Nereti amulets ne vien paglābj, bet jau laikus brīdina, sūtot nojausmas vai pat visai tiešas iespējamo briesmu vīzijas, tā glābjot no kļūmīga soļa, kas varēja beigties traģiski.

Talismana uzdevums - darīt cilvēku laimīgu; dāvā! veiksmi, mīlestību, palīdzēt atrast sevi un savu īsto aicinājumu, radīt labvēlīgu gaisotni darbam un mūža sapņa piepildījumam.

Slavenais fiziķis Nils Bors ir teicis: «Pie durvīm pienaglots pakavs palīdz pat tiem, kas šim talismanam netic.»

Bet pakavs ir jaunāku laiku atklājums.

Senie cilvēki, dzīvodami saskaņā ar dabu, uzticējās akmeņiem. To apliecina ari senie rokraksti.

Par akmeņu skaistumu un spēku raksta Talmuds, Bībelē ari minēti dārgakmeņi, un ne jau vienā vietā vien.

Sengrieķu un Austrumu zinātnieki pievērsušies minerālu maģijai. Dažādos laikmetos un civilizācijās cilvēki mēģinājuši atklāt akmeņu noslēpumus un to, kāpēc augstāki spēki tos radījuši un sūtījuši uz Zemi un zemzeme.

Daudziem tas izdevies, un viņi atstājuši mums savus traktātus. Tajos paustās atziņas reizēm likušas fantastiskas. pat pārdabiskas, līdz vēlāk mūsu zinātne nonākusi pie tiem pašiem secinājumiem.

Dārgakmeņus nēsājuši valdnieki un bargi karavadoņi. Ne jau skaistumam vien! Aizsardzībai. Veselībai. Veiksmei kara un miera apstākļos.

TALISMANS VIENAM GADALAIKAM. NĒSĀJAMS TIKAI DIENASGAISMĀ

Juvelieri sirsnīgi iesaka pavasarī izvilkt gaisma, iegādāties un rotāties ar smaragda akmentiņiem, kas ļaus it kā iekust spirgtajā zaļumā, saplūst ar dabu tās atmodas laikā. Smelties spēkus no visa, kas virmo, traucas, smaržo, izsējas, mīl...

Tad smaragds, kas cauru gadu pūlējies vienīgi maija dzimušo labā, uz laiku klust atvērtāks, labvēlīgs visiem, kas saredz vai jūt zaļo dzīvības staru. Un pats palīdz to ieraudzīt, jo zaļais stars nes laimi.

Vasarā, kad valda saule un pārpārēm plūstoša gaisma, ne tikai jūlija bērniem vien atmostas rubīns - Saules auklēts dārgakmens. Nenobīstieties no šī kaislīgā un nedaudz agresīvā spožuma! Šajos mēnešos viss atmaigsi. Un rubīna sarkanais tonis iekūst pludmaļu baltumā, kā smalka šalle tinas ap cilvēku augumiem. Bet viņi domā, ka tas ir vējš. Pat saulrieta kvēlumā, par ko paši tā jūsmo, neatpazīst rubīnu, kurš tā nopūlas, lai iepriecinātu ikvienu.

Kad miglā palēnām sabiezēs gaiss un rubina rotas sāks dedzināt ādu, uzmeklējiet pārdomu akmeni safīru. Jo šis minerāls prot starot arī zeltainajos un oranžajos rudens toņos, satumst violets ka vētraini vakari, būt melns kā uzarta zeme vai negaisa padebess. Safīrs, nemainīgais un cietais, auklēs savus septembra bērnus, bet neaizmirsis sargāt un mierināt ari pārējos. Rudenī tas viņam nav par grūtu. Rudenī, kad dvēselē jūtas tik bagāts, ka gribas visus apveltīt.

Pirmais ledus un pirmais sniegs uz bridi iepriecina, bet drīz vien garās tumsas naktis jau liek ilgoties pēc saules. Tad juvelieri iesaka briljantu pat ikdienā, kaut vai - pavisam sīciņu. Un tikai gaismas stundās, jo šis cēlais ogleklītis ir atturīgs, palikdams īsti uzticīgs vienīgi aprīlī un Auna zīmē dzimušajiem. Viņam ir tik daudz šķautņu, tik daudz sevi krātas gaismas, ka pietiek ari pārējiem. Ledus kristāliņš, kas paņēmis kaut ko no Saules.

Četri gadalaiki.

Četri dārgakmeņi.

Sens, lapidārs atklājums.

Mākslinieki viņus iesaka. Astrologi - neiebilst.

LAIMES AKMENTIŅŠ KATRAI NEDĒĻAS DIENAI

Kopš babiloniešu priesteri «izgudroja» nedēļu, kura ir septiņas dienas, katrai no tām tika dots ari savs laimes akmens, kam piepildīt un izgaismot melnbalto laika nogriezni (maigā, pelēkā krēslas stunda ir mūsu, Ziemeļu zemju priekšrocība!).

Jādomā - arī viņi drīz vien atklāja, ka «pirmdiena -grūta diena». Tāpēc kopa ar rotkaļiem un astronomiem izrēķināja, kā jau nedēļas iesākumā padarīt dzīvi zaļāku. Un ieteica pa kluso ieslidināt kabatā smaragda gabaliņu vai uzlikt smaragda rotu.

Otrdienu ja ne laimīgu, tad vismaz paciešamu darīs topāzs.

Trešdienā, kad nedēļa tuvojas viducim un cilvēks jau krietni iešūpojies darbam, viņu sargās un aplaimos tirkīzs.

Ceturtdienā, kad viduspunkts ir pāri un pret vakaru nedēļa jau veļas uz otru pusi, veiksmi nesīs safīrs.

Piektdienā - spēcinās un dos spēkus kvēlais rubīns.

Sestdienā no pārmērībām visās jomās (arī no pārmēra atpūtas!) sargās ametista kristāliņš.

Svētdienas pārdomas un svēto mieru vainagos un palīdzēs svētīt pērles.

Šis saraksts ņemts no amerikāņu XX gadsimta sākuma lapidārijiem. Tā pamata - Amerikas indiāņu atzinumi un Rietumu astroloģijas skola.

VAI ZINI SAVU DZIMŠANAS STUNDU?

Ja cilvēks zina savu dzimšanas stundu, viņam iespējams pasūtīt vai iegādāties ļoti drošu amuletu vai sevišķi spēcīgu, iedarbīgu talismanu, kura pamatā likts stundas laimīgais akmens.

Un atkal - tā var būt arī neapstrādāta attiecīgā minerālā šķemba kabatā, jo neslīpētam akmenim nereti piemīt daudz atvērtāka enerģija.

Sāksim ar pusnakti. Un šis stundas laimes akmens ir onikss.

Tālāk - stundeņa secībā:

11(3

JUSU PLANĒTAS DĀRGAKMENS

Katra cilvēka dzimšanas brīnumu apstarojusi ne tikai Saule, Mēness vai milzums zvaigžņu pie skaidram vai mākoņu aizsegtām debesīm. To iegaismojusi arī planēta, kura tai brīdī valdījusi virs apvāršņa.

Lauvas zīmē dzimušajiem tā ir SAULE,

Vēžiem - MĒNESS,

Auniem - MARSS,

Skorpioniem - pazemis PLŪTONS,

Dvīņiem un Jaunavām - MERKURS,

Strēlniekiem un Zivīm - JUPITERS,

Svariem - VENERA,

Ūdensvīram - NEPTŪNS,

Vērsim un Mežāzim - SATURNS.

Jau minētajā Fransuā Rablē romānā «Gargantija un Pantagriels» augstā priesteriene Bakbuka parāda templi brīnišķīgu avotu, kuram apkart ir septiņas no dārgakmeņiem izgatavotas kolonnas ar dievu tēliem. Tās simbolizē septiņas planētas.

Lūk, ka to apraksta 16. gadsimta vārda mākslas ģēnijs: «Pirmā kolonna, proti, tā, kas, templī ieejot, visvairāk duras acīs, bija debeszila safīra.

Otrā bija hiacinta ar vairākās vietās iegravētiem grieķu burtiem AI un tādā krāsā, kāda bijusi puķe, kas radusies no niknā Ajaksa asinīm.

Trešā bija Anahitas dimanta, vizēja un mirgoja... Ceturtā bija dīvaina rubīna, kas atgādināja ametistu

un tās krāsu mirdzumā sajaucās purpura un violetā krasa kā ametistam.

Piektā bija smaragda, piecsimt reižu krāšņāka nekā slavenais Serapisa smaragds Ēģiptes labirintā, ari daudz košāka un mirdzošākā par to smaragdu, kas ielikts acis marmora lauvai pie karaļa Hermija kapa.

Sestā bija ahāta, kas mirgoja vel dzirkstošāk un laistījās vel dažādākās krāsās nekā tas dārgakmens, kas tik ļoti patika epiriešu valdniekam Pinam.

Septītā bija caurspīdīga selenīta, tik balta kā berils un spoža ka Himetijas medus, turklāt šā dārgakmens iekšpusē varēja redzēt Mēnesi, tieši tādu, kāds tas vērojams pie debesīm - gan pilnu, gan tukšu, gan augošu, gan dilstošu.

Šos dārgakmeņus senie kaldieši un magi piedēvēja septiņām debess planētām.

... uz pirmās, proti, safīra kolonnas,... pacēlās tīra svinā liets Saturna tēls...

Uz otrās, proti, hiacinta kolonnas, labajā pusē staveja Jupitera tēls.

Uz trešās stāvēja tīrā zeltā liets Fēba tēls.

Uz ceturtās pacēlās Korintas bronzā liets Marsa tēls... Uz piektās dižojās vara Venēras tēls.

Uzsēstās stāvēja Merkura tēls no dzīvsudraba!

Uz septītās bija sudraba Lūna ar medību suni...»

Un tā nu iznāk, ka Saturna akmens ir - safīrs, Jupitera - hiacints,

Saules - dimants,

Marsa - rubīns,

Venēras - smaragds,

Merkura - ahāts,

Mēness - selenīts.

Te jāpiebilst, ka selenitu, šo smalkšķiedraino ģipšak-meni ar mēnesbālo toni un zīdaino spīdumu, mūsdienās ne visur uzskata par dārgakmeni.

Selenits atrodams аrī Latvijā - Salaspili.

Austrumu pasaulē selenitu izmanto meditācija, bet mediķi, kas ārstē ar kristāliem, ar šo minerālu attīra un aktivizē kroņa centru, liekot akmentiņu tieši uz galvas virsas, kur atrodas bērnībā cietaizaugušais avotiņš.

Šķiet, Fransuā Rablē ir daudz staigājis pa Vandoma laukumu Parīzē, kur allaž atradušies juvelieru veikali un darbnīcas. Rakstnieks visu pamatīgi izpētījis.

Kopš tā laika atklātas jaunas planētas un astrologi, sasaistot un salīdzinot planētas blīvumu ar minerāla blīvumu gramos uz kubikcentimetru, atrada dārgakmeņus arī tām: Plūtonam - opālu, Neptūnam - ametistu.

LAIMES AKMENTIŅŠ - ATKARĪBĀ NO DZIMŠANAS MĒNEŠA

Pētot un pārlasot kādus divus dučus sarakstu un tabulu ar laimes akmeņiem, atklāju, ka to lielais vairums sastādīti nevis vadoties pēc zodiaka zinies, bet gan mēneša, kurā cilvēks dzimis. (Birth stone.)

Pamatā šis zinās esot ņemtas no Bībeles.

» »

Jā, Bībelē dārgakmeņi minēti bieži. Piemēram, Vecās Derības Mozus grāmatas 25. nodaļā stāv rakstīts, ka Dievs Mozum pavēl, lai būtu:

«7. Oniksa akmeņi un inlarziju akmeņi efodam un krūšu rotai, priestera tērpa sastāvdaļai.»

Bet 28. nodaļā rakstīts:

9. «Un paņem divus oniksa akmeņus un tajos iegreb Israēla dēla vārdus.

15. Un tev arī jāizgatavo tiesneša krūšu nozīme...

16. Tam jābūt četrstūrim sprīdi garumā un sprīdi platumā.

17. Un tas tev jāpilda ar četrām rindām dārgakmeņu. Pirmajā rindā lai ir karneols, topāzs un smaragds.

18. Bet otrajā rindā: karbunkuls, safīrs un dimants.

19. Un trešajā rindā: ligurils, ahāts un ametists.

20. Un ceturtajā rindā: hrizolīts, onikss un jaspiss.» Ap šo dārgakmeņu sarakstu visvairāk šķēpu lauzts,

jo to ir... Divpadsmit!Tikpat, cik mēnešu gadā, cik zodiaka zīmju. Taču kopš Vecās Derības laikiem mainījušies kalendāri (gads vairs nesākas 1. martā), planētas ass (to pierāda astronomi, kas pēta Zemes polu svārstības) un ari minerālu nosaukumi. Ligurils ir cirkons, jaspiss -jašma un it visus sarkanos akmeņus vairs nesauc par karbunkuliem.

Dārgakmeņu tirgotāji vadās pēc Starptautiskās Juvelieru asociācijas sastādītā saraksta, kas ir pamatā ari miljonāru Vanderbiltu dzimtas sarakstītajā labā toņa grāmatā publicētajam.

Domāju, ka šādam pētījumam un kanoni/,(Jumam var uzticēties.

Tātad - laimes akmeņi:

Janvārī - granāts, hiacints

Februāri - ametists

Marts - hematīts, akvamarīns

Aprīlī - dimants

Maijā - smaragds

Jūnijā - pērles (Vanderbilti vel iesaka

aleksandrītu)

Jūlijā - rubīns

Augustā - hrizolīts

Septembri - safīrs

Oktobrī - opāls

Novembrī - topāzs (Vanderbilti vēl piešķir

šajā mēnesī dzimušajiem - citrīnu) Decembrī - tirkīzs, lazurīts (Vanderbilti

piedāvā ari cirkonu)

Bet, ja savu laimes akmeni meklēsiet Šrilankas sikbo-dītēs, kurtie ir lēti, tad turienes Valsts dārgakmeņu kor porācija jums liks priekša šādu sarakstu:

Janvārī - granāts

Februārī - ametists

Martā - aleksandrits

Aprīli - dimants, kaķa acs

Maijā - smaragds, turmalīns

Jūnijā - mēnessakmens

Jūlijā - rubīns

Augusta - zvaigžņainais safirs

Septembri - safīrs

Oktobri - opāls, zvaigžņainais rubīns

Novembri - topāzs, akvamarīns

Decembrī - cirkons

Tā lūk! Kaut arī nelielas, bet tomēr - atšķirības.

Der ņemt vērā tās zemes ieteikumus, kurā savu laimes dārgakmeni pērc. Tad tas būs vēl iedarbīgāks.

DĀRGAKMEŅU AMULETI UN TALISMANI DAŽĀDĀM ZODIAKA ZĪMĒM

Ja cilvēks noteikti vēlas savas zodiaka zīmes laimes akmeni, tad - lūdzu!

Krievu astroloģijas skola piedāvā šādu sarakstu, kurā no vairākiem dārgakmeņiem var izvēlēties vienu - tīkamāko. Tādu, kas atsaucas tieši jums. Tad tas būs īstais.

Ieskatam - šādu dārgakmeņu un rotakmeņu tabula.

Zodiakazīme Tas laiks pie debesīm labvēlīgie akmeņi

Auns 21.03.-20.04. Sardonikss, ametists

Vērsis 21.04.-20.05. Ahāts, karneols

Dvīņi 21.05.-20.06. Topāzs, berils

Vēzis 21.06.-20.07. Halcedons, smaragds

Lauva 21.07.-22.08. Rubīns, hrizolits, jašma

Jaunava 23.08. - 22.09. Safīrs, kristāls,

halcedons

Svari 23.09. - 22.10. Turmalīns, opāls, berils

Skorpions 23.10.-21.11. Topāzs, hematits

Strēlnieks 22.11. - 21.12. Tirkīzs, cirkons

Mežāzis 22.12.-20.01. Gāgāts, onikss,

melnais dzintars Ūdensvīrs 21.01.-18.02. Obsidiāns, safīrs

Zivis 19.02. - 20.03. Akvamarīns,

• aleksandrīts

ČETRAS STIHIJAS UN LAIMES AKMEņI

Zeme, uguns, ūdens, gaiss ir dabas pamatelementi. Šis stihijas liktas ari Rietumu ezoteriskās sistēmas pamata. (Austrumnieki gaisa stihiju neatzīst, par pamatu uzskatīdami uguni, zemi, ūdeni, koku, metālu.)

Uguns stihijas zīmes ir - Auns, Lauva, Strēlnieks.

Zemes zīmes - Vērsis, Jaunava, Mežāzis.

Gaisa zīmes - Dvīņi, Svari, Ūdensvīrs.

Ūdens zīmes - Vēzis, Skorpions, Zivis.

Vienas stihijas zīmes cita citu bagātina un papildina. Tieši tāpēc vienas stihijas zīmju akmeņi kopa veido ļoti spēcīgu talismanu. īpaši, ja tas saskan ar stihiju, kurā dzimis cilvēks, tā nēsātājs.

Uguns stihijas akmeņi ir - rubīns, jašma, sarkanais ahāts, granāts, dzeltenais hrizolits, citnns, heliotrops.

Zemes stihijas - nefrīts, smaragds, malahīts, fosilijas, ģipšakmcņi.

Gaisa stihijas - lazurīts, safīrs, akvamarīns, zilais topāzs, ametists.

Ūdens stihijas - mēnessakmens, opāls, kvarcs, pērles, visi akmeņi no upēm un jūrām.

Cilvēkus, kas dzimuši kādā no Uguns stihijas zīmēm, ļoti sargās tieši šis stihijas akmeņi, tāpat - Gaisa stihijas minerāli.

Un otrādi - Gaisa stihijas zīmēm ļoti palīdzīgi bus savējās un Uguns stihijas talismani.

Labi sader Ūdens un Zemes cilvēki. Un dārgakmeņi

ari. Bet Uguns un Ūdens viens otru iznicina. Ka dzīve, tā talismanā. Lāgā nesatiek arī Gaiss un Ūdens.

Uguns stihijas dārgakmeņi uzlādē cilvēka organismu, ceļ tonusu, dod spēku, nes nemieru. Zemes stihijas brī-nurniņi liek pamatu un pamatīgumu, dāvā izturību, stiprina fizisko ķermeni.

Gaisa stihijas akmentiņi ļauj cilvēkam daudz ko neņemt galvā, viegli mainīt vietas, lietas un arī pašam nemitīgi mainīties. Tādu minerālu rotas vajadzētu turēt godā cilvēkiem, ko nomoka nedzīstošas miesas un dvēseles vainas. Būs vieglāk dzīvot!

Ūdens stihijas dārgakmeņi ieaijā un mierina, aizskalo prom smagās domas. Šādi talismani domāti dvēseles mieram un garīgam līdzsvaram, bet amuleti sargā no lāsta, ļaunas acs, visāda veida negatīvajām enerģijām. To spēj pat kaut kur ceļa uzbērumā nejauši atrasta fosilija, strauta pacelts akmens vai liedagā salasīti gliemežvāki - tiem visiem piemīt kā ūdeņu, tā zemes spēks.

VIENKĀRŠI - SKAISTI AKMEŅI

Ir ieži un minerāli, kurus vēl neuzskata ne par dārgakmeņiem, ne pusdārgakmeņiem. Tikai retais akmens-griezejs tiem pievērš uzmanību. Juvelieris - pasvārsta plaukstā, papriecājas par krāsu spēli un pagaidām atliek malā. (Ka vēl nesen - sodalitu). Tie ir tikai pusceļā uz savu atzīšanu, ierindošanu klasēs.

Viens no tādiem ir laukšpata paveids, saukts par «ebreju granītu»: sulīgas laškrāsas fonā - melni «ķeksīši», kas atgādina senebreju rakstu zīmes. Ne velti senie cilvēki nojauta tajā dievišķu spēku, ne tikai skaistumu vien!

Otrs tāds skaists akmens ir evdialīts, ar kuru pagaidām rotā tikai metro staciju sienas. Melnā granīta fonā -tumšsarkani akvareliski iepludinājumi. Teika stāsta -tas esot Dipzemes tautas asinis, kas iekrāsojušas akmeni, kad spītīgie briežkopji aizstāvējuši savu zemi pret zviedru iebrucējiem. Paretam atrodami ari brūni un dzeltenīgi evdialīti, bet tie nav tik izteiksmīgi.

Savdabīgs ir stavrolīts, kurš savu nosaukumu mantojis no grieķu vārda «stavros» - krusts, jo tā kristāliņi veido gan krustiņus, gan «reizinājuma zīmes». Kolekcionāri šo retumu apbrīno, ģeologi - vēl tikai pēta, juvelieri - nezina, ko ar šo Dieva zīmi iesākt.

Pasakains ir debeszilais, zilais un ļoti gaiši violetais kianīts, viens no alumīnija rūdas paveidiem. Muzeji lepojas ar šī minerāla paraugiem, taču - pagaidām tikai viņi. Ir arī pelēkie kianiti, kur akmens veido teiksmainus ziedus ar smalkām, starainām ziedlapām.

Neaprakstāms ir ar\glendonīts, kas pirmoreiz atklats Glendenbrukā, Austrālijā, pēc tam - Baltās jūras krastos.

Šis akmens ir vai nu balts un apaļš kā biljarda bumba, vai arī veido fantastiskas ragainas figūras. īsta abstrakta sīkplastika!

Visus atklātos un vēl neatklātos minerālus te neuzskaitīt!

Reizēm neviļus pacel no zemes parastu akmentiņu, ko apsllpējis laiks. Tam pāri ka dzīvības līnija plaukstā līkumo zeltaina dzīsliņa, un tu vairs nezini, ko domāt.

Izmantota literatūra

Bībele. LONDON, The British and foreign Bible Society, 1965

Korāns (arābu valodā). Saūda Arābijas izdevums Коран Душанбе, 1990

F. Rablē. Gargantija un Pantagriels. Rīga, Zinātne, 1985 Sengrieķu traģēdijas. Rīga, Zinātne, 1975

M. Kraitons. Kongo. Juventa, 1997

Dante. Dievišķā komēdija. Rīga, Vaidelote, 1994

G. Fischer. Nephrit und Jadeit nach ihren mineralogischen Eigenschaften. Stutgart, 1875

Recherches chimiques sur la topaze de Saxe. 1776 Mušrifutdīns Saadi Sīrāzī. «Rožudārzs»

Kolas pussalas Mineraloģijas muzeja materiāli.

Turkmen Silvenvare. Aurora Art Publishers, Leningrad, 1975

Turkmenian Jewellery. Aurora Art Publishers, Leningrad, 1985

Džirdži Zeidans. Haruna ar-Rašīda masa. liesma, Rīga, 1975 Alims Gal'urovs. Lauva un ciprese. Rīga, Liesma, 1977 Ислам. Москва, Паука, 1991.

Лупио-солпечпый календарь Восточной Азии. М., Наука, 1987

ДВУ РЕЙХАМ ВИРУ1П1. Собрание сведений для познания драгоценностей. М., АН СССР, 1963

В. Луконин. Искусство Древнего Ирана. М., Искусство, 1977

Дана созлер. «Туркменистан», 1978

Пе1)сидско-русский словарь. М.. Русский язык, 1985

Магтымгулы. «Туркмеписсан», 1977

Herdera vārdnīca «Simboli». Pētergaiļa bibliotēka, Rīga, 1994

Semiprecious stones. Fgypt. Cairo, 1989

The hierogliphic alphabet. Art Publishers, Cairo, 1988

Natūrai Stones. (Reklāmprospekts)

A. Gaudio. Lescivilisations du Sahara. Marabout Univer-site-, 1967

Content

Kalna Nora Dārgakmeņi veselībai un veiksmei

Satura rādītājs

MANI MAĢISKIE AKMEŅI

AKMEŅI MŪSU MĀJĀS

ROTĀS UN TEIKSMĀS

KĀDAS ROTASLIETAS NĒSĀT

DĀRGAKMEŅI DZIEDNIECĪBĀ

DĀRGAKMENI MEDITĀCIJA

BRĪNUMAINAIS KVARCS

AMETISTS

AHĀTS

AKVAMARĪNS

AVANTURlNS

CIRKONS

CITRĪNS

DIMANTS

FLUORITS

GRANĀTS

HELIOTROPS

HEMATĪTS

HIACINTS

HRIZOLITS

HRIZOPRAZS

JAŠMA

KARNEOLS

LAZURĪTS

MALAHĪTS

MĒNESSAKMENS

NEFRĪTS

OBSIDiANS

ONIKSS

OPĀLS

RODONĪTS

RUBĪNS

SAFĪRS

SARDONIKSS

SERDOLIKS

SMARAGDS

TIRKĪZS

TOPĀZS

TURMALĪNS

PĒRLES

DZINTARS

DĀRGAKMEŅU IEDALĪJUMS KLASĒS

TALISMANS VIENAM GADALAIKAM. NĒSĀJAMS TIKAI DIENASGAISMĀ

LAIMES AKMENTIŅŠ KATRAI NEDĒĻAS DIENAI

VAI ZINI SAVU DZIMŠANAS STUNDU?

JUSU PLANĒTAS DĀRGAKMENS

LAIMES AKMENTIŅŠ - ATKARĪBĀ NO DZIMŠANAS MĒNEŠA

DĀRGAKMEŅU AMULETI UN TALISMANI DAŽĀDĀM ZODIAKA ZĪMĒM

ČETRAS STIHIJAS UN LAIMES AKMEņI

VIENKĀRŠI - SKAISTI AKMEŅI

Izmantota literatūra