Astrogors Aleksandrs

Dvēsele un karma karmiskā medicīna

DVESELE UN KARMA

KARMISKĀ MEDICĪNA

Astrogors

Dvēseles formula un gara ģenētika

AUTORA PRIEKŠVĀRDS

Es savulaik biju režisors. Man nācās veidot cilvēku tēlus, likteņu ainas, varoņu raksturus, bija jāpēta cēloņi un jārāda sekas. Un tam visam vajadzēja būt izteiksmīgam, saprotamam un skaistam. Jāteic, ka režisora darbs ir ļoti aizraujošs. Tas mani iemācīja ieskatīties personāžu dvēselē un piepildīt to ar vajadzīgo saturu. Paralēli aizrāvos ar okultajām zinātnēm, kuras gala iznākumā kļuva par manu jauno profesiju. Es interesējos par hiromantiju un astroloģiju, parapsiholoģiju un ekstrasensoriku, filozofiju un indiešu jogu, reliģiju un daudi. ko citu.

No visām šīm mācībām es sapratu, cik Liela un Harmoniska ir pasaule, cik taisnīgi ir tās Likumi un cik ļoti mēs, kas sevi dēvējam par saprātīgām būtnēm, neattaisnojam nosaukumu homo sapiens.

Pienāca brīdis, kad sāku saprast cilvēka dvēseles metafiziku, un tad radās interese par medicīnu. Es to studēju patstāvīgi pēc grāmatām.

Visi medicīnas virzieni nodarbojas ar ķermeņa ārstēšanu. Ir radītas spēcīgas un brīnišķīgas skolas, ir sarakstīts tūkstošiem darbu, Avicenna izstrādāja "Medicīnas kanonu". Bet nelaime tikai tā, ka slimības tiek nevis izārstētas, bet gan apārstētas. Un iznākumā mokās ķermenis un cieš dvēsele. Karmiskā medicīna ierosina ķermeņa ārstēšanu aplūkot caur cilvēka dvēseles problēmu prizmu. Tieši tam ir veltīts "Dvēseles ārstēšanas mākslas kanons".

Šo darbu esmu nosaucis par kanonu, jo ir pienācis laiks izvest "Dvēseles Formulu". Daudzu gadu tūkstošu gaitā cilvēce ir iepazinusi cilvēka dabas fizisko un bioloģisko būtību, bet garīgā pasaule tiek vienīgi deklarēta: ja gribi, mīti tajā, ja ne — dari, kā zini.

Lai ārstētu dvēseli, ir jāiepazīst tās kanoniskā būtība. Šai nolūkā mēs pa kripatiņai vien vāksim visas zināšanas, kas var ko atklāt par dvēseles dabu, kvalitāti un stāvokli.

Desmit gadu ilgā patstāvīgā aizrautīgā darbā, apguvis konsultēšanas praksi, es piedzīvoju vilšanos un sapratu, ka mans darbs ir jauna smaga nasta. Es runāju, bet cilvēki mani nedzird. Visi gaida no manis brīnumu, bet es neesmu nedz burvis, nedz gaišreģis, nedz pestelis, esmu brīvs mākslinieks un filozofs. Esmu sapratis, ka visi cilvēki dzīvo, domā un jūt vienlīdz slikti, egoistiski un šauri. Noguris no vienām un tām pašām ļaužu problēmām, es sāku slēpties. Izbeidzu pieņemšanu, neatbildēju uz telefona zvaniem, negāju ciemos. Biju iekļuvis "sastinguma punktā". Tas notika 1989. gadā.

Reiz mani sameklēja kāda sieviete un lūdza viņu pieņemt. Trīs mēnešus man izdevās izvairīties no viņas, taču sieviete bija neatlaidīga un pacietīga. Nespēdams izturēt šādu spiedienu, padevos un norunāju ar viņu tikšanos. Kad sieviete ieradās, es nesāku sastādīt viņas horoskopu, neskatījos plaukstā, bet gurdeni pajautāju: "Kāda vajadzība jūs atvedusi pie manis?"

Sieviete sāka stāstīt par savu dzīvi. Ģimene, radinieki, vīri — viss viņas stāstā bija juku jukām. Vērigi ieklausījies, es sapratu, ka nedz viņa, nedz viņas problēmas ne ar ko neatšķiras no citiem cilvēkiem un to problēmām. Viņu krata dzīves ceļa grambas, pagriezienos viņa izlaiž stūri no rokām, viņa vēlas zināt, kas un kā notiks tālāk, un pie astrologa meklē "salmiņu" — padomu, kā nogludināt ceļu, nemēģinot kaut ko mainīt vai saprast pati sevī.

Viņa man stāstīja par savām ģimenes problēmām, bet tās bija problēmas, kas pēc Zodiaka attiecas uz Vēža zīmi. Astroloģijas likumi vēstīja, ka sieviete pati ir vainīga, pati rada šīs problēmas, tātad viņai ir slims kuņģis un katrā ziņā — čūla. Pajautāju. "Jā, jā," viņa atbild, "to man izgrieza," un turpina savu stāstījumu. Redzu, ka sieviete ir ļoti pašapzinīga un pārvērtē savas personas nozīmīgumu, bet šīs īpašības ir raksturīgas Auna zīmei. Tātad viņu moka galvassāpes, bet temperaments liecina par rakstura piederību pie saules tipa, kas savukārt norāda uz paaugstinātu spiedienu. Jautāju par šīm slimībām. Viņa atbild apstiprinoši un turpina savu stāstījumu. Klausos tālāk. Attiecības ar vīru nav līdzsvarotas. Dzīvo kā suns ar kaķi. Pieplusoju Svaru zīmes orgānus: nieres, jostasvietu, bet, tā kā tas viss jau velkas ilgi, tad noteikti ir arī nierakmeņi. "Jā, jā," sieviete ātri nober, pat nepamanījusi, ka nosaku diagnozi pēc viņas dzīvesveida, rīcības un jūtām. Un tikai tad sapratu un apjautu, ka tik vienkārši esmu atklājis jaunu slimību diagnostikas metodi. Es turpināju klausītes sievietes stāstījumu un aktīvāk uzdevu jautājumus, uz pirkstiem skaitīdams slimības. Kad pateicu par varikozo vēnu paplašinājumu, viņa satrūkusies veicīgi atbildēja: "Jā, man izdarīja operāciju. Man ir deviņas slimības!" Tieši tobrīd es pieliecu devīto pirkstu.

Ak Dievs, mans prieks pēc šīs tikšanās bija bezgalīgs! Beidzot biju izkļuvis no sastinguma punkta, bet uzkrātās zināšanas bija ieguvušas jaunu nozīmi, bija pārtapušas citā kvalitātē. Es redzēju, kurā Zodiaka sektorā šaudās viņas dvēsele, radot organismā problēmzonas. Turpmākā prakse vēl vairāk mani pārliecināja, ka šī metode ir dzīvotspējīga.

Bet ir taču iespējama arī citāda domu gaita: ja zinām slimību, varam pateikt, kādā ziņā esam slikti un grēcīgi pret sevi, pret citiem cilvēkiem, pret Dabu un pret Dievu. "Ak vai, ak vai," man sacīja kompānijās, "jūs esat bīstams." Un tomēr kāds vienmēr atzinās, ka esot jau noguris no savām slimībām, un lūdza pateikt, kādi ir viņa grēki. Un es, paaicinājis šo cilvēku malā, tos nosaucu; es gribēju, lai viņš, uzzinājis, kāds patiesībā ir, nodrebētu.

Daudzas mūsu slimības rada slepenas domas, par kurām mēs nekad skaļi nerunājam. Esmu iemācījies šīs domas lasīt pēc cilvēka slimībām. Problēmas, kuras mūs nodarbina, kā liktenis riņķo ap mums, iedzen mūs strupceļā un liek pieņemt jaunus lēmumus.

Gribu jūs iepazīstināt ar to, kas slēpjas aiz termina "Karmiskā medicīna". Tas izrādīsies tieši par to atslēgu jeb posmu, kura katastrofāli trūkst mūsdienu zināšanām par cilvēka dabu. Ar slepeno mistēriju palīdzību parādīšu lietu būtību; noraušu noslēpumainības plīvuru cilvēces mūžīgajām problēmām; iemācīšu saskatīt ikdienas dzīvē izkaisītās zīmes; izskaidrošu dzirdētā jēgu, atklāšu jūsu apslēpto jūtu un domu pasauli. Mēs izanalizēsim savas dzīves drāmu masīvajā, stabili būvētajā īstenībā un redzēsim, ka dzīvojam zemākā līmeņa realitātē, maldu un ilūziju — Maijas — pasaulē.

Atteicies no režisora darba, sāku rakstīt kar- miskās medicīnas scenāriju. Visa darbība risinās uz Zodiaka skatuves, un katrs tās laukiims (zīme) nosaka toni, diktē normas, likumus un noteikumus. Mūsu radītā dzīve — tās ir dekorācijas. Darbojošās personas — visi Zemes cilvēki. Šai izrādei apgaismojumu dos Mācības, spīdekļi, planētas un zvaigznes. Dažkārt aiz- trauks garām asteroīds, dodot kādam atklāsmi, izveseļošanos vai sevis iepazīšanas prieku. Tas būs scenārijs, kurā katrs lasītājs sevi redzēs galvenajā lomā. "Nav mazu lomu," teicis K. Staņislavskis. Uz dzīves teātra skatuves viss būs kā hologrammā, apjomīgi un patiesi. Jūs ieraudzīsit to, ko vēl neesat redzējuši, — savu "iznācienu pasaulē", savu ceļu un savu kar- misko finālu. Lomu teksti nav jāmācās, katrs vārds, doma un darbība ir sāpīgi pazīstami un jau ne reizi vien spēlēti. Atliek vienīgi pārdomāt, kamēr nav par vēlu, un nospēlēt savu jauno lomu, kas ierakstīta Svētajos Rakstos un fiksēta zvaigžņu telpā. Tieši šīs mācības piešķir dzīvei jaunu garīgu kvalitāti un saturu. Bet Dievs ir mūsu dzīves teātra galvenais režisors. Katram ir tiesības vērsties pie Viņa, lai iegūtu jaunu lomu, tādu, par kuru sapņots kopš bērnības. Ilgi nāksies staigāt pie "galvenā režisora", daudz asaru būs jālej, apelējot pie Viņa sirds. Nāksies nožēlot grēkus un lūgt piedošanu, apsolīt būt tādiem, kādus Viņš grib mūs redzēt. Bet tas attiecas uz vājajiem. Stiprie paši ar darbu un katrā ziņā ar aizrautību veidos savas lomas jauno kanvu. Apguvuši šo lomu, viņi neko negaidīs, bet meklēs jaunu redzespunktu, pieeju un talantus jaunai lomai. Tā tiek krāti pieredzes akmentiņi un talantu drusciņas. Vēl šie tukšo iežu akmentiņi ir jāpārvērš dārgakmeņos, kas izstaro prieka un mīlestības gaismu. Ja cilvēka dvēsele ir pilna dārgakmeņiem, viņš tos neizmētā, aizskarot un pazemojot citus. To dara tie, kuru dvēselē sakrājušies tukšu un primitīvu iežu akmeņi.

Tagad mēs daudz runājam par to, ka ir pienācis laiks "uzlasīt akmeņus". Visam ir savs laiks un sava vieta zem Saules. Ja jūti laiku, saskati tā plūdumu, saklausi tā vibrācijas, tad harmoniski iekļauties teyā, dzīvot tajā un radīt — tā būs akūta nepieciešamība. Mācību akmeņi ir izkaisīti nesasniedzami tālu izplatījumā. Tie neiekļaujas mūsu jēdzienu lokā un tāpēc tiek atgrūsti un noķengāti. Tikai aprobežots cilvēks, kuram ir sveša Pasaules Harmonija, turpina izmētāt akmeņus. Nu ko, viņa laiks vēl nav pienācis, bet varbūt viņš netiek laikam līdzi. Jā, katram tiek pēc nopelniem un visam ir savs laiks. Es cenšos atrast nevis oponentus, bet gan domubiedrus, kas ir spējīgi uzlasīt akmeņus, jo lieliski saprot, ka visi cilvēki runā par vienu un to pašu, tikai dažādās valodās.

Okulto zinātņu ietekmē esmu mainījis dzīves un domāšanas veidu un pasaules uztveri. Nemitīgi attopos, ka uz pasauli raugos it kā no malas: stāvu ceļmalā un vēroju, kā garām velkas, iet vai aiztrauc cilvēku dzīves. Es redzu pa dzīves ceļiem ejošo cilvēku dvēseļu uguntiņas. Vienas tik tikko blāvo, citas spīd, vēl citas — spoži deg. Redzu, ka cilvēki ir piekusuši dzīvot, piekusuši cīnīties par izdzīvošanu. Viņi meklē dažādus paņēmienus un metodes, lai vismaz kaut kā, vismaz nedaudz varētu padzīvot uz šīs Zemes. Viņi ir radījuši un sev izdomājuši daudzus netikumus, bet par to viņus moka slimības, krata drudži, piemeklē "nelaimes gadījumi", tikai viss velti — problēmu cēloņi paliek nesaprasti.

Es televīzijā kādā no medicīnai veltītajiem raidījumiem redzēju, kā ārste (!) iepazīstināja ar pašas izstrādātu ārstniecisko vingrošanu, kas palīdzot izdziedināt no daudzām slimībām. Raidījuma vadītājs it kā starp citu sacīja viņai, ka šīs slimības var izārstēt ar zāļu tējām. Ak Kungs, kas tad notika ar ārsti! Seja pārvērtās, viņa sāka drebēt: "Mani smacē dusmas!" viņa izgrūda un pēc tam raidīja veselu pārmetumu gūzmu dziedniekiem, kuri ārstē ar zāļu tējām, jo viņi "ņemas ārstēt cilvēkus, lai gan pašiem nav diploma". Esmu pārliecināts, ka šai sievietei jau ir elpas trūkuma sindroms, viņu moka elpošanas ceļu spazmas, jo viņu smacē naids. Viņa pati sev noteica šo diagnozi, taču neapzinās slimības cēloni. Bet šīs sievietes nelaime slēpjas tai apstāklī, ka neviens — ne ārsts, ne dziednieks — nespēs viņai palīdzēt, iekams viņa nebūs griezusies pie zāļu tēju "ārsta". Viņai ir jāatzīst sava vaina, jāizlūdzas piedošana visiem zāļu tēju piekritējiem — tikai tad izdziedināšana kļūs iespējama, tiks likvidēts apslēptais cēlonis, pašas ārstes tumsonības radītā karma.

Jau no šā piemēra vien var saprast, par ko iestājas un uz ko balstās karmiskā medicīna, ar ko pēc būtības atšķiras jaunā pieeja slimību diagnostikai un ārstēšanai.

Tiklīdz sāku attīstīt mācību par karmisko medicīnu, sajutu, ka mani uzskati, domas un dzirde ir atrāvušies no zemes, ka manā apziņā sāk veidoties "kosmiskā filozofija". Šī filozofija aptver izplatījumu kopumā un tajā pašā laikā, lokalizējot to, sakoncentrējot fokusā, nezaudē vienotības apjausmu. Izrādījās, ka astroloģija ir tā atslēga, kas palīdzēja atšifrēt, ieraudzīt un saprast mācību par karmisko medicīnu. Izmantojot šīs iegūto zināšanu sistēmas, ikviens var sasniegt jaunu atskārsmes līmeni, kurā visi mūsu dzīves aspekti rod izskaidrojumu, kas pēc būtības līdz šim netika izprasts.

Cilvēks evolūcijas gaitā sāk apzināties savu individualitāti un savu kopību ar Visumu. Nedalāmības un vienotības sajūta pēc tradīcijas tiek saukta par kosmisko apziņu. Cilvēks jīitas mentāli spēcīgs, jo, identificējot sevi ar Veselumu, viņš līdz ar to jūtas kā Veseluma varenības daļa. Un otrādi — noslēgdamies savā sav- rupībā (atcerieties, kā teicis Deržavins: "Es tārps, es vergs, es cars, es Dievs"), cilvēks sāk justies niecīgs Veseluma diženības priekšā.

Cilvēce nepagurusi meklē "filozofu akmeni" un ar katru savu atklājumu liek iemirdzēties jaunai šā kristāla šķautnei. Bet vai tad vārdā "filozofu" nav ietverta ideja par to, ka "Saprāta Kristāls" ir jāveido no visām esošajām filozofiskajām mācībām un strāvām? Pat tad, ja tās šķiet pretrunīgas vai absurdas. Izveidojot filozofu akmens struktūru no Pasaules Mācībām, mēs iegūsim un ieraudzīsim Dievišķo Saprāta Gaismu.

Cik šķautņu ir Saprāta Kristālam? Tieši tikpat, cik ir cilvēkti uz Zemes. Lūk, kāpēc dzird sakām, ka katram ir sava taisnība. Saprātam ir jāsaprot jebkura taisnība.

Cilvēku nevar iepazīt, ja netiek apzināta Visuma kā mikrokosmosa un makrokosmosa vienotība. Cilvēce vēl ilgi maldīsies pa zinātniskās domas iemītajām takām. Domai kā upei ir nepieciešams brīvs, plašs plūdums, bet sīkajiem strautiem ir jāpiepilda un jāpaplašina apziņa. Dzīvē mēs saduramies ar pretējo: domas traucas uz izteku, uz augšteci, sadalās, lai pievērstos niansēm un detaļām, un apstājas pie izteces, pie avota. Šeit, ja domas neatgriežas brīvajos plašumos, tās zaudē spēju i2just vieno- tībii. Un tad ideja vai doma pie avota kļi'ist tik tuva, ka nav spēka no tās šķirties. Avotiņš kļūst par barības sili. Tas notiek ar visām mācībām, zinātnēm un reliģijām. Tās kļūst ortodoksālas. Tā, piemēram, daba ir sadalīta zinātņu nozarēs un līdz ar to ir zaudējusi Viengabalainību, Harmoniskumu un Dievišķīguinu.

Ir sens stāsts par septiņiem aklajiem, no kuriem katrs atsevišķi aptaustīja ziloni. Tas pats notiek ar dabu un cilvēku. Tie ir saplosīti atsevišķos gabalos un mācībās, un nekādi neizdodas tos apvienot. Fiziskajā plānā šāda apvienošana jau notiek. Nevienā nozarē vairs nevar izdarīt jaunu atklājumu, neapvienojoties ar citām zinību nozarēm. Zinātniskā doma virzās pa dabaszinātņu ceļu, bet mistiskajai pieredzei tas nav vajadzīgs. Ir pienācis laiks iepazīt cilvēka dabu, pamatojoties uz viņa garīgo sfēru, uz Dieva Providences izpratni, uz Zīmēm, ar kurām Kosmoss iezīmē Ceļu, un to visu savienot ar zinātniskajiem pētījumiem.

Kad zinātnieki būs sasnieguši savu zināšanu virsotnes, viņi redzēs, ka tur jau sen viņus gaida mistiķi. Bet es jau tagad viņiem saku: "Esiet sveicināti, godājamie kungi! Divarpus gadu tūkstošus es pa kripatiņai esmu krājis empīrisko pieredzi un zināšanas, esmu tās saglabājis savā dvēselē, ielicis "kosmiskās informācijas bankā", lai tagad, uz XXI gadsimta sliekšņa, sāktu tās apvienot ar jūsu zinātniskajiem pētījumiem. Es ar lielu cieņu izturos pret jūsu darbiem, kuri arvien vairāk pierāda to, ko savulaik mūsu tālie senči jau zināja."

Jā, zinātniskā pasaule ir pietuvojusies, iespējams, pēdējo mikropasaules noslēpumu atklāšanai, bet tās darbības mehānismus var izprast vienīgi tad, ja tiek saskatīta visa esošā garīgā substance. Par jaunu tūkstošgadi uzsākošās cilvēces saprāta mērauklu var kalpot nepieciešamība pasauli iepazīt objektīvi un subjektīvi.

Cilvēces pastāvēšanas laikā ir radīti trīs spēcīgi ortodoksāli fundamenti: reliģiskais, zinātniskais un mistiskais. Katram no tiem ir sava filozofija. Gaidāmajam Ūdensvīra laikmetam jāiezīmējas ar visu zinātņu saplīismi. Tāpēc ir nepieciešama jauna filozofija, kas vienādā mērā kalpotu mistikai, zinātnei un reliģijai. Es pa jokam to nosauktu par "trīsacu filozofiju", kur labā acs ir zinātne, kreisā — reliģija, bet "trešā acs" — mistika. Mēs kopā izjauksim šos fundamentus, sagriezīsim un sazāģēsim tos gabaliņos, lai pēc tam no šiem gabaliņiem izveidotu skaistu fiziskās un garīgās pilnības, vienotības un laimības rakstu. Lai klupšanas akmeņi, kas pastāv starp dažādām mācībām, sāktu mirdzēt jaunā filozofu akmens staros.

Ne tūlīt un ne jau pēkšņi notiks šī zinību saplūsme. Un tas, kas agrāk tika uzskatīts par ķecerību, jau tagad visiem kļūst par banālu patiesību. Jo jau tagad ir zināms, ka medicīnai piederīgie domas dārgumi ir izkaisīti pa visām pasaules sistēmām, mācībām, skolām un filozofijām.

Bet pagaidām es, liekot pamatus Mācībai par karmisko medicīnu, norādu tos punktus, kur saskaras viss, kas attiecas uz cilvēku un viņa veselību. Es to aplūkošu kā cēloņsakarību saikni. Mēs tai tuvosimies caur pagātni un tagadni, un tad nākotne mums vairs nebūs mūžīga mīkla un biedējošs noslēpums. Mēs iesim pa mistikas un zinātnes takām, abas aplūkojot Dievišķo Likumu gaismā. Ir zināms, ka nekā jauna nav, ka viss jaunais ir labi aizmirsts vecais. Tāpēc šo to es aprakstīšu detalizēti, bet šur tur iezīmēšu vadlīnijas, pasakot, ka tas jau ir labi zināms, vai došu uzmetumu tālākiem dziļiem pētījumiem. Un esmu pārliecināts, ka senie medicīnas likumi izrādīsies spēcīgāki, bet mūsdienu likumi sašķobīsies savas garīgās nezināšanas dēļ, tomēr reizē arī kļūs bagātāki ar jauniem atklājumiem un jaunām atziņām.

Es gribu ar jaunu zināšanu palīdzību iedegt jūsu dvēselē mazu liesmiņu, kura pievilinās visus, kam nepieciešams siltums un gaisma. Tie, kurus jūs būsit sasildījuši, savukārt sasildīs citus. Runājot ķīmiķu valodā, mēs izraisīsim garīguma papildināšanas reakciju.

Šis darbs ir uzrakstīts ne tikai tāpēc, lai jūs iepazīstinātu ar karmisko medicīnu, bet arī tāpēc, lai pakāpeniski modinātu jūsu garīgo redzi kā kvalitatīvi jaunu uztveri, kas vienmēr veicina fizisko attīrīšanos.

Un, visbeidzot, mums ir jāsaprot, ka pasaules iepazīšana turpināma līdz bezgalībai, — tātad tā līdz galam nav izdibināma. Daba glabā daudzus noslēpumus, kosmoss — mīklas, bet cilvēku slimību rašanās garīgie cēloņi mums nav zināmi līdz pat šim laikam. Tāpēc darba pietiks visiem un vēl ilgi. Lai Dievs mums palīdz.

MACIBA PAR KARMISKO MEDICĪNU

Ievads

Karmiskā medicīna. Šis termins ir ienācis mūsu apziņā tik viegli un ātri, ka radies iespaids, it kā tas būtu bijis vienmēr. Tā noticis tāpēc, ka medicīnai katastrofāli trūka jaunu ideju svaigās vēsmas. Divas manas pēdējos gados iznākušās grāmatas šajā ziņā ir devušas pozitīvu ieguldījumu.

Karmiskās medicīnas pamatdomu var atrast Bībelē. Atcerieties, ka Kristus izdziedinātajam slimniekam teica: "Redzi, tu esi vesels kļuvis, negrēko vairs, lai tev nenotiek kas ļaunāks." Šim tematam ir veltīta gandrīz visa Helēnas Rērihas "Agni Joga", tas ir, Dzīvās Ētikas Mācība. Liela uzmanība šim jautājumam pievērsta Helēnas Blavatskas "Slepenajā doktrīnā". Harmonisku sistēmu, kuru var pieskaitīt pie karmiskās medicīnas, ir attīstījusi Luīza Heja. Pie tā paša ir nonākuši akadēmiķis Roberts Vei- niks, ārsts M. Perepeļicins un Pēterburgas fiziķis Anatolijs Martinovs, kura lekciju kursu man laimējās noklausīties jau astoņdesmitajos gados Maskavā. Daudzējādā ziņā tieši viņa lekciju ietekmē man sāka veidoties karmiskās medicīnas filozofiskā ideja. Bet tagad visus modernās, tautas un karmiskās medicīnas jautājumus es risinu kopā ar Maskavas ārstu, zinātnieku ģenētiķi Sergeju Jakovļevu.

Daudzi ārsti un dziednieki sāk saprast, ka slimību rašanās cēloņi meklējami nevis šūnu materiālajā, bet gan garīgajā līmenī.

Pie kura medicīnas virziena būtu pieskaitāma karmiskā medicīna? Lai atbildētu uz šo jautājumu, mums jāaplūko tie dažādie medicīnas virzieni, kādi mūsdienās ir izveidojušies.

Kopš senseniem laikiem medicīnā ir pastāvējuši divi virzieni. Viens no tiem ir tautas medicīna, kura reizi par visām reizēm ir izveidojusies un nekad nav mainījusies, bet vienīgi papildinājusies ar atsevišķu dziednieku pieredzi. Tās pamatā ir empīriskā ceļā uzkrātas un apkopotas tautas tradīcijas. Visām valstīm un tautām ir sava tradicionālā tautas dziedniecības sistēma, kuru ārsti nosaukuši par mutvārdu un rakstveida kultūras mantojuma slāni. Turpmāk mēs šo medicīnu sauksim par tautas medicīnu, jo tā nekad nav pamatojusies uz cilvēces zinātniskajiem sasniegumiem.

Turpretī otra medicīna ir nemitīgi mainījusies un pilnīgojusies zinātniskajā, filozofiskajā un praktiskajā aspektā, gājusi kopsolī AR LAIKU. Tā ir modernā medicīna, kuras pamatā vienmēr ir bijis zinātniski materiālistiskais pasaules uzskats, bet mistikā slīgstošā medicīniskā doma vienmēr ir visādi skausta. Modernā medicīna ir "iedzinusi stūrī" tautas medicīnu un piespiedusi cilvēku pieņemt vienīgo tradīciju — ārstēšanos pie izglītota ārsta. Tādējādi ar vegāšanas un aizliegumu palīdzību modernā medicīna mums ir kļuvusi par tradicionālo medicīnu.

Ar terminu "tradicionālā medicīna" ir jāsaprot tikai tas, ar kādām metodēm un paņēmieniem cilvēks ārstējas. Pilsētnieki tradicionāli izmanto ārstu pakalpojumus, savukārt cilvēki laukos, kur dažkārt nav pat ambulances, tradicionāli ārstējas ar tautas līdzekļiem. Ja šo terminu lietosim tieši šādā nozīmē, tiks izbeigts mūžsenais divu medicīnas virzienu strīds par to, kurš no tiem ir tradicionālāks. Mēs visi tradicionāli sākam ārstēties ar tautas līdzekļiem un tikai tad, kad slimība ar neciešamām sāpēm pēkšņi mūs salauž un piespiež, ejam pie ārsta.

Ir jāņem vērā galvenais: abi medicīnas virzieni darbojas ar slimu ķermeni, ārstē sekas, bet cēloņus saskata vienīgi bioloģiskajā, ķīmiskajā un enerģētiskajā līmenī. Tie vienādā mērā pievēršas ķermenim, nepētot cilvēka dvēseli. Lielais Platons savās filozofiskajās pārdomās rakstīja: "Nevar ārstēt daļu bez veselā, ķermeni — bez dvēseles." Lai gan senatnes filozofi atzina dvēseles eksistenci, tieši viņi pasaules izzināšanas procesu pārorientēja no subjektīvā uz objektīvo. Viņi sāka apgalvot, ka matērija kā visu konkrēto Zemes lietu būtība eksistē mūžīgi un izpaužas dažādās formās; ka tieši matērija ietver sevī cēloni un sekas. Tā radās lietišķā zinātne. Un patiešām — vajadzēja taču saprast, kas norisinās organismā fiziskajā līmenī. Racionālā pieeja guva virsroku pār mistisko un astroloģisko pieeju, pār burvestībām, pesteļošanu un zinātnieku manipulācijām.

Un tagad ir pienācis laiks apgūt gudrības, apkopot un analizēt zināšanas. Vai daudzi tam ir gatavi? Gudrais pat ķecerībā atradīs racionālu kodolu, turpretī muļķi ir apsēdusi vēlēšanās apžilbināt ar savu prātu. Patiesība vienmēr ir vienkārša un saprotama, taču, jo vairāk cilvēks attālinās no patiesības, jo grūtāk viņam kļūst to izskaidrot vienkāršiem vārdiem.

Karmiskā medicīna radās laikā, kad modernā medicīna bija zaudējusi cilvēku uzticību. Gandrīz visi slimnieki bija izmēģinājuši tautas ārstniecības metodes, bet arī tās izrādījās mazefek- tīvas. Kas gan ir tas, kā tik ļoti pietrūkst šiem medicīnas virzieniem? Šo pietrūkstošo 'kaut ko" piedāvā karmiskā medicīna. Kad veselības aizsardzības ministrs E. Ņečajevs ārstu kongresā pateica, ka "visā, kas notiek ar cilvēkxi veselību, 50 procentos gadījumu ir vainīgi paši cilvēki, mūsu pacienti", viņu atcēla no amata. Karmiskā medicīna apgalvo, ka itin visā, kas notiek ar cilvēku veselību, simtprocentīgi ir vainojami paši cilvēki.

Karmiskā medicīna — tā ir Mācība par Dvēseli, Kosmosu un Dievu, kuru krustugunīs un nemitīgas uzmanības lokā atrodas cilvēks. Uz Delfu tempļa vārtiem bija uzraksts: "Iepazīsti sevi, im tu iepazīsi dievus un Visumu." Sasniegt šo izzināšanas ideālu — tāds ir visu cilvēka meklējumu un jebkuras filozofijas īstenais mērķis. Ir aizritējuši gadu tūkstoši, bet cilvēks tā ari nav iepazinis sevi, par dievu, Visuma un dabas iepazīšanu nemaz nerunājot. Karmiskā medicīna ieteic šai frāzei tuvoties no citas puses, un uz savas macibas vārtiem tā raksta: "IEPAZĪSTOT DIEVUS UN VISUMU, IEPAZĪSTI SEVI." Divas Patiesības — Dievs un Kosmoss — tiks paceltas jūsu veselības virsotnē, un jauno zināšanu staros sāks zaigot trešā, aizmirstā Patiesība — cilvēka DVĒSELE!

Karmiskā medicīna ir nevis zinātne, bet gan sintētiska mācība, kas ļauj izdarīt zinātniskus atklājumus gan lietišķajās, gan humanitārajās zinātnēs. Tā apkopo visu okulto mācību, visu ezoterisko filozofiju un mūsdienu pētījumu pieredzi. Tā pēta Dvēseles, Gara, Ķermeņa un Dabas noslēpumus, Kosmosa un Zemes enerģiju darbības likumus un Dievišķās Harmonijas likumus. Tādējādi tā rada cilvēka hologrāfisko modeli, viņa iekšējās un ārējās pasaules modeli, bet tas dod iespēju visu skatīt kā vienotu un nedalāmu veselumu. Un tas, ko mēs nezinām šodien, tiks atklāts rīt, jo Svētajos Rakstos ir teikts: "Jo nekas nav apslēpts, kas nenāktu gaismā; un nekas nenotiek slepeni, kas netaptu zināms." Mums nav tiesību noliegt to, ko nevaram aptaustīt ar rokām vai saskatīt ar acīm. Tā mēs nekad nepiekļūsim cilvēka dabas būtībai, viņa misijai uz Zemes, karmai un daudz kam citam. Karmiskā medicīna — tā ir cilvēka dzīves diagnostika. Tā nosaka gara gaismas intensitāti un virzienu, palīdz koriģēt dzīvesveidu, domu un jūtu ievirzi, uzskatus par pasaldi un pašam par sevi.

Karmiskās medicīnas izpētes sfēra ir cilvēka Dvēsele un tās pārtapšana par Svēto Gani. Tā līdzsvaro garīgo stāvokli un harmonizē ķermeni. Jau Sokrāts ir norādījis: "Lielākā kļūda ir tā, ka eksistē ķermeņa ārsti un dvēseles ārsti, un tieši tāpēc viņiem paslīd garām daudzas slimības." Karmiskā medicīna pēta cilvēka ķermeni, dvēseli un garu un norāda uz novirzēm š^jā attīstībā. Var teikt, ka beidzot medicīnā ir izveidojusies telpa, kurai ir trīs dimensijas: ķermenis, dvēsele un gars; pagātne, tagadne un nākotne; Dievs, cilvēks un Kosmoss. Karmiskā medicīna aizpildīs vēl vienu trūkstošo posmu mūžīgajā izzināšanas ķēdē, jo tā nodibina laiku saikni. Tā attiecībā uz katru cilvēku atrod personas vājos punktus laikā un telpā.

Cilvēks ir radības kronis! Tad kāpēc viņam allaž sagādā ciešanas ķermeņa bezpalīdzība? Karmiskā medicīna apgalvo, ka cilvēka dzīve ir grēcīga, ka visas cilvēka slimības — tas ir sods par viņa domām, rīcību, jūtām un vēlmēm. Aprakstot slimību izcelsmi garīgajā līmenī, karmiskā medicīna ir atradusi jaunu netradicionālu slimību diagnostikas, ārstēšanas un profilakses metodi. Šobrīd to var saukt par "netradicionālo medicīnu". Taču arī tā drīz pārtaps par ārstniecības mākslas tradīciju, kļūs par tradicionālu metodi un bagātinās moderno un tautas medicīnu.

Domāju, ka pēc kāda laika slimnieku medicīniskajās kartītēs parādīsies jaunas ailes: "Kar- miskais cēlonis" un "Darbs ar karmu". Par karmiskās medicīnas speciālistiem var kļūt nevis tie, kas strikti iegaumēs, kura slimība ir kar- miski saistīta ar kādu grēku, bet gan tie, kas iemācīsies redzēt un dzirdēt cilvēka dvēseli. Karmiskā medicīna ir DVĒSELES MEDICĪNA.

Kāds ir teicis, ka dzīvība ir kosmiska parādība, un viņam tūkstoškārt taisnība. Visas pasaulē pastāvošās mācības runā par Kosmosa un cilvēka vienotību, par to, ka viss ir savstarpēji saistīts, ka viss atrodas savstarpējā mijiedarbībā un savstarpēji papildina cits citu. Fiziķi jau ir izpratuši daudzas enerģētiskās sakarības, bet garīgajā plāksnē par to stāsta reliģijas. Ja tiks izprastas visas šīs sakarības un parādības, tad, sekojot nesatricināmajiem analoģijas likumiem, lielai līdz šim neskaidro parādību grupai tiks rasts izskaidrojums.

Kosmosa enerģijas — Zodiaks un spīdekļi, planētas un zvaigznes, asteroīdi un meteorīti ar savām enerģijām dodas uzbrukumā Zemei un visam, kas ir uz tās. Šīs enerģijas rada apstākļus evolūcijas attīstībai blīvajā fiziskajā pasaulē, vienus procesus veicina un citus bremzē, dod spēku jauniem veidojumiem vai sagrauj to, kas ir nepilnīgs. Cilvēks ir šo enerģiju uztvērējs. Viņa ķermenis uztver vismazākās Kosmosa vibrācijas, un, paklausot tām, viņš sāk darboties. Tādēļ pēc cilvēka rīcības mēs varam spriest par to, kādās vibrācijās viņš dzīvo, kādi virpuļi vai lauki dod ievirzi viņa dzīvei. Jāņem vērā, ka cilvēks arī pats ir spēka, radoša vai graujoša spēka, avots.

Piedzimstot uz Zemes, cilvēks nokļūst mūžam mainīgajā enerģiju straumē, un šīs enerģijas ved viņu uz nezināmu mērķi. Tās viņu vada: paceļ savu viļņu galotnē vai iegrūž drūmajā dzelmē — pretī ciešanām un slimībām. Sagriež cilvēku kaislību un vēlmju virpulī vai noklāj viņa priekšā darbības lauku. Tās iezīmē likteņa līniju, izstrādā programmu un ieslēdz to pēc precīzā kosmosa pulksteņa. Neredzamo pulksteņa rādītāju kustību palīdz saskatīt astroloģija. Tā ir atslēga un instruments. Tajā jaunā gaismā atmirdz visas pasaules mācības, filozofijas, reliģijas un pati medicīna. Tā nav nejaušība, ka senatnē astroloģiju uzskatīja par "Zinātņu valdnieci". Es gribu tai atdot bijušo statusu, lai varētu lepni teikt: "Astroloģija — Zinātņu valdniece!" Medicīnas aspektā astroloģija nolasa informāciju, ko sniedz cilvēka horoskops, viņa "Zvaigžņotais ķermenis", kā teicis Para- celzs.

Cilvēks ir mikrokosmoss, ko vada miesas kārības. Sajās kārībās rod atspoguļojumu mak- rokosmosa spīdekļu, planētu un zvaigžņu saspringtie aspekti. Tāpēc astroloģija teic: harmonizē savas domas un jūtas, un tu kļīīsi par "Kosmosa Dēlu" un iegūsi vēl vienu varenu spēku, kura vārds ir Dievs.

Tā mēs nonākam pie izpratnes par to, ka eksistē vēl viens neredzams spēks, ko visi uzskata par patstāvīgu un neatkarīgu. Bet tieši šis spēks kvalitātes aspektā ieslēdz visas cilvēka dzīves gaitas programmas. Šis spēks ir ietverts pasaules reliģijās. Lai kādā vārdā dažādās reliģijās tiktu saukts Dievs, tās visas ir vienis prātis, ka Viņš ir Viens. Ar savu Dēlu Skolotāju starpniecību Viņš ir devis cilvēkiem Esības Likumus.

Vārdam "reliģija" ir latīniska cilme, priedēklis "re" apzīmē atjaunošanu, "liģija" — saikni. Tātad reliģija nozīmē saiknes atjaunošanu ar visu pasauli, bet būtībā — dzīvi saskaņā ar Kosmiskās Harmonijas likumiem. Reliģisko mācību pamats ir orientēts uz cilvēka tikumisko audzināšanu, uz viņa ģimeni, sabiedrību, dabu un, visbeidzot, uz visu cilvēci.

Tas Kungs katram izvirza savas prasības: "Ikkatram atmaksās pēc viņa darbiem." Bet tautā saka: "Bez Dieva ziņas pat mats no galvas nenokritīs." Slimība ir neliels sods indivīdam, epidēmija — sods sabiedrībai, bet dabas katastrofas, juku laiki un kari — visai cilvēcei. Ikreiz, kad cilvēks slimo, viņš jautā: "Ak Kungs, par ko man tāds sods?" Vai šajos vārdos nav apslēpta dziļa jēga, kuru mēs līdz pat šim laikam nespējam aptvert: SLIMĪBA — TAS IR SODS! Pie visu slimnīcu durvīm varētu piestiprināt uzrakstu: "Šeit mīt grēcinieki un tie, kas zaudējuši mīlestību un prieku. Pagūli. Padomā." Vai ari šādu: "Tas Kungs ir atsūtījis tevi šurp, lai tu padomātu, kā dzīvo. Kāpēc esi novedis sevi līdz kritiskam stāvoklim? Kā tev dzīvē trūkst? Ar ko esi neapmierināts? Kāpēc esi izolēts no ģimenes, no sabiedrības? Kam tu esi vajadzīgs? Pagūli, padomā un rodi dvēseles mieru, tad slimība atkāpsies pati."

Karmiskā medicīna atklāj slimību cēloņus, parādot notikumu cēloņsakarību virkni, atkailinot cilvēka izvirtušo iekšējo pasaldi un cerot, ka cilvēki, sabiedrība un planēta pārtaps jaunā kvalitātē. Lai tas notiktu, ir jāiemācās ievērot Augstākos Likumus. Visās okultajās mācībās mēs lasām vienu un to pašu frāzi: "Kosmiskās Harmonijas Dievišķie Likumi". Šie likumi ir cieši saistīti, un tos apiet neviens no mums nevarēs, tāpēc laimības pasauli mēs varam meklēt tikai TO gaismā.

Tā mēs nonākam pie secinājuma, ka no daudzajiem spēkiem, kas iedarbojas uz cilvēku, divi ir galvenie. Tie ir Kosmiskais un Dievišķais spēks. Pirmais no tiem mūs vada, otrais seko mūsu garīgajai un tikumiskajai attīstībai, cilvēka dvēseles evolūcijai. Evolūciju rada trešais spēks. Tas mīt pašā cilvēkā, kas spēj vadīt enerģijas savā iekšienē un ietekmēt apkārtējos notikumus. Bet šis trešais spēks parasti ir vienpusīgs, jo darbojas tajā vietā, kur veidojas plaisa starp dvēseli un garu. Vieniem lielāka ir dvēsele, otriem — gars, veselībai tas ir vienlīdz slikti. Cilvēka cīņā ar šiem spēkiem karmiskā medicīna meklē un atrod viņa slimību cēloņus, un tieši tas ir karmiskās medicīnas filozofiskās mācības pamats.

Mācības, kas ir atvērtas un pieejamas visiem, sauc par EKSOteriskām mācībām. Bet ir arī slepenas EZOteriskas zināšanas, kas ir apslēptas jebkurā mācībā. Karmiskā medicīna atklāj šīs slepenās zināšanas un padara tās pieejamas. Kad tas, kas tagad ir apslēpts, taps zināms, tad slimības, to cēloņi un atveseļošanās kļūs atkarīgi no karmisko uzdevumu atrisinājuma. Un atrisinājums bieži vien būs tik ātrs un efektīvs, ka pārsteigs iztēli.

To, kas cilvēkam laupa spēkus un veselību, reliģijā sauc par netikumību un grēcīgumu. Kāds asprātis teiks: "Nosauksim karmisko medicīnu par "netikumības medicīnu" vai "grēcīguma medicīnu", tā būs saprotamāk." Vai jūs neviļus nepasmaidījāt? Jā, tā būs saprotamāk, bet skanēs neglīti un rupji. Vārds "karma" ietver sevī visti mūsu slimību īstos cēloņus.

Tāpēc lai paliek termins "karmiskā medicīna", no tā dveš gadsimtu gudrība, ar to ir saistītas reliģijas, filozofijas un astroloģija, tajā ir apslēpti cilvēku slimību garīgie mehānismi.

Sanskrita vārds "Karma" jau ir stabili ienācis mūsu valodā "Atmaksas Likuma" nozīmē. Par to mēs vēl runāsim sīkāk, bet tagad atzīmēsim to, kas, šķiet, ir pats galvenais. H. Blavatska uzsvēra, ka "Karma ir taisnīgs Atmaksas Likums", bet H. Rēriha piebilda, ka "atliek tikai pabrīnīties par Karmas Svaru precizitāti". Karmiskā medicīna apgalvo, ka karmiskie parādi uzkrājas tāpēc, ka cilvēki nepārzina savu būtību. Karmiskā medicīna aizpildīs šo tukšumu, un tad frāze "slimības cēlonis pagaidām nav zināms" uz visiem laikiem izzudīs no medicīnas terminoloģijas.

Karmiskā medicīna sniegs nenovērtējamu palīdzību ģimenes ārstam. Tieši ģimenē lielā mērā rodas daudzi slimību cēloņi. Ģimenes ārstam visa ģimene ir skaidri pārredzama, viņš pārzina visas ģimenes problēmas un attiecības. Viņš gluži kā caur lupu redz un izprot karmiskās radniecības saiknes. Dzird sakām, ka ārsts — tā ir reliģiska profesija. Viņam, tāpat kā garīdzniekam, ir pienākums nomierināt savu pacientu dvēseles, harmonizēt ģimenes egregoru. Tas taču ir saprotams, ka poliklīnikas ārsts par pacienta ģimenes problēmām neko nezina, tātad viņa pacients slimos ilgi, bet zāles nedos ātru un pienācīgu efektu.

Ikvienam, kas nonāks saskarē ar karmisko medicīnu, tā saprotamā veidā ļaus orientēties visās karmisko saikņu problēmās. Tiks izgaismota paaudžu saikne, laulāto attiecības un no tām izrietošās sekas. Kā spēcīga tēma izskanēs bērnu slimību karmiskie cēloņi. Jūs uzzināsit noslēpumu, kas saistīts ar Dvēseles un Svētā Gara lejupceļu. Karmiskā medicīna sniegs atbildi ikvienam cilvēkam uz mūžseno jautājumu: "Kas es esmu, no kurienes esmu ieradies šajā dzīvē, ar kādu mērķi tin kādu programmu?" Tā aplūko cdvēka dvēseles evlūciju caur reinkarnācijas prizmu — caur atdzimšanu jaunā ķermenī. Tieši ar šo fenomenu ir izskaidrojamas daudzas mūsu slimības un likteņa noslēpumi. Karmiskā medicīna parāda iedzimto slimību cēloņus un dzimtas karmu. Šeit jūs iepazīsities ar indivīda sociāl- medicīnisko prognozi. Nonākot noteiktā sociālajā slānī, cilvēks iekļūst arī noteiktā karmisko slimību lokā. Jūs izzināsit savu un apkārtējo cilvēku enerģētisko būtību. Tas palīdzēs orientēties savstarpējās attiecībās, kā arī izvairīties no slimību komplikācijām.

Karmiskā medicīna aplūko paralēlās, astrālās un dievišķās pasaules ietekmi uz cilvēku dzīvi un veselību.

Daudzas slimības netiek izārstētas, bet cilvēka veselība tiek uzturēta ar dažādas ārstniecības tehnikas un dažādu metožu palīdzību. Cilvēks ir spiests pastāvīgi lietot tabletes vai izmantot ekstrasensu pakalpojumus, dzert urīnu, apliet sevi ar aukstu ūdeni vai saglabāt savu veselību ar diētu un badošanās palīdzību. Citiem vārdiem sakot, cdvēks kļūst par kaut kādas ārstniecības metodes ķīlnieku. Karmiskā medicīna ikvienam pateiks, kas jāmaina savā dvēselē, lai slimība atkāptos, bet izmantojamā ārstniecības metode kļūtu nevajadzīga.

Es gribu, lai karmiskās medicīnas ietekme uz cilvēku izpaustos caur sirdsapziņu un kaunu par savu slimību, caur bailēm no Dieva Soda. Par jums tiks spriests pēc jūsu slimībām. Ir jāpanāk, lai cilvēks maina savu dzīvesveidu, lai citādas kļūst viņa domas, jūtas un rīcība.

Jautājums: "Kas tev sāp?", kuru mēs allaž uzdodam cits citam, tad izskanēs kā apvainojums, kā mēģinājums pazemot cilvēku, šim nolūkam izmantojot viņa slimību. No tā izriet, ka cilvēks pats gribēs mainīties, lai atbrīvotos no slimības. Tautā mēdz teikt: "Slīcēju glābšana ir pašu slīcēju pienākums," kā arī: "Tāda vārna pērta, tāda nepērta." Paturēsim prātā, ka garīga šķīstīšanās palīdz ķermenim atbrīvoties no slimības sārņiem, bet patiesa pievēršanās reliģijai šo procesu paātrina. ŠĶISTĀ GARĀ VESELS ĶERMENIS! Bet ir arī "svētās slimības", ar kurām sirgst garā šķīstie. Ārsti drīz iemācīsies šos gadījumus noteikt.

Tātad karmiskā medicīna — tas ir tādu problēmu loks, kuras cilvēkam rodas viņa dzīves Ceļā un kuru dēļ ir kardināli jāpārveido jūtas un apziņa. Karmiskā medicīna palīdz šajā lokā atrast tās cilvēka "intereses", kuras rada cēloņus un sekas, ko saucam par slimībām. Šo loku var paplašināt līdz bezgalībai un sašaurināt līdz vissmalkākajām niansēm. Lai ar to nodarbojas zinātnieki, ārsti un pedagogi, tādējādi bagātinot savas mācības ar jaunām atziņām un izmantojot tās cilvēku veselības labā. Bet ikvienam cilvēkam šajā pasaulē karmiskā medicīna palīdzēs izprast sevi, savas domas un jūtas, lai uz visiem laikiem atbrīvotos no slimībām. Karmiskā medicīna modernajai un tautas medicīnai ir nevis panaceja, bet gan EURĒKA.

Lasītāju vēstules liecina, ka viņi izprot karmiskās medicīnas idejas. Lūk, ko man raksta Aleksejs B.:

"Dzīvoju un strādāju aiz Polārā loka, gandrīz pašā Laptevu jūras krastā. Esmu daudz lasījis par izveseļošanās tematu, par tautas medicīnu un netradicionālajām ārstniecības metodēm. Bet šīs divas Jūsu grāmatas no sērijas "Karmiskā medicīna" — "Enerģētiskais vampīrisms" un "Jūtu grāmata" — nav līdzīgas nevienai citai grāmatai un arī nav salīdzināmas ne ar vienu citu grāmatu. Jūsu grāmatās nav, kā tas parasti mēdz būt, konkrētu recepšu: cik daudz kas ir jāņem un jāvāra vai jātvaicē, cik daudz ir jāskrien un kā jāelpo, kuras ķermeņa vietas ir jāmasē utt. Jūsu grāmatās ir atrodams kaut kas daudz lielāks un svarīgāks. Pareizi saka: "Meklē būtību!""

Tātad karmiskā medicīna nedod ārstniecības metodiku, tā māca cilvēku meklēt veselību domu, jūtu un rīcības skaidrībā. Savā dvēselē mēs visi sevi uzskatām par labiem un pat atzīstam, ka esam labāki par citiem, bet, ja mūs piemeklēs slimība, tad karmiskā medicīna pateiks, kāds ir mūsu grēks. Pateiks tā, lai šī atklāsme liktu ķermenim nodrebēt un apziņai iegūt apskaidrību, un tad veselība atgriezīsies.

KARMISKAS MEDICĪNAS EMBLĒMA

Emblēmas apraksts

Emblēmas kvadrātveida laukums, kurā ir attēlotas Zodiaka zīmes, atveido seno horoskopa formu. Emblēmas centrālo daļu aizņem transformēta medicīnas emblēma: kausu apvijušās čūskas galva nokarājas pāri malai un izskatās nedzīva. Virs kausa vijas trīs liesmas mēles — tā ir sveces liesma. Uz kausa ir attēlots starptautiskās medicīnas simbols — Sarkanais Krusts un Pusmēness. Centrā, kausa abās pusēs, izvietoti divu planētu astroloģiskie simboli: pa kreisi — Urāna simbols ($), pa labi — Neptūna simbols CjJ). Virs emblēmas redzams uzraksts: "Karmiskā medicīna".

Emblēmas skaidrojums

Karmiskās medicīnas pamatā ir visu zināmo medicīnas virzienu pieredze, un tā stāv pāri tautībām un ticībām. 1b apliecina Sarkanais Krusts un Pusmēness.

Emblēmā izmantots Asklēpija kauss. Kauss ir precizitātes un ierobežojumu mērs. Saskaņā ar leģendu Asklēpija pēcteči ir likuši pamatus medicīnas zinātnei. Viņa dēlus Homērs min kā prasmīgus ārstus, bet meitas Higieja un Pana- keja ar saviem vārdiem līdz pat šim laikam tiek pieminētas mediķu leksikonā (higiēna un panaceja).

Galveno vietu emblēmā ieņem Čūska. Kopš senseniem laikiem tā simbolizē zibeni — satriecošo enerģiju. Karmiskā medicīna apgalvo, ka cilvēka ķermenis ir veidots no enerģijām, to vada enerģijas, un enerģijas atnes slimības un izdziedināšanu. Pateicoties grafiskajai līdzībai ar zibeni un ātrumam, ar kādu čūska uzbrūk, tiek uzskatīts, ka čūska simbolizē dievu sodošo, bet pietiekami gudro gribu. Čūskas dubultais dzelonis pauž duālisma principu: divas pusītes, kas atrodas savstarpējā mijiedarbībā, diena-nakts, balts-melns, vīrietis-sieviete u.tml. Jebkura mijiedarbība rada enerģētisku vilni. Cilvēks mijiedarbībā ar apkārtējo pasauli rada domu, jūtu un vēlmju viļņus, kas virza viņa dvēseles, gara un ķermeņa evolucionāro attīstību vai noved pie degradācijas, slimībām un agras nāves.

Pirmā cilvēku kārdinātāja bija Čūska. Baudot aizliegto augli, Ādams un Ieva, bet pēc tam arī visa cilvēce nesaprata galveno: ir jāprot atšķirt labo no ļaunā, bet tieši uz to vedināja čūska. Vieni dara labu, otri — parazitē. Vēlēšanās dzīvot un izdzīvot rada milzum daudz grēku, bet vēlēšanās dzīvot vēl labāk — noved pie noziedzīgas dzīves. Čūska ir rāpulis. Daudzi, paši to neapzinoties un nesaprotot, visu mūžu liek lietā čūskas īpašības un spējas: ja līdīsi uz vēdera stipro, ar varu apveltīto un bagāto priekšā, dzīvosi cepuri kuldams. Bieži viņiem gluži kā čūskai izdodas ielīst labdara azotē. Savukārt citiem patīk, ka viņu priekšā lien uz vēdera, — tātad viņi ir no tās pašas dzīvnieku pasaules, kur valda stiprais, nevis gudrais. Tieši šādu cilvēku organisma iekšienē daži gaišreģi saskata čūskas, pūķus, ķirzakas, astoņkājus un citus mošķus. Šīs astrālās būtnes novij sev "ligzdu" tām labvēlīgajā cilvēka enerģētiskajā laukā, un rezultātā rodas slimības.

Cilvēka daba ir tāda, ka viņš nevar dzīvot bez domām, jūtām un vēlmēm. Un te rodas jautājums, kā un kādā veidā, kādiem mērķiem cilvēks izmanto viņam dotās iespējas. Parasti viss tiek orientēts uz juteklisko, materiālo un egoistisko. Čūskas galva kā nedzīva nokarājas uz leju, uz zemi, "bet čūska pārtiks no pīšļiem", teikts Otrajā Mozus grāmatā. Lejup noliektā čūskas galva liecina par to, ka čūska ielien cilvēku dvēselēs, iečukst domas un iedveš jūtas, un sākas kārdinājumi.

Cilvēce nav sapratusi galveno čūskas simbolizēto gudrību: "NOKAUJ SEVĪ VĒLMES UN IEGRIBAS, KAS MOKA DVĒSELI UN NOSPIEŽ MIESU, NOGALINI SEVĪ ČŪSKU KĀRDINĀTĀJU, LAI '"DZĪVES KAUSU' PIEPILDĪTU NEVIS INDE, KAS NES NĀVI UN SLIMĪBAS, BET GAN MĪLESTĪBA, PRIEKS UN GUDRĪBA, KURA KVĒLO "DVĒSELES UGUNS"!"

Trīs liesmas mēles — tas ir Tēva, Dēla un Svētā Gara trīsvienības simbols. Tā ir triju galveno pasaules reliģiju — Budisma, Kristiānisma un Islama — nemirstīgā garīgā triāde. Okultismā tas ir triju cdvēka ķermeņu — fiziskā, astrālā un mentālā — simbols. Un katram ķermenim ir jāizstaro siltums, gaisma un zināšanas. Trīs liesmas mēles — tie ir trīs dievišķie stari. Viens apmirdz cilvēku ar Ticību, otrs — ar Cerību, bet trešais — ar Mīlestību. Jau dzīves laikā cilvēkam ir jāizstaro šī gaisma, kas palīdz viņam kļūt par "starojošu cilvēku". Un tad viņa dvēsele pēc nāves, nonākusi debesīs, sāks mirdzēt kā zvaigznīte, kļūstot par ceļa- zvaigzni tiem, kas palikuši uz Zemes.

Čūskas tēls un kults ir pazīstams visu tautu, nāciju un reliģiju cilvēkiem. Čūskas tēls ir sastopams pasakās, leģendās un mītos. Slāvu pasakās Pūķis Goriničs ir milzīgs nepieēdināms briesmonis, kura dvēsele atrodas nevis ķermenī, bet kādā priekšmetā. Tas norāda uz materiālo atkarību. Tieši tāpat ir ar cilvēkiem: kamēr esi atkarīgs, tu nekļūsi mierīgs, vesels un laimīgs. Ne jau velti Kristus jautā: "Kur ir jūsu dvēsele?"

Olimpa dievi cītīgi dauzīja milzīga pūķa izbāzeni, lai iegūtu nemirstību. Tādējādi viņi atbrīvoja savu ķermeni no domu, vēlmju un jūtu smagajām enerģijām, lai tiktu vaļā no sava iekšējā pūķa. Lai atceramies briesmīgo čūsku Pītonu, kas, Hēras sūtīts, vajāja Lēto un viņas bērnus Apollonu un Artemīdu. Šajā leģendā parādītas čūskas īpašības: skaudība un ļaunums. Šsgos pašos mītos mēs sastopam Medūzu Gorgonu, kurai uz galvas matu vietā šņākdamas locījās indīgas čūskas. Naidā dzalkstošās acis pārvērta akmenī ikvienu, kas tajās ielūkojās. Persejs nogalināja Medūzu Gorgonu, un no viņas asinīm radās Pēgass un Hrisāors. Pē- gass ir dzejnieku un mūzu iedvesmotājs. Tādējādi šī leģenda apstiprina, ka no primitīva, netikumu nogalēta ķermeņa var rasties tīras un smalkas jūtas, kas dvēseli padara radošu un svētlaimīgu.

Daudzu indiešu kultu obligāta sastāvdaļa ir čūskas attēls. Indiešu jogas mācībā ir runa par Kundalinī — čūsku, kas saritinājusies apakšējā čakrā. Jogas prakses uzdevums ir atmodināt un atbrīvot šo mistisko Kundalinī enerģiju. Ja cilvēka gars snauž, šī enerģija mudina cilvēku uz smagu un kaislību pilnu dzīvesveidu, kurā ir daudz čūskai raksturīgu vēlmju un iegribu. Jogi transformē šo enerģiju jaunā kvalitātē, kas viņiem piešķir unikālas fiziskas un psihiskas spējas.

Austrumu kalendārs katru divpadsmito gadu pasludina par Čūskas-Pūķa gadu. Savulaik viss aizsākās ar čūsku kārdinātāju, bet vēlāk čūska pārtapa par pūķi, ieguva spārnus. Tas vairs neviena priekšā nelien uz vēdera, bet gan pavēl. Emblēma ar pūķa attēlu ir ieņēmusi stabilu vietu dažādu valstu un tautu simbolikā. Tas rāda, ka līdz ar cilvēces attīstību problēmas pieaug, bet metodes kļūst stingrākas. Cilvēces evolucionārā garīgā attīstība vēl nav notikusi. Cilvēce ir kļuvusi prātīgāka, bet ne gudrāka; rafinētāka, bet ne prasmīgāka; reliģiozāka, bet ne garīgāka.

Mainās laiki, mainās Zīmes, ko mums sūta Dievišķais Saprāts. Senais Maskavas ģerbonis, kurā attēlots Juris Uzvarētājs, kas nogalina pūķi, atkal ir atgriezies Maskavā, bet kopš 1993. gada tas kļuvis arī par Krievijas divgal- vainā ģerboņa papildinājumu. Ģerbonis — tā ir programma, mācībstunda, zīme un skola, kuru iziet tie, kas dzīvo attiecīgajā apvidū. Maskavā tā ir cīņa par varu, par ietekmes sfērām. Šeit tā noris drakonisku metožu un paņēmienu līmenī. Tieši šeit kārdinājumi un vilinājumi izpaužas visos esības līmeņos. Tagad šis ģerbonis "strādā" visas Krievijas labā. Tas liecina par to, ka ir ieslēgta programma, kas vērsta' uz visas valsts attīrīšanu no garīgajiem sārņiem. Un gribas ticēt, ka kādreiz tas viss beigsies, jo Svētajos Rakstos ir teikts, ka Pūķis tiks ieslodzīts uz tūkstoš gadiem, bet pēc tam uz īsu brīdi atkal tiks izlaists.

Kā astrologs es vēršu savu skatienu uz Kosmosu, uz zvaigžņotajām debesīm, lai tur atrastu mūžībā fiksētos mūsu esības likumus, kas rod atspoguļojumu zemes dzīves īstenībā.

Divpadsmit zvaigznāji, kuriem cauri iet Saules zvaigžņotais ceļš, veido Zodiaka apli. Ja gribam būt precīzi, tad jāteic, ka Saule iet caur trīspadsmit zvaigznājiem. Skaitlis 13 neatbilst harmoniskai struktūrai un kārtībai, tāpēc astrologi savos aprēķinos stūrgalvīgi apgāja Čūsk- neša zvaigznāju un tā īpašības nodeva Skorpiona zīmei. Čūsknesis pāršķeļ Zodiaka apli starp Skorpionu un Strēlnieku. So Zodiaka sektoru sauc par "noārdīto ceļu". Kopš astoņdesmito gadu beigām astrologi ir sākuši neatlaidīgi iestarpināt šo trīspadsmito zvaigznāju astroloģiskajos skaidrojumos un izmantot to aprēķinos un prognozēs. Astrologi pirmie sajuta, ka tuvojas enerģijas, kas izraisa "masveidīgu čūskas psihozi" ne tikai mūsu valstī, bet arī visā pasaulē.

Interesants ir vēl kāds fakts. Maskavas metro loka līnijā atbdstoši Zodiaka aplim ir divpadsmit stacijas. Bet 1993. gadā parādījās jaunā metro shēma, kurā bija norādītas loka līnijas topošās stacijas. Trīspadsmitā stacija ir "Su- vorova laukums", no kuras var pāriet uz radiālo Dostojevska staciju. Lūk, tā ir zīme! Zīmīga parādība! Starp staciju "Prospekt Mira", kas atbilst Skorpiona zīmei, un staciju "Novoslobods- kaja", kas atbilst Strēlnieka zīmei, iespraucies Čūskneša ķīlis!

Zīmīgi ir ari tas, ka A. Suvorovs un F. Dostojevskis ir dzimuši š^jā Zodiaka sektorā, Čūskneša zīmē! Ar savu dzīvi un darbību viņi mums ir parādījuši Čūskneša programmu. Pirmkārt, tā prasa stingri ievērot noteikumus, normas un likumus, aizliegumus un sodtis. Otrkārt, tā dziļi iespiežas cilvēku dvēselēs, parāda esības drāmas un izeju no tām. Mums ir sācies Dostojevska laiks, nozieguma un soda laiks, patiesību izzināšanas laiks. Šīs patiesības caurstrāvo visus Dostojevska darbus. Bet Suvorovs mūs it kā aicina doties uz pēdējo kaujas lauku, taču mēs atkal esam visu sajaukuši. Mums par kaujas lauku ir kļuvusi pati dzīve. Tās laukā ir izliktas ideoloģiskas un materiālistiskas mīnas un slazdi. Mēs nesaprotam, ka dzīvojam nāves laukā, un izcīnām ārējās kaujas. Mēs nesaprotam, ka šis kaujas lauks atrodas ikviena iekšienē, ka kauja ir jāizcīna pašam ar sevi. "Uzvari sevi, un kļūsi neuzvarams," teica A Suvorovs, kurš nepieredzēja nevienu sakāvi. Mums ir jāuzveic netikumi un tumšās dziņas, lai noziegumi, kurus pastrādājam pret sevi, neizvērstos par Dieva Tiesas sodu.

Un pirmā tiesa — tās ir slimības. Vai tad slims cilvēks nav noziedz… vai tad viņš nav noziedzies pret morāles likumiem attiecībā uz sevi vai apkārtējo pasauli? Ar šo likumu izskaidrošanu nodarbojas karmiskā medicīna. Tātad to var uzskatīt par piederīgu Čūskneša zīmei. Arī pašlaik, kad es rakstu šīs rindas, Saule atrodas Čūskneša zvaigznājā. Karmiskā medicīna ir aicināta nevis nodarboties ar graušanu uz šā "noārdītā ceļa", bet gan likt atdzimt no pelniem cdvēka dvēselei, lai nevis saindētu cilvēkus ar jaunām zināšanām, bet gan palīdzētu viņiem tikt galā ar sevi, palīdzētu izšļākt, izspiest no sevis dzīvi sagandējošo indi un dzeloni, savaldīt sevī čūsku.

Ir zināms, ka čūskas met ādu, bet, ak posts! — zem tās atkal ir čūskas āda. Karmiskā medicīna māca atbrīvoties no netikumiem un līdz ar to pārtapt jaunā kvalitātē — gluži tāpat kā kāpurs pārvēršas par tauriņu, bet Medūza Gorgona pārvērtās par spārnoto Pēgasu. Tie, kuri iet īstenā kristiānisma ceļu, spēj pārtapt par "starojošo" cUvēku, par Svēto Garu.

Planēta, kuru karmiskās medicīnas emblēmā simbolizē čūska, ir Plutons. Tas ir pēc pašiz- nīcības likumiem dzīvojošās cilvēces gribas simbols. Ar to izskaidrojams fakts, kāpēc ir slima sabiedrība, zeme, atmosfēra utt. Lūk, kāpēc dzejnieks teic: "Ak ļaudis! Jūs visi esat līdzīgi ciltsmātei Ievai." Tikai nogalinot sevī čūsku, mēs varēsim kļūt gudri kā čūskas un labsirdīgi kā baloži.

Emblēmā attēlotais Urāns ir jaunā Ūdensvīra laikmeta mentālā planēta. Šis laikmets, kuram tuvojas Zemes cilvēce, ir jaunu zināšanu, zinātnes, mācību un reliģiju sintēzes laikmets. Kar- miskajā medicīnā Urāns nozīmē to, ka cilvēce pie veselības nonāks vienīgi smalkas un dziļas izpratnes ceļā.

Neptūns simbolizē reliģijas, mācības, smalko garīgo pasaldi un tādu cilvēka stāvokli, kurā viņš spēj iegūt dievišķo harmoniju.

Visa emblēma ir ietverta senatnīgā kvadrātveida horoskopa formā. Kvadrāts ir esības simbols un paša cdvēka radītā pasaule. Kvadrātā cilvēks dzīvo kā noslēgtā telpā ar saspringtiem stūriem, kā burvju lokā, precīzāk sakot — kā stūrī iedzīts. Šajos stūros viņam dod triecienus jūtu, domu un vēlmju enerģijas, padarot dzīvi saspringtu, bet dažkārt arī nepanesamu. Un tas viss tiek saukts par Karmu. Tā nomāks cilvēku tik ilgi, kamēr dzīve nebeigs viņu mētāt no vienas puses uz otru, kamēr kvadrāts nepārtaps par apli vai lodi, kuras maigās plūdlīniju formas kardināli pārvērš cilvēka dzīvi. Bet, lai tas notiktu, cUvēka dvēselei un raksturam ir jākļūst maigiem un miermīlīgiem. Sava rakstura asie stūri ir nevis jānoslēpj iekšienē, citādi mocīs kolikas, bet gan jādarbojas ar tiem, lai dzīve, visās savās plaknēs nonākot saskarē ar jums, nesajustu asu pretestību. Kvadrāts nav tikai vienkārši noslēgta telpa, tas atspoguļo procesu norisi un norāda uz klupšanas punktiem, kuros rodas cēloņi. Kvadrāts rāda, kā mijas dzīvības cikli un ritmi: gadalaiki, diennakts periodi, četras Mēness fāzes utt. Dabā nav asu stūru, viss ir maigs un vijīgs, visam ir plūdlīniju forma. Stūri rada problēmas, arī mūsu ikdienišķais domu un jūtu veids ir stūrains, tāds, kas nonāk strupceļā un nerod izeju. Šgjā telpā nav nedz logu, nedz durvju.

Kauss — tas ir precizitātes un ierobežojumu mērs. Žēl, ka cilvēkiem tas visbiežāk ir "pacietības mērs". Kausam ir jākļūst par cilvēka dvēseles svēto gaismekli. Mūsu pienākums ir to piepildīt ar gudrības pērlēm, ar pieredzes kristāliem un, ceļā neko nepazaudējot, nest līdz Pastarajai Dienai.

Tātad karmiskās medicīnas emblēma — tā ir savdabīga mandala. Ja izpratīsi tās dabu un principu, iegūsi atslēgu, ar kuru piekļūt Cēloņu un Seku, citiem vārdiem sakot, Karmas noslēpumam.

DVĒSELES LEJUPCEĻA NOSLĒPUMS

Ikviens cilvēks nemitīgi sev uzdod jautājumu: "Kas ES esmu? Kāpēc un kālab dzīvoju? Kam tas ir vajadzīgs?" Mēs sev uzdodam desmitiem un simtiem jautājumu, lai izprastu un apjēgtu savu eksistenci. Ir sarakstīts tūkstošiem grāmatu, no kurām šo to var izlobīt par cdvēka un cilvēces misiju uz Zemes, bet atkal un atkal no jauna ikvienu no mums stūrgalvīgi nodarbina jautājums — KĀ, KĀPĒC, KĀLAB. "Kādā nolūkā ir radīta pasaule, kādā nolūkā esi radīts pats?" nopūšas Fonvizins. Bet mēs pacilāti dziedam: "Mēs dzimuši, lai sapņus piepildītu!" Taču pasakā ir teikts: "Aizej tur, nezin kur; atnes to, nezin ko." Tā arī dzīvojam, nezinādami, kurp iet, ko atnest un kas mūs sūtījis. Lielais Avicenna savās filozofiskajās pārdomās rakstīja:

"Ak, ja atskanētu nezināma balss Un pateiktu, kam radīti mēs esam, Jebkura atbdde, šķiet, manim prieku nestu, Bet žēla plūst vien mana paša balss." Avicenna bija izglītots sava laika cilvēks. Viņš zināja visas laikabiedru progresīvās domas, bija

apguvis daudzas zinātnes un filozofiskās mācības, bet šīs "daudzās noslēpumainās balsis" nespēja dot atbildi uz galveno jautājumu: "Kam radīti mēs esam?" Un es vēlos, pārkliedzot tūkstoš gadu attālumu, pilnā balsī saukt: "Klausies, jMjū Alī Husein ibn Abdallāh ibn Sīna (Avicenna), es pastāstīšu, kālab tu dzīvoji un kam tas bija vžģadzīgs." Klausieties tie, kas lasāt šo grāmatu, un nesakiet, ka neesat dzirdējuši, un pastāstiet citiem to, ko būsit dzirdējuši, un izplatiet ziņu par dzirdēto, jo nav uz Zemes tāda cilvēka, kuru šī vēsts neskartu. Es šo vēsti ieguvu, pa kripatiņai vien vācot cilvēces zināšanas, šī apskaidrība nāca pār mani sakāpinātu jūtu veidā, nāca kā intuitīva atskārsme, izkristalizējās no bezgalīgās domu un vārdu straumes. Šī vēsts kā dievišķa atklāsme nāca pie manis sapņos un spontāni atausa garīgā klusuma brīžos. Tas viss ir tik dziļi iespiedies ikvienā mana ķermeņa šūnā, ka ir pienācis laiks atvērt zināšanu pumpurus, izveidot no tiem košas ziedkopas, no kurām ienākas apgaismības augļi.

381. gadā Vispasaules koncds akceptēja postulātu, ka "DVĒSELE NĀK NO DIEVA TĒVA". Cilvēku dvēseles savulaik atradās pie Radītāja krūts — tā bija dvēseļu sākotnējā mītne un skaidrais avots. Pie Viņa krūts bija Paradīze un mūžīgā svētlaime. Dvēseles redzēja, kā rada Tēvs. Dvēseles redzēja, kādu mīlestības un prieka gaismu no Viņa saņem viss, ko Viņš bija radījis, un kādu mīlestības un prieka gaismu tas viss savukārt izstaro savam Radītājam. Un vēl dvēseles saprata, ka pašas tās nestaro un nemirdz kā to Radītājs.

Un tad Dievs Tēvs teica: "Mani bērni, ja jūs par dzīvesvietu izvēlēsities to, ko esmu Radījis, jūs varēsit atgriezties pie manis un kļūt par tādiem pašiem Radītājiem. Tas jums būs Ceļš uz brīnišķīgu nākotni. Ejot šo ceļu, jūs iemācīsities paši izstarot savas dvēseles Gaismu un Sdtumu, iemācīsities priecāties un mīlēt, bet Es jums palīdzēšu un jūs atbalstīšu. Dodot zīmes, Es jūs vadīšu, jums ir tikai jāiemācās tās lasīt un pazīt. Apgūstiet gudrības, kas ietvertas leģendās un līdzībās, pasakās un sakāmvārdos, reliģijās un mācībās, un dzīvojiet saskaņā ar šiem ticējumiem. Un vēl lūdzu: ATCERIETIES mani, TICIET man, katrs, kas piesauks Manu Vārdu, tiks glābts. Ik dienas sakiet: "Lai slavēts Tavs Vārds, Kungs!" Un jūs ieraudzīsit Manu Gaismu! Jo es starošu ikvienā no jums, tāpēc klausiet sev, savai dvēselei, jo tā ir daļiņa no Manis, Es esmu tajā iekšā, bet jūs esat Manī. Atcerieties, ka Man jūs kļūsit redzami, vienīgi pateicoties savai iekšējai gaismai. Es gaidīšu, kad jūs atnesīsit Man savu dvēseļu Gaismu, Siltumu un Mīlestību, lai saņemtu Manu Spriedumu.

Ikvienam no jums Es došu talantu, iemācīšu amatu, dāvāšu jums visas Zināšanas, visu Taisnību, visu Patiesību. Taču to visu saprast un apgūt būs ļoti grūti. Tāpēc es šīs zināšanas sadalīšu dažādām tautām, ietveršu tās dažādās reliģijās un mācībās. Katra tauta saņems daļiņu no Zināšanu Kopuma. Un tikai tad, kad būsit iemācījušies saprast cits citu un cienīt katru Manu bērnu paaudzi, jūs varēsit apkopot un saprast Manas Zināšanas. Tās padarīs jūs tīrus kā rīta rasa; starojošus kā saulīte; vieglus kā pieneņu pūka. Tieši tur, uz Zemes, jums ir jākļūst par dievišķiem cilvēkiem, dievcilvēkiem jeb, runājot Zemes ļaužu valodā, par dievišķām radībām."

Ilgi un daudz tas Kungs stāstīja dvēselēm par to dzīvi, par to Ceļu, kas jānoiet uz Zemes, lai pēc tam varētu zaigot, starot un mirdzēt līdzās Viņam. Viņa runa izskanēja tik patiesīgi un labsirdīgi, ka dvēseles Viņam noticēja un devās lejup, uz Zemi, turp, no kurienes sākas augšupgaita, izaugsme, evolūcija, turp, kur tiek uzkrāti garīgie spēki, gaisma un sākas mūžīgā dzīve līdzās Radītājam.

Tīrās dvēseles atstāja Debesis, zaudējot saikni ar Tēvu, bet Viņš, pavadot tās, ilgi un klusām atkārtoja: "Lai katrai tiek atbilstoši tās ticības spēkam. Lai katrai tiek atbilstoši tās ticības spēkam. Lai katrai tiek…"

Nokāpušas uz Zemes, dvēseles ieguva invo- lūcijas formu un nozīmi. Bet saskaņā ar invo- lūcņas likumu katram elementam ir jāatgriežas savā sākotnējā vietā, taču — jaunā kvalitātē. No kurienes esam nākuši, turp arī atgriezīsimies: ķermenis tiks guldīts zemē, dvēsele ies pie Dieva.

Piedzimstot uz Zemes fiziskajā blīvajā ķermenī, dvēsele aizmirst to, ka ir Dievs, ka saskaņā ar Viņa gribu im pēc pašas vēlēšanās tā ir ieradusies šeit un saņēmusi "instrumentu" — ķermeni. Un tāpēc visām tautām ir reliģijas, ir Dievs, visur tiek būvēti dievnami, lai piesaistītu cilvēku un pastāstītu viņam, ka visus mūs gaida Tēvs. "Ticībā piespiešanas un vardarbības nav," teikts Korānā. Katram pašam ir jānonāk pie Dieva.

No visiem cilvēka priekšstatiem par zemes dzīves mērķiem un uzdevumiem man visvairāk patīk atziņa, ko K. Ciolkovskis pavēstīja A. Čiževskim. "Paies daudzi miljardi gadu, un Zemes cilvēce pārtaps par jaunu Kosmisku Cilvēci, kuru es saucu par "STAROJOŠO CILVĒCI"." Mūsu dvēselēm pēc zemes dzīves gluži kā mirdzošām zvaigznēm ir jāizstaro cerību pilna gaisma, kas pievelk tos, kuri palikuši uz Zemes.

"Starojošā cilvēce!" — cik skaisti un romantiski tas skan. Šādas cilvēces realitātes simbols ir kristiānisms, pareizticība. Tieši tur ir saglabājusies taisna rīcība: tradīcija kanonizēt tos, kuri ir veikuši garīgu varoņdarbu, kuri ar gara spēku ir izgaismojuši ceļu tiem, kas vēlas iet, klauvē un meklē; kuru gars un dvēsele izstaro mīlestību un prieku. Mirdzošais nimbs ap viņu galvu to apliecina. Viņu dzīves ceļš ir paraugs. Tāpēc mēs lūdzam palīdzību un atbalstu ne tikai no Dieva Tēva, bet arī no tiem Svētajiem, kuri jau ir atgriezušies Viņa Valstībā, kļuvuši citādi, ieguvuši dievišķīgu, kosmisku kvalitāti. Jēzus Kristus ir teicis: "Es jums saku noslēpumu: Ne visi mēs mirsim, bet visi tiksim pārvērsti." Uzskatu, ka tieši tā top un veidojas "starojošā cilvēce". Tieši tā ir Jaunā Kvalitāte, kura ir jāiegūst visiem Zemes cilvēkiem. Svētais apustulis Pāvils, uzrunājot korintiešus, teica: "Pirmais cilvēks, Ādams, kļuva par dzīvu dvēseli, pēdējais Ādams par dzīvu darītāju garu." Tieši šajos vārdos ietverta Dieva Radītāja misija. Cilvēks nav dzimis sevis paša dēļ. "Sēta top dabīga miesa, uzmodināta garīga miesa." Apustuļu darbos ir teikts: "Ja kaut kas nav patiesība, tas nomirst pats no sevis." Un netiks pieņemts nedz ar sirdi, nedz prātu, nedz dvēseli.

Tātad dvēsele ir saņēmusi ķermeni un kopā ar to arī lepno titulu — "CUvēks". Bet diezin vai tik lepni to varam izrunāt mūsu dienās, ja cilvēks un cdvēce nesaprot, ko dara. Cilvēki ir tiktāl ieslīguši matērijā, aizmirstot garīgo pasauli, ka tā — matērija — ir kļuvusi noteicēja pār viņu apziņu. Filozofiski tas tiek definēts tā: "Esība nosaka apziņu." Tā ir sākusi noteikt gan veselību, gan mūža ilgumu, gan cdvēces ceļa mērķus un uzdevumus. Tā izliek lamatas un slazdus, izmet dažādu ideoloģiju, tehnokrātņas un materiālisma tīklus. Un tajā visā cilvēks šaudās, kuļas, cieš un slimo, saindējot dabu un sevi, nesaprotot, ka iekļuvis savās Esības cēloņu un seku burvju lokā.

Sākotnēji visas dvēseles bija vienādas, bet, nonākot uz Zemes, mēs dažādi tveramies pie dzīves. Katrs savu dzīvi nodzīvos citādi, katram ir savs liktenis, savi ideāli. Kad redzam cilvēku, kas dzīvo labi, pārticībā vai pat greznībā, sakām, ka viņš dzīvo kā Dieva ausī. Bet cits cilvēks, kas apmeklē baznīcu, templi, mošeju, kas no visas sirds skaita lūgšanas, pats teic, ka viņam neko nevajag, jo viņam dvēselē ir Dievs, un ka tāpēc viņam ir labi. Lūk, tik atšķirīgi mēs uztveram Dievu. Tautā saka: "Visiem mīļš nekad nebūsi," un nemaz nevajag, lai tā būtu. Esiet mīļi Dievam, un tad viss un visi kļūs mīļi jums. Tas ir tik vienkārši un saprotami. Ja cilvēks to neredz, viņš daudz ko zaudē. Vissliktāk ir tad, kad viņš zaudē dvēseles "instrumentu" un gara Templi. Dvēsele tikai tad var pdnveidoties, evolucionēt, iegūt pieredzi, uzkrāt Gaismas, Mīlestības un Gudrības spēku, ja tai ir ķermenis. Tāpēc gandrīz ikviena nāve rada sāpes un nožēlu par zaudēto iespēju iegūt Kvalitāti.

Tikai Dievs zina, cik ilgi cdvēks nodzīvos uz Zemes. "Nav jūsu daļa zināt laikus vai brīžus, ko Tēvs nolicis savā paša varā," teikts Svētajos Rakstos. Jā, ne jau mums lemts to zināt. Tieši tāpēc baznīca neatzīst tos, kuri nodarbojas ar šādiem pareģojumiem. Bet Dievs viņus soda ar slimībām un nelaimēm personiskajā dzīvē, it kā likdams saprast, ka viņi vēl sevi nepazīst, ar savu dzīvi nevar tikt skaidrībā, kāpēc tad ķeras pie pareģojumiem citiem.

Dievam ir svarīgi, kā dzīvo cilvēks, kas nomoka viņa dvēseli, pēc kā tā tiecas, ko vēl nav sapratusi un apguvusi. Tieši no tā būs atkarīga cilvēka dzīve, tās ilgums.

Kad cilvēks mirst, tad mirst viņa ķermenis, bet dvēsele paliek, jo tā ir nemirstīga. 1b apliecina visas reliģijas — DVĒSELE IR MŪŽĪGA UN NEMIRSTĪGA. Pēc nāves dvēseli vienmēr nosūtīja uz Paradīzi vai Elli. Taču Jēzus Kristus ir teicis, ka "Mana Tēva namā ir daudz mājokļu". Daudz — tas ir vairāk par mums zināmajiem trijiem mājokļiem, ieskaitot mūsu Zemes mājokli. Pasauļu daudzveidības teorija jau sen nodarbina zinātnieku prātus. Bet astrologi šos mājokļus izvieto uz planētām (sk. 1.shēmu). Jo tālāk planēta atrodas no Zemes, jo tuvāk tā ir Dievišķajai pasaulei.

Meness mezgli

lejupejošs augšupejošs

Astroloģijā ir karmiskie simboli, kurus sauc par "lejupejošu mēness mezglu un augšupejošu mēness mezglu".

Tie norāda uz cilvēka neredzamo daļu, uz viņa dvēseli. Mēness — tā ir dvēsele. Tā senajā astroloģijā tika aizšifrēts dvēseles lejupceļa noslēpums. Mēness mezgli mums parāda dvēseles karmisko lejupeju un tās karmiskās augšupejas programmu. Mēness mezgli ir fiktīvi punkti zvaigžņu tlelpā, no kuriem stiepjas neredzamais mūsu karmas pavediens. Tie šajā pavedienā veido neredzamas cdpas — mezglus, kuri dvēselei, uzturoties uz Zemes, ir jāiesien par piemiņu. Mēness mezgli rāda pagātnes karmu un tās orientāciju uz nākotni, bet pats cilvēks veido tagadni. Astrologi uzskata, ka Zodiaka zīme, kurā cilvēka dzimšanas brīdī atrodas lejupejošais mēness mezgls, parāda, no kuras planētas dvēsele ieradusies uz Zemes. Savukārt augšupejošais mēness mezgls parāda, kas cilvēka dvēselei palīdzēs garīgajā augšupceļā. Zodiaka zīme, kurā atrodas augšupejošais

Dvēseles lejupceļš un augšupceļš

mēness mezgls, — tā ir jaunradei visvairāk piemērotā vieta, tās ir enerģijas, ar kuru palīdzību cilvēka dvēsele var vislabāk attīstīties, tas ir vislabākais darbības lauks, ko dāvājis Dievs.

Lejupejošais mēness mezgls norāda uz dvēseles involūcijas ceļu. Ja mēs šajā mezglā iezīmēsim trijstūri, tad sapratīsim vēl vienu karmisko programmu: ikvienam cilvēkam Dievišķā pasaule ir jāfokusē uz sevi. Viņam jāsaprot, ka ir Dievs, ka ir Svēto Valstība, kas pašam jāatklāj-

Ir jānoskaidro, kāds ir konkrētā cilvēka uzdevums uz Zemes. Lasiet par to Svētajās Mācībās. Ir jādzīvo tā, lai Dievišķā pasaule tevi ievērotu un dotu tev savu svētību.

Savukārt otrs — augšupejošais mezgls uzliek cdvēkam par pienākumu balstīties uz Tēva un Dēla lejup sūtītajām zināšanām, lai cilvēks varētu kļūt par tādu pašu Svēto Garu, par kādu jau ir kļuvuši baznīcas kanonizētie cilvēces Dēli un Meitas. Lejupejošais mēness mezgls dod mistiskas zināšanas, savukārt augšupejošais mēness mezgls uzliek par pienākumu zemes dzīvē uz tām balstīties — tikai tad kļūs iespējama garīgā augšupeja un varēs iegūt Dievam vēlamo kvalitāti. Zemes dzīves pieredze ir nepieciešama tādēļ, lai dvēsele spētu iekļūt "Starojošo Cdvēku Valstībā".

Dzīve ir zināšanu un pieredzes skola. Ja cilvēks ir iekļauts šajā procesā, viņš garīgi nostiprinās. Ja cilvēks apziņas līmenī ir vājš, viņš zināšanas un pieredzi iegūst, izejot cauri ciešanām, slimībām, kariem un tamlīdzīgām nepatikšanām.

Savienojot mezglos iezīmētos trijstūrus, mēs iegūsim Dāvida zvaigzni jeb, kā citādi to sauc, "Zālamana Zīmogu". Šī zvaigzne simbolizē universālo principu, involūcijas un evolūcijas mijiedarbību, visu, kas atrodas Debesu augstumos un uz Zemes. Indiešu jogu mācībās par čakrām šī zvaigzne tiek novietota krūšu līmenī (sirds čakra Anahata), tajā ir ietvertas cilvēka dvēseles jūtas un skūtas.

Ja zvaigznes galus savienosim ar taisnām līnijām, iegūsim sešstūri — bišu šūnas simbolu. Ķēniņš Zālamans ir teicis: "Ej pie bites un iepazīsti tās dabu." Bite, savākusi ziedu nektāru un ziedputekšņus, tos pārstrādā sevī un rada dievišķu dzērienu — medu, ar kuru var ārstēt gandrīz visas slimības. Arī cilvēkam, kad viņš krāj un pēc tam izmanto praksē zināšanas, tās ir jāizlaiž caur savu prizmu, caur savu dvēseli. Zināšanām, lai tās saglabātos atmiņā un kļūtu par turpmākās dzīves un nākamo dzīvju pieredzi, katrā ziņā ir jānogulsnējas dvēselē, un tās ir jāapgūst ar dvēseli.

Astroloģiskie simboli ir unikāli tāpēc, ka tie spēj apvienot dažādas zināšanas un izskaidrot lietu metafizisko būtību. Tāpēc jau šajā sava pētījuma posmā mēs varam izdarīt secinājumu, ka astroloģija ir atslēga, ar kuru var piekļūt Kosmiskajam Saprātam.

Neviena cilvēka dvēsele nevar vienas zemes dzīves laikā iegūt garīgās zināšanas un pieredzi, tāpēc tai atkal un atkal no jauna ir jāatgriežas uz Zemes jaunā ķermenī, lai turpinātu savu pilnveidošanos. Cik gan lieli parādnieki mēs esam tiem, kuriem līdžās esam dzīvojuši un strādājuši? Vai tiekam pieminēti ar Labu Vārdu? To visu ņems vērā karmiskās atmaksas likumi. Tā mēs nokļūstam "Mūžīgajās dzemdībās", kā teicis tas Kungs. Tas ir tas, ko Austrumu filozofijās sauc par "Sansaras ratu", cēloņu un seku ratu. Izkļūt no šā rata palīdz vienīgi cilvēka gudrība un mīlestība.

Dvēseles, kuras zemes dzīvē kļuvušas spēcīgas un šķīstas, pārvēršas par Svēto Garu un pēc zemes dzīves aiziet Dievišķajā pasaulē pie Tēva un uz Zemes vairs nepiedzimst. Jo tām ir izdevies salauzt, mainīt un izjaukt visiem cilvēkiem kopīgo kārtību: dzimšana-dzīve-miršana, dzimšana-dzīve-miršana… Taču tās var ierasties uz Zemes kā Mesijas, iemiesojušās, materializējušās t^jā tēlā, kuru atceras Zemes cilvēki. Kristiānismā tam ir daudz liecību.

Lejpus Dievišķās pasaules atrodas augsta astrālā planetārā pasaule (sk. 1. shēmu). Tur nokļūst dvēseles, kuras nav bijušas atkarīgas no materiālajām un miesas kārībām. Tās uz Zemes ir īstenojušas jau daudzas garīgās programmas un šeit gaidīs jaunu iemiesojumu. Turklāt katra atrodas savā planetārajā mājoklī. Dvēselei ir tiesības no šejienes, no augstumiem, izvēlēties, kurā vietā un kad tā piedzims uz Zemes. Tā šeit izraugās valsti, nāciju, ģimeni un vecākus. Pētot senos avotus, kuros ir runāts par cilvēka dvēseli, esmu nācis pie secinājuma: cilvēku priekšstats par to, ka "vecākus neizvēlas", nav pareizs. Visas dvēseles pašas sev izraugās vecākus saskaņā ar karmas likumu.

Svētais apustulis Jānis ir pavēstījis mums Kristus vārdus par to, ka "jāpiedzimst no augšienes". Šeit es domāju augsto un tīro planetāro pasauli. Tieši no turienes ierodas dvēseles, kuras dzimst no vecāku mīlestības. Šie bērni ir jutīgāki un talantīgāki, garīgi tīrāki. Uz to norāda AVOTIŅŠ viņu pakausī. Viņiem tas ir neliels un pēc formas līdzinās apaļai olai. Jā, jā, mazs avotiņš jaunpiedzimušā bērna pakausī liecina, ka attiecīgajā ķermenī ir iemājojusi laba dvēsele. Šādi bērni gandrīz nemaz neslimo, viņiem nav iedzimtu slimību. Saskare ar šādiem bērniem, bet pēc tam ar pieaugušajiem cilvēkiem vienmēr ir maiga, priekpilna un harmoniska. Viņiem ir brīnišķīga intuīcija un laba sirds. Agrā bērnībā šādi bērni pastāvīgi atsakās no ēdiena. Atraugas barošanas laikā ir normāla parādība, tās norāda uz dvēseles protestu, jo bērnu pie dzīvības uztur Svētais Gars, kas mājo viņā. Šie bērni, ari pieaugušie, priekšroku dod saldumiem.

Vēl zemāk (skatieties shēmu), zem planetārās pasaules, atrodas fiziskā pasaule, bet blakus, tās iekšienē, — paralēlā pasaule, smago dvēseļu mājoklis. Šo mājokli dēvē ari par "Aizspoguliju". Tur atrodas dvēseles, kuras pēc zemes dzīves nav spējušas atrauties no Zemes un ar savām smagajām un netīrajām enerģijām palikušas, iestigušas, pielipušas blakus mums. Tās mīt paralēli izpaustajai cdvēku pasaulei un izmanto viņu mājokļus, pārtiku un enerģētiku. Šīs dvēseles Bībelē sauc par "muitniekiem" un "zemes zvēriem". Tās negatīvi ietekmē cdvēku pasauli. Paralēlajai pasaulei būtu jāvelta speciāls karmiskās medicīnas pētījums.

Uzreiz atzīmēsim, ka tieši šīm dvēselēm nav tiesību izvēlēties piedzimšanas laiku un vietu. Tās cenšas vismaz kaut kā un kaut kur pieķerties, lai piedzimtu par cilvēku. Tieši šīs dvēseles kļūst par spontānā vai mākslīgā aborta upuriem vai arī viņu māte ir spiesta visu laiku gulēt, lai augli saglabātu. Šādu bērnu dvēseles ģimenē tiek uzņemtas kā nevēlamas, tās ierodas tur, kur nav mīlestības un prieka. Jo smagāka ir jaunpiedzimušā bērna dvēsele, jo lielāks ir AVOTIŅŠ uz viņa galvas, turklāt tam ir nepareiza forma.

No sākta gala tie ir slimi bērni, kuriem jau kopš dzimšanas ir patoloģija vai kuri kļuvuši par invalīdiem pēc pārciestas infekcijas slimības.

Tādējādi mēs redzam, ka karmiski var precīzi noteikt jaunpiedzimušajā iemājojušās dvēseles kvalitāti. Avotiņa forma vecākiem norāda bērna kopšanas, audzināšanas un izglītošanas karmisko programmu.

Jo cildenāks ir izpētes objekts, jo grūtāk ir to aprakstīt ar vārdiem un aprakstu ietvert teikumos, rindkopās un nodaļās. Nākas likt lietā visu vārdu krājumu: pārcilāt visus tautas gudrības pūrus, izmantot zīmējumus un shēmas, iedziļināties reliģijās un filozofiskajās mācībās. Un tas viss tikai tādēļ, lai atspēkotxi nodeldēto apgalvojumu, ka "otra dvēselē ieskatīties nevar".

"Kam acis ir, tas lai redz," teikts Svētajos Rakstos, "kam ausis ir, tas lai dzird." Lai dzird tā, kā sieru mūziku dzird komponisti, mākslinieki, dzejnieki, kā to dzird visi, kas dzīvo atbilstoši iekšējai garīgās svētlaimes izjūtai. Jo mazāk šajās sajūtās ir fiziskās pasaules materialitātes, jo dziļākas ir domas, jo smalkākas ir jūtas, kas atspoguļotas daiļdarbā.

Esmu pārliecināts, ka dzejnieks Jurijs Entins un komponists Jevgeņijs Krilatovs nekad nav bijuši mistiķi. Taču viņu dziesmā "Brīnišķā tāle" koncentrētā mentāli garīgā formā ir atspoguļots viss, par ko mēs iepriekš runājām.

Kad visas mūsu dvēseles atradās tīrajā avotā pie Dieva Tēva krūts, mēs dzirdējām aicinošu balsi no brīnišķīgās tālienes, no turienes, kur mīt starojošās dvēseles. No viņu balsīm strāvo iekšējs svaigums, tās ir skaidras kā rīta rasa. Aicinošās balsis mūs vilina tik tālā un sarežģītā ceļā, ka galva reibst. Ejot dzīves ceļu, tās vēl ilgi liks mums maldīties, līdz beidzot apjautīsim, kam un kādēļ tas viss ir vajadzīgs, līdz sapratīsim, ka ir šāds brīnišķīgs un tāls mērķis, kura dēļ visi cilvēki atrodas uz Zemes. Par to ir dziesmas pirmais pants:

Dzirdu atskanam balsi no brīnišķās tāles, Rīta palsajā rasā tā skan. Dzirdu balsi un redzu tik brīnišķas gāles, Un kā bērnībā šūpolēs galva reibst man.

Šī dziesma ir tik ļoti ezoteriska, ka vārdos izteikt tās jēgu ir ļoti grūti. Bet dziesma iegūst īpašu spēku un rod izpausmi, kad to tīrās eņģeļu balsīs dzied bērni. Tā saviļņo dvēseli un rosina iztēli. Kad raugāmies debesīs, mākoņos un zvaigznēs, šī dziesma mudina dziedāt:

Ak brīnišķā tāle, tev lūdzu nebūt bargai, Tev lūdzu nebūt bargai, ak, barga neesi. No skaidravota gribu uz brīnišķīgo tāli, Uz brīnišķīgo tāli es savu ceļu sākt.

Šīs dziesmas otrais pants apgalvo, ka Dievs visu redz, visu zina un gaida pie sevis jaunā starojošā kvalitātē:

Dzirdu atskanam balsi no brīnišķās tāles, Mani aicina doties uz turieni tā. Dzirdu balsi, kas bargi man jautā no gāles: "Ko šodien tu paveici rītdienai — kā?"

Patiešām, ko mēs darām, lai mūsu dvēseles kļūtu tīrākas un gaišākas, vieglākas un starojo- šākas? Darām maz, bet gaidām un ceram uz Dievu, visus svētos lūdzot:

Ak brīnišķīgā tale, tev ludzu nebūt bargai, Tev lūdzu nebūt bargai, ak, barga neesi…

Trīskārt, gluži kā lūgšana, kā kvēls lūgums, skan un atkārtojas šie vārdi, skan kā cerīga lūgsna un vienlaikus kā bikla savas vainas atzīšana. i

Taču cilvēks nomirst, viņa ķermenis paliek uz Zemes, bet dvēsele, no tā atdalījusies, pēkšņi redz un saprot, ka nav nokļuvusi Dieva Valstībā, ka daudzi ir aicināti, bet izredzēto maz. Tā redz, cik nemākulīgi ir dzīvojusi uz Zemes, cik daudziem radiniekiem, draugiem un darbabiedriem pāri nodarījusi. Dvēsele saprot, ka tādēļ tā ir palikusi smagajā paralēlajā pasaidē un nekad nevarēs pacelties planetārās jeb dievišķās pasaides tīrajā sfērā. Tagad dvēsele zina, kas ir steidzami jādara, lai izlabotu aizvadīto dienu kļūdas. Tā arī saprot, ka to var izdarīt, vienīgi atgriežoties uz Zemes tajā pašā ģimenē, nācijā vai valstī. Dzird, kā to sauc atpakaļ uz Zemi, un lūdz no Dieva atļauju to darīt, apsolot Viņam:

Es zvēru, ka kļūšu reiz tīrāks un labāks, Un nelaimē draugs netiks atstāts nekad. Kad balss mani aicina, traucos pa ceļu, Pa kuru nav gadījies iet man nekad.

Patiešām, vai tad mēs šo atgriešanās, rein- karnācijas, lejupceļu redzam? Tieši tāpēc mums nav gadījies iet pa to. Bet cilvēkam ir intuīcija, kas ļaus atcerēties atgriešanās, pienākuma programmu jeb konkrētās dzimšanas programmu. Un, ja to izdosies atcerēties, dvēsele īpaši pacdāti, ar Ticību un Cerību atkal sāks dziedāt jau pazīstamo dziesmu lūgšanu:

Ak brīnišķīgā tāle, tev lūdzu nebūt bargai,

Tev lūdzu nebūt bargai, ak, barga neesi.

No skaidravota šodien uz brīnišķīgo tāli,

Uz brīnišķīgo tāli es ceļu TURPINU.

Un mēs visi, vīrieši un sievietes, lai cik atšķirīga būtu mūsu nacionālā piederība un ticība, visi Zemes cdvēki ejam pa šo ceļu. Mēs ejam tādēļ, lai kļūtu par jauno kosmisko, dievišķo, starojošo cilvēci!

Ceļu uz brīnišķīgo tālo nākotni mums naksnīgajās debesīs rāda Piena Ceļš. Piena Ceļš zvaigžņotajā debesjumā veido loku, bet zvaigznītes — tās ir cilvēku dvēseles. Tas nozīmē, ka visu cilvēku dzīves interešu, ticības, mīlestības un brālības lokam ir jābūt vienotam. Un vēl mēs redzam, ka vienas zvaigznes tur ir blāvas, otras spīd, bet trešās spoži mirdz. Gluži tāpat arī mēs, visi cilvēki uz Zemes, vai nu gruzdam, tukšgaitā nodzīvojot dzīvi; vai izstarojam mīlestību, prieku un jaunrades garu; vai spoži mirdzam, izgaismojot ceļu un sasildot sirdis citiem.

"Mūsu dvēseles iededz zvaigznes!" Cik ļoti gribas ticēt, ka tas ir ne tikai dzejisks salīdzinājums, bet arī realitāte. Kad no debesīm krīt zvaigzne, tautā teic, ka tas uz laimi un ka šajā brīdī kaut kas jāvēlas. Bet man šķiet, ka tur aizjoņo un metas lejup, uz Zemi, kāda dvēsele, lai palīdzētu, lai glābtu. Kādam ir ļoti nepieciešams atbalsts, spēcinājums savai ticībai un kaut mazdrusciņ mīlestības. Tāpēc, raugoties uz krītošām zvaigznēm, mums ir nevis jādomā par sevi, bet gan jāpriecājas un jāvēl laime tam, kuram Dievs sūta cerības staru un laimes dzirksti.

Varbūt savulaik arī jūsu dvēsele, manas grāmatas lasītāja dvēsele, ir atstājusi savu ierasto vietu un kā zvaigzne kritusi uz Zemi. Pajautājiet savai dvēselei, kas ir tas, ko tā silda un ar ko jūtas labi, uz kuru vai uz ko tā tiecas, kādu gaismu izstaro. Tad jūs sapratīsit, kā tin kālab dzīvojat uz Zemes. Mēs taču dzīvojam un gaidām, ka arī mums kāds steigsies palīgā. Varu apgalvot jums, ka tas nenotiks tikmēr, kamēr paši nebūsim iemācījušies nesavtīgi mīlēt un kalpot cilvēkiem, Dabai, Dievam. Bet, kad būsim to iemācījušies, neko vairs nevajadzēs gaidīt, jo dvēselē būs prieks, sirdī — mīlestība, bet gars jutīs, ka kāds vienmēr ir blakus. Un šis kāds ir Dievs.

Lai tā notiktu, dvēsele iemājo cilvēka ķermenī. "Esiet tik pilnīgi, cik pilnīgs ir jūsu Tēvs Debesīs… Iepazīstiet Patiesību, un Patiesība jūs darīs brīvus," teicis Jēzus Kristus. Tā jūs darīs brīvus no goda nosaukumiem un amatiem, no vēlmēm un kaislībām, jo, izņemot Dvēseli un Dievu, visas pārējās patiesības ir niecība. Bet tieši niecībā tiek iepazītas blakus patiesības: nemirgo, bet spīdi; nešaudies apkārt, bet dzīvo, domā, mīli, klusē un sapņo…

IEMIESOTA DVESELE

Tātad dvēsele iemiesojas cdvēka ķermenī, veidojot ķermeņa, dvēseles un gara trīsvienību. Par katru šīs trīsvienības daļu stāstīšu atsevišķi.

Cik ilgi cUvēce dzīvo uz Zemes, tik ilgi to nodarbina noslēpumains un neizdibināms tēls, ko saucam par "Dvēseli". Šo neredzamo tēlu ir radījuši sadzīviski un reliģiski, filozofiski un poētiski priekšstati, taču līdz pat šim laikam tas joprojām ir neskaidrs un mistisks objekts. Patiesi, vai mēs daudz varam pastāstīt par dvēseli? Tēlaini, poētiski — daudz. Kādā dziesmā ir vārdi: "Dievs man ir devis dvēseli, tak nezinu, kur lai to lieku." Bet vai ir iespējams tālāk, dziļāk un smalkāk iepazīt cdvēka dvēseles būtību? Tikai retajam ir izdevies izprast savu dvēseli, nemaz jau nerunājot par ieska- tīšanos cita cilvēka dvēselē. Un tomēr tik daudzi maldīgi dēvē sevi par "dvēseļu pazinējiem". Ja cilvēce tiktu skaidrībā par to, kas ir dvēsele, tā spētu kvalitatīvi mainīt visu zemes dzīvi.

Tāpēc karmiskās medicīnas fundamentālais pamats ir MĀCĪBA PAR CILVĒKA DVĒSELI. Tā ir dvēsele, kas vibrē katrā mūsu organisma šūnā, to harmonizējot vai novedot līdz trūdēšanai. Tā caurstrāvo visas jūtas, domas un rīcību. Tā ir reliģiju un filozofiju, mācību un pieredzes pamatā, taču tai ir atšķirīgi, dažkārt pretrunīgi uzskati.

Par dvēseli ir uzrakstīts un pateikts tik daudz, ka var izveidot plašu citātu krājumu daudzos sējumos. Bet visā šajā daudzveidībā nav galvenā — "Dvēseles formulas" Kāda tad dvēsele ir, ko tā dara cdvēka ķermenī un kā ietekmē veselības, ārstēšanas un profilakses problēmas?

No cdvēces uzkrātajām zināšanām par dvēseli mēs ņemsim to pieredzi, kas lakoniski un precīzi pauž izpētes objekta pamatkoncepciju. Mēs atšķetināsim zināšanu kamolus im raisīsim noslēpumu mezglus, lai izgaismotu cilvēku ciešanu sarežģītos cēloņus un sekas. Jo tas viss ir ietverts cilvēka dvēselē, tā ir mūsu dzīves filozofiju Alfa un Omega. Dvēsele ir kļuvusi par klupšanas akmeni, kas bremzē visus tālākos mēģinājumus pietuvoties cilvēciskās sākotnes noslēpumiem. Tā joprojām ir palikusi nepamanāma un nepieejama cdvēku dzīves praktiskai vadīšanai.

Mums pašā sākumā ir jāatzīst, ka DVĒSELE IR! Tai ir ne tikai mdzīga, bet ari primāra nozīme attiecībā uz cdvēka veselību, dzīvi un darbību. Dvēsele ir visiem cdvēkiem, bet mēs visi esam dažādi, tātad arī mūsu dvēseles cita no citas ar kaut ko atšķiras. Mums ir jāzina, kā uņ kādas funkcijas tā pdda cdvēku organisma iekšienē un ārpus tā.

Jau senie cdvēki zināja, ka dvēsele eksistē, viņi mēģināja atrast tai vietu cilvēkā vai viņam līdzās. Tā radās ticējumi, kas saistīti ar cdvēka ķermeņa svētajām vietām, ēnu un vārdu, akmeņiem un portretiem, planētām un attēliem. Daudzu tautu ticējumos un ieražās vērojama saudzīga attieksme pret cdvēka dvēseli. To sargāja ar dažādiem aizliegumiem (tabu) veikt noteiktas darbības. īpaši tas attiecās uz jaundzimušajiem, slimajiem, guļošajiem, grūtniecēm un karavīriem. Senie cdvēki savu dvēseli iztēlojās putna vai kāda dzīvnieka izskatā. Tā radās priekšstats par cdvēka totēmisko dvēseli. Arī tagad daiļradē vai mutvārdos šāds jēdziens tiek izmantots kā poētiska metafora: tu, mans balodīt, tu, mans kaķīt, u.tml. Nosaucot cdvēku putna, zivs vai dzīvnieka vārdā, mēs it kā akcentējam kādu spilgtu viņa dvēseles vai rakstura pozitīvu vai negatīvu īpašību. Uz šāda pamata ir veidotas pasakas, fabulas, mīti un leģendas.

Lūk, kas par dvēseli teikts "Pareizticības vārdnīcā":

"Cilvēks saskaņā ar Svēto Rakstu mācību sastāv no ķermeņa un dvēseles (Esības grāmata, 2., 7.; Mateja evaņģēlijs, 10., 28.). Mācība norāda, ka dvēsele piešķir ķermenim dzīvību un apgaro to, bez dvēseles ķermenis ir pīšļi, tāpēc dvēsele Bībelē bieži tiek saukta par dzīvības elpu, dzīvības garu vai vienkārši par garu. Dvēsele nerodas no ķermeņa, bet ir spēks, kurš dzīvu būtni pārvērš pīšļos un kura avots ir Dievs. Bībele mums vēsta, ka Dievs visu pasaldi radījis tādējādi, ka, veicot Savu radīšanas darbu, no zemākajām formām pārgājis pie augstākām. Vispirms radītas neorganiskās lietas un augi, pēc tam — zivis un putni, tad — dzīvnieki un visbeidzot radības kronis — ril- vēks. Dvēsele ir arī dzīvniekiem, bet jau tas apstāklis, ka Dievs cilvēku radīja kā pēdējo un vispdnīgāko būtni, liecina, ka cdvēka dvēsele atšķiras no dzīvnieka dvēseles un ir pārāka. Dzīvnieku raksturs tapa uzreiz. Turpretī cdvēka ķermenis un dvēsele tika radīti atsevišķi, turklāt pati dzīvnieku un cdvēka dvēseļu veidošana norisa atšķirīgi. Dzīvnieku dvēseles Dievs izveidoja no tiem pamatelementiem, kas bija ietverti pašā matērijā, lai gan radīšanas brīdī tie materiālajā pasaidē bija kaut kas atsevišķs, patstāvīgs un atšķirīgs, un darīja to ar paņēmienu, ko sauc par Dievišķo dzīvības dvašas iedvešanu (Esības grāmata, 2., 7.). Šis cdvēka dvēseles radīšanas apraksts liecina, ka tai ir jāiegūst pdnība, kas to tuvinātu un padarītu radniecīgu Dievam. Atšķirībā no dzīvniekiem cdvēka dvēselei bija šādas raksturīgas iezīmes, tādēļ ka vienīgi cdvēks bija radīts pēc Dieva ģīmja un līdzības. Bībele apgalvo, ka īpašās dvēseles iezīmes ir tās vienotība, garīgums un nemirstība, savdabīgais saprāts, tieksme pēc brīvības un spēja runāt."

Tātad mēs redzam, ka kristiānisms interpretē cilvēka dvēseli kā materiālu, Dieva radītu substanci, kas Dievam nepieciešama pašas dvēseles pilnveidošanai, lai tā kļūtu radniecīga Dievam-Garam un iegūtu garīgu kvalitāti. Un tieši tādēļ Viņš radīja cdvēku, piešķirot viņam dvēseli.

Iznāk, ka cdvēks jeb, pareizāk sakot, viņa ķermenis ir tikai dvēseles pilnveidošanas instruments. Tāpēc ārsti ar to rīkojas kā ar lietu, kuru var griezt, līmēt, šūt, var stabdizēt tās stāvokli ar visām pieejamām metodēm un līdzekļiem. Lūk, kāpēc mēdz teikt, ka cilvēks nepieder pats sev. Tā kā dvēselei ir ķermenis, tā var pdnveidoties, un tikai Dievs drīkst rīkoties ar dvēseli un ķermeni. Šajā divu sākotņu virtenē: dvēsele-ķermenis-Dievs, sodot vienu sastāvdaļu, tiek izkopta un pdnveidota otra sastāvdaļa un vienlaikus attīstīta trešā — garīgā sākotne. Tāpēc vieniem ir dvēseliskas ciešanas, otriem — miesiskas, bet trešajiem — garīgas. Karmiskajai medicīnai tas ir svarīgs faktors, bet praktiskajai medicīnai ir jāņem vērā, ka Bībelē ar jēdzienu "dvēsele" apzīmē gan dzīvību, gan asinis.

Pieņemot reliģijas postulātu par to, ka Dievs ir radījis visu esošo, mēs varam apgalvot, ka dvēsele ir vislielākais relikts uz Zemes, jo tā jau sākotnēji atradās pie Dieva Tēva krūts. Bet, tā kā uz Zemes viss plūst, viss mainās, arī dvēselei ir jāmainās, jāpakļaujas evolūcijai, jākļūst pavisam citādai, nekā tā savulaik bija. Bet šim nolūkam tai ir vajadzīgs mājoklis — ķermenis, kas Bībelē nosaukts par dvēseles Templi.

Bet templis-ķermenis nav mūžīgs, savukārt dvēsele ir mūžīga, tātad tai ir nemitīgi jāmaina ķermenis, lai īstenotu Dieva Ieceri. Dzīvnieki evolucionē nepārtraukti, izkopjot arvien jaunas spējas pielāgoties dzīves apstākļiem. Arī cdvēks allaž meklē un atklāj sevī jaunas daudzveidīgas spējas un iespējas. Ķermeņa uzdevums ir stimulēt šo attīstību, taču biežāk gail nākas vērot, kā ķermenis pats tirgojas ar spējām. Mēs meklēsim un pētīsim visas dvēseles, gara un ķermeņa iespējas, lai pilnveidošanās ceļu padarītu īsāku un tīrāku. Austrumu filozofijās, mācībās un to praksē šim jautājumam tiek piešķirta milzīga nozīme. Iztirzājot, kas un kā skaidro jēdzienu "dvēsele", kas ir kopīgs un kas atšķirīgs šajos skaidrojumos, mēs sapratīsim, ka atšķirības nav, ir vienīgi iztrūkstoši Vienotā veselā posmi.

Austrumus apvij smalkas garīgās mistērijas, un t^jās dominē cilvēka neredzami eksistējošā dvēsele ar savām noslēpumainajām domām, jūtām un brīnumainajām spējām. Ne jau cilvēks, bet gan viņa dvēsele ir spējīga apliecināt sevi visos zemes dzīves un pārpasaulīgās esības plānos, piešķirot cilvēkam īpašības, pēc kurām par viņu runā un spriež, pēc kurām nosaka, ko cilvēks ir vērts. Tāpēc visus svarīgos spriedumus par cilvēka dvēseli mēs salīdzināsim ar Austrumu mācībām un gudro prātnieku atstāto filozofisko mantojumu. Jo mūsdienu filozofija nav devusi nevienu filozofu, kas būtu spējis piemeklēt "atslēgu" cilvēka dvēselei, izvest tās būtības "formulu" vai iezīmēt dvēseles ietekmes robežas un sfēras.

Bagātīgu mantojumu par dvēseli cilvēce ir saņēmusi no sengrieķu filozofiem. Pitagoriešu skolā cilvēka dvēseli sauca par dievišķo Psihi. No tā cēlušies jēdzieni "psihe" un "psiholoģija". Šī skola deva atslēgu, ar kuru piekļūt visai slepenajai doktrīnai, kas no neiesvaidītajiem tika rūpīgi slēpta. Pēc pitagoriešu domām, "lai dvēseli sodītu par dažiem noziegumiem, tā savienota ar ķermeni un gluži kā kapā apglabāta tajā". Dažādas domas par dvēseles un ķermeņa attiecībām izteikuši pirmssokratiķi. Heraklīts domāja, ka "dvēsele stingri un samērīgi ir saistīta ar ķermeni", turklāt dvēseli viņš salīdzināja ar zirnekli, bet ķermeni — ar zirnekļa tīklu. Hipokrats uzskatīja, ka "dvēsele kā augstākais vitālais spēks vienlīdz apmierina cdvēka dvēseli un ķermeni". Pitagors ir teicis, ka "dvēsele ir harmonija". Man šo domu gribētos mazliet precizēt: dvēsele tikai sākumā bija harmoniska, bet daudzu dzīvju gaitā tā harmoniju ir zaudējusi. Tagad cdvēkam kopā ar savu dvēseli zaudētais ir jāatgūst.

Filozofu atstātajā mantojumā par dvēseli īpaši izceļas Platons. Tieši viņam izdevās savākt un apkopot seno domātāju zināšanas un pieredzi. Platona laikos Bībeli nepazina, cdvēkiem bija citi dievi, taču viņa atziņās apbrīnojami precīzi ir izteikti Bībeles postulāti. "Lai ķermenis kļūtu dzīvs, tajā ir jāienāk dvēselei. Tātad visam, ko dvēsele pārņem savā varā, tā piešķir dzīvību." "Kamēr dvēsele ir samaitāta — nesaprātīga, netaisna, negodīga, tā ir jāattur no vēlmēm, tai nedrīkst atļaut neko, izņemot to, kas dara dvēseli labāku."

Tam, ko atzina Platons, nepiekrita cits filozofs — Aristotelis. Viņš formulēja tādas patiesības, kas līdz pat mūsu dienām notur filozofus tin zinātniekus dvēseles "vielas" meklējumu robežās. Tā radās īpaša zinātnes nozare — psiholoģija, kura, neatradusi šo vielu, pavisam aizmirsa, ka cdvēkam ir dvēsele. Kā gan var darboties ar to, ko nepazīsti? Paņem to, nezin ko. Toties tā radīja spēcīgus psihotropos līdzekļus, kas iedarbojas uz ķermeni. Ķermenis tiek sasaistīts, dvēsele tiek nomākta, un gars kļūst nevarīgs. Tā visas dvēseles veselības problēmas tika sašaurinātas līdz organikas līmenim. Bet arī šeit psiholoģiju piemeklēja kļūme. Jo laboratorijās konstatētās psihes likumsakarības nesaskanēja ar anatomiskajām un fizioloģiskajām likumsakarībām. Tieši tāpēc psiholoģija sāka norobežoties no filozofijas un fizioloģijas un radīja "savu valodu".

Un tomēr Aristotelim bija taisnība, kad viņš apgalvoja, ka "mēs dzīvojam vienīgi ar dvēseli". Viņš teica: "Dvēsele, mēs apgalvojam, ir sadalīta divās daļās — ar saprātu apveltītajā un nesaprātīgajā. Ar saprātu apveltītajā daļā ir ietverts saprātīgums, vērīgums, gudrība, spēja mācīties, atmiņa un tamlīdzīgas spējas. Nesaprātīgajā daļā — tas, ko saucam par tikumiem: sapra- tība, taisnīgums, drosme un citas uzteicamās rakstura īpašības." Tālāk viņš šo domu attīstīja tā: "Vienai dvēseles daļai nav spriešanas spēju, bet otrai tās ir. Pirmā daļa ir audzējoša un barojoša, otrā daļa līdztekus racionālajam elementam ietver arī uzklausīšanas un paklausības elementus."

Vēlāk ārsti audzējošo dvēseles daļu nosauks par perifero (veģetatīvo) nervu sistēmu, bet otru daļu — par centrālo nervu sistēmu. Tieši tā kļuva par dvēseles "vielu".

Dažu filozofu atziņas par cilvēka dvēseli ir sarežģītas un nesaprotamas. Divi grieķu filozofi par vienu un to pašu ir izteikuši pdnīgi pretējus apgalvojumus. Anaksagors sacīja: "Dvēsele un prāts nav viens un tas pats," bet Dēmokrits teica, ka "dvēsele un prāts ir viens un tas pats". Par to tikt skaidrībā mēs varēsim vienīgi tad, kad būsim izpratuši dvēseles un gara mijiedarbību.

Austrumu mācībās tiek lietoti termini "smalkais ķermenis", "fluīds", "emanācija", kas ir analoģiski jēdzienam "dvēsele".

Lielu ieguldījumu dvēseles kā "psihiskās enerģijas" izpētē ir devusi H. Rēriha. Tā kā dvēseli nav iespējams aptaustīt, cilvēks tās raksturošanai vienmēr ir lietojis rakstura iezīmes vai iekšējo stāvokli, ko Zigmunds Freids nosauca par "lietu sevī". Ikreiz, kad vēlamies kaut ko pateikt par sevi vai par citu cilvēku, mēs lietojam šādas frāzes: "Mana dvēsele ir pilna mīlestības, iespaidu, tā priecājas, sāp, raud, to ir pārņēmusi svētlaime." Mēs kādu rīcību salīdzinām ar spļāvienu dvēselē, sakām, ka pa dvēseli bradā kā ar zābakiem, ka neliek to mierā. Mēs runājam par svētu dvēseli, par atbaidošu un nelietīgu, necilvēcīgu dvēseli. Mūsu dvēsele uz kaut ko netiecas vai kādu nepieņem. Mūsu dvēseli pilda prieks, un pastāv dvēseļu saskaņa. Kaut kas mūs aizkustina līdz pašiem dvēseles dziļumiem vai nomāc to, vai, visbeidzot, mēs dvēseli atdodam Dievam. Aizrautīgi cilvēki vienmēr nododas darbam ar sirdi un dvēseli. Atcerieties, kā Vladimirs Visockis savā dziesmā nosoda tos, kuri cenšas ielīst vai iespļaut dvēselē. Šo uzskaitījumu var turpināt līdz bezgalībai, bet šai sakarā ir svarīgi vēlreiz atzīmēt, ka cilvēks pirmām kārtām ir DVĒSELE, kas savā būtība apvieno visus Zemes cilvēkus, bet tikai pēc tam — šūnu kopums.

Kur un kad cilvēka dvēsele sāk izpausties cilvēka ķermeni? Uz šo jautājumu var atbddēt viennozīmīgi: dvēsele sāk valdīt pār ķermeni kopš bērna dzimšanas brīža, turpretī gara izpausme sākas ar ieņemšanas brīdi. Bērna pirmā kliedziena laikā dvēsele piepdda ķermeni, atver plaušas un sāk pddīt savus funkcionālos pienākumus. Vēlāk mēs redzēsim, kā reizē ar garu var iemājot arī dvēsele. Kā kopš pirmajām grūtniecības dienām un nedēļām var noteikt, kāda ir iemājojušā gara kvalitāte un vai viņam kaut nelielā mērā ir dvēsele.

Šobrīd uz zemeslodes nav pirmdzimto dvēseļu. Visi dzīvojošie cdvēki jau daudzas reizes ir atgriezušies jaunā ķermenī, lai iekļautos evolūcijas procesā. Ko nozīmē vārdi "iekļauties evolūcijas procesā"? Tie ietver visu, kas veicina garīgo izaugsmi un pdnveidošanos. Mūsu dvēsele ir nemierīga, tā kaut kur tiek vilināta, tiecas pēc sabiedrības, pēc zināšanām, mokās, cieš, kuļas dzīves tīklos, ko tai izlikuši "veiksminieki". Dvēsele pārdzīvo netaisnības, aiz kauna ir gatava zemē ielīst, pārcieš slimības — tas viss tad arī veido evolūcijas procesu.

Šajā procesā "dvēsele ir sajūtu un kustības pirmsākums. Tā vienlaikus liek sarauties un vērsties plašumā. Tā izmanto piecus spēkus (maņas). Pārbaudīt, cik patiess tas viss ir, — tas ir filozofa pienākums," tā saka lielais Avicenna. Tālāk viņš piebdst: "Pirmais elementu dzinējspēks organismā ir dvēsele. Tas ir aktīvs spēks, ko darbina kāds instruments, bet konkrēti — iedzimts siltums."

Iedzimtu sdtumu sniedz dvēseliska dvēsele, bet fiziskajā plānā šo funkciju pdda asinis. Iemiesojusies ķermenī, dvēsele nemitīgi piedalās visā, kas notiek cdvēka organismā un ap cdvēku. Bībelē ir teikts, ka jebkura ķermeņa dvēsele ir asinis, tās ir ķermeņa dvēsele. Cdvēku dvēseles ir dažādas, tāpēc arī asinīm ir mdzum daudz visdažādāko raksturojumu.

Dvēseles-asinis barību uzņem divējādi: ar elpošanu un ēdienu. Elpošana to piepdda ar dzīvības garu, kas iedvesmo vai rada nomāktību. To parāda cilvēka elpošanas ceļu un plaušu stāvoklis. Ēdiens ir cdvēka dvēseles rādītājs. Tas pasaka, cik lielas ir cdvēka materiālās un finansiālās prasības. Jo vairāk cdvēks kaut ko vēlas, jo vairāk gribas ēst, bet asinīs pieaug holesterīna daudzums. Mēs par tādiem cdvē- kiem sakām: "Tas nu gan ir īsts rīma!"

Viss, ko uzņem organisms asiņu barošanai, ir jāpakļauj iespaidu kontrolei. Tas ir trešais pamatnoteikums. Ja ķermenis to neievēros, tas vai nu slāps nost, vai negausīgi ēdīs. Taču iespaidi ir visnotaļ atšķirīgi. Var pārēsties un just labpatiku, bet var apēst vienu kumosu un būt apmierināts. Iespaidi ir dvēseles instrumentu — maņu orgānu darba rezultāts. Iespaidi ir "garīgie reaktīvi", kurus vada intuīcija. Sīkāk par to — otrajā grāmatā.

Tātad asins analīze var pastāstīt par vissmalkākajām cdvēka dvēseles niansēm. Tā nav nejaušība, ka jebkuras slimības gadījumā pirmā un obligātā analīze, kuru pieprasa mediķi, ir tieši asins analīze. Pienāks laiks, un viņi iemācīsies pēc tās rādītājiem noteikt cilvēka dvēseles kvalitāti. Dvēseles attīrīšanās vispirms ietekmē asins attīrīšanos. Var teikt tā: asins analīzei ir jāatspoguļo DVĒSELES EKOLOĢIJA. Par šo tematu pētījumus jau ir izdarļjis Maskavas zinātnieks mediķis S. Jakov- ļevs.

Saskaņā ar Austrumu mācībām dvēsele kontrolē cdvēka blīvos orgānus: sirdi, aknas, nieres, liesu, plaušas. Tā pievada asinis šiem orgāniem, tāpēc slimības liecina par dvēseles kvalitāti un stāvokli. Bioloģiskajā ziņā dvēseles slimība vispirms izpaužas imunitātes līmenī un iekšējās sekrēcijas dziedzeru darbā. Tas ir jūsu dvēseles iekšējais sekrēts, tās funkcionālā spēja. Par to mēs runāsim vēlāk.

Mūsdienu medicīnai šie smalkumi ir palikuši nepieejami, jo daudzu filozofu mācības ir veicinājušas medicīnas atbrīvošanos no reliģijas un okultisma ietekmes. Līdz ar ārsta profesijas rašanos dvēsele vairs netiek atzīta par ķermeņa dzinējspēku. Sākumā cdvēku aplūkoja kā maģiskās pasaules dažādo ietekmju kompleksu, pēc tam kā stihiju — uguns, ūdens, zemes, metāla un gaisa — kompleksu. Pēc tam kā molekulu un atomu kopumu. Tad radās jaunas mācības: par nosacītajiem refleksiem, par skābju un sārmu līdzsvaru, par motivētu un nemotivētu rīcību un daudz ko citu. Divdesmitā gadsimta beigās sāka rasties arī zinātniska izpratne par cdvēka bioenerģiju. Gadsimtu mēs noslēdzam ar hormonāliem un stimulējošiem preparātiem, taču slimu bērnu dzimst arvien vairāk un vairāk. Bet tas notiek tikai tāpēc, ka dvēsele ir zaudējusi savu sākotnējo dievišķo nozīmīgumu un cilvēks ir ieguvis sociālas būtnes titulu. Tas viss devis iespēju cilvēkam atņemt pārliecību, ka viņš ir nemirstīgs. F. Dostojevskis rakstīja tā: "Kad zaudēta ticība nemirstībai, tad viss ir atļauts."

Ir īstais brīdis vēlreiz atgādināt karmiskās medicīnas apgalvojumu, ka cilvēka attīstība noris nevis pa horizontāli (Darvina mācība), bet gan pa vertikāli. Par to mums stāsta reliģiskā mācība TEOZOFIJA (gr. theos — dievs un sophia — gudrība). Teozofija ir mācība par cilvēka dvēseles un Dievības savienošanos, dvēselei tiecoties pēc vienotības un harmonijas.

Sākotnēji Dievs cilvēka dvēseli radīja vāju un aukstu, lai attīstības procesā tā saņemtu vecāku siltumu un mīlestību, sajustu prieku no saskarsmes ar dabu un laimi no saskarsmes ar cilvēkiem un tādējādi sasildītos, augtu un sāktu starot. Tāpēc ir ļoti svarīgi, lai bērni dzimtu no mīlestības, tad viņi dāvā prieku ģimenei un aug veseli. Un otrādi — bērns, kas dzimis bez mīlestības, visu laiku centīsies piesaistīt vecāku mīlestību ar slimībām un kaprīzēm, lai viņu žēlotu, lai viņa dvēsele saņemtu kādu kripatiņu mīlestības un siltuma. Pienāks laiks, un saskaņā ar Dievišķo Ieceri dvēsele kļūs par Lielo Dvēseli, kā saka indusi — par Mahātmu.

"Indiešu Garu Grāmatā" ir teikts: "Visupirmā starp zinātnēm ir zinātne par cilvēku; cilvēks — tā ir dvēsele, bet viņa ķermenis ir vienīgi līdzeklis, kas tiek izmantots, lai -rastu saskarsmi ar Zemes matēriju; dvēseles izpēte ļauj iepazīt visus redzamos un neredzamos dabas spēkus, ļauj iepazīt Lielo Veselumu." Tātad dvēsele ir visu cdvēka prieku un bēdu iekšējais ģenerators, kas veido cēloņu un seku ķēdi. Ar dvēseles mierināšanu nodarbojas ārsti un reliģijas, uz to ir vērstas meditācijas, lūgšanas un mantras. Dvēsele rod mierinājumu tīrajās prieka enerģijās vai smagajās iegribu enerģijās. Tāpēc, iekams uzsākt jebkuru ārstēšanu, ir jāsaved kārtībā sava dvēsele, bet tā ir pakļāvīga, vajag vienīgi pielikt pūliņus un izdarīt spiedienu uz to. Tas radīs sāpīgas sajūtas, taču ar tām tiksim galā, tiklīdz dvēselē būs ielaists prieks un mīlestība. Bet tās jau ir jaunas īpašības, kuras spēj jums dot arī jaunu dzīvi.

Nekādos apstākļos cdvēka dvēsele nedrīkst būt viena. Mums vēl ir jāiepazīstas ar tādiem jēdzieniem kā "kolektīvā dvēsele", "tautas dvēsele", "ģimenes dvēsele" utt. Pārejoša vientidības sajūta dzīves laikā rodas ikvienam cdvēkam. Bet, ja tā kļūst hroniska, tam vienmēr ir kāds personisks iemesls. Tādos brīžos dvēsele domā tikai par sevi, bet tā ir egoisma izpausme. Tas nozīmē, ka dvēsele zaudē spēju saredzēt un sadzirdēt tuvos cdvēkus. Vientuļa dvēsele ir tāda dvēsele, kas ne tikai nepieņem tuvos cdvēkus, bet arī atgrūž tos. Ja cdvēks kādu pieņem, viņš vairs nav vientuļš. Jo lielāks ir vientulības egoisms, jo biežāk šādā dvēselē rodas doma par pašnāvību. Tāpēc nav pieņemts pašnāvniekus apbedīt kopējā kapsētā un pieminēt ar labu vārdu.

Par jebkura cilvēka dvēseli var pastāstīt viņa acis un ārējais izskats, viņa uzturs un slimības, rokraksts, rīcība un vēlmes, viņa runas veids.

Par kādu mēs sakām, ka viņa valoda plūst kā strauts. Tādas slimības kā MĒMUMS un STOSTĪŠANĀS saistītas ar to, ka ir zaudēta dvēseles kvalitāte, dvēseles prasme dziedāt un priecāties. Stostīšanās rodas viegli uzbudināmiem un nedrošiem cdvēkiem, bet rezīdtātā viņi asi reaģē uz badēm tikt aizskartiem, apvainotiem un pazemotiem. Ir pārbaudīts, ka hipnozes seansos cdvēki atgūst spēju runāt bez stostīšanās, bet, lūk, nelaime — pēc kāda laika šī liga atkal atgriežas. Ir zināms, ka visi stos- tiķi labi dzied. Vai gan tas neliecina, ka dvēselei ir jāiemāca ar prieku raudzīties pasaulē? Kamēr dvēsele nebūs iemācījusies dziedāt, tā šo fizisko defektu neizlabos. Stostīšanās it kā liek cdvēkam lieku reizi paklusēt, tā māca savas domas un vārdus piepildīt ar prieka jūtām un tikai pēc tam tos pateikt skaļi. Un tad viņam nevajadzēs kaunēties par savu izrunu. Cdvēka runas veids parāda dvēseles sastingumu, tās nomāktību, pakļautību un tikai pēc tam — cdvēka apziņu. Tāpēc es vēlētos visus tos, kuri stostās, un pat mēmos biežāk sūtīt tuvāk pie dabas, lai tur, vienatnē ar mežu, putniem, puķēm, dvēsele iemācītos kā saziņas līdzekli izmantot dziesmu. Nonākot harmonijā ar dabu, jūs iemācīsit dvēselei kļūt citādai, bet pēc tam šo pieredzi varēsit izmantot saskarsmē ar cdvēkiem.

Ne jau katram ir dota māka to visu saprast un saskatīt, bet katram vajag un katrs var to iemācīties. Dievs šim nolūkam mums ir devis saprātu un intuīciju, sirdi, redzi un dzirdi, taču ar kādām grūtībām gan cilvēki apgūst šos instrumentus! Bet pie visa ir vainīgs ķermenis un racionāls prāts. Izkopiet savā dvēselē jaunas īpašības, un tad jūs sapratīsit, ka "cddena un labestīga dvēsele meklē nevis labdarības augļus, bet gan pašu labdarību un starp sliktākajiem cdvēkiem meklē labos," — tā teicis Seneka.

Agrākā metafizika uzdeva jautājumu: vai dvēsele ir vienkārša vai sarežģīta? Šobrīd es uz šo jautājumu varu atbddēt tā: pati par sevi dvēsele ir vienkārša, tāpēc tā nemitīgi mācās ar jūtu un saprāta palīdzību iegūt jaunas īpašības. Dievs vēlas to redzēt lielu un tīru, tādu, kas ir spējīga mdēt un būt līdzcietīga. Zemes dzīve mūsu dvēselei ir darba, kalpošanas lauks, dvēsele it kā pelna sev garīgas dividendes, ko pēc ķermeņa nāves varēs izmantot nākamajā dzīvē. Cik daudz dievišķā, kosmiskā un cilvēciskā ir ietverts jēdzienā "dvēsele"! Tā ir neizsīkstošs avots jaunradei, mīlestībai, darbam un visam esošajam. Tā rada un sagrauj, paceļas nesasniedzamos augstumos vai iegāžas melnā tumsā, tā virza un pdnveido vai dgi paliek "sastinguma punktā". Lai kur cdvēks vērstu savu skatienu, visur viņam nākas saskarties ar kaut ko tādu, ko radījušas cdvēku dvēseles. Vai būsit dzirdējuši, ka "arhitektūra ir akmenī sastingusi mūzika"? Ak Kungs, paraugieties pa logu, un jūs redzēsit, ka mūsdienu arhitektiem dvēsele jau sen vairs nedzied.

Bet jūs, lasītāj, vai esat sev pajautājis, kas jūsu dvēselei šai dzīvē ir svarīgs, ko tā meklē, par ko sapņo, kurp tiecas, vai varbūt tā ir vienaldzīga pret visu? Sameklējiet dvēseli savā sirdī, bet, ja tās tur nav, tas nozīmē, ka tā ir iesprūdusi kādā orgānā un raud par savu slimību. Vēl sliktāk, ja dvēsele ir jums apkārtējās lietās, — tad ķermenis ir palicis pilnīgi bez kontroles, ir tāda sajūta, ka to kāds lauž, tam nav spēka, tas sabrūk un iet bojā.

Iegaumējiet: "Kur kavējas jūsu domas, tur būs arī jūsu dvēsele." Paraugieties, cik daudz visapkārt ir cilvēku, kuriem nav nedz domu, nedz jūtu, nedz ideālu, ir tikai nedzīvs ķermenis Ak Kungs, cik daudz miroņu ir mums apkārt! Sniedziet viņiem palīdzīgu roku, bet neļaujiet sēdēt sev uz kakla, jo viņi nezina mēru. Mācīt viņus ir grūti, jo tam, ko māca, ir jānogulsnējas dvēselē, bet tādas nav. Tātad mācībām tiks izmantots slimais ķermenis. Padomus viņi pieņem tikai tad, ja tie ir izdevīgi. Pamēģini nu tādu glābt, izārstēt, mainīt viņa pārliecību. Taču Kristus ir teicis: "Dievs nevēlas pazudināt dvēseli un domā par to, ka tikai neatsUimtu no Sevis arī atstumto." Darbs ar biopatogēniem cilvēkiem ir ļoti grūts garīgs darbs, ne katrs ir spējīgs to veikt, un šis darbs tiek atalgots nevis naudā un ar pagodinājumiem, bet gan ar Dieva svētību.

Kāpēc cilvēki kļūst hroniski ļauni, stūrgalvīgi, nekaunīgi utt.? Mēs sakām, ka Dievs šādus cilvēkus soda, bet nezin kāpēc redzam pretējo: slimo labi cilvēki, tādi, kuriem ir laba dvēsele, bet ļaunie, tādi, kuriem ir smags raksturs, bio- patogēnie — tieši otrādi, neslimo. Karmiskā medicīna to izskaidro tādējādi, ka cilvēce ir iemā- cijusies izmantot potēšanu un vakcinēšanu pret dažādām slimībām. Saskaņā ar Dieva likumiem, ja tu esi slikts, tev ir jāslimo. Bet nē, — ārsti ir nobloķējuši smagās slimības, kas piemeklē cdvēkus ar smagu raksturu, un tagad viņi drīkst darīt visu, kas vien tīk. Turklāt vakcinācija ir vispārēja, tāpēc visiem ir atļauts dzīvot, kā viņi grib, un rīkoties, kā tīk. Visu Zemes cdvēku vakcinācija ļāvusi sazelt bezjūtīgumam, devusi iespēju izplatīties vardarbībai un rijībai, meliem un izvirtībai. Dvēseles degradējas, ķermeņi vārgst, un neviens nezina, kā apturēt šo garīgo smirdoņu.

Sengrieķu fdozofs Empedokls atzīmēja: "Dvēsele sastāv no visiem elementiem, un katrs no tiem ir dvēsele." Tātad varam secināt, ka viss, pār ko valda dvēsele, ir vienlīdz vārīgs. Bet no visa iepriekš teiktā mēs varam izveidot zināmu dvēseles mozaīku.

Ķermenis ir dvēseles mājoklis (templis).

Acis ir dvēseles spogulis.

Sirds ir dvēseles iemīļotā vieta.

Asinis ir dvēseles kvalitātes rādītājs.

Sajūtas ir darba instruments.

Iekšējās sekrēcijas dziedzeri ir kontroles orgāni.

Perderā nervu sistēma veido dvēseles kanālus.

Imunitāte ir dvēseles atmiņa.

Intuīcija ir dvēseles spēks.

Iespaidi ir dvēseles barība.

Vakcīnas padara dvēseli nesodāmu.

Šo virkni mēs vēl turpināsim un izvērsīsim.

Bet tagad — daži budistu padomi dveseles šķīstīšanai.

Cilvēku savā gūstā tur pasaulīgās kaislības, no kurām ceļas maldi un ciešanas. Ir pieci paņēmieni, kā atbrīvoties no šo kaislību varas.

Pirmkārt, ir pareizi jāraugās uz lietām uii jāizprot cēloņsakarību likums. Ir jāzina, ka visu ciešanu avots ir pasaulīgās kaislības, kas pārņēmušas dvēseli. Tātad, tiklīdz visas kaislības būs iznīcinātas, izzudīs ari ciešanas.

Otrkārt, ir nepieciešams apslāpēt vēlmes un tādējādi apvaldīt pasaulīgās kaislības. Ar vēsu prātu ir jāapspiež savas vēlmes, kas rodas acu, ausu, deguna, mēles, miesas un dvēseles nodomu ietekmē, un kaislības jāiznīdē pašos pamatos.

Treškārt, izmantojot lietas, ir vajadzīgs pareizs priekšstats par to lietošanu. Nedrīkst valkāt apģērbu un lietot ēdienu, lai gūtu baudu. Apģērba uzdevums ir pasargāt no aukstuma un karstuma un aizsegt citu skatieniem savu kailumu. Bet ēdiens kalpo cdvēka miesas spēcināšanai. Ja cdvēkam būs šāda pareiza attieksme pret lietām, viņa dvēselē kaislībām nebūs vietas.

Ceturtkārt, itin visā ir vajadzīga pacietība. Ir jāprot paciest aukstumu, karstumu, badu un slāpes, ir jāprot paciest apvainojumus un apmelojumus. Tad neiekvēlosies kaislību liesma, kas cdvēku sadedzina.

Piektkārt, ir jāturas tālāk no bīstamiem kārdinājumiem. Gudrs cdvēks netuvojas niķīgam zirgam vai trakam sunim, gluži tāpat nedrīkst tuvoties bīstamām vietām un jāvairās no sliktiem biedriem. Tad kaislību liesma apdzisis.

Lasot šos budistu padomus, nav grūti pamanīt, cik līdzīgas ir dažādu reliģiju morāles mācības.

Ar dvēseli un prātu meklējiet Patiesības Gaismu! Cdvēks atraisās caur dvēseli. Atcerieties — ne plika graša nav vērti visi jūsu talanti un spējas, ja jums nav dvēseles, dvēseliskuma, sdtuma. Ne plika graša nav vērts jūsu sociālais stāvoklis, sasniegtās virsotnes un gūtie panākumi, ja dvēsele apmierinās ar personisko gandarījumu. Evolūcijas likumi liecina, ka dvēsele dzīvo, ja tā dod. Dodot tu saņem pretī. Tādi ir Dieva iedibinātie noteikumi.

DVĒSELES FORMULA

Zinot, ka dvēsele ir enerģētiska substance, mēs varam spriest šādi. Jebkura viela sastāv no molekulām, molekulas sastāv no elementiem, bet elementi — no atomiem. Viss pasaulē ir veidots no enerģētiskajām daļiņām, bet savstarpējās sakarības starp tām nosaka pievilkšanas im atgrūšanas likumi. Tā kā mūsu dvēsele kaut ko pieņem, bet kaut ko atgrūž, mēs varam runāt par tās enerģētisko būtību. Dvēsele ar savām enerģijām, kas izstrādātas sajūtu līmenī, iedarbina cilvēka organismā bioloģiskos un ķīmiskos procesus.

Enerģētika ir mūsu dzīves pamats. Dmitrijs Mendeļejevs mūža nogalē radīja jaunu periodisko sistēmu, kas veidota pēc elementu enerģētiskā principa, nevis pieaugošas atommasas secībā. Izrādās, ka mūsdienu zinātniekiem tā nav vajadzīga. Fiziķi jau sen runā par kvantu lauka teoriju, par leptonu laukiem, kalibrējošajiem un hronālajiem laukiem; jau ir radīta kvantu rezonanses medicīna. Taču nedz fiziķi, nedz biologi, nedz mediķi nespēj to visu savienot ar vielas ķīmiju un bioloģiju. Enerģētiskais lauks — tā ir ne tikai enerģija, tās ir arī daļiņas, kurām ir jāatrod vieta un pielietojums D. Mendeļejeva ieteiktajā elementu periodiskajā (enerģētiskajā) tabulā. Tikai tā mēs spēsim iepazīt dvēseles "vielu". Jau Lukrēcijs Kārs (I gs. pirms Kristus) savā darbā "Par lietu dabu" rakstīja: "Cdvēka dvēsele sastāv no ļoti sīkām, ļoti gludām un kustīgām lodītēm, kuru svars ir neliels."

Tūkstošiem gadu astrologi stāsta, kā vieni procesi tiek iedarbināti, savukārt citi apdziest. Bet, tā kā dažādi enerģētiskie procesi aptver visu pasauli, astroloģija spēj aprakstīt šos mehānismus. Turklāt astroloģija savā veidā atspoguļo dvēseles un gara kosmiskos (enerģētiskos) likumus, kas izpaužas cdvēkā, viņa rīcībā, domās un jūtās.

DVĒSELES FORMULa

Ir ļoti interesanta metode, kuras būtības izpētei esmu veltījis septiņpadsmit gadus. Tā ir horoskopa enerģētiskā izskaidrojuma metode, ko sauc par "planetārajām ķēdītēm", kuras tiek veidotas pēc dispozīcijas likuma. Tieši šīs plane- tārās ķēdītes es nosaucu par DVĒSELES FORMULU. Pat ārēji tā ir līdzīga molekulas ķīmiskajai shēmai. Kā paraugu izmantošu savu "Dvēseles formulu" bez paskaidrojumiem.

Aleksandrs Astrogors 28.12.1949.g.

Ikvienam cilvēkam ir sava neatkārtojama, strikta un stabila formula. Tā cilvēkam izveidojas piedzimšanas dienā un kā enerģētiskā klišeja paliek nemainīga visu mūžu. Tā stāsta, kā veidosies cdvēka rīcība, vēlmes un domas; atklāj to. kādas iespējas ir apgūt vienas enerģijas un cik grūti ir vadīt un izprast otras enerģijas; norāda uz cēloņiem un sekām, ar kurām cilvēks savā dzīvē pastāvīgi saskarsies. Pieņēmis planetāro ķēdīti par "Dvēseles formulu", es izvērsu tās skaidrojumu, devu jaunus raksturojumus planētām un izstrādāju cdvēka dzimšanas karmisko programmu. Šobrīd temats "Dvēseles formula" tiek studēts un mācīts tikai Maskavas Astroloģijas akadēmijā.

"Dvēseles formula" palīdz vecākiem jau agrīnā bērna attīstības posmā saprast viņa dvēseli, tās tieksmes, vajadzības un intereses, bet tas savukārt palīdzēs audzināšanā, mācībās un profesijas izvēlē. "Dvēseles formula" norāda pat uz mātes un tēva vietu bērna dzīvē, uz vecmāmiņu un vectētiņu ietekmi ģimenes dzīvē. Pieaugušo cdvēku dvēseles vēlmes un rīcība ir prognozējamas, jo ir taču "Dvēseles formula". Nevienam vēl nav izdevies to grozīt, bet, tiklīdz to mēģinām darīt, nāk slimības, nepatikšanas, nelaimes gadījumi un tamlīdzīgas sodības, kas rāda, ka savu dvēseli esam izmantojuši (ekspluatējuši) nepareizi.

Ar šīs formulas palīdzību esmu testējis daudzus tautas dziedniekus, izskaidrojot viņu garīgās un enerģētiskās iespējas un mehānismus, kas ļauj iedarboties uz pacientiem. Dziedniekiem ir svarīgi zināt savu kosmisko spēku un to, kad šim spēkam ir vislielākā ietekme un uz kādiem orgāniem, sistēmām un funkcijām tas labvēlīgi iedarbojas. Bet vai to ir svarīgi zināt tikai dziedniekiem? Domāju, pienāks laiks, kad "Dvēseles formula" būs obligāti jāuzrāda medicīniskajā kartītē, skolnieka personiskajā lietā, tā būs nepieciešama karjerai sportā un darbā, kā arī iestājoties augstākajās mācību iestādēs. Varbūt tā tiks iespiesta cilvēka pasē kā asins grupa.

"Dvēseles formula" atspoguļos arī noslieci uz tām vai citām slimībām. Taču, lai līdz galam tiktu skaidrībā par slimībām, ir nepieciešami ķīmiķu un fiziķu, biologu un mediķu apvienoti pūliņi. Atsaucieties, speciālisti, kuri aizraujaties ar jaunām idejām, šeit jūs gaida interesanti atklājumi. Tikai kopīgi var atrisināt veselības uzdevumu, kura iznākums ir apslēpts senajās okulto zinātņu atziņās.

Cilvēkiem, kuriem astroloģija ir sveša, došu īsu ieskatu par divām planētām, kuras sevišķi spilgti atklāj cilvēka dvēseli un tās īpašības. Dvēsele — tas ir Mēness, bet dvēseles īpašības — Venera.

Astroloģijā sajūtas atspoguļo Venera (9). Venera ir jutekliska sieviete. Tā kontrolē neskaitāmus procesus, kas atbilst cilvēka sajūtām. Venerai patīk nodarboties ar jaunradi, viņai ir raksturīga tieksme priecāties, viņa reaģē uz aromātiem, skaņām, ēdienu, rotaslietām utt. Tā ir izvēles planēta. Kad cilvēkā ir daudz sajūtu, arī izvēle ir liela, tāpēc rodas sajūtu pietiekamība. Venerai, tāpat kā sajūtām, ir nepieciešama konkrēta realitāte. Tās ir zināšanas par realitāti, kas tiek iegūtas ar cilvēka sajūtu palīdzību. Tādi nu mēs esam radīti: iekams kaut ko iepazīt dzīvē, mums vispirms tas ir jāaptausta, jāredz un jānogaršo. Bet, ja Venerai — sajūtām kaut kas iepatīkas, tā parasti zaudē mēra sajūtu. Tāpēc cilvēki, kurus vada spēcīga Venera, ātri kļūst tukli. Šo parādību sauc par miesas juteklisku pārpilnību. Šāda Veneras ietekme noved pie palielināta uzņēmīguma pret vienām sajūtām un pie citu sajūtu degradācijas.

Venerai ir atmosfēra, bet vai tad arī cilvēka sajūtas nerada viņa dzīves atmosfēru? Atmosfēras slāņi izsijā gaismas un kosmisko enerģiju starus, gluži tāpat cilvēka sajūtas uztver un izsijā informāciju par pasauli, notikumiem un iespaidiem. Sajūtu "valdniece" ir intuīcija, tāpēc mums ir jārūpējas par tās izkopšanu. Lūk, kāpēc es savu otro grāmatu, "Jūtu grāmatu", esmu veltījis intuīcijai.

Dvēsele — tas ir Mēness (D). Mēness būtību raksturo aukstums un mitrums, bet mēs jau zinām, ka, ierodoties uz Zemes, tieši tāda bija dvēsele, un tāda tā paliek daudzu dzīvju laikā. Lai varētu sasildīties un pieņemties spēkā, tai ir jāsaņem spēcinājums no Veneras sajūtām. Dvēseles spēks slēpjas intuīcijā, bet intuīcija ir sajūtu Valdniece.

Mēnesim piemīt spēcīgas magnētiskās īpašības. Bet vai dvēsele nav tāda pati? Vāja dvēsele cenšas piesaistīt uzmanību, lūdz palīdzību, atbalstu, mierinājumu. Turpretī spēcīga dvēsele ir starojoša un silta, tāpēc uz to tiecas citu cilvēku dvēseles, lai sasildītos, nomierinātos vai izkliedētu šaubas.

Mēness ir mūžīgais Zemes pavadonis, gluži tāpat kā dvēsele ir cdvēka mūžīgais pavadonis. Dvēsele gaida, kad cdvēks to padarīs lielu un karstu, gaišu un tīru. Astroloģijā Mēness nozīmē emocijas, tās ir nepietiekamības izraisītas vaimanas tin žēlabas, tā ir pagātnes sieviete, tāpēc ir par ko skumt. Mēnesim nav atmosfēras, tāpēc dvēsele cieš, bet emocijas cdvēka iekšienē un ap cdvēku nerada dzīves atmosfēru, jo emocijas vienmēr ir īslaicīgas. Domāju, ka tad, ja visi Zemes cdvēki sāks izstarot savu dvēseļu sdtumu, uz Mēness radīsies atmosfēra un dzīvība. Sapņosim par to un tieksimies pēc tā!

Ir ievērots, lūk, kas: jo tuvāk "Dvēseles formulā" atrodas Venera un Mēness, jo labākas ir cdvēka dvēseles īpašības. Taču pat tad, ja Venera un Mēness atrodas tālu viens no otra, cdvēks var, attiecīgi izkopjot savas jūtas, domas un rīcību, tuvināt ar Veneru un Mēnesi saistītās īpašības un tās sakausēt garīgā kopībā.

Ir kāds politiskais darbinieks, kuram "Dvēseles formulas" centrā ir viena planēta — Venera. Viņam piedalīšanās vēlēšanās ir dabisks stāvoklis, gluži kā darbs, kas veicams visu mūžu. Mums periodiski rāda, kā viņš kaujas ar sievieti, kā katrai sievietei sola vīru, kā reklāmas fdmiņās vicina pārtikas produktus. Viņa vārdā ir nosaukts degvīns. Laikrakstos un uz ekrāna pavīd viņa kadais ķermenis. Un to visu nosaka planēta Venera. Visas šā cdvēka īpašības, pat tādas iezīmes, kas saistītas ar uzvārdu, manierēm un balsi, riņķo ap Veneru. Tādi ir Kosmosa likumi. Lūk, kāda ir šā cīlvēka 'Dvēseles formula".

1946.g.25.aprilī

Nav iespējams vienā grāmatā atspoguļot visu daudzveidīgo dvēseles astroloģiju. Jo katra planēta, zvaigzne, asteroīds vai Zodiaka zīme piešķir dvēselei kādas sevišķas īpašības, kuras var izskaidrot astrologs, strādājot ar jūsu horoskopu un "Dvēseles formulu". Būtībā tā ir "likteņa formula".

Tiek uzskatīts, ka mēs nekad līdz galam ne- iepazīstam savu iekšējo pasauli. Tam es nepiekrītu, jo tieši tāpēc jau mēs esam dzimuši, lai to izdarītu. Uz Zemes taču dzīvoja Kristus, Buda, Muhameds un citi svētie, kuri izprata, apjauta un sajuta ne tikai savu iekšējo pasauli, bet arī visu cdvēku, zvaigžņu un Dieva pasaldi. Viņi pie tā nonāca savas zemes dzīves laikā. Viņi atstāja mums savas mācības un novēlējumus, savu mdestību un zināšanu gaismu, uz kuru mums ir jātiecas.

Zvaigznes raugās lejup nevis tādēļ, lai mēs pēc tām zīlētu, bet tādēļ, lai mēs atrastu dvēseli, lai izprastu lietu būtību. Ja mēs līdz pat šim laikam neesam spējuši iepazīt sevi, tad darīsim to ar Dieva, Svēto un Visuma palīdzību.

GARA ĢENĒTIKA

Cilvēce līdz pat šim laikam nezina, kas ir GARS, tāpēc nevar tikt skaidrībā par problēmām, kas to nodarbina ķopš pasaules radīšanas.

Ir ļoti daudz "gara likumu", bet, tā kā savā būtībā šie likumi ir palikuši nesaprasti, tie joprojām tiek uztverti kā abstrakti simboli. Lai saprastu cilvēka vai jebkuras parādības, vielas, mācības garu, ir jādod principiāls gara skaidrojums. Tad viss, kam ir gars, ar savām šķautnēm skaisti savienosies, izveidojot "Saprāta Kristālu".

Lūk, arī pirmais pieturas punkts: gars — tas ir saprāts. Taču atzīmēsim, ka saprāts ir gara un dvēseles vienādas saderīgas īpašības un iezīmes. Šādu harmonisku apvienojumu mēs redzam tikai Dieva radītajā dabā. "Dievs ir gars," teikts Svētajos Rakstos. Mēs zinām, ka visa cilvēku dzīve uz Zemes veidojas saskaņā ar Dieva likumiem. Tātad varam secināt, ka gars ir centrālais spēks, kas kontrolē normu, noteikumu un likumu ievērošanu. Tātad gars ir spēks, kas ir pamatā itin visam. Ja kādas parādības, vielas, mācības gara spēks ir vājš, tad viss iepriekšminētais izjūk un kļūst par kaut kā stiprāka vai vājāka "ēsmu". Spēcīgs gars, kuram ir liela dvēsele, kļūst par neizsīkstošu spēka avotu. Garam, kuram nav dvēseles, ir nepieciešams nemitīgs spēka pieplūdums. Šī parādība karmiskajā medicīnā tiek dēvēta par enerģētisko vampīrismu.

Daba ir harmoniska, jo Dievs vada tās saprātu. Bet cilvēkam ir dots prāts, kas pats nosaka rīcības un vēlmju saprātīgumu. Visa cilvēces attīstības vēsture rāda, ka cilvēkiem saprāta tikpat kā nav. Cilvēkam ir prāts, mērķi un vēlmes, kas veido viņa gara spēku. Cilvēku vada nevis apziņa, bet gan zināšanas; nevis saprāts, bet prāts. Tāpēc arī iznāk, ka dvēsele un gars dzīvo dažādās plaknēs un dažkārt absolūti nesaskaras. Cilvēka gars un dvēsele vienmēr atrodas blakus, taču parasti nevis palīdz viens otram, bet gan runā pretī viens otram, traucē viens otru, rada nevajadzīgu fonu un gružus, kas izraisa ķermeņa slimības. Cilvēka prāta spēka gars nomāc dzīves saprātīgumu. Tāpēc nav nejaušs rozenkreiceru filozofijas apgalvojums, ka "cilvēks ir ķermenī mājojošs gars, kuram ir dvēsele. Gars parāda, kas viņš ir, bet dvēsele — kas viņam pieder."

Cilvēka gars — tas ir raksturs, iezīme, īpatnība, raksturīgo īpašību kopums, spilgti izteiktas spējas. Medicīniskajā aspektā šo funkciju pilda GENOTIPS, kas plašā izpratnē ir visu organisma pārmantoto faktoru kopums. Tātad cilvēka raksturs ģenētiski ir iepriekš noteikts. Tas ļauj sacīt: ĢENĒTIKA — TAS IR CILVĒKA GARS, tā ir nobriedusi, noformējusies, veidu un kvalitāti ieguvusi spēka struktūra, kas ir dota jau sākotnēji un paliek nemainīga dzīves gaitā.

Ir kāda ļoti svarīga zinātniska un ētiska problēma: kad mātes klēpī bērnam mostas apziņa? Zinātnei precīzu datu par šo tematu nav. Bet, lūk, ko saka karmiskā medicīna.

Gars atbilstoši ģenētiskajai būtībai kā spēks, prāts, apziņa un saprāts ar stiprākā tiesībām pirmais iemitinās mātes miesās. Tēva un mātes ģenētiskais kods — gars savienojoties veido nākamā cilvēka garu. Vīrieša un sievietes rīcība un vēlmes var būt nesaprātīgas, bet saprātīgās dzīvības gars jau kopš paša sākuma ir klāt un rodas ieņemšanas brīdī. Tāpēc aborti jebkurā grūtniecības posmā vienmēr ir noziegums pret saprātīgo dzīvību. Karmiskajā ziņā par to vienmēr saņems atmaksu gan vīrietis, gan sieviete, gan tas, kas abortu izdara. Karmiskā medicīna ieteic kardināli mainīt visu kontracepcijas politiku, izdarīt patiesu apvērsumu šajā jomā un attiecīgi koriģēt sabiedrības morāli.

Turpināsim gara problēmu karmisko izpēti. Kad gars iemājo ieņemšanas brīdī, tas ļoti spēcīgi piesaka sevi. Tā attīstība mātes miesās ir kā dzīves izrādes prelūdija, preambula. Gari ir ļoti atšķirīgi, tāpēc sievietēm grūtniecība ikreiz noris savdabīgi. Ārsti seko vienīgi augļa attīstības bioloģiskajiem procesiem, bet par tā garīgo būtību viņiem nav ne jausmas. Jo sarežģītāks un stūrgalvīgāks ir iemājojušais gars, jo sievietei ir vairāk problēmu grūtniecības laikā. Gars, kuram nav garīguma, tūdaļ ierobežo sievieti uztura ziņā. Viņa patoloģiski reaģē uz dažādiem produktiem. Iemājojušā bērna gars var būt arī labestīgs, maigs, tīrs un gaišs, un tas viss izdarīs savas korektīvas sievietes uzturā. Pēc šiem rādītājiem var noteikt gara kvalitāti un tā spēku, var ļoti precīzi paredzēt vēl nedzimušā bērna likteni. Par to visu jūs uzzināsit no karmiskās medicīnas.

Bet tagad mums ir jāsaprot, ka tieši gars, kas iemājojis embrijā, diktē savas normas un likumus, kas izstrādāti iepriekšējās dzīvēs. Kāds ir gars, tāds būs arī tā ķermenis, tādas būs arī tā slimības.

Ja cilvēks pats sevī neizkopj garīgumu, tad ar to nodarbojas Dievs. Kad cilvēku ar smagu garu sarodas tik daudz, ka tie veido kritisko masu, uz Zemes notiek sociālas kataklizmas, epidēmijas un kari. Šie cilvēki nokļūst apstākļos, kas ir smagāki par viņu raksturu. Raksturs tiek lauzts, notiek vērtību pārvērtēšana un garīguma pārbaude, garīgums tiek ieaudzināts ar ciešanu palīdzību. Tas viss notiek katru dienu ģimenē, darbā, politikā utt. Mēs sajūtam nemitīgu spiedienu. Vai esat mēģinājuši saprast, no kurienes tas rodas? Ko mūsos grib salauzt, pārveidot un mainīt? Visbiežāk ikdienas dzīvē mūs māca būt mierīgiem un pacietīgiem, māca prasmi piedot, mīlēt, ticēt un cerēt. Daudztis šāda dzīves skola aizved pie Dieva, un, ja jūs paliksit kopā ar Viņu, tā būs īstā izglābšanās.

Cilvēks ir piedzimis. Jau ir viņa ķermeņa, orgānu, sistēmu un funkciju ģenētiskie, ķīmiskie un fizikālie parametri, bet nav dvēseles un gara parametru. Un tad palīgā nāk astroloģija. Cilvēka kosmogramma — tas ir viņa gars, kuram ir horoskops — dvēsele. Tagad varam izveidot "Dveseles formulu", kuras centra vienmer ir "GARA KODOLS". Tādējādi mēs iegūstam izvērstu cilvēciskās būtnes karti, kur visām mācībām par cilvēku ar savām šķautnēm jāsaplūst vienkopus un jāizveido harmoniska struktūra. Tieši tas ir karmiskās medicīnas uzdevums.

Mēs redzam, ka vienam cilvēkam ir spēcīgs gars, bet otram — vājš; vienam ir dvēsele, bet otram nav. "Dvēseles formula" parāda, ka katram cilvēkam ir dvēsele un gars, ka tie abi ir nešķirami. Bet to kvalitāti var noteikt vienīgi pēc cilvēka rīcības, domām un jūtām. "Dvēseles formula" norāda uz to, kāds ir dvēseles im gara dominējošais skanējums, turklāt dvēsele un gars, gluži kā klavieres, ir nemitīgi jāuzskaņo. No šīs formulas ir redzams, cik lielā mērā garam piemīt dvēsele, tajā var saskaitīt gara kripatas un pastāstīt par to labākajām un sliktākajām īpašībām.

Katrā cilvēka organisma šūnā ir kodols, bet tajā — pārmantojamības aparāts DNS — ģenētiskās informācijas glabātājs; gluži tāpat arī "Dvēseles formulā" ir kodols, bet dažkārt pat vairāki gara kodoli. Mēs atzīstam, ka zvaigznes nosaka cilvēka likteni, tieši tāpat ģenētiķi apgalvo: gēni nosaka cilvēka likteni. Saskares šķautnes ir atrastas! "Dvēseles formulā" atspoguļotās dvēseles un gara īpašības var pārtulkot ģenētikas, ķīmijas un fizikas valodā. Tas dos iespēju izveidot "Dvēseles un gara pasi".

Pirmkārt, tā ir vajadzīga ārstiem, kas zinās, kad ir jāveic tie vai citi profilaktiskie pasākumi, kas nepieciešami bērnam.

Otrkārt, vecākiem, kuriem būs priekšstats par to, kā un ko attīstīt bērnā, ko no viņa var sagaidīt labu un ko sliktu.

Treškārt, pedagogi iegūs atslēgu, ar ko piekļūt dvēselei, lai vadītu bērna garu, orientējot to vajadzīgajā virzienā.

Ceturtkārt, dvēseles un gara pase ir vajadzīga pašam cilvēkam, lai apzināti sevi pilnveidotu: izkoptu garīgumu.

Šo virkni varētu vēl ilgi turpināt, bet skaidrs ir viens: paveras iespēja apturēt bezgalīgo cēloņu un seku straumi, kuru cilvēks pats izraisa, neapzinoties, ko dara.

Šobrīd, kad vēl tikai top zinātniskā banka, kurā tiks uzglabāti dati par visu cilvēka izpētes rezultātā iegūto zināšanu atzaru vienotību, esmu izstrādājis "ASTROLOĢISKO DVĒSELES UN GARA SERTIFIKĀTU". Tā ir cilvēka šā iemiesojuma savdabīga "vizītkarte". Dvēseles un gara sertifikāts tiek aizpildīts vienīgi tiešas kontaktēšanās ceļā, jo tajā tiek iekļauti daudzi cilvēka parametri. Ir jāizpēta cilvēka rokas: plaukstu līnijas, izciļņi un pauguri; pirkstu forma un nagu stāvoklis. Tiek ņemtas vērā dzimumzīmes un kārpas, matu krāsa, acu un ausu forma, sejas ovāls, negludumi uz galvas un zīmes uz ķermeņa. Ir svarīgi zināt, kāds bijis cilvēka svars un garums piedzimstot. Vienīgi tiekoties vaigu vaigā ar cilvēku, var noteikt viņa psihotipu, bet tā ir vissvarīgākā viņa likteņa atslēga. Lai sastādītu dvēseles un gara sertifikātu, ir svarīgi zināt, kas jūsu mātei vislabāk garšojis grūtniecības laikā. Šīs ziņas atklā) cilvēka dzīves sociāli medicīnisko aspektu: parāda cilvēka sociālo vietu sabiedrībā un ar to saistīto slimību raksturu.

Katram ir savs iemesls tikt skaidrībā par savu likteni. Pieaugušajiem šim nolūkam pietiek ar "Dvēseles formulu". Bet bērniem ir vēlams sastādīt "astroloģisko dvēseles un gara sertifikātu". Daudzas problēmas atrisināsies un izzudīs pašas no sevis, atstājot ķermeni mierīgu, prātu — darbīgu, bet dvēseli — garīguma spēku alkstošu.

Metafiziskā gara ģenētika pēta tādas novirzes cilvēka veselībā, kurām ir nepieciešama apziņas kardināla pārveidošana. Tāda cilvēka gara spēks, kuram pietrūkst garīguma, izpaužas kā protests. Pret ko protestē cilvēks, kurp ir vērsta viņa spītība, lepnums un patmīļa? Protests vienmēr ir iekšējs process, un tas ir vērsts uz pašu cilvēku vai ārpasauli.

Ja rodas iekšējs konflikts pašam ar sevi, gara slimības izpaužas ķermeņa labajā pusē, skarot roku, kāju, aci, ausi, aknas, zobus, mugurkaulu, celi utt. Tas nozīmē: "Es ar savām problēmām." Iekšējā protesta augstākā pakāpe izpaužas kā ĶERMEŅA LABĀS PUSES PARALĪZE.

Ja protests ir vērsts pret ārpasauli, gara slimības izpaužas ķermeņa kreisajā pusē un augstāko izpausmi sasniedz kā ĶERMEŅA KREISĀS PUSES PARALĪZE. Saskaņā ar karmiskās medicīnas likumiem tas nozīmē, ka cilvēks protestē pret apkārtējiem cilvēkiem un notikumiem: "Es neesmu vienis pratis ar viņiem — ar apkārtējo pasauli. Visi ir pret mani, es esmu pret visiem."

Ķermeņa PILNĪGA PARALĪZE pārņem cilvēku, kura gars ir piekusis cīnīties ar sevi un apkārtējo pasauli. Šāds cilvēks vispār nesaprot, kas ar viņu dzīvē notiek un kāpēc. Paralizēts cilvēks ļoti ilgi, dažkārt daudzus gadus, guļ gultā, lai pārdomātu aizvadīto dzīvi. Iespējams, ka viņam bija lielas prasības ■ pret dzīvi, bet trūka personisko garīgo īpašību. Šim cilvēkam ir jāsaprot, ka viņam vairs nav spēka cīņii turpināt, ka viņa cīņa nevienam nav bijusi vajadzīga, ka viņš ir pazaudējis, izārdījis savu garu, izkaisījis dvēseli un tagad palicis ar bezpalīdzīgu ķermeni. Nāve, kas iestājas šādā stāvoklī, nedod iespēju atdzimt no jauna, jo gara ģenētiskais kods ir izārdīts, izsīcis, noplicināts.

Pētot DNS molekulu, zinātnieki ir konstatējuši, ka tai apkārt ir daudz nevajadzīgu "drazu". Šīs drazas ir cilvēka dvēsele, kuru piesārņojušas vēlmes, miesas kārības un sajūtas. Dvēseles drazas var aizmēzt, aizvākt, bet gara problēmu nevar atrisināt pat ģenētiskajā līmenī. Gars ir miesa, tāpēc gara kroplība atspoguļojas ķermeņa patoloģijā. Cilvēkam ir jādzīvo ar ķermeņa patoloģiju, lai kaut ko saprastu un izjustu, lai izstrādātu un savam garam un dvēselei piešķirtu jaunas īpašības. Aplūkosim to, par piemēru ņemot konkrētu karmisku slimību, kas saistīta ar iedzimtu ķermeņa un ģenētiskā koda patoloģiju.

Bernu cerebrālā paralīze

Sākšu aplinkus. Maskavas Astroloģijas akadēmijā mācyās sieviete, kuras divpadsmitgadīgo bērnu bija piemeklējusi cerebrālā paralīze. Ritēja jau trešais šīs sievietes mācību gads, un es redzēju, cik viņa ir atsaucīga, labestīga un laipna pret visiem, ar kādu interesi studē astroloģiju un citas okultās zinātnes. Neko nezinādams par slimo bērnu, ieteicu viņai noklausīties karmiskās medicīnas kursu. Pēc pirmās nodarbības viņa man pasniedza trīs horoskopus — savu, vīra un bērna horoskopu un uzdeva tikai vienu jautājumu: "Kāpēc mans dēls piedzima tik slims?" Izskatījis horoskopus, uzdevu jautājumu, kas, kā varēja likties, absolūti neattiecās uz bērna slimību: "Vai jūs apprecējāties ar savu vīru tāpēc, ka jums viņa bya žēl?" Ne mirkli nedomādama, viņa atbildēja: "Jā." Un tad es ilgi un sīki sievietei skaidroju dēla, viņas pašas un vīra karmu.

"Jūsu karma ir tāda tāpēc, ka sieviete nedrīkst precēties AIZ ZĒLUMA pret veselu un stipru vīrieti. Viņa pienākums ir žēlot, rūpēties par ģimeni, pelnīt, celt, remontēt utt. Ja vīrietis to nedara, viņš mājas darbos sāk parazitēt, izvairīties no tiem. Tāpēc tas Kungs atsūtīja jums slimu, bezpalīdzīgu un vārgu bērnu, lai pievērstu jūsu uzmanību, rūpes un mīlestību viņam. Esmu pārliecināts, ka visā jūsu kopdzīves laikā vīrs nav iedzinis nevienu naglu, nemaz jau nerunājot par dzīvokļa remonta veikšanu." — "Tas viss ir pareizi," viņa atbildēja, "es visu darīju pati vai nolīgu strādniekus." — "Vīrs labi nopelna," es turpināju, "un uzskata, ka tādējādi ir nodrošinājis sev mierīgu dzīvi. Pārnācis no darba, viņš sēž atzveltnī vai guļ uz dīvāna kā paralizēts, nepievēršot jums nekādu uzmanību. Dažkārt jūs no viņa nevarat izvilkt ne vārda." — "Jā, tā patiešām ir," nelaimīgā balsī viņa atbildēja. "Jums nav vasarnīcas un mašīnas, jo tām vajadzīgs vīrieša spēks, gādība un uzmanība." — "Nekā tāda mums nav," ar rūgtumu viņa sacīja, piemetinot, ka vienmēr esot gribējusi vasarnīcu. "Tad jau iznāk, ka jūs esat dabūjusi nevis vīru, bet gan īstas galvassāpes." Izrādījās, ka arī tas ir patiesība, jo, pārnākot mājās, sievietei pašai par visu ir jādomā un jārūpējas, turklāt dvēselē un jūtās jāpaliek vienai ar savu slimo zēnu.

Turpinot savus paskaidrojumus, es teicu: "Tā nav nejaušība, ka tieši jūsu ģimenē ir piedzimis slims zēns. Kaut kam aiz tā ir jāslēpjas, Dievs un Kosmoss sūta kādu zīmi. Nejaušības nemēdz būt. Dievs zināja un redzēja, ka jums būs tāds vīrs, bet jūs to nesaskatījāt, tāpēc bērns piedzima ar cerebrālo paralīzi. Tas ir norādījums vīram uz to, kas viņu sagaida nākamajā dzīvē. Varbūt tad viņš sapratīs, ka apātija, vienaldzība un dīka dzīve izjauc un nobremzē organisma iekšējās funkcijas, ka beigu beigās ir vajadzīgi hormonālie preparāti, bet ķermenis tomēr paliek tikpat laisks, dvēsele vienaldzīga un prāts kūtrs."

Ir ievērots, ka tad, ja ar patoloģiju piedzimst zēns, tas ir saistīts ar tēva problēmām, ja meitene — ar mātes problēmām. Tā ir zīme, ka jāmeklē sevī tās sliktās dvēseles un gara īpašības, kuras var atkārtoties vecākiem tādas pašas slimības veidā, kāda tagad ir piemeklējusi viņu bērnu.

Iedzimtās slimības liecina, ka cilvēks ir ieradies š^jā dzīvē nevis ar nolūku evolucionēt, bet gan atjaunot, rehabilitēt savas zaudētās ķermeņa, dvēseles un gara funkcijas. Tam tiks patērēta vesela dzīve; vai tiešām jums tā ir lieka!?

Ievērojamā ārste, medicīnas zinātņu doktore, profesore Ksenija Semjonova ir izveidojusi mūsu valstī bērnu cerebrālās paralīzes slimnieku rehabilitācijai spēcīgus medicīniskos centrus. Intervijā kādam laikrakstam viņa teica: "Kāda gan sabiedrībā un, ko tur slēpt, arī medicīnā bija attieksme pret bērnu cerebrālās paralīzes slimniekiem! Teica tā: "Kāda jēga tos idiotus ārstēt? Tie taču ir nevis cilvēki, bet gan nekustīgi baļķi." Jā, taču šāds "baļķis" visu redz un jiit, un viņam ir nelaimīgi vecāki." Tālāk profesore pastāstīja, ka, uzsākot šīs problēmas risināšanu, viņa kopā ar saviem darbiniekiem apbraukājusi republikas. Tas, ko viņi redzējuši, bijis šausmīgi. Uzbekistānā slimību vērtē kā Allāha sodu par vecāku grēkiem. Nabaga bērni bieži vien turēti šķūnī, piesieti virvē. Tas bya 1967. gadā!

K. Semjonovas centrā izmēģinātas visas šīs slimības ārstēšanas metodes, bet par labāko izrādījies kosmiskais kombinezons "Pingvīns". Tas ļauj ar gumiju un atsperu palīdzību sasprindzināt atsevišķus nekustīgus muskuļus, māca pārvaldīt ķermeni un tā daļas. Logopēds palīdz atgūt runas spēju, un bērns kļūst par pilnvērtīgu cilvēku.

Bet ir taču iespējams savu ķermeni nenovest tiktāl, lai tas saslimtu ar bērnu cerebrālo paralīzi. Ir jāsaprot, ka tas ir iepriekšējās laiskās dzīves rezultāts. Paskatieties uz sevi šodien. Kāds ir jūsu dzīvesveids? Jo vairāk jūs novājina laika nosišana, jo smagāk piemeklēs paralīze, kad piedzimsit no jauna. Neguliet kā paralizēts pie televizora, nemurkšķiet, kad jums kaut ko jautā. Mājās vienmēr daudzi darbi gaida jūsu čaklās rokas. Jūsu domām, jūtām un ķermenim allaž ir jābūt nodarbinātiem.

Zinātniski tehniskais progress tik ļoti "atvieglojis" mūsu dzīvi, ka dzimst arvien vairāk tādu bērnu, kas sirgst ar cerebrālo paralīzi, distrofiju, anēmiju, cukura diabētu, hipotrofiju utt. Mēs sakām, ka mājsaimniecības tehnika atvieglo mūsu dzīvi. Kādi tie ir maldi! Mums ir jāsaprot, ka tehnikas uzdevums ir nevis atvieglot dzīvi, bet gan izbrīvēt laiku aktīvam un radošam darbam. Cilvēkam nemitīgi jābūt aizņemtam vajadzīgā un lietderīgā darbā. Kad augstāko aprindu ģimenēs piedzimst bērns, kas sirgst ar cerebrālo paralīzi, Dauna slimību vai citām patoloģijām, es to saucu par "smalkās dzīves sindromu". Šāds slims zēns norāda uz tēvu, bet meitene — uz māti. Šeit ir par ko padomāt.

Ne jau visiem ir tīkama šāda patiesība par slimībām, un varbūt ir labāk to nezināt. Taču tādā gadījumā mēs vispār neizdibināsim nevienu patiesību, bet izteiksim pārmetumus cits citam un ārstiem — vienalga kam, tikai ne sev.

Un vel viens svarīgs atzinums, kas izriet no vienkāršas un skaidras loģiskās ķēdītes.

FETĀLĀ ŠŪNU TERAPIJA.

Saskaņā ar šo ārstniecības metodi smagu slimnieku ārstēšanai izmanto cilvēka embrija un augļa audus. Atkārtoju, ka cilvēka embrijā mīt gars. Gars nosaka cilvēka ģenētiku, bet embrija fetālās šūnas ārstē ģenētiskās slimības — gara slimības. Lielākoties tās ir iedzimtas slimības: Dau- na sindroms, Dodža sindroms, bērnu cerebrālā paralīze un citas kaites. Un, lūk, vēl viena medicīnas sensācija: fetālo audu ekstrakts ārstē ceturtās — pašas smagākās pakāpes vēzi, piena dziedzeru, plaušu, kuņģa, resnās zarnas un ādas vēzi. Visas šīs slimības dod mums tiesības apgalvot, ka tās ir saistītas ar cilvēka gara ģenētiku, ka vienos gadījumos gara slimības piemeklē cilvēku šajā dzīvē, bet citos gadījumos — pāriet uz nākamo dzīvi. Gara slimības ir neizārstējamas im hroniskas to cilvēku kaites, kuri zaudējuši dvēseli, kaunu, sirdsapziņu un daudzas citas cilvēciskas īpašības.

Gars pārliecību nemaina, un tieši ar to izskaidrojama lielā cilvēku muļķība. Dzīvot ar pārliecību, ka iespējams tikai tā un nekā citādi, var vienīgi Dievā, ar Dievu un Dievam. Viss pārējais ir niecība. Turklāt tāds cilvēks, kas nemaina savu pārliecību, nenojauš, ka tieši tādēļ viņam rodas neatrisināmas problēmas ar veselību. Šīs problēmas ir daudz spēcīgākas par tām, ko rada dvēseles problēmas. Tas, ko cilvēka organismā ir sagrāvis gars, nav ārstējams, tas iegūst hronisku raksturu un prasa ķirurģisku iejaukšanos. Paracelzs mācīja, ka "cilvēks ar slimīgu prātu var saindēt savu ēterisko dabu, un šī infekcija, izjaucot dzīvības spēka dabisko plūsmu, vēlāk izpaužas kā slimība".

Ar neārstējamām slimībām piedzimst bērni, šādas slimības cilvēku piemeklē dzīves gaitā, ar tām viņš nomirst. Tas viss rāda, ka gars, kas vadīja cilvēku, palicis nemainīgs, ka tas nav ieguvis garīgumu, ka ar stipru gribu apveltītam cilvēkam ir bijusi šaura, aprobežota domāšana. Vācu ārsti ģenētiķi ir izdarījuši atklājumu: "Cilvēka nosliecei uz agresīvu rīcību nereti ir pārmantots raksturs. Vainīgi ir noteiktu gēnu defekti tā saucamajās X hromosomās, kuri smadzenēs izjauc apmaiņas procesus, un tas gala iznākumā rada agresīvas rīcības, ari antisociālas uzvedības stabilu stereotipu." Bet amerikāņu zinātniekiem izdevies atklāt gēnu, kas ir atbildīgs par sāta signāliem. Ja šis gēns darbojas neprecīzi, cilvēks pārēdas. Tādējādi zinātnieki rod attaisnojumu tukliem cilvēkiem, kuriem parasti pārmet slinkumu, rijību un vāju gribu.

Lūk, tā zinātnieki atrod izskaidrojumi! mūsu netikumiem, piedēvējot tos gēnu ļaunprātībai. Bioloģiskajā aspektā zinātnieki to gan ir noteikuši, bet pagaidām vēl nav sapratuši faktu, ka pār gēniem valda cilvēka gars, lai gan ar saviem pētījumiem ir pierādījuši, ka pastāv konkrēts metafizisks cēlonis. Var teikt tā: ģenētiskie traucējumi liecina, ka cilvēku dzīvē vada nevis sirds, kurai ir dvēsele, bet gan galva, kurā mīt ietiepīgs racionāls gars. Karmiskā medicīna uzskata, ka slimības pārmantoto ģenētisko pazīmju tālāka izpēte var dot vairāk ļaunuma nekā labuma. Jo vienmēr rodas vēlēšanās iejaukties slimības norisē bioloģiskā līmenī, neaiztiekot cilvēka dvēseli un garu.

Pēdējos gadu desmitos ģenētika ir ienākusi visās bioloģisko zinību jomās. Rezultātā kā jauns biotehnoloģijas virziens ir radusies gēnu inženierija. Mediķi atzīst, ka šie zinātņu virzieni nespēj izdibināt visu sarežģīto attīstības procesu. Bet vai gan to ir iespējams izdarīt, ja nav zināmi metafiziskie iedarbināšanas mehānismi? Tāpēc viņiem nākas noņemties ar ģenēzi un ontoģenēzi, kas pārstāv molekulāro evolu- cionismu.

Ģenētika tagad kļūst par medicīniskās domas etalonu, bet kāds ir teicis, ka "gars ir civilizācijas etalons". Es varu piekrist, ka tie ir divi civilizācijas etaloni, nevis divi evolūcijas etaloni. Evolūcijai ir svarīgs Gara Garīgums. Sapratuši to, mediķi varēs piešķirt citu jēgu saviem ģenētiskajiem pētījumiem.

DNS molekulas struktūra stāsta mums par bioloģiskajām saiknēm dzīvajā organismā. Metafiziskajā aspektā šajā molekulā ir samanāmas fiziskās, astrālās un garīgās saiknes, tas ir, ķermenim, dvēselei un garam ir savi slepeni saāķēšanās likumi. Gēns ir DNS molekulas sektors, kas ir atbildīgs par noteiktu pazīmi, ne tikai par garumu, krāsu, svaru utt., bet arī par garīgajām pazīmēm. Tieši garīgās pazīmes karmiski precīzi izkārto ikviena indivīda gēnus, bet uzskatāmi mēs to varam ieraudzīt ar astroloģijas palīdzību "Dvēseles formulā". Tā mēs nonākam pie secinājuma, ka DNS molekulā nav nejaušu saikņu, to izveido gars un sasaista dvēsele, un atkarībā no to abu kvalitātes mēs iegūstam atbilstošu ķermeni.

Tiklīdz ģenētiķi būs izpratuši garīguma savstarpējās atkarības, mijiedarbības un savstarpējās papildināšanās likumus, viņi sapratīs arī zaudēto un dublēto gēnu likumus, gēnu "nejaušos" dreifus un krustošanos, inversijas, mutācijas un migrācijas. Viņi ieraudzīs milzīgu garīgo slāni, kas uztur dzīvību uz Zemes. Tad ģenētika kļūs garīga un sapratīs, ka ir kategoriski aizliegts iejaukties Dieva noteiktajā kārtībā.

DVĒSELES UN GARA ŠĶAUTNES

Mēs jau esam devuši daudzus apzīmējumus dvēselei un garam, un tomēr ir nepieciešams vēlreiz atgriezties pie tiem. Jo no tā ir atkarīga mūsu veselība, attieksme pret apkārtējo pasauli un citu cilvēku un notikumu ietekme uz mūsu iekšējo pasauli.

Viss, kas atrodas ap mums, ir harmonisks. Un pat disharmoniskas lietas un parādības dabā izraisa apbrīnu un sajūsmu. Cilvēce ļoti mokoši apgūst Harmonijas likumus, bet tieši tāpēc dzīve ir saraustīta, eksistence trūcīga, domas stūrgalvīgas, bet rīcība rupja. Jo nav harmonijas starp dvēseli un garu, tāpēc cieš arī ķermenis.

Trim cilvēciskās būtības šķautnēm ir jāmeklē harmonija. Dvēseles šķautne rod harmoniju dvēseliskumā. Gara šķautne — garīgumā, bet ķermeņa šķautne — fiziskā izturībā. Cilvēka nelaime ir tā, ka parasti viņš dzīvē orientējas uz vienu šķautni un neapzināti slīpē vienu triādes plakni. Nav svarīgi, kuru, svarīgi ir saprast, ka tāpēc viņš noteikti cietīs, mocīsies un slimos.

Mēs jau noskaidrojām, ka pasaules izzināšanā noteicošajai ir jābūt dvēselei, nevis garam. Gars nesaskata īpašības — tas ir dvēseles uzdevums. Bet dvēsele kļūst kvalitatīva tikai tad, kad tai rodas dvēseliskums. DVĒSELISKUMS ir patiesa un iejūtīga attieksme pret kaut ko vai pret kādu bez prāta līdzdalības. Dvēseliskums pamatojas uz žēlumu, līdzcietību un mīlestību. Dvēseliskumā ir siltums un gaisma, kuru dvēselei pietrūkst. Dvēseliskums cilvēku padara atklātu, pieejamu, jutīgu pret rupjību. Dvēseliskums ir ļoti iecietīgs pret notikumiem, parādībām un cilvēkiem.

Kamēr cilvēks nesaprot, kas un kā notiek viņa dzīvē, viņš nesīs cietēja krustu. Nesīs tik ilgi, kamēr viņā kaut kas nemainīsies, kamēr viņš nesapratīs, ka pats ir vainojams savās nelaimēs, savā nespējā noturēties pretī problēmu un apstākļu spiedienam. Tiklīdz cilvēks to būs apzinājies, jau šī apziņa vien dvēseliskumā plastiskumu var padarīt stingrāku, xin tad dvēseliskumā attīstība var apstāties.

Ir cilvēki, kuri šādu sapratni tā arī neiegūst. Viņi ir mūžīgie cietēji, taču tāpēc nekļūst ļauni ne pret cilvēkiem, ne pasauli, ne apstākļiem. Visbiežāk viņus vada mīlestība un vēlēšanās palīdzēt savam tuvākajam, glābt viņu, ziedot visus spēkus un līdzekļus, lai tam kļūtu labāk, kaut ari pašam ir jācieš. Tieši šāds ceļš, ko iet "garā nabagie", ļoti ātri aizved pie evolūcijas fināla — "starojošā cilvēka". Lai kas atgadītos dvēselisko cilvēku dzīvē, Ticība, Cerība un Mīlestība — šie trīs dievišķīgie spēki apmirdzēs un izdaiļos cilvēku tā, kā vēlas Dievs.

Bībeles postulāts vēsta: "Dievs ir mīlestība," bet mīlestība — tā ir dvēsele. Dāvāt savu mīlestību citam — tieši tas ir dvēseliskums. Viss, kas saistīts ar cilvēka morālo rīcību, attiecas uz viņa dvēseliskumu un izpaužas kā dvēseles labākās īpašības. Savukārt gars rīcībai un īpašībām piešķir vienīgi spēku. Tātad tikai dvēsele, kurai piemīt dvēseliskums, ir atbildīga par mūsu cilvēcisko veidolu. Sirdsapziņa ir tikai dvēseliskai dvēselei. Dvēsele var nonākt saskarē ar garu tikai tad, ja tai ir dvēseliskumā šķautne. Ar tās palīdzību dvēsele var garam piešķirt savas īpašības. Citas iespējas nav, citādas harmoniskas dvēseles un gara saiknes gluži vienkārši nemēdz būt vai tās ir rupjas, racionālas un rada vienīgi problēmas.

Bet tagad palūkosimies, kas notiek ar gani. Mēs jau zinām, ka gars ir prāta spēks. Dvēseles šķautne ir plastiska un piekāpīga, turpretī gara šķautne ir stūrgalvīga un konkrēta, praktiska, izmanīga un racionāla. Gara spēks — tas nav spēks vispār, visbiežāk tas izpaužas vienā virzienā. Mēs sakām: fiziskais spēks, vārda, prāta, talanta, intuīcijas, mīlestības spēks u.tml. Ja cilvēkam piemīt kaut vai viens spēks, tas viņam dod pārliecību un kalpo par balstu, pēc šā spēka par viņu runā, spriež, pēc tā viņu vērtē. Citiem vārdiem sakot, mēs atzīmējam, ka viņam piemīt kāda kripata gara, spilgta viņa individualitātes izpausmes šķautne. Tādējādi mēs nonākam pie secinājuma, ka individualitāti rada gara spēks, bet tās īpašības nosaka dvēsele.

Mēs sakām, ka gudrie mācās no citu kļūdām, tas ir, redzot kādus citu cilvēku trūkumus, viņi sev teic, ka ar viņiem kaut kas tāds nekad neatgadīsies. Viņi apzināti izvairās no visa, kas viņiem dzīvē var kaitēt. Turklāt viņi izmanto tikai gara spēku, saudzējot dvēseli, lai tā neciestu un nepārdzīvotu. Tātad citu ļaužu kļūdas nostiprina šāda cilvēka garu. Viņš jūtas spēcīgāks, izturīgāks un pat gudrāks par tiem. Turklāt "gudrie" cilvēki neizrāda līdzcietību pret tiem, kuri cietuši savas muļķības, pieredzes trūkuma vai nezināšanas dēļ. Tas viss rāda, ka šādam gudram cilvēkam nav dvēseliskumā šķautnes. Šādu cilvēku ir daudz. Viņi visi ir kaut ko sasnieguši dzīvē, darbā, daiļradē, politikā vai sportā, bet pavērojiet, cik daudz viņu vidū ir vienpusīgo. Viņi visi tikai deklarē dvēseles un dvēseliskumā esamību. Prātā nāk salīdzinājums ar skaistām tapetēm, aiz kurām slēpjas pelēcība, tukšums vai necaursitama siena. Viņi sargā savu dvēseli no satricinājumiem. Taču Svētajos Rakstos ir teikts: "Jo kas grib izglābt savu dzīvību, tas to zaudēs."

Zināšanas, pieredze un talants, kuram dvēseliskums ir svešs, veido cilvēkam rupjāku garu, kas vispār noraida jebkādu piedalīšanos citu cilvēku dzīvē. Tas jo īpaši spilgti izpaužas tad, kad cilvēks sev izvirza noteiktus mērķus. Gara spēks šajā gadījumā sasniedz tādu koncentrāciju, kas savā ceļā aizmēž prom visu, lai tikai sasniegtu vēlamo. Sasniedzis to, šāds cilvēks kļūst vēl spēcīgāks un sāk sev pakļaut visus, kas nonāk viņa darbības laukā. Turklāt viņam, maz rūp cilvēku likteņi, bet patības Ego kļūst arvien lielāks. Reiz man pateica amerikāņu sakāmvārdu: "Ja jau esi tik gudrs, tad kāpēc esi nabags?" Padomājis, es atbildēju: "Tāpēc, ka neprotu zagt un krāpt!" Pēc bagātībām tiecas prāts un kārīga miesa.

Esmu jau daudzas reizes lietojis vārdu "garīgums", bet kas tas ir?

GARĪGUMS

ir īpašība, kas piemīt ar dvēseliskumu piepildītam garam. Garīgums iespējams vienīgi tad, ja ir dvēseliskums, tas prasa dvēseles un gara kopīgu darbu. Ja spēcīgam garam piemīt dvēseliskums, tas liecina par garīgumu. Garīgums nav gluži vienkārši prāts, tas ir apziņa un saprāts, kuru virsotne ir gudrība. Ja ir garīgums, tad tikumiskās un intelektuālās intereses dominē pār materiālajām interesēm. Garīgums — tā ir Esības Likumu Burta ievērošana, tā ir apzināta atteikšanās darīt ļaunu. Garīgums — tā ir spēcīga, starojoša un silta dvēsele. Garu skaistu dara tā dvēsele, dvēselei spēku piešķir tās gars, tieši šīs divas īpašības piemīt Svētajiem. Garīgums izstaro gudrību un silda ar mīlestību.

Grūti, ļoti grūti ir atrast dvēseles un gara šķautnes un, savienojot tās, radīt harmoniju. Tieši ar šādu mērķi cilvēks ierodas uz Zemes! Tagad mēs zinām, kas ir dvēsele un gars, tāpēc varam savu uzmanību pievērst ķermenim.

Ķermenis ir dvēseles un gara darbības skatuve. Kurš ir spēcīgāks, tas būvē savas dekorācijas, diktē lomas un pasūta mūziku. Ikviena jauna slimība' ir dvēseles un gara pirmizrāde. Tā ir izrāde, kura gandrīz vienmēr izvēršas par traģēdiju. Dvēseles un gara dialogs allaž sākas ar strīdu: kurš ir galvenais un stiprākais, kurš ir svarīgāks un vajadzīgāks uz šīs skatuves.

Tā mēs nonākam pie izpratnes, ka slimība vienmēr nozīmē nesaskaņas starp dvēseli un garu. Rezultātā tiek iedarbināti disharmonijas mehānismi, kuriem medicīnā dots nosaukums HORMONU APMAIŅAS TRAUCĒJUMI. Medicīnas preparāti var vienīgi uzturēt hormonu līmeni, bet nespēj to atjaunot. Ja cilvēkam neizdodas apvienot dvēseles un gara pūliņus zaudētās harmonijas atjaunošanai, gala iznākumā tiek izjaukts ģenētiskais kods.

Cik vienkārši: hormons, harmonija, harmonisks — tas nozīmē saskaņotību, tas nozīmē sabalsošanos, savienošanos ar kaut ko. Tie ir mūzikas, fizikas, matemātikas, daiļrades termini, bet medicīnā tos vismazāk traktē kā Harmoniju. "Hormons (no grieķu vai.) — pamudinu, ierosinu. Iekšējās sekrēcijas dziedzeru produkts, kas tiek izdalīts tieši asinīs; hormoni kā fizioloģiski aktīvas vielas piedalās organisma funkciju regulēšanā." Lai organisma funkcijas darbotos aktīvi un saskaņoti, ir nepieciešama iekšēja harmonija starp dvēseli un garu, kas rosina hormonu aktīvu darbību. Hormoni ir IEKŠĒJĀS SEKRĒCIJAS PRODUKTS: kas tu esi par cilvēku, kas slēpjas tavā dvēselē, kāds ir tavas dvēseles un tava gara noslēpums?

Daudzi hormoni dažiem dzīvniekiem un cilvēkam ir vienādi, tāpēc slimnieku ārstēšanai bieži izmanto hormomi preparātus, kas iegūti no liellopu, cūku un citu dzīvnieku endokrīnajiem dziedzeriem. Karmiskā medicīna apgalvo, ka hormonus ātri noārda tādu cilvēku nesātība un alkatība, par kuriem parasti sakām, ka viņi ir kā lopi vai cūkas, ka viņiem vienmēr visa kā ir par maz, ka viņi paši nezina, ko grib. Jā, šiem cilvēkiem vienmēr visa kā ir par maz, viņiem ir lopisks dzīvesveids, viņiem trūkst ķermeņa, dvēseles un gara harmonijas. Un tieši tāpēc organismā sāk pietrūkt dzīvnieku hormonu. To izlasījuši, dusmojieties nevis uz mani, bet gan uz sevi, jo negrozāms medicīnas likums nosaka — kāda kaite, tādas zāles. Pajautājiet ārstam, kāda dzīvnieka hormonus jūs saņemat, un jums no kauna būs zemē jālien, ja vēl kāds to uzzinās. Varbūt tad jums radīsies vēlēšanās kaut ko mainīt savā dvēselē un garā. Ir arī tādi hormoni, kuri dzīvniekos nav atrodami, tie ir izteikti cilvēku hormoni. Pienāk brīdis, un šo hormonu organismā sāk pietrūkt. Tā vien niez mēle šādam "slimniekam" pateikt: esi cilvēks!

Ir daudz tādu cilvēku, kuri nespēj radīt sevī dvēseles un gara harmoniju tāpēc, ka viņiem nemitīgi dara pāri, viņus apvaino un pazemo. Arī šādiem cilvēkiem radīsies hormonu darbības traucējumi, bet tie būs saudzīgāki. Bioloģiskajā līmenī mediķiem ar šo parādību ir jātiek skaidrībā.

Ir zināms, ka hormoni audos samērā ātri noārdās. Lai asinīs uzturētu pastāvīgu līmeni, attiecīgajam dziedzerim tie nemitīgi ir jārada. Vai gan nav vienkāršāk uzturēt iekšēju harmoniju ikdienas dzīvē, izmantojot dvēseles īpašības un gara spēku? Tad hormonu darbības mērķis būs veidot citu ķermeni: nenovecojošu, neiznīcīgu, svētu ķermeni. Ja zinātnieki radīs aizvien jaunus hormonu preparātus, tas novedīs pie tā, ka cilvēkam tiks atņemts iekšējais garīgais darbs.

Norij tableti, un ķermeņa harmonija ir kārtībā, kālab gan nopūlēties. Jau tagad vesela bērna piedzimšana ir liels retums. Ārsti ceļ trauksmi, bet to neviens nesadzird. Par ko šī trauksme tiek celta? Saudzējiet veselību! Laikus saņemiet potes! Mazgājiet rokas pirms ēšanas! Izvēlieties veselīgu dzīvesveidu!…

Veselīgs dzīvesveids — tā ir dvēseles, gara un ķermeņa harmonija, tas ir spirdzinošs, radošs, garīgs dzīvesveids. Šādam dzīvesveidam nav vajadzīgas potes un hormonu preparāti, un tā ģenētiskais kods kļūst nesatricināms.

Garīgums spārno cilvēku, viņa dvēsele lido, bet garam neviens nespēj pretoties. Racionālam garam nav spārnu, ir tikai pūkas, kas lidošanai nav vajadzīgas. Garīgums ir balsts, ceļa spieķis, kas palīdz noiet garo dzīves ceļu. Un šis ceļa spieķis ir atrodams Dieva Baušļos. Garīgums — tā ir Dieva varas atzīšana un pakļaušanās tai. Bet jāsāk ir ar dvēseli. Apustuļa Pāvila vēstulē ir teikts: "Pirmais nav garīgais, bet dabīgais, tikai pēc tam nāk garīgais." Un, iekams dvēsele nebūs pieņēmusi šos baušļus, jūs nezināsit ne Ceļu, ne Patiesību. Toties jūs nemitīgi apturēs problēmas un slimības, lai vedinātu uz pārdomām, lai liktu meklēt atbildes. Un tad ķermenis norādīs uz pārkāptajiem Kosmiskajiem likumiem, bet dvēsele un gars — uz Dievišķajiem likumiem. Vai jūs pratīsit tos izlasīt? Ja nepratīsit, vērsieties pie karmiskās medicīnas. Tā pavēstīs, ka elpošanas orgāni pirmie uztver gara problēmas. Okultajā literatūrā elpošanas orgānu slimības sauc par "gara korķiem".

Cik trāpīgs un skaists raksturojums senatnē ir dots šai miesas un gara saiknei!

Patiesi, mēs allaž cenšamies izdibināt, ko katrs sevī slēpj. Vieniem grūti elpot tāpēc, ka kaut kā trūkst. Citiem trūkst elpas kāda klātbūtnē; vienus smacē dusmas vai mīlestības trūkums, citiem aiz laimes aizraujas elpa, bet vēl citus smacē pārlieku uzmācīga mīlestība. Tiklīdz izpratīsit šos elementāros iemeslus un panāksit nepieciešamās pārmaiņas apziņā un attieksmē pret kairinājuma avotu, jūs tiksit vaļā no jebkuras elpošanas orgānu slimības. Pats grūtākais ir pārvarēt sevi, pārliecināt par to, ka pats esi vainīgs pie savas slimības, jo tā ir nevis tam cilvēkam, kura klātbūtnē jums ir grūti elpot, bet gan jums. Tā ir jūsu problēma, tāpēc jums tā arī jārisina. Izņēmumi attiecas tikai uz bērnu elpošanas orgānu slimībām.

Un tomēr, pētot elpošanas fizikāli bioloģisko mehānismu un tā traucēj\imus, mēs varam izdarīt daudzus provizoriskus metafiziskus secinājumus par slimību karmiskajiem cēloņiem. Piemēram, gaiss-gars, iekļūstot plaušās, bagātina asinis-dvēseli ar dzīvinošu enerģiju. Bet vai visiem tā ir dzīvinoša? Ja gars ir negausīgs, tad arī asinis-dvēseli būs sabojājis negausības gars, kuru es saucu par "holesterīnu" (nesaudzīgs kā holera!). Vieniem tā palielināšanās iemesls ir racionāla gara pārpilnība, citiem, aizsargāties nespējīgiem cilvēkiem, tas rodas tāpēc, ka uz viņiem nomācošu ietekmi atstāj cilvēki ar smagu garu. Mediķi paši tiks skaidrībā ar šīm niansēm, ja spēs izprast sava slimnieka dvēseli un garu.

Cilvēka dvēseles un gara šķautnes, starp kurām nav maigas saskarsmes un kuras cilvēka iekšējā pasaulē ir zaudējušas savstarpējo saikni, tiek sodītas ar spēcīgiem garīgiem un ģenētiskiem satricinājumiem. Šādu saikņu atjaunošanai ir jāvelta vesela dzīve, dažkārt — ne viena vien. Lai Dievs nedod to piedzīvot pašam. Vērojot dažtis cilvēkus, viņu rīcību, domas un jūtas, es zinti, kāda smaga slimība viņus gaida. Šī slimība var piemeklēt šajā dzīvē vai pāriet uz nākamo… Lūk, piemērs.

ĢENIALITĀTE un VĀJPRĀTS.

Šī problēma ir nodarbinājusi zinātniekus vienmēr, par to ir sarakstīti grāmatu kalni, bet problēma tā arī palikusi neatrisināta. Pats izcilākais šīs slimības pētnieks ir Turinas universitātes profesors C. Lombrozo. Ja vēlaties iegūt papildu informāciju, iesaku to meklēt viņa darbos.

Ģenialitāte, vājprāts un trakums — šo mīklu un izaicinājumu zinātnei atrisina karmiskā medicīna. Pamatojoties uz negrozāmo Karmas likumu, ka viss tiek nolikts savā vietā, un Dieva Ieceri, ka Viņam ir vajadzīgas garā stipras, bet vienlaikus skaidras un gaišas dvēseles, mēs nonākam pie šādiem secinājumiem.

Garam, tāpat kā dvēselei, ir ilglaicīga atmiņa. Katrā nākamajā piedzimšanas reizē tā saglabājas, tieši ar šo faktu ir izskaidrojams tas, ka piedzimst talantīgi bērni, brīnumbērni, ka cilvēki jau agrā bērnībā rīkojas ļoti noteikti un mērķtiecīgi utt. Daudziem cilvēkiem nav šīs pagātnes atmiņas, tāpēc ka viņu iepriekšējā dzīve ir bijusi pelēka un tukša. Tāpēc viņi cītīgi, gadiem ilgi iegūst zināšanas un iemaņas. Tiekšanās pēc kaut kā, mākslinieciska talanta vai garīgu spēju izkopšana vienmēr cilvēkam dod spēku un paļāvību. Viņš kļūst par īpašas uzmanības objektu, uz viņu skatās kā uz brīnumu, viņu cildina tā, ka galva sagriežas no slavējošiem glaimiem, no pašapmierinātības un pašapziņas. Šāds cilvēks vairs neievēro citus vai arī nomāc viņu gribu un saprātu, lai apliecinātu pats sevi. Neprātis, viņš neredz, kā cieš tie, kuri nonāk ar viņu saskarē, kā viņš aizskar šo cilvēku pašcieņu.

Jā, šim cilvēkam ir stiprs daiļrades un talanta gars, viņam ir ģeniāls prāts, bet… kur paliek dvēsele, cildenums un, visbeidzot, svētums? Mēs sakām, ka šādi cilvēki aiziet no dzīves spēku plaukumā. Taču kādu spēku plaukumā!? Par dažiem mēs sakām, ka tas ir "ģeniāls nelietis", ka viņš mākslā mīl sevi.

Karmiskā medicīna apgalvo: ja cilvēks izkopj sevī prātu un talantu, tad obligāti ir jāseko arī garīgajai attīstībai. Kad spēju attīstība apsteidz garīgumu, tieši tad rodas šī dīvainā slimība — ģenialitāte un vājprāts. Pie šāda rezultāta noved garīgo īpašību nepilnvērtība, lai gan konkrētajam cilvēkam piemīt racionāls prāts un talants. Vai tas nav attiecināms arī uz dažiem pašreizējiem ar talantu un spējām apveltītiem cilvēkiem? Personisku ambīciju dēļ i^jūk radoši kolektīvi mākslā, sportā, zinātnē, literatūrā un pat reliģijās. Visi grib kaut kas būt, pierādīt sava prāta, talanta un spēka, nevis dvēseles pārākumu. Atcerieties, ka Dievam jūs tādi neesat vajadzīgi. Tāpēc gribu vērsties pie visiem radošiem cilvēkiem. Vai jūs ar prātu un sirdi aptverat, kur esat nonākuši un kāds ir jūsu dzīves mērķis? Ko jūs sējat savā apkārtnē? Iegaumējiet: jo izcilāks talants, jo lielākai un tīrākai ir jābūt dvēselei! Neviena spēcīga cilvēka īpašība nedrīkst būt neprātīga. "Drosmīgo neprātam dziedam mēs slavu!" Cik rūgti tagad skan šie Gorkija vārdi. Mūsdienās tie izpaužas vardarbības, terorisma un nacionālā naida neprātā. Un to visu atbalsta valstu vadītāji, tas tiek slavināts daiļdarbos, tiražēts masu saziņas līdzekļos. Bet garīgi slimo cilvēku skaits ar katru gadu pieaug.

Dažkārt brīnāmies, kāpēc Dievs nesoda kādu nelieti vai nekauņu, kaut arī viņš ir talantīgs un ģeniāls. Tas mūs kaitina tāpēc, ka nezinām dvēseles reinkarnācyas noslēpumu. Šie cilvēki paši sevi soda ar neārstējamu slimību. Šādas slimības norises diapazons var būt visai plašs. Viss ir atkarīgs no katra cilvēka personiskajām īpašībām: cik lielā mērā viņš ir bijis ģeniāls un cik lielā mērā — bezdvēselīgs.

Paraugieties, cik daudz talantīgu bērnu ir speciālajos bērnu nainos. Viņiem ir dziļi psihisko procesu traucējumi ģenētiskajā līmenī, un reizē viņi ir apveltīti ar spilgtām radošām spējām. Pie šāda rezultāta ir novedusi dvēseles un prāta disharmonija, kādā viņi ir aizvadījuši iepriekšējo dzīvi. Talants nezūd, tiek sagrauts vienīgi cilvēka nozīmīgums: "Ja tu esi tik talantīgs, tad kāpēc esi tāds muļķis?" Šai nesaudzīgajai patiesībai ir jāiemāca mūs dzīvot, domāt un just citādi. Slimiem cilvēkiem, kuriem ir ģenētiski traucējumi, it īpaši nepieciešams mūsu dvēseles siltums, gādība un uzmanība. Viņiem ir jāredz, ka pasaule tomēr ir labestīga, ka apkārtējiem cilvēkiem ir dvēsele. Tad arī viņiem radīsies pateicības jūtas pret apkārtējiem, bet tas nozīmē, ka galvenais karmiskais uzdevums attiecībā uz šo slimību ir sācis noskaidroties, sācis diedzēt aizmirsto dvēseliskumā jūtu maigos asnus. Tieši uz to ir jāvērš visa uzmanība un ārstēšana, ļaujiet dvēselei nostiprināties, jo tāda ir bļjusi šā cilvēka piedzimšanas karma.

Tā Dievs rāda un māca, ka viss, ko iepriekšējās dzīvēs esam uzkrājuši, piedzimšanas virteņu gaitā tiek koriģēts, lai dvēsele un gars, dvēseliskums un garīgums, talants un prāts ietu kopā, blakus, papildinot viens otru, lai veiktu vienu darbu, ko Viņš mums ir lēmis, lai kvantitāte atbilstu kvalitātei.

Atcerieties: jo mazāk racionālu domu par dzīvi, jo tīrāks gars. "Svētīgi garā nabagi," teikts Svētajos Rakstos, "jo tiem pieder debesu valstība." "Svētīgi sirdsšķīstie, jo tie Dievu redzēs." Vai gan gara izkopšanas stimulēšanai ir iespējami spēcīgāki un gudrāki vārdi? Tžģos ir apslēpta jūsu dzīves atslēga.

Mācīsimies atvērt savas dvēseles apslēptos stūrīšus. Vispirms palūkojieties uz savu ģimenes dzīvi, un jūs sapratīsit, ar ko vajag sākt. Bet sākt vienmēr v^jag ar sevi. Jums ir jālūdz piedošana visiem, kuriem jūs tīšām vai netīšām esat nodarījis pārestību, un jāpiedod ikvienam, kas kādreiz ir nodarījis pāri jums. Kad grēku nožēla un piedošana būs kļuvusi tik dziļa, ka attīrīs ikvienu jūsu organisma šūnu, tad reiz jūs pacelsit galvu un ieraudzīsit citu sauli, citas debesis un citu dabu. Tā sāk attīstīties garīgā redze. "Garīguma modināšana ir kosmiska prasība," rakstīja Helēna Rēriha. Garīgums ietver sevī visu pasauli un jūt līdzi katram cilvēkam, zāles stiebram, kukainim. Garīgums — tā ir iekšēja pašaizliedzīga tiekšanās pēc vienotības.

Kad cilvēkam ir spēcīgs gars, parasti viņš nezina, kur to likt lietā. Tad viņš izvirza sev mērķi. Man priekšā ir "Ginesa rekordu grāmata". Ak Dievs, to gandrīz pilnībā aizpilda neprāta rekordi.

Vieni cilvēki izšķiež savus spēkus un pagurst, turpretī otri apzināti meklē spēku, kas palīdzētu pārspēt citus. Karlosa Kastanjedas grāmatās ir aprakstīti daudzi spēka meklēšanas paņēmieni. Taču lai ar to nodarbojas indiāņi, indiešu jogi, tibetiešu lamas utt., bet mēs dzīvojam sabiedrībā, mums ir ģimene, darbs, pienākumi. Lūk, kur paveras plašs lauks spēka meklējumiem. Tieši šo problēmu risināšanā ieguldītais darbs padarīs jūs par cilvēku ar stipru sirdi, plašu dvēseli un gaišu prātu. Dievam ir tīkama šādu spēku meklēšana un apgūšana. Un tad katrs vārds trāpīs tieši mērķī. Ticības un Cerības spēki ļaus jums piecelties no zemes un iztaisnot savu ķermeni, un Mīlestības spēks sasildīs un apmirdzēs ne tikai jūs, bet arī ikvienu, kas nonāks saskarē ar jums.

Tieši uz to ir vērsti kristīgie spēka meklējumi. Bet kāpēc tikai kristīgie? Vai tad musulmaņi, budisti, krišnaīti nedzīvo pēc tiem pašiem ģimenes, sadzīves un sociālajiem likumiem? Mēs sakām, ka ir tikai viens Dievs, tāpēc visi cilvēki iiz Zemes atrodas vienādos apstākļos, tātad prieka, mīlestības, ticības spēks… ir nepiecie- sams visiem. Tas ir Zemes cilvēku spēks. Tiklīdz tas būs apgūts, Daba un Dievs paši apveltīs cilvēkus ar jauniem spēkiem. Un, jo lielāks būs cilvēka garīgais spēks, jo vairāk viņš spēs pretoties ļaundaru vilinājumam.

Domāju, ka daudziem maniem lasītajiem tagad ir skaidrs, kāpēc sengrieķu filozofs Anaksagors, kas pirmais ieviesa mācību par visa esošā garīgo sākotni, teica, ka "dvēsele un prāts nav viens un tas pats". Tie kļūst par vienu un to pašu, kad cilvēks top garīgs. Bija vajadzīga vesela grāmata, lai izprastu šo sarežģīto filozofisko domu.

Dvēsele un gars ir jāizkopj kopš agras bērnības. Bet, ak vai, kad bērni iet skolā, zināšanas viņiem "dzen galvā" bez dvēseliska pamata. Tāpēc iznāk, ka jau sākotnēji skola gatavo "dvēseliskus kropļus". Ja skolēna zināšanas ir dziļas, taču viņā neatraisās dvēseliskās īpašības, mēs iegūstam antipodu — "garīgu kropli". Daudzi ir aicināti būt par skolotājiem, bet maz ir izredzēto — tādu, kas ir spējīgi harmoniski attīstīt personību un no personības izveidot individualitāti.

Šīs nodaļas nobeigumā vēlreiz atzīmēsim, ka cilvēka dvēseles un gara šķautnes satrīīkst ģenētiskajā līmenī. Bet zinātnieki jau arī šeit grib iespraukties ar saviem ģeniālajiem atklājumiem. Karmiskā medicīna aizliedz iejaukties cilvēka ģenētikā un imunitātē. Tas viss atrodas cilvēka dvēseles un gara varā, un tāpēc dvēselei un garam nemitīgi, dienu un nakti ir jāpilnveido sevi. Zinātnieku, filozofu, mediķu un pedagogu uzdevums ir izstrādāt bērnu, dažādu apvienību un tautas attīstīšanas un slimību ārstēšanas garīgās metodes. Ar pilnu sparu ir jādarbojas baznīcas, teozofijas, metafizikas, astroloģijas un tamlīdzīgiem institūtiem. Minētās zinātnes nemāca neko sliktu, tās tika vajātas tāpēc, ka nodarbojās ar cilvēka dvēseli un garu. Ja viss pasaulē ies no sirds uz sirdi, mēs sāksim dzīvot saskaņā ar vienkāršajām un svētajām Patiesībām. Lai sadzird tie, kuriem ir ausis.

ĶERMEŅA PROBLĒMAS

Šajā nodaļā jau varam aplūkot ķermeņa, dvēseles un gara kopīgo darbu. Mēs jau zinām, ka gars rada un veido ķermeni, bet dvēsele, kā teicis izcilais itāļu gleznotājs Leonardo da Vinči: "Dvēsele zīmē ķermeni."

Ķermenis kā indikators, kā lakmusa papīrs reaģē uz vismazākajām dvēseles un gara pārvērtībām. Dvēsele kontrolē ķermeņa funkcijas, savukārt gars piešķir tam stabilitāti, spēku un noturību. Dvēseles un ķermeņa funkcijas nākas nemitīgi kontrolēt, turpretī gars savu spēku un pārliecības ietvaros pats visu kontrolē. Dvēsele, gars un ķermenis. Š^ā trīsvienībā visvieglāk ievainojams ir ķermenis, jo dvēsele un gars, neapzinoties, ko dara, var vienlaicīgi pasliktināt tā stāvokli. Ķermeņa slimība jau ir signāls, ka dvēselei un garam ir jākoriģē savas programmas.

Ķermeņa problēmas — tās ir fiziskās veselības problēmas. Bet ne jau vienmēr ķermeņa slimības rada problēmas, parasti mēs tās radām paši ar savu prātu un jūtām. Kādam nepatīk vasarraibumi, un cilvēks no tiem uztaisījis sev problēmu, dažkārt pat grandiozu. Kādam nav pa prātam savs augums — un atkal problēma.

Svars ir vēl viena problēma prātam un jūtām, bet dažādu ķermeņa daļu forma, sākot ar ausīm un beidzot ar kājām, nomoka cilvēku vairāk nekā slimība. Šādi cilvēki sirgst ar mazvērtības kompleksu, tas savukārt rada psihiskus traucējumus. Šo cilvēku ir žēl, viņi nesaskata savas dvēseles, talantu un spēju vērtību, visbiežāk viņiem to vispār nav, turklāt vēl ķermenis ir neglīts. Lūk, arī iemesls sapīkumam un neapmierinātībai, tam, lai mocītu savus tuviniekus un apskaustu apkārtējos cilvēkus. Šādiem cilvēkiem gribas atgādināt, ka cilvēkam skaistumu piešķir viņa dvēsele. Un, ja kāda ķermeņa daļa, pēc jūsu domām, kopš dzimšanas ir neglīta, tad vainīgi esat jūs paši — tas ir mantojums no jūsu iepriekšējās dzīves.

Visvairāk izplatītās ķermeņa fiziskās problēmas ir mehāniskie savainojumi: brūces, iegriezumi, apdegumi un traumas. Pie tiem mēs pieskaitām ari arodslimības.

ARODSLIMĪBAS

— tie ir organisma fizisko spēju funkcionālie traucējumi, kas rodas cilvēkiem robotiem. Viņi mehāniski veic savu darbu, un tas noved pie ķermeņa daļu un orgānu drīzas nolietošanās. Ražošanas vadītāji augstu vērtē un atbalsta cilvēkus robotus, jo viņiem ir vajadzīgi paklausīgi un nedomājoši automāti. Kurpniek, paliec pie savām liestēm, veic tikai to darbu, pildi tikai tās funkcijas, kas ir paredzētas. Par to tev būs nodrošināta "ciešama" eksistence, tevi uzmundrinās ar labiem vārdiem, visu mūžu solīs uzlabot darba un dzīves apstākļus. Pēc kādiem trīsdesmit verdziska darba gadiem dabūsi dzīvokli.

Vis\i līmeņu vadītāji saprot, ka roboti ātri uolietojas, tāpēc viņiem tiek veltītas "bezmaksas" rūpes: iekārto profilaktorijus un sanatorijas, bērnus pa vasaru izved ārpus pilsētas, lai nekas netraucētu strādāt, strādāt un strādāt. Bet atceries, ka tu esi tikai liela mehānisma sīka daļiņa, skrūvīte. Ja sāksi kļūt vaļīga un pagurt, tevi bez žēlastības izmetīs. Arī ar tiem, kuri prot domāt, tiek galā: vienus pielaiž pie gardumu siles, pie "pārpilnības raga", otrus uzņem kaut kādā partijā, trešajiem piešķir zemes gabalu, ceturtajiem ārpus kārtas iedod dzīvokli, bet tādu, ka vēl divdesmit gadus būs jāgaida labāks. Tiek darīts viss, lai jūs piespiestu būt paklausīgiem robotiem, daudzi to pat nepamana. Bet, kad pamanīs, būs par vēlu. Jūs būs piemeklējusi arodslimība, tātad citā darbā jūs vairs neņems veselības stāvokļa dēļ. Arī līdz pensijai vairs nav tālu, nepārtraukto darba stāžu tāpat negribas zaudēt, turklāt dzīvokļa rinda tuvojas, tāpēc sēdi, skrūvīt, un klusē.

Lai nesasirgtu ar arodslimībām, ir jāmīl savs darbs, jāieliek tajā sava dvēsele, jākļūst par radošu cilvēku, jāuzlabo un jāpilnveido sava darba vieta, tā jāpārvērš par laboratoriju, par atklājumu fabriku. Mācieties no japāņiem. Nedzīvajām ražošanas funkcijām ir jāiedveš dzīvība, citādi nedzīvs kļūs jūsu ķermenis. Tieši tāpēc darba laikā rodas daudzie mehāniskie savainojumi.

Nevilšus jāsecina, ka tam visam nav nekāda sakara ar ekoloģiju, smago monotono darbu, maiņu darbu utt. Viss ir atkarīgs no mūsu dvēseles, no tā, vai kalpošana sabiedrībai sagādā prieku. Ja nav prieka un trūkst mīlestības pret darbu, jebkurš darbs šķitīs grūts, bet dienas un nakts ritms vienīgi veicinās veselības pasliktināšanos. Un, visbeidzot, tāpēc jau jums liek veikt tieši šo darbu vai funkciju, ka cita aicinājuma un citas prasmes jums nav. Jūs esat dzīvojis kā skudra, nepilnveidojoties, neattīstoties. Tā jūs sodāt pats sevi, bet pēc tam meklējat žēlošanu un līdzcietību.

Tātad arodslimību karaliskā diagnoze ir nepārprotama — cilvēks nemīl savu darbu, tas viņu nomāc, nāk par ļaunu veselībai. Lūk, kas ir interesanti: gandrīz visiem šiem cilvēkiem no rītiem sāp kājas, gluži kā atteikdamās nest viņus uz darbu, toties pret vakaru šīs sāpes pāriet. Nekādas procedūras, ziedes un masāžas nepalīdz. Ir jāmaina vai nu darbs, vai attieksme pret to. Jo ilgāk cilvēks strādās nemīlamu darbu, jo vairāk kāju slimības iegūs hronisku raksturu un sāpēs no rīta līdz vakaram un naktīs.

Pavisam citādi ir, ja cilvēks savu darbu mīl. Tad viņš paplašina profesionālās iemaņas un līdz ar to nekļūst par šauru speciālistu robotu, bet visu laiku ieslēdz sevī dažādas ķermeņa, prāta un dvēseles funkcijas. Šādam speciālistam sociālās kataklizmas nav bīstamas, viņam nav nevienam jāizdabā, bet spēku dod jaunrades gars. Viņš to var likt lietā jebkurā vietā, jebkuros apstākļos, nekaitējot savai veselībai.

Tagad mēs zinām, kāpēc arodslimības nav izārstējamas, kāpēc tās var tikai apārstēt. Un, ja mēs zinām, ka šo slimību profilakse jāsāk ar dvēseles noskaņošanu uz darbu, tad jebkurš darbs ķermenim būs kā svētki, jo tajā mīt dziesmota dvēsele. Šāda dvēsele kaldina "laimes atslēgas" gan darbā, gan ģimenē, gan dzīvē. Patiešām: "Mums dziesma palīdz gan dzīvot, gan strādāt…"

Nākamā ķermeņa funkcionālo slimību grupa ir saistīta ar jūtām un vēlmēm. Šīs slimības, kurām ir dvēseliski cēloņi, sauc arī par "astrā- lžģām slimībām". Tās saistītas ar cilvēka reakciju uz to, kas notiek apkārt, no vienas puses, 1111 paša cilvēka jūtu patoloģiju, no otras puses. Otrajā grāmatā — "Jūtu grāmatā" — šis temats ir aplūkots plašāk.

Šeit atzīmēsim vienīgi to, ka ķermenis ir sev pakļāvis dvēseles jūtas un tāpēc tās pilda miesas piesātināšanas im apmierināšanas funkcijas. Spilgts piemērs tam ir rijība, alkoholisms, smēķēšana, narkotiku lietošana u.tml. Visrafinētākā jūtu patoloģija ir seksuālā izlaidība, turklāt šīs grupas slimības ir lipīgas. Jūtu seksuālās patoloģijas netīrība ir radījusi uz Zemes AIDS pandēmiju. Kad bīis atrasts medikamentozs tās apkarošanas paņēmiens, uzradīsies jauna, vēl noslēpumaināka slimība, kas bīis saistīta ar jūtu patoloģiju, kuras pamatā ir sekss. Jaunu slimību parādīšanās vēsture liecina, ka šīs slimības uzrodas pēkšņi, to norise ir momentāna un tās dažu dienu vai stundu laikā izdzēš cilvēka dzīvību.

Jā, visai bēdīgas nākotnes ainas man nākas jums attēlot, toties cik līksmu dzīvi sev gatavo mūsu miesas kārību funkcijas.

Mēs jau esam cieši iegaumējuši, ka cilvēks — tā ir dvēsele, nevis miesa. Tad kāpēc mēs ļaujam miesai valdīt pār dvēseli, kāpēc vairojas tās patības gars, zaudējot cilvēciskumu? Atbilde ir banāli vienkārša: pie visa vainīga miesas kārība, ar kuru cilvēks negrib cīnīties. Tā rada vēlmes, kurām dvēsele pakļaujas. Dvēselei šķiet, ka tā kaut ko vēlas, bet tas ir ķermenis, kas trīc im dreb, līdz nav saņēmis apmierinājumu. Tā ķermeņa kārības diktē dvēselei, kas miesai ir vajadzīgs, bet mūsu prāts, pats to neapzinoties, nonāk maldu varā, ļaujas apmierinātības ilūzijai un pat neiesaistās šajos smalkajos procesos.

Kad ķermenis ir pilnībā pakļāvis dvēseli, tad pat sapņos tas kompensē to, kā tam ir pietrūcis dienas gaitā. Kopā ar dvēseli ķermenis sapņos ēd, dzer, staigā pa veikaliem, gūst seksuālu apmierinājumu un dara vēl daudz ko citu. Jo mazāk uzmanības prasa ķermenis, jo svētlaimī- gāk jūtas dvēsele. Tā redz viedus sapņus, lido, bet ķermenis pa to laiku atpūšas. Dvēsele un ķermenis dara to, ko miesiskā dvēsele nespēj saprast. Jo, no rīta pamodusies, tā tīīdaļ meklē ķermenim apmierinājumu. Dvēsele ar savām sajūtām nemana, ka ir uzlēkusi saule un dzied putni, ka visa pasaide ir modusies, lai kaut ko paveiktu, mainītu, lai ka\it ko piepildītu ar jaunu un garīgu saturu. Nē, roka sniedzas pēc pudeles, cigaretes, brokastīm utt., bet enerģētiskie vampīri tīīdaļ meklē ieganstu strīdam. Visu rītu ķermeni lauž, spiež, krata drebuļi, iekams tas nav saņēmis kārtējo apmierinājuma, uzmundrinājuma dopingu, lai atkal būtu "formā".

Dažkārt dvēsele un gars nožēlo, ka pieradinājuši ķermeni pie miesas kārībām, un mēģina pretoties, bet pietrūkst spēka, ķermenis nospiež ar savu masu. Kā gan lai attur to no vēlmju vibrācijām? Šī nelaime aizsākas jau bērnībā, kad mēs gandrīz vai ar varu liekam bērnam ēst un uzspiežam ēdināšanas režīmu. Un, ja mēs neatraisām bērnā mīlestības un prieka, aizrautības jūtas, tad ķermenis pieprasa ar katru gadu vairāk barības. Vai tas nav signāls, ka dvēseles attīstība atpaliek no ķermeņa vajadzībām? Vai notiek arī tā: ķermenis jau ir pakļāvis sev dvēseli, un izkļūt no šīs tumsas kļūst ar katru gadu grūtāk.

Daudzus ķermeņa, dvēseles un gara noslēpumus mums atklāj Austrumu mācības. Tajās ir gudrība, vienkāršība un praktiskums, kas palīdz savienot nesavienojamo, saskatīt neredzamo un saprast neizdibināmo. Kā piemēru minēsim ķīniešu mācību "Usin" par IŅ un JAN un mācību "Džanfu" par blīviem un dobiem orgāniem.

Karmiskā medicīna pārvērš austrumnieciskos terminus IŅ un JAN par karaliskajiem terminiem Dvēsele un Gars. Un tad visi postulāti iegūst jaunu skanējumu. Noslēpumainā enerģija Iņ — tā ir dvēsele, kas valda pār blīvajiem orgāniem, asinīm, ķermeņa iekšējo daļu un vēderu. Enerģija Jan — tas ir gars, tas valda pār ķermeņa augšdaļu, tā virsmu, muguru un dobajiem orgāniem. Visi pārējie šīs mācības elementi paliek nemainīgi, tiem ir tikai kvalitatīvi papildinājumi. Konkrēti. Starp dvēseli un garu pastāv pretējības. Dvēsele un gars ir atkarīgi viens no otra. Dvēsele un gars savstarpēji pārtop viens otrā.

Dvēselei un garam ir jāatbalsta vienam otru, jābūt līdzdarbiniekiem, jāpapildina vienam otru ar labākajām īpašībām. Dvēselei pa kripatai vien ir jākrāj gara garīgums, bet garam ir jāpadara sevi maigāku ar dvēseles dvēselisku- mu. Ja tā nenotiek, tad abi apkaro un ierobežo viens otru. Tad cilvēka organismā jūtams sasprindzinājums, visu laiku kaut kas sāp, dur un lauž, ir daudz gāzu un citu traucējumu.

Ir pilnīgi dabiski, ka dvēsele, iemājojusi cilvēka blīvajā ķermenī, kontrolē tā blīvos orgānus. Dvēsele uzņemas aizbildnību pār šiem orgāniem un piegādā tiem savu fizisko substanci — asinis.

Savas attīstības rītausmā cilvēce dzīvoja intuitīvi. Ar katru sava organisma orgānu, ar katru šūnu cilvēki juta dabu un tās likumus. Dvēsele bija garīga un jutekliska, tā bijāja dievus. Un tas deva iespēju radīt nemirstīgās okultās mācības. Taču, jo tālāk pavirzījās cilvēce pasaules zinātniskajā izpētē, jo mazāk bija vajadzīga dvēsele un dievi, bet orgānus, pār kuriem valda dvēsele, sāka piepildīt racionālisma gars. Tā radās problēmas ar blīvajiem orgāniem. Un, jo gudrāka kļuva cilvēce, jo vairāk slimību uzradās un jo dažādākas tās bija.

Gars neatlaidīgi apguva dvēseles orgānus. Tas izraisīja dūrējus sirdī un nierēs, novārdzināja liesu un aknas, aizrāva elpu plaušām. Bet tas viss notika tādēļ, ka dvēsele aizmirsa savas galvenās dievišķās patiesības. Tā aizmirsa, ka sirds — tā ir mīlestība, aknas — prieks, nieres — līdzsvars, plaušas — sajūsma, liesa — apzinīgums.

Jebkura novirze no šīm likumībām uz racionālisma pusi vai uz pretējo polu (mīlestība — naids) noved pie tā, ka sāk dominēt neiecietības un pretrunu gars. Bet tas savukārt izjauc dvēseles un gara enerģētisko bilanci, un rezultātā organismā izveidojas sasprindzinājuma zona. Šāda zona vai orgāns rada problēmas. Ar to risināšanu nodarbojas tautas un modernā medicīna.

Mēs bieži sakām, ka kādam nav dvēseles. Tagad pēc iekšējo orgānu darba medicīniskajiem rādītājiem mēs varam konkrēti norādīt slimības karmiskos cēloņus: kuros orgānos un kādas dvēseles nav.

Aplūkosim šādu piemēru. Aknu prieku rada dabiskais dzīves prieks. Bet cilvēki tikpat kā vairs neprot priecāties. Viņiem prieku sagādā nauda un manta, ēdiens \in sekss — viss, ko vien vēlaties, tikai ne pati dzīve. Tāpēc aknas bez dvēseles dvēseliskumā prieka pagurst, tajās iemitinās miesas kārību, izdevīguma un vilšanās dvēsele. Paraugieties uz žūpām, viņiem dzīvē ir tikai viens prieks — dzeršana, citus priekus viņi nepazīst. Bet vai jūs pazīstat tādus žūpas, kuriem būtu veselas aknas?

No otras puses, pār aknām noteicējs ir Jupiters, bet tā ir sociuma, priekšnieku un vadītāju planēta. Starp tūkstoš vadītājiem varēs atrast tikai vienu tādu, kas mīl savu darbu, kas ar prieku tajā. ieliek sirdi un dvēseli. Visus citus priekšniekus moka slimas aknas. Tas, ko viņi vada, nesagādā prieku un apmierinājumu. Parasti vienīgā šo cilvēku vēlēšanās ir uzkāpt augstāk, turklāt viņi dzīvo vienās bailēs par to, ka varētu zaudēt iegūto. Bet šim nolūkam ir vajadzīgi AKMEŅI, ar kuriem var nomētāt nevēlamos cilvēkus vai kurus var iemest svešā dārzā. Tāpēc čakli sāk darboties ŽULTS. Racionālisma gars veido akmeņus, kas bieži vien ir tikpat cieti kā gara vēlmes. Tie ir niknuma un neapmierinātības akmeņi. Tos var likvidēt tikai ķirurģiskā ceļā. Turklāt šādi akmeņi iemitinās tieši aknās.

Kad cilvēks vēlas kaut ko vairāk, bet viņu traucē, viņam to nedod, akmeņi iesprīīst žults- vados. Cik daudz akmeņu, tieši tikpat daudz ir arī problēmu un cilvēku, kas liek šķēršļus ceļā uz mērķi. Lūk, arī karmiskā diagnoze: tu vēl neesi gatavs jaunajiem pienākumiem, tevī ir pārāk daudz niknuma un naida, turklāt tev ir tukša dvēsele un trūkst vajadzīgo spēju, tu esi egoists un karjerists. Kāds teiks, ka mani spriedumi ir bargi un nesaudzīgi, jo pacients ir slims cilvēks. Taču mēs tagad saprotam, kāpēc viņam ir šāda slimība. Mēs pazīstam šos cilvēkus, kuriem nerūp sabiedrība (viņu rūpes izpaužas tikai vārdos), bet kuri neierobežoti bauda sabiedrības darba augļus.

Un tagad aplūkosim dobos orgānus, kuros saimnieko gars. Pie dobajiem orgāniem pieder tievā zarna, kuņģis, resnā zarna, urīnpūslis un žultspūslis. Šie orgāni funkcionē, pateicoties cilvēka uzņemtajai barībai. Tas liecina par alkatības garu. Lūk, cik vienkāršs izrādījās atrisinājums. Kamēr gars ir racionāls, tas visu laiku ir jāpiepilda, un šī piepildīšana tiek panākta ar ēšanu.

Tāpēc kļūst saprotams, kāpēc ar uzturu ir saistītas tik daudzas ārstniecības metodes:

badošanās, produktu lietošana svaigā veidā, diētas, gavēņi un dažādas organisma attīrīšanas metodikas. Iznāk, ka cilvēks, nodarbojoties ar dobo orgānu problēmām, cenšas atrisināt sava gara problēmas, jo gars ir nemitīgi jāsavalda, jāierobežo un jāattīra.

Lai noteiktu gara vājumu vai spēku attiecībā pret dvēseli, ir jāzina, kādi ir cilvēka iecienītie ēdieni. Vieniem garšo saldumi, tātad gars ir saskaņā ar dvēseli; citiem saldumi negaršo, tātad dvēsele spēka ziņā atpaliek no gara un dobie orgāni sirgs biežāk nekā blīvie orgāni. Un, beidzot, trešie vispār nedrīkst ēst saldumus, — no tiem viņiem rodas lēkmes, tātad viņu dvēsele un gars vienīgi sapņo par saldu dzīvi.

Kāda sieviete man pastāstīja par savu vīru, kuram pēkšņi konstatēta CUKURSLIMĪBA. Noskaidrojies, ka viņa tēvs nomiris no šīs slimības, tātad tā byusi iedzimta slimība, kas pirms » tam nav likusi sevi manīt. Vīrs esot bijis laisks un pret ģimeni vienaldzīgs cilvēks. Ne reizes nav izdevies sagaidīt no viņa iniciatīvu, palīdzību un atbalstu. Pēc 26 laulībā aizvadītiem gadiem, būdama nogurusi no tā, ka visas rūpes par māju un bērniem gulstas uz viņas pleciem, bet vīrs savu laiku pavada uz dīvāna, sieviete pieprasījusi šķiršanos. Vīram tūdaļ sākusies cu- kurslimība, kas nav ļāvusi aiziet uz tiesas sēdi. Sievietei vīra kļuva žēl, un viņa lūdza man padomu. Ko darīt? Noskaidrojis, ka citu iemeslu šķiršanās pieprasījumam nav, es ieteicu to paņemt atpakaļ, tad slimība izzudīs pati no sevis. Tieši tā ari notika. Vīrs atguva saldo mājas dzīvi, dvēsele un gars nomierinājās, bet slimība atkāpās. Ja nav problēmas, līdz noteiktam brīdim nav arī slimības. Cēloņu, kas izraisa cu- kurslimību, kā arī visas citas kaites, ir ļoti daudz, un mēs vēl par to runāsim, analizējot notikumu cēloņu un seku virkni.

Mēs jau noskaidrojām, ka gars — tās ir domas, ar kurām cilvēks aizvada visu savu apzinīgo dzīvi un kuras bieži vien ir aprēķina pilnas un orientētas uz izdevīgumu. Tāpēc gars ir stiprāks par dvēseli, tas nemitīgi rod izpausmi praksē, jo cilvēka alkatībai nav robežu, tieši tādēļ ar uztura ierobežojumiem nākas gādāt, lai ķermenis atgūtu normai atbilstošo formu. Kādu laiku tas izdodas, bet pēc tam viss atgriežas agrākajās sliedēs. Jo domas un jūtas ir palikušas tās pašas, vēlmes nav mainījušās.

Gara slimības karmu var meklēt cilvēka uzturā. Vieniem aizliegts ēst rūgtu, otriem — sāļu, pikantu, treknu, ceptu utt. Jau paši šie apzīmētāji liecina par to, kāds ir cilvēka gara raksturs. Cilvēks vai nu, "labumā dzīvojot, sāk izlaisties", vai saviem radiniekiem "kaisa sāli brūcēs", vai ar skatienu un vārdiem "griež kā ar nazi" tos, kuri viņam "traucē" dzīvot. Tāpēc ārsti ieteic atturēties no dažiem pārtikas produktiem.

Kāds gars tad mājo dobajos orgānos, novedot tos līdz problemātiskam stāvoklim? Kuņģi caurstrāvo neatzīšanas gars, tievo zarnu — nesapratnes gars, resno zarnu — stūrgalvības un lepnības gars, urīnpūsli — neiecietības gars, žultspūsli — ienaida un niknuma gars. Mācība "Usin" ķīniešu medicīnā izkārto visus orgānus un funkcijas lakoniskā sistēmā (sk. 2. shēmu). Tajā mēs redzam, ka blīvie un dobie orgāni ir sagrupēti pāros un ir pakļauti kāda maņu orgāna ietekmei: sirds un tievā zarna reaģē uz garšu un piedalās sviedru veidošanā; aknas un žultspūslis reaģē uz redzi un piedalās asaru veidošanā utt.

2. shēma

Tā nu iznāk, ka tad, ja cilvēkā iemitinājies smalku lietu, domu un jūtu neizpratnes gars, tas ietekmēs sirds un tievās zarnas stāvokli. Jo viņam nav smalkas GARŠAS izjīitas, viņš neprot smalkjūtīgi domāt, mīlēt un just. Un tad vieniem sāp sirds, bet citiem tievā zarna nespēj rupjo ēdiena masu sadalīt smalkos elementos. Turklāt šī funkcija radīs pārlieku sviedru izdalīšanos. Izmantojot šo shēmu, var ātri un viegli noteikt slimības karmiskās diagnozes pamatvirzienu.

No gara slimībām ir tikai viens glābiņš — garīga barība. Tā atrodas visur, un mēs to varam uzņemt ar visiem maņu orgāniem. Ja izmantosim tikai vienu vai divus maņu orgānus, tad no enerģļju pārpilnības tie kļūs patoloģiski, kamēr citi maņu orgāni izjutīs enerģiju hronisku nepietiekamību. Iepriekš redzamajā shēmā atrodiet savus slimos orgānus un sāciet tos ārstēt vienīgi ar jūtu izkopšanas palīdzību. Rezultāts nebūs ilgi jāgaida.

Karmiskā medicīna arī ir garīgā barība. Jo tā sniedz cilvēkam zināšanas, kas izlīdzina domāšanu un jūtas, harmonizē ķermeni un dod izpratni par to, ka fiziskās, garīgās un dvēseliskās pilnības galamērķis ir nonākt pie Dieva. Garīgā barība piesātina cilvēku tā, ka viņš aizmirst par miesisko barību, bet tas nozīmē, ka dobajos orgānos rodas vieta dvēselei. Vispirms dvēsele iztīra dobos orgānus, un tas vienmēr ir sāpīgi, pēc tam ņem tos savā kontrolē.

Tieši tad dvēseles, gara un ķermeņa enerģijas pārtop jaunā kvalitātē, ko okultismā sauc par DEN. Cik gan dzīves ir nepieciešamas, lai varētu sākt dzīvot jaunā enerģētiskā kvalitāte?

DEN

— tā ir neredzamo dvēseles un gara enerģiju smalkā plūsma. Tagad šīs enerģijas jau var noteikt ar aparātiem. Bet par to nedaudz vēlāk. DEN enerģija ir vienlaikus dvēseliskums un garīgums, kurā mīt cilvēks. Kad cilvēks ir apguvis šo neredzamo plūsmu, viņš maz ēd un vēl mazāk guļ. Cilvēkā sāk attīstīties "starojošā" sākotne. Viņam mainās gaita, balss, stāja, vairs neturpinās novecošanās process. Šāda cilvēka uztverē visa pasaule un visi cilvēki kļūst vienādi, viņa attieksme pret visiem ir mīlestības un prieka pilna. Atcerieties, kā Porfirys Ivanovs visus sveica ar vārdu "bērniņ", bet Serafimam Sarovskim patika uzruna "Mans prieks".

DEN enerģija paceļ cilvēku pāri blīvajai pasaulei, un tad pār viņu nāk atklāsme, kuru var materializēt fiziskajā blīvajā pasaulē mūzikas, dzejas, glezniecības, filozofiju un mācību veidā. Zinātnes un tehnikas atklājumi nāk no citas enerģiju plūsmas. Mums jāsaprot, lūk, kas: DEN enerģijas nepakļaujas fiziskās pasaules likumiem un, jo lielāka šo enerģiju plūsma apņem cilvēku, jo vairāk tā ietekmē viņa fizisko ķermeni un veselību. Ir zināms, ka Svēto fiziskais ķermenis pēc nāves nesatrūd. Tātad atslēga, ar kuru var piekļūt DEN enerģijām, meklējama reliģijās un Dievā!

Lai sevī veidotu šo jauno kvalitāti, ir jālīdzsvaro gars un dvēsele. Gars vienmēr ir dedzīgs, aktīvs un spēcīgs, bet dvēsele — pasīva, auksta un vāja. Tāpēc gara uzdevums ir sasildīt dvēseli, bet dvēselei ir jāatvēsina gara dedzība. Tiesa, visgrūtāk to ir izdarīt praksē. Cilvēks sev uzdod milzum daudz jautājumu: kā sevi piespiest un iemācīt savaldīties, kā iemācīties mīlēt, kur meklēt dzīves prieku, kurš man to visu iemācīs???

Bet to māca pati dzīve. Mācieties vērot, par ko un kā jūs priecājaties, kā un par ko priecājas citi. Vērojiet dzīvi sev apkārt, un tad jūs sapratīsit, kas ir mīlestība. Visu labāko jūs varēsit pārbaudīt attiecībā uz sevi. Šīm vienkāršajām patiesībām ir vēl vienkāršāki iedarbināšanas mehānismi: labdien, atvainojiet, paldies, lai jūsu mājā valda miers, mīļotais — mīļotā, dārgais — dārgā utt. u.tml. Taču, lai šī smalkā enerģija sāktu darboties, vārdos ir jāieliek dvēseles siltums un sirds prieks. Dodot iegūsti — tāds ir Vispārējais Dievišķais likums, ko sauc par Dieva svētību. Tāds ir tā sauktais atmaksas — Karmas likums.

SLIMĪBU VEIDI

Visu mūsdienu medicīnā aprakstīto slimību daudzveidību var modelēt kā metafizisku piramīdu. Tas ļaus izprast jebkuras slimības būtību noteicošo cēloni. Visas slimības var iedalīt divās lielās grupās: karmiskajās un svētajās slimībās. Katrā no tām ir vairāki līmeņi.

1. Iedzimtās slimības KARMISKĀS

2. Ģenētiskās slimības slimības

3. Pieļautās slimības

1. Bremzejošas slimības SVĒTĀS

2 Attīrošās slimībasslimības

3. Karmu ietekmējošāsslimības

Katrā no šiem līmeņiem ir slimību fiziskais, astrālais un mentālais plāns.

KARMISKĀS slimības.

Slimības ne no kā nerodas, to priekštece vienmēr ir pagātnes, tagadnes un nākotnes karma. Pagātnes un tagadnes karmiskās slimības vienmēr ir spilgti izteiktas, turpretī nākamās slimības karma tiek noskaidrota pēc tagadnes: pēc tā, ar ko cilvēks šobrīd slimo, vai pēc tā, kāds ir viņa domu un jūtu veids. Karaliskā slimība vienmēr ir sods, ko cilvēks pats sev uzlicis. Ar karmiskajām slimībām piedzimst un nomirst, tās izraisa dzīves gaitā un pārceļ uz nākamo dzīvi. Šo slimību ārstēšana ir visnotaļ sarežģīta, jo tās vienlaikus skar ķermeņa fizisko plānu, dvēseles astrālo plānu un gara mentālo plānu. Karmisko slimību ārstēšanai lieto visspēcīgākās zāles, ņem palīgā ķirurģisko iejaukšanos, iedarbojas uz ķermeni ar sāpēm vai ar pastāvīgām vardarbīgām ārstniecības metodēm uztur relatīvu, trauslu veselību.

Karmiskajām slimībām var vienlaikus būt iedzimto un ģenētisko slimību pazīmes, tāpēc mēs vispirms raksturosim šīs slimības, bet pēc tam aplūkosim konkrētus šo slimību gadījumus.

IEDZIMTĀS slimības

gars un dvēsele ir pārmantojuši no iepriekšējās dzīves. Tā ir tagadnē īstenota pagātnes karma. Kāds tu esi byis, tāds esi arī palicis, bet vecāku gēni vienīgi nostiprina šo pamatu. Karmas likums noteic: kāda ir tava dvēsele un tavs gars, tādus vecākus tu saņem. Ābols no ābeles tālu nekrīt. Bet no kura zara tas ir nokritis — no mātes vai tēva zara? Ja ar iedzimtu slimību piedzimis zēns, tas norāda, ka "lāsts" krīt uz dzimtas vīriešu līniju, ja meitene — uz dzimtas sieviešu līniju. Par to ir pārliecinājušies gaišreģi, kas, ielūkojoties cilvēka iepriekšējās dzīvēs, pavēsta, ka jūsu māte, vecmāmiņa, vecvecmāmiņa ir izdarījusi tādu un tādu grēku. Pa vīriešu līnļju — tēvs, vectētiņš…

Ir divu veidu iedzimtās slimības: acīm redzamās un apslēptās. Ar acīm redzamajām cilvēks piedzimst, bet apslēptais cēlonis izpaužas kā komplikācija pēc pārciestas infekcijas slimības vai kā bērna akūta problēma, kas nāk no vecākiem. Piemēram, var piedzimt ar cnkurslimlbu, bet var ar to sasirgt 20 — 30 gadu vecumā. Iedzimto slimību apslēptie cēloņi ir meklējami līdzībā: ja bērns sava rakstura, domu un jūtu ziņā ir tāds pats kā vecāki, notiek iedzimtās slimības karmiskā ieslēgšana. Dievs līdz ar to it kā rāda, ka no vecākiem esam mantojuši nevis talantus un spējas, bet gan ieguvuši vienīgi viņu netikumus. Tā līdzīgais dzimst no līdzīgā. Jūsu ģimenē iedzimtās slimības var arī nebūt, bet ar savām domām un jūtām jūs varat sasiet apslēptu savas nākamās dzimšanas nolemtības mezglu. Lai izprastu jūsu slimības cēloni, nākamajā dzīvē vajadzēs atšķetināt jūsu vecāku jūtu un domu sarežģīto savijumu. Ja to neizpratīsit, arī jūsu bērniem, mazbērniem un mazmazbērniem nāksies meklēt risinājumus šīm problēmām. Karmiskā medicīna jau šodien visiem piedāvā iedzimto slimību profilaksi. Bieži mēs dzirdam, ka vecāki — māte un tēvs — raksturu ziņā ir tik atšķirīgi kā debess un zeme. Lūk, jums atbilde: zeme — tas ir dvēseles un gara smagums, bet debesis — vieglums un garīgums. Lūk, kurā pusē ir jānostājas un kas ir jāatbalsta; ir jāiet tāds pats garīgais ceļš. Tikai šādā veidā var atbrīvoties no pārmantotā dzimtas lāsta.

ĢENĒTISKĀS slimības

rada tikai katra cilvēka raksturs, tā ir viņa individuālā karma, bet iedzimtās slimības ir attiecīgajam indivīdam līdzīgu cilvēku karma. Tieši tā ir principiālā atšķi- riba starp ģenētiskajiem traucējumiem un ģenētiskajā ziņā vārīgajām vietām. Vienā gadījumā šie traucējumi rodas jau ieņemšanas laikā, otrajā gadījumā bērni piedzimst veseli, bet tad kādā dzīves posmā saslimst un viņiem rodas sarežģījumi ģenētiskajā līmenī. Par piemēru var minēt poliomielītu, meningītu, difteriju im daudzas citas slimības. Raksturīgi ir tas, ka daudzi ģenētiskie traucējumi izpaužas kā infekcijas slimības. Tas liecina par to, ka konkrētā cilvēka gars un dvēsele ir inficējušies ar garīgajiem netīrumiem. Bērni šos netīrumus atnes no iepriekšējās dzīves, bet pieaugušie ar tiem aplipuši jau šajā dzīvē.

Mēs jau zinām, ka slimības, kas netiek ārstētas, kļūst par hroniskām, tām nepieciešama hormonāla ārstēšana vai ķirurģiska iejaukšanās — tas viss ir ģenētiski kodēts, lai pārveidotu jūsu dvēseli un garu. Pārveidošanu veiksit jūs pats, taču nākamajā dzīvē, lai gan visu var izārstēt, kamēr cilvēks vēl ir dzīvs, kamēr viņš nav atstājis mūsu zemeslodi. Karmiskā medicīna apgalvo, ka nav neārstējamu slimību, ir vienīgi cilvēki, kas savā dzīvē, savā apziņā un jūtās neko negrib mainīt.

Gara ģenētisku iedzimtu slimību, kas izpaudusies pēc dzimšanas, var bloķēt ar potēm un vakcīnām Ar šo metodi bloķē individuālo gara karmu, bet ģimenēs un sabiedrībā uzrodas garīgi kropļi, kas ar savu raksturu bremzē civilizācijas attīstību un dvēseļu evolūciju. Daudzi jau ir nožēlojuši to, ka laiduši pasaulē bērnu, kas neko nesaprot, nevienu neklausa, visu dara par spīti, žūpo, smēķē, lamājas, kaujas utt. u.tml.

ĢENĒTISKOS traucējumus

, kas parādījušies pēc cilvēka piedzimšanas, var izārstēt, bet tikai tad, ja gars orientēsies uz garīgumu. Uz to savi pūliņi ir jāvērš medicīnai, psiholoģijai un pedagoģijai. Un vēlreiz paziņoju, ka ir JĀIZBEIDZ JEBKURA CILVĒKU VAKCINĀCIJA. Lai pārmetumi netiek izteikti medicīnai, bet paši cilvēki ar šausmām pamana, kā viņi dzīvo, par ko domā, cik liela ir jūtu patoloģija, kā bez mīlestības laiž pasaulē bērnus, turklāt vēl mēģenēs izaudzētus. Ak Kungs, cik tālu esam nonākuši: lai kur skaties, visur redzama cilvēku garīgā netīrība. Karmiskā medicīna uzskata, ka, iejaucoties cilvēka imunojoģisķajā, hormonālajā un ģenētiskai ā_bāzē, mūsdienu medicīna ir NOZIEGUSIES pret Dievu!

Ja neesat sašutis par šo apgalvojumu, tad ir jēga lasīt šo grāmatiņu tālāk un pētīt slimības, par kurām vēsta karmiskā medicīna.

PIEĻAUTĀS slimības.

Pats nosaukums rāda, ka ar nesaprātīgu savas gribas spēku vai dvēseles vājumu esam radījuši labvēlīgu augsni slimības attīstībai savā ķermenī. Tās ir karaliskās slimības, kuras nosaka tagadnes karma un kuras liek pamatus nākotnes karmai. Šīs slimības ir sods par mūsu neprasmi valdīt pār savām domām un jūtām.

Vienas pieļautās slimības rada ļaunuma, skaudības un lepnības spēki tad, kad organisms pastāvīgi ir uzbudināts. Cilvēkam visu laiku kaut kā trūkst, bet pēc tam šīs domas un jūtas sāk viņu nomākt. Rodas vēlēšanās atbrīvoties no šiem uzkrātajiem netīrumiem un uzņemt jaunas enerģijas. Tā rodas slimība, kas karaliskajā medicīnā tiek saukta par "enerģētisko vampīris- mu". Ja cilvēks pieļauj jūtu vājuma izpausmes, tās izraisa daudzas karmiskās slimības, kuras var kļūt hroniskas un neizārstējamas. Bet mēs jau zinām, pie kā tas noved.

Savukārt citu pieļauto slimību cēlonis ir dvēseles un gara vājums. Vienkāršāk izsakoties, cilvēkam bieži un ilgi liek slimot rupjība un nekaunība, uz kurām viņu provocē apkārtējie, kas tādējādi piespiež cilvēku kļūt atvērtam, atbildēt, zaudēt kādu daļu dzīvinošās enerģijas. Un tad šo tukšumu sāk aizpildīt jūsu partnera smagās enerģijas. Tautā šādas slimības izskaidro ar "ļaunu aci", bet karaliskajā medicīnā tās sauc par "donorismu". Tās rodas tad, kad savas veselības enerģiju esi atdevis un pretī saņēmis slimību.

Vampīrisma gadījumā ķermenis nomierinās un atgūst normai atbilstošu formu, tāpēc visai ilgi nekādas slimības nav jūtamas, kaut gan patiesībā ķermenī briest lieli satricinājumi un briesmīgas nelaimes.

Donorisma gadļjumā ķermenis tūdaļ reaģēs uz notikušajām pārmaiņām vai sajutīs pulsāciju deniņos, bet dvēsele tostarp vaid vai raud. Ja cilvēks ilgi nespēs nomierināties, slimības progresēs un pat kļūs hroniskas. Tātad enerģētiskais vampīrisms un donorisms attiecībā uz pieļauto slimību vairākumu ir to pirmcēlonis.

Jebkura karmiskā slimība sākumā izpaužas kā pieļautā slimība, pēc tam tā mūs māca dzīvot citādi: savaldīties un noturēties. Ir ļoti labs paņēmiens, kā pasargāt sevi no slimībām. Tas ir dzīves tonuss. Kāds ir jūsu domu un jūtu tonuss, tāds būs arī ķermeņa stāvoklis.

SVĒTĀS slimības.

Tās var iedalīt trijos līmeņos: ir bremzējošās, attīrošās un karmu ietekmējošās slimības. Katram no šiem līmeņiem ir sava īpaša svētuma iezīme. Svētās slimības mēdz būt tikai tādiem cilvēkiem, kas kaut kur ir kļūdījušies vai neizprot apkārtējo norišu būtību. Un otrādi — netaisniem, ļauniem un racionāliem cilvēkiem svētās slimības nemēdz būt, šādiem cilvēkiem ir tikai karmiskās slimības. Mēs jau runājām par to, ka sliktie (biopatogēnie) cilvēki ārēji ir neuzņēmīgāki pret slimībām, turpretī taisniem cilvēkiem mokas sagādā pat visai maznozīmīgas jūtas, domas vai rīcība.

BREMZĒJOŠĀS slimības

ir tādas slimības, kas attur cilvēku no nepareiza ceļa. Jo mazāk racionālisma ir cilvēku rīcībā, jo vairāk viņi ir pieejami biopatogēniem ļaudīm. Ar šīm slimībām saistītos signālus vispirms uztver endokrīnā un limfatiskā sistēma, norādot uz to, ka tiek meklēts iekšējais dvēseles un gara sekrēts, kas spēj mainīt veselības stāvokli.

Atcerēsimies Serafimu Sarovski. Ilgus gadus šis svētais vīrs bya piekalts pie gultas. Viņš redzēja cilvēku garīgās nepilnības, redzēja, kā garīdznieki tiecas pēc varas, amatiem un goda nosaukumiem, bet nespēja iebilst, nespēja un negribēja pārliecināt, lai viņi maina savu rīcību, un rezultātā dvēseli nospieda bezspēcības smagums. Svētais vīrs zināja, ka viņu nesapratīs un nosodīs, ka daudzi garīdznieki jau tā greizi skatās uz viņu tā godprātības dēļ. Tāpēc slimības viņu atturēja no aktīvas rīcības, jo punus dabūt ir viegli, bet mainīt neko nevar. Vienīgi ar savu darbu, pacietību un pazemību var parādīt gan Ceļu, gan Patiesību.

Bremzējošās slimības nav ārstējamas, jo to izcelsme ir tāda, ka tās saglabāsies tik ilgi, kamēr nebūs mainījušies apstākļi un notikumi slimnieka apkārtnē. Atcerieties, cik reižu savā dzīvē esat saslimis tieši tādā brīdī, kad vajadzēja veikt, kā likās, kaut ko svarīgu. Tā ir bijusi bremzējoša svētā slimība. Bet, tiklīdz notikiimu norises laiks ir garām, slimība pēkšņi pazūd. Tāpēc nepārmetiet sev, nenosodiet sevi par garām palaisto izdevību, citādi slimība vēl ilgi perināsies jūsu ķermenī. Tautā saka: "Lai notiek Dieva prāts, tas ir vienīgi uz labu," un šie vārdi ir karaliski pamatoti.

Otrajā variantā atlabšana no bremzējošās slimības notiks tikai tad, kad iemācīsities apvaldīt savas jūtas un domas, kas ir rīcības pamatā. Jo tas viss rada jaunus iemeslus jaunām veselības problēmām. Galvenokārt še minamas slimības, kas skar maņu — redzes, dzirdes un taustes — orgānus. Šīs slimības rāda, ka cilvēkam ir jāizslēdz redze, dzirde un tauste attiecībā uz to, kas viņu nemitīgi uzbudina. Tikai tad, kad cilvēks to biīs iemācījies, maņu orgāni savas funkcijas atjaunos.

Viena no visai izplatītām bremzējošām slimībām piemeklē jauniešus un jaunietes pubertātes laikā. Tās ir tā saucamās JAUNIEŠU PINNES, kas uzrodas uz sejas, krūtīm un miguras. Jauno cilvēku dabiskā vēlēšanās skaisti ģērbties, labi izskatīties, patikt pretējam dzimumam attur viņus no agriem kontaktiem un sakariem, jo viņi nav sapratuši, ka saskaņā ar Dieva likumiem mums ir sevi jāapliecina un jāiepatīkas ar saviem darbiem, spējām un talantiem. Nokaisīdams ķermeni ar pinnēm, Dievs liek jaunajiem cilvēkiem, kuri parasti ir skaisti, slēpties no vienaudžiem, kaunēties no sava kaites piemeklētā ķermeņa, jo viņu dvēsele vēl nav ieguvusi tās īpašības, pēc kurām cilvēks tiek vērtēts un mīlēts. Jauniešu pinnes liecina, ka tev vēl ir par agru stāties visu acu priekšā. Parādi savu aizrautīgo, mīlestības pilno dvēseli, apliecini interesi un prieku par dzīvi.

No otras puses, jauniešu pinnes ir saistītas ar cilvēka autoritāti, kas pārmantota no iepriekšējās dzīves. Pinnes ir kā spļāvieni sejā un dvēselē, kurus cilvēks saņēmis pagātnē. Tātad tā ir karmiska slimība, kas šajā dzīvē pilda bremzējošas funkcijas. Tā nav nejaušība, ka pinnes parādās apmēram 12 gadu vecumā. Šajā laikā jauniešiem un jaunietēm ir vajadzīga individuāla orientācija dzīvē. Katra cilvēka dzīvē, viņam sasniedzot 12 gadti vecumu, Jupiters pabeidz savu pirmo ciklu Zodiakā. Un tāpēc šī planēta katram pusaudzim jautā: kādus sociālus orientierus tu esi izvēlējies savai dzīvei? Par ko tii gribi kļūt? Vai esi sapratis, kāds ir tavs dzīves mērķis? Kam tu vēl esi vajadzīgs, izņemot vecākus? Ja šo orientieru nav, pinnes atgrūdis bērnu no vienaudžiem, lai viņu pievērstu iekšējai garīgajai pasaulei, sevis apliecināšanas pasaidei, lai bērns kļūtu par individualitāti — es neesmu tāds kā citi.

Mediķi ir konstatējuši, ka pinnes mēdz izbeigties aptuveni 24 gadu vecumā. Š^jā laikā Jupiters ir apmetis divus pilnus lokus pa Zodiaka apli. Līdz tam brīdim cilvēkam ir jāapliecina savs sociālais nozīmīgums, ir jānobriedina dzīves ideja — kālab es dzīvoju. Ja tas nav noticis, uz cilvēka ķermeņa un sejas saglabājas pinnes. Un tikai trešajā Jupitera lokā, kad cilvēki tuvojas 36 gadu vecumam, pinnes nozūd, atstājot paliekošas rētas. Tās ir neizlēmīgas dvēseles un vāja gara rētas, kas liecina, ka ir pilnībā pazaudēti sociālie orientieri, bet dvēsele ieslīgusi ģimenes un sadzīves problēmās. Pinnes čūlu veidā pāriet uz iekšējiem orgāniem. Tādējādi svētā bremzējošā slimība iegūst karalisku statusu.

Ir vēl viens (karmisks) faktors, ar kuru var izskaidrot piņņu rašanās cēloņus. Tautā dzird sakām, ka ne jau seja izdaiļo cilvēku. Bet ļoti daudzi neprot saskatīt cilvēka dvēseli, viņi vērtē cilvēku pēc sejas un ārienes. Lai izskaustu šo dvēseles netikumu, tas ir pašam jāizjūt, pierādot visiem, ka jums ir skaista dvēsele, vai ir jāiemācās saskatīt dvēseles skaistumu citos cilvēkos.

Apskatot šķietami mazsvarīgu slimību — jauniešu pinnes, mēs redzējām, cik dažādi ir to rašanās cēloņi. Viss ir atkarīgs no paša cilvēka. Ir jāsaprot, kādas domas un jūtas nosaka viņa rīcību. Kad man raksta, ka kādam ir kaut kāda slimība, un lūdz palīdzēt, es neko nevaru atbildēt, jo šo cilvēku nepazīstu. Par sevi šie rakstītāji stāsta maz, tāpēc mini nu, kas notiek viņu dzīvē. Es nevaru uzsākt saraksti, ņemt visus uzskaitē un iekārtot kartotēku, man tam gluži vienkārši nav laika.

Bremzējošās slimības var iiznākt pēkšņi un tikpat ātri pāriet. Tās var ilgt gadiem un gadu desmitiem — tik ilgi, kamēr cilvēks nebūs kaut ko izpratis. Daudzām bērnu slimībām ir bremzējošs motīvs, tās rosina vecākus, īpaši māti, mainīt savu dzīvesveidu, darbu, jūtas utt.

Pats svarīgākais mūsu domu, jūtu un rīcības bremzēšanas instruments ir intuīcija. Tā mums pasaka: neej tur, nedari to, nekontaktējies ar to. Ja intuīcijas balsi nesadzirdēsi vai ignorēsi šo iekšējo sajūtu, iegūsi slimību, tiksi apturēts, nobremzēts, lai varētu pagulēt un padomāt.

Bremzējošās slimības var kļūt bīstamas tad, ja cilvēks, vairoties no nepatīkamām domām un jūtām, tās patur sevī, līdz ar to radot organismā sasprindzinājuma zonas. Un atkal vienkāršs svēts likums jums palīdzēs atbrīvoties no domu un jūtu sārņiem. Šis likums attiecas uz visiem, uz jebkuru slimību: piedod, aizmirsti pārestību, atzīsti, ka tev pašam nebija taisnība, lūdz piedošanu. Tad visas slimības, radot sāpes, atstās ķermeni, bet organisms sāks attīrīties.

ATTĪROŠĀS slimības.

Tās ir otra veida svētās slimības, kas rāda, ka notiek cilvēka dvēseles un gara pārvērtības. Šīs slimības mēdz būt tikai tiem cilvēkiem, kuri sāk pārveidot savu dzīvi saskaņā ar labākajām dvēseles īpašībām.

Kad mūsu jūtas nemitīgi satricina ķermeni un tam kļūst grūti veikt savas funkcijas, viss organisms izjūt pastāvīgu presingu, to ieskauj smagas enerģijas un caurstrāvo negatīvas vibrācijas. Bet tad cilvēks nomierinās. Pasauli un notikumus viņš sāk uztvert citādi. Jūtu un enerģiju kvalitāte viņa organismā sāk mainīties, nāk tīi*ākas jūtas un enerģijas, un tas ir saistīts ar neizprotamām sāpēm. Ja, piemēram, cilvēks ķermeni ir nosmērējis ar krāsu, tā jānotīra ar mehānisku paņēmienu, bet tas sagādā sāpes. Gluži tāpat arī organisma iekšienē tiek nomazgātas un nokasītas vecās netīrās enerģijas un sārņi. Proti, ķermenī-templī tiek ieviesta kārtība, lai tā iekšpusē viss mirdzētu.

Un šis mirdzums uzreiz ir pamanāms cilvēka acīs, viņa runas veidā un uzvedībā. Acu mirdzums rāda, ka dvēsele apsteidz gara attīstību un ved to Dievam vēlamajā virzienā, piešķirot tam garīgas īpašības. Taču šis process ir ilgs un sāpīgs, jo vienā mirklī nevar pārtapt par citu būtni un pārveidot savas domas un jūtas. Nekādas zāles nepalīdz, taču talkā var nākt dabas līdzekļi un lūgšanas.

Helēna Rēriha, kas ir izjutusi šīs svētās sāpes, par tām rakstīja: "Urusvati pazīst svētās sāpes. Mīisdienu ārsti tās nosauks par NEIRALĢIJU, NERVU DRUDZI, NERVU KANĀLU IEKAISUMU. Daudzi apzīmētāji tiks doti, taču pat zemes ļaužu ārsts saskatīs ko neparastu. Mēs šo kaut ko definējam kā psihiskās enerģijas klauvēšanu no Bezrobežības… Šādas sāpes sākas bez redzama iemesla un ari norimst, neatstājot sekas. Tās ir daudzveidīgas, un nav iespējams prognozēt, kurš centrs sāks sāpēt. Tagad var iedomāties, cik lielā mērā šādiem sasprindzinājumiem ir pakļauti Lielie Skolotāji. Citādi nemaz nevar būt — visam pamatā esošā enerģija klauvē pie jaunām sfērām. Šādas slimības var ārstēt tikai ar vibrācijām. Nereti mēs sūtām ļoti stipras strāvas."

Turklāt Helēna Rērilia norāda, ka "šīs slimības sauc par okulto drudzi, kuru izraisa stiprs nogurums un pārmaiņas organismā. Šajā laikā ir jābūt piesardzīgiem."

Kad cilvēka organismā noris attīrošās slimības, sāpes ir jūtamas ne tikai kādā atsevišķā orgānā — tās aptver veselu organisma sektoru: kakla, sirds, kuņģa vai zarnu apvidu. Šajās zonās ir sajfitama dīvaina dedzināšana vai dūrieni. Tur laužas uz āru jaunas strāvas. Tās pārņem savā varā telpu, ko indiešu joga sauc par čakrām.

Ja pārmaiņas notiek ne tikai cilvēka dvēselē, bet ari apziņā, tad sāpes ir stiprākas un aptver plašāku sektoru. Tāpēc visiem, kas apgūst slepeno mācību un reliģiju sniegtās jaunās zināšanas, kas studē šīs mācības un ievēro to atziņas, organisma iekšienē notiek pārmaiņas. Es arī pats esmu izjutis šīs sāpes un, lūk, ko brīnumainu esmu konstatējis. Šīs sāpes atkal un atkal no jauna atgriežas dažādās organisma zonās, taču kļūst maigākas un turpinās īsāku laiku, toties sajūtas, ko dod pasaules uztvere un izzināšana, top vieglākas, tīrākas un saprotamākas.

Karloss Kastanjeda, kas ir izjutis svētās sāpes, tās apraksta tā: "Cilvēks, kas iet zināšanu apguves ceļu, var sajust niezi vēderā vai dedzināšanu, bet pēc tam sāpes, kas mēdz būt tik stipras, ka izraisa krampjus. Tas viss var ilgt vairākus mēnešus. Bet, jo sāpes spēcīgākas, jo labāk; īstena spēka priekšteces vienmēr ir sāpes. Kad sāpes un konvulsijas norimst, cilvēks ievēro, ka viņa pasaules uztvere ir kļuvusi neparasta. Viņš ir ieguvis spēku un gribu."

Dažkārt attīrošās slimības noris nemanāmi. Diagnozi var noteikt pēc rokām. Atzīmēšu tikai vienu faktoru, kas biežāk novērojams bērniem, lai gan mēdz būt arī pieaugušajiem. Balti punkti zem nagiem — lūk, galvenā pazīme, kas mums norāda uz šiem apslēptajiem procesiem. Mediķi šos punktus piedēvē vielmaiņas traucējumiem. Tas viss ir pareizi. Procesā ir radušies traucējumi, bet kurā procesā? Baltie punkti zem nagiem norāda, ka organismā noris attīrošs process, jo cilvēka dvēsele mainās uz tīro un gaišo pusi. Tāpēc tā nav nejaušība, ka mēs sakām — ja parādās baltie punkti, ir gaidāmas dāvanas. Ir patīkami bērnam pasniegt dāvanas, kad viņš nodevies jaunradei, kad viņš ir paklausīgs un labestīgs. Šādi bērni, arī pieaugušie cilvēki, ir viegli ievainojami un jutīgi, jo viņiem ir labsirdīga dvēsele. Tādēļ priecāsimies par baltajiem punktiem zem nagiem. Process ir sācies, neatgriezeniski laužot vecos dvēseles un gara ieradumus. Tāpēc es šos punktus saucu par "svētiem un labiem". Lai tie jums palīdz noteikt dvēseles kvalitāti, tās jūtu un funkciju darbības diagnozi.

Attīrošās slimības no karmiskās medicīnas viedokļa ir grūti pat nosaukt par slimībām, jo organismā noris pārkārtošanās visos plānos un līmeņos. To var nosaukt par pārtapšanu jaunā kvalitātē, kura rada sāpīgas sajūtas. Tāpēc palīdziet savam ķermenim ar dvēseles prieku un dzīves mīlestību, un jūs sajutīsit kaut ko jaunu paši sevī. Jums radīsies jauni paziņas un draugi, ar kiiriem jūs saistīs dvēseļu kopība, bet vecie draugi kļūs arvien tālāki un tālāki. Jūs centīsities viņus vilkt sev līdzi jaunajā pasaulē, taču viņiem tuvāka ir vecā, ierastā, tātad arī hroniskā un karmiskā pasaide.

Turklāt ir ievērots, lūk, kas: jo smalkāk, tīrāk un tikumiskāk cilvēks sev izvirza pilnīgošanās uzdevumus, jo labāk viņa organisms attīrās no sārņiem, enerģijām un smirdoņas, bet sāpes kļūst arvien mīklainākas. Ja morāles likumi kļīīst par jūsu dzīves normu, tad jau garīgajā plānā katrs maņu orgāns sāk pildīt svētu darbu: redze tīra aknas un žultspūsli, garša — sirdi un tievo zarnu, tauste — liesu un kuņģi, oža — plaušas un resno zarnu, bet dzirde — nieres un urīnpūsli.

Attīrošās sāpes liecina par to, ka organisma uzņēmīgums pret infekcijām, radiācijām un zemes, ūdens un gaisa ekoloģiskajām problēmām krasi samazinās un beigu beigās pavisam izzūd. Jo cilvēks ar savu jūtu un domu spēku un gaismu attīra sev dzīves telpu. Lūk, kāpēc ir teikts: glābieties paši, un kopā ar jums izglābsies tūkstoši.

Un vēl viena Helēnas Rērihas atziņa: "Medicīnā ir jāizvirza jautājums par attīrošiem cilvēkiem un kaitējošiem cilvēkiem. Neatrisinot šo jautājumu, nav iespējams rast glābiņu no daudzām jaunākajām slimībām."

Tas ir pavisam kas cits, ja cilvēks ar varu un pastāvīgi attīra savu organismu no sārņiem un smagajām enerģijām. Tas jāti ir darbs ar karmiskajām problēmām, kas paliek neatrisinātas.

Karmiskā medicīna runā par to, ka attīrošās sāpes liecina arī par ķermeņa atbrīvošanos no vakcīnu iedarbības. Saņemot bērnībā potes pret dažādām slimībām, mēs ieguvām iespēju nesodīti grēkot. Jebkurš grēks atstāj organismā savas nogulsnes, no kurām var atbrīvoties vienīgi ar grēku nožēlošanas palīdzību, bet dažādās attīrīšanas tehnikas un metodes pat neskar šo garīguma bioloģisko bloku līmeni. Tādējādi mēs vēlreiz nonākam pie secinājuma, ka attīrošās slimības un sāpes uznāk tikai tad. kad cilvēks patiesi nožēlo savu grēku pilno dzīvi.

Visu jūtu spektru un visus esības morālos likumus uzreiz aptvert nav iespējams. Pat ieviešot kārtību, var bezgalīgi dusmoties un kliegt uz tiem, kas šādu kārtībii iedibina, tātad arī visi jūsu jūtu uzliesmojumi, tiecoties pēc gaišā, būs vienīgi neveiksmīgi dvēseles pūliņi. Tāpēc attīrošās sāpes ilgst daudzus gadus, periodiski signalizējot mums, ka fiziskās un garīgās pilnveidošanās process tomēr turpinās.

Lūk, pie kāda galvenā secinājuma mēs nonākam Ar jūtu un domu palīdzību attīrīts un ar gaišām enerģijām piepildīts ķermenis pēc nāves nesatrūd. Šāds ķermenis ir svētajiem. Viņu dvēseles vairs neatgriežas uz Zemes, jo evolūcijas process ir pabeigts. Viņu dvēseles un spēcīgais gars ir ieguvušas jaunu kosmisko "starojošā cilvēka" kvalitāti. Tās ir atgriezušās pie Dieva- Tēva, l;ir palīdzētu Viņam pilnveidot tos, kuri palikuši uz Zemes. Tāpēc ir pamats mesties ceļos svēto pīšļu priekšā un lūgt palīdzību, atbalstu un veselību.

KARMU IETEKMĒJOŠĀS slimības.

Lai tiktu skaidrībā ar šīm slimībām, mums ir jādefinē kāds svarīgs princips. Kad slimo bērni, mēs sakām, ka viņus piemeklējusi svēta slimība, jo par ko gan viņu, mazu im nevainīgu, tas Kungs lai sodītu ar kādu slimību. Mēs vēl nezinām, ka šī slimība ir pārmantota no iepriekšējās dzīves. Mēs tikai redzam, ka šajā ģimenē ir piedzimis slims bērns. Tātad vecākiem, īpaši mātei, nāksies sevi veltīt svētam pienākumam — slima un nevarīga bērna kopšanai. Šis svētais krusts vecākiem ir jānes līdz galam.

Jau senatnes gudrie ārsti uzskatīja, ka šādas svētās slimības ir, un runāja par tām līdz tam brīdim, kad uzradās Hipokrats. Savā grāmatā "Par svētajām slimībām" viņš izgaisināja mītu par slimību dievišķo raksturu. Hipokrats rakstļja: "Tā kā attiecībā uz nezināmo izpaužas tumsonība, viņi piedēvē tai (epilepsijai) dievišķu izcelsmi; taču, tā kā ir zināms ārstēšanas paņēmiens, dievišķīgums tiek atcelts." Re, kā! Iznāk, ka jau Hipokrats ir zinājis, kā ārstējama epilepsija, bet šī slimība līdz pat šim laikam ir neārstējama. Paradokss! Šajos Hipokrata vārdos izpaužas mūsdienu medicīnas galvenā un vislielākā kļūda, kas ir novedusi pie tā, ka jebkuras slimības cēlonis tiek meklēts bioloģiskajā līmenī, aizmirstot, ka pastāv garīgais, dievišķais un karmiskais līmenis.

Karmiskā medicīna jebkuru slimību, jo īpaši bērnu slimību, svētumu saskata tajā apstāklī, ka šīs slimības piespiež vecākus, radiniekus, ārstus un pedagogus savu dvēseļu siltumu veltīt slimajiem, vārgajiem un nevarīgajiem. Lai nebūtu kad un kur sevi sadrumstalot, lai rosinātu pilnībā nodoties dievišķajai kalpošanai uz Zemes.

Izvairīšanās no šiem svētajiem pienākumiem radīs neskaitāmas problēmas gan ģimenes un sadzīves līmenī, gan sociālajā plāksnē. Taču ar to vien nepietiek, ka mēs paši negribam nodarboties ar slimiem bērniem, ari ārsti izdomājuši līdzekli, kas cilvēku atbrīvo no viņam paredzētās karmas. Šis līdzeklis ir vakcīna un bērnu un pieaugušo vispārēja vakcinēšana pret iespējamām karmiskām slimībām. Par vakcīnu un potēšanas kaitīgumu esmu sīki pastāstījis savā otrajā grāmatā — "Jūtu grāmatā", tāpēc mēs uzreiz varam pāriet pie konkrētiem secinājumiem.

Pievēršoties svētajām slimībām, kuras nosaka karma, šobrīd īpaši aktuāla ir saruna par poliomielītu.

POLIOMIELĪTS un TERORISMS.

Dzirdot šos vārdus, ir neviļus jānodreb. Bet teroristi jau sen liek pasaulei nodrebēt. Poliomielīta dievišķais aspekts ir skaidrs, taču karmiskais joprojām ir noslēpumā tīts. Karmiskā medicīna ierosina šīs slimības problēmu aplīīkot no pagātnes, tagadnes un nākotnes karmas viedokļa.

1995. gada vasarā, kad 140 pasaules valstis paziņoja, ka poliomielīts tajās ir "uzvarēts", Če- čenijā ar šo slimību saslima 140 bērni. Viņus nācās steidzami evakuēt un ārstēt, tomēr sešus bērnus izglābt neizdevās. Vienlaikus ar epidēmijas uzliesmojumu čečenu kaujinieki izdarīja terora aktu Budjonovskā, kur ieņēma pilsētas slimnīcu un sagrāba daudzus ķīlniekus. Nevienam nenāca ne prātā sasaistīt vienotā ķēdītē šos trīs notikumus, ņemot klāt vēl ceturto faktoru — terorisma plašo izplatību visā pasaulē.

Visi runāja par to, ka Čečenijā vairākus gadus nav veikta bērnu vakcinācija un ka tas ir epidēmijas cēlonis. Bet agrāk taču šai slimībai, tāpat kā daudzām citām slimībām, nebija epidēmijas rakstura. Šis ir jau piektais fakts. Epidēmijas izceļas tikai tajās planētas vietās, kur ir radušās problēmas, un pēc šo problēmu rakstura var karmiski precīzi konstatēt epidēmiju uzliesmošanas garīgo cēloni. Tādējādi mēs nonākam pie secinājuma (sestais fakts), ka poliomielīts — tā ir teroristu slimība, to izraisa iedzimts naids, atriebības kāre un asiņaini slaktiņi; tā ir cilvēku inficēšanās ar aprobežotas apziņas, ambīciju, lepnības un nevaldāmas rīcības vīrusu.

Glābiņa no poliomielīta nav. Vīruss bojā galvas smadzenes, karmiski par to liecina apsēji ap teroristu galvām. Tas ir septītais fakts. Šī slimība piedāvā tikai divas izejas: nāvi vai invaliditāti. Tā nav nejaušība, ka Dievs šo slimību pārcietušajiem cilvēkiem ierobežo roku un kājii kustības. Tas tiek darīts, lai atturētu viņu ķermeņus un dvēseles no neapzinātas rīcības. Tas ir astotais fakts.

Ir šāda līdzība. Reiz Jēzus Kristus ar saviem mācekļiem gāja pa ceļu. Viņi pamanīja ubagojošu kropli. "Kāpēc viņam nav kāju?" jautāja mācekļi. Kristus atbildēja: "Ja viņam būtu kājas, cik gan daudz bēdu viņš spētti sagādāt apkārtējiem cilvēkiem." Padomājiet, cik dziļa jēga ir ietverta šajos vārdos. Cik precīzi un pareizi Kristus ir formulējis domu par to, ka ar nelielām nepatikšanām var izvairīties no lielākām nepatikšanām, bet ar mazām bēdām — no lielām bēdām. No pašas slimības cietīs viens cilvēks, turpretī no šā cilvēka garīgās smirdoņas cietīs simtiem un tūkstošiem nevainīgu cilvēku. Bet cēlonis tam būs "nepieciešamā" potēšana, kas ārstiem obligāti jāizdara, lai bērns neslimotu.

Karmiskā slimība poliomielīts tiek uzsūtīta tāpēc, lai slimais ieraudzītu un sajustu pasauli, kurā valda citas attiecības: mīlestība, žēlsirdība un gādība, — labestības pasauli. Poliomielīts liecina par to, ka iepriekšējā dzīvē cilvēkam ne tikai trūcis mīlestības un siltuma ģimenes lokā, bet viņu arī vajājusi sabiedrība. Tā ka niknumam ir iemesls.

Cars Nikolajs II, kas valdļja 23 gadus, pabeidza 50 gadus ilgo karu Čečenijā. Ritēja laiks; kad bija pagājusi puse šā termiņa — 25 gadi, dumpīgos čečenus nācās atkal nomierināt, šoreiz Staļinam. Un atkal ir pagājuši 50 gadi, un atkal ir karš, terors, asinis un ķīlnieki. Šis ir jau devītais karaliskās likumsakarības fakts: viss sākas no gala un visam savs laiks. Pēc 25 gadiem pie viņiem var rasties vēl viens konflikts, bet 140 "kaujinieki" būs jau zaudēti.

Karmiskā medicīna pasludina, ka visu šo vardarbības garīgo smārdu var izkliedēt, vienīgi izbeidzot potēšanu. Tā nav nejaušība, ka teroristi jau divas reizes savus grautiņus ir sarīkojuši slimnīcās. Tieši mediķi ar savām vakcīnām ir devuši viņiem "ceļazīmi" uz vardarbības pasaldi. Tas ir desmitais fakts. Cik gan vēl faktu vajag, lai jūs pārliecinātu? Labs kriminālists pēc viena fakta atrod vainīgo un atklāj noziegumu, bet mēs jau divsimt gadu (kopš 1796.g.) izdarām noziegumu pret cilvēci, radot aizvien jaunas vakcīnas. Tās nevis bloķē slimību, bet gan paver cilvēkam ceļu uz visatļautību un bez- dievīgumu, lai gan viņa lozungi sludina cīņu par svētu lietu. Mūsu svēta lieta ir dzīvot tā, lai valdītu miers, draudzība un mīlestība. Tāds ir negrozāmais Dieva likums.

1996. gada martā un aprīlī Krievijā tika veikta vispārēja bērnu vakcinācija pret poliomielītu. Šīs akcijas karmu mēs jutīsim vēl vismaz 40 gadus. Ja vēlaties, tas ir jau vienpadsmitais fakts, kas vēl teiks savu vārdu un liks sevi manīt. Cilvēki maldās, ja domā, ka ir uzvarējuši slimību, — tieši slimība ir iekarojusi visu pasaldi. Dabu nevar apmānīt, Dievs soda mūs ar mūsu pašu rokām un mūsu šaurprā- tību. Vai tad neredzat, ka attiecības ģimenēs un sabiedrībā kļūst jo dienas jo asākas? Ka pedagogiem, garīdzniekiem, mākslas darbiniekiem, politiķiem un tautsaimniekiem nepietiek spēku, līdzekļu un gudrības, lai tiktu galā ar šo aktuālo problēmu? Vai gan neredzat, ka cīņai ar teroristiem un viņu nodarīto postījumu atjaunošanai ir nepieciešams simtiem un tūkstošiem reižu vairāk līdzekļu nekā ar poliomielītu saslimušo cilvēku uzturēšanai? Bet vai gan mūsu spriedumi var būt atšķirīgi, ja mums ir iepotēta vienāda stereotipa domāšana? Un nav svarīgi, kas tu esi: zinātnieks, mediķis vai vienkāršs strādnieks, mēs visi esam ielāgojuši vienu: pote rada drošību. Bet no kā tā pasargā???

No Zemes ļaužu viedokļa šāda atzinuma izteikšana var likties zaimojoša. Bet es skatos uz pasauli no Kosmosa. Dievs lūdz visu pieņemt tādu, kāds tas ir. Aicina nevis nosodīt, bet gan žēlot šīs dvēseles par to, ka tās sevi pazaudējušas iepriekšējā dzīvē un inficējušās ar garīguma trūkumu. Ne jau katrai ģimenei Dievs uzsūta šādu pārbaudījumu, bet ar to Viņš konkrēti norāda jūsu garīgās izaugsmes programmu. Tāpēc slavējiet Dievu par to, ka Viņš jums ir devis skaidrus orientierus, pēc tiem no jums prasīs arī atbildību Pastarās Tiesas dienā. Slims bērns ir nevis nelaime, bet gan laime, kuru mums ir devis Dievs. Jo tādējādi jūs veiksit savu garīgo varoņdarbu un bērns varēs izlabot savas dvēseles karmu. Grūtāk ir citiem, tiem, kuriem nākas visu laiku kaut ko meklēt un gaidīt.

Velns nemaz nav tik melns, kā to mālē. Kā zināms, gandrīz visiem bērniem, kas pārcietuši poliomielītu, veidojas labestīgs un atsaucīgs raksturs. Daudzi no viņiem ir kļuvuši par ļoti pazīstamiem un izglītotiem cilvēkiem. Viņu vidū bļja arī ASV prezidents Rūzvelts. Tā nu iznāk, ka nav ļaunuma bez labuma.

Un tomēr man gribas kliegt tā, lai sadzird visa pasaule: "Cilvēki, apturiet vakcināciju, neizdariet potēšanu, neizgudrojiet jaunas vakcīnas, citādi mēs novedīsim pasaldi līdz katastrofai Apstājieties, lai pēc tam nebūtu kauns citiem acīs skatīties, lai netiktu apkaunota jūsu sirmā galva, lai nebūtu sev ko pārmest, ka kaut kas ir palaists garām, ka bērna audzināšanā ir pietrūcis mīlestības un prieka. Pieņemiet bērnu tādu, kāds viņš ir, tas būs godīgi pret Dievu." Ar potēšanu pasargājot bērnu no slimības, mēs cīnāmies par to, kas ir iznīcīgs. Dvēsele ir mūžīga, bet ķermeņa uzdevums ir tai palīdzēt.

Ar potēšanu mēs palielinām planētas ciešanas. Tā nav nejaušība, ka cilvēce arvien biežāk runā par apokalipsi. Mēs sekmējam tās tuvošanos, jo neizprotam Lielos Kosmosa Likumus. Budjonovskā ir uzcelts piemineklis terorisma upuriem. Labāk būtu bļjis ierīkot kapenes visām vakcīnām — tas būtu mūžīgs piemineklis cilvēku Saprātam.

Man vēl nāksies jums izskaidrot jebkuras slimības karmiskos cēloņus, lai jūs izprastu slimību svētumu un karmu.

Runāt par tādām lietām ir briesmīgi, bet klusēt — noziedzīgi. Ja reiz šīs zināšanas ir izpaustas un dotas, tātad ir pienācis laiks pieņemt jaunos "spēles" noteikumus. Es būšu laimīgs un atteikšos no saviem secinājumiem, ja kāds spēs pierādīt pretējo. Esmu pārliecināts, ka nevienam tas neizdosies. Jo ikviens, kas kaut nedaudz ir iepazinies ar Karmas likumiem, piekritīs maniem secinājumiem. Zinātnieku pasaulei ir jāpieņem karmas filozofija un jāiedziļinās tajā, jāpēta tā tieši tāpat, kā cilvēce to dara ar elektrību, lai gan līdz pat šim laikam nepārzina tās dabu.

KARMAS DIAGNOSTIKA ATBILSTOŠI ĀRSTĒŠANAS METODEI

Starp daudzajām karmas diagnostikas metodēm gribu ieteikt vēl vienu paņēmienu, kura nosaukumu esmu licis šīs nodaļas virsrakstā.

Ideja ir bezgala vienkārša. Tā dos iespēju neaprakstīt visus jau esošos un topošos ārstniecības paņēmienus, bet, kā piemēru aplūkojot dažas metodes, izprast principu, kas nosaka pieeju karmas diagnostikai. Jebkurš ārsts vai dziednieks ļoti ātri apgūs šo karmas diagnostikas paņēmienu, līdz ar to paātrinot savu pacientu izveseļošanās procesu. Tas palīdzēs arī jebkuram cilvēkam kaut ko mainīt sevī, atbrīvojoties no smagās nastas — pastāvīgajiem un piespiedu kārtā veicamajiem seansiem un procedūrām, kuras ir īsta vardarbība pret ķermeni.

Tūlīt gan teikšu, ka jebkurai ārstniecības metodei vai sistēmai ir tiesības pastāvēt, jo, iedarbojoties uz slimībām, tās atvieglo ciešanas. Jo dažādākas pieejas cilvēka ārstēšanai tiek piedāvātas, jo labāk. Galvenais ir saprast, kāpēc tieši tā vai cita pieeja slimībai ir cilvēkam palīdzējusi, kamēr citas metodes izrādījušās bezpalīdzīgas.

Ķerties pie šā temata mani pamudināja tas, ka tiek piedāvātas ļoti daudzas ārstniecības metodes un cilvēki masveidā ar tām aizraujas. Ir uzradušies arī vispārēji elki, kas savu metodi propagandē kā panaceju. Patiesi, kādam tā arī palīdz, taču, ak vai, paiet gads, tad otrs, trešais un ceturtais, bet cilvēks nespēj atteikties no izraiidzītās ārstniecības metodikas, viņš ir kļuvis par tās ķīlnieku. Tiklīdz cilvēks to vairs neizmanto, slimības atkal atgriežas. Tomēr, šķiet, galvenais jautājums, kas mani rosināja pievērsties šai problēmai, ir, lūk, kāds. Kā rāda prakse, kādas vienas ārstniecības metodes ilgstoša izmantošana noved pie tā, ka cilvēks negaidīti nomirst no citas slimības. Šis fakts pārsteidz visus. Kā varēja gadīties, ka cilvēks, kas tik ļoti rūpējās par savu veselību, kas tik apzinīgi ievēroja visus noteikumus un normas, pēkšņi saslima un ātri šķīrās no pasaides?

Tā radās ideja diagnosticēt karmu atbilstoši ārstēšanas metodei.

Iedarbojoties uz problēmzonu organismā, var lokalizēt jebkuras lēkmes un sāpes vai atbrīvoties no tādām nepatīkamām parādībām kā blaugznas, taču vienlaikus attiecībā uz sevi un citiem cilvēks paliek tikpat problemātisks, kāds bija pirms slimības. Iznāk, ka cdvēka dvēsele un gars absolūti nemainās, bet ķermeni var visu laiku stimulēt, ierobežot, rīvēt un masēt, sildīt un atdzesēt, lai piespiestu to darboties vajadzīgajā režīmā. Mēs pat nepamanām, kā piezogas cita slimība, tāpēc ka joprojām pārkāpjam harmonijas likumus. Ir tāds izteiciens: "To tu rūgti nožēlosi." Bet ārsti pasaka skaidri un gaiši, ka daudzas metodes darbojas pēr principa: "Vienu vietu ārstē, otru kropļo." Tādējādi mēs nonākam pie secinājuma, ka dgstoša ārstēšana ar vienu metodi kļūst bīstama dzīvībai, jo cilvēks ir tapis par tās ķīlnieku.

Jebkura ārstniecības metode, ja tā neskar cilvēka garīgo pasauli, vienmēr ir ilgstoša un mazefektīva, daudzējādā ziņā ierobežo cilvēku un bieži izraisa blakus parādības. BLAKUS SLIMĪBAS rodas tad, kad mēs ārstējam ķermeni, bet nezinām slimības garīgos cēloņus. Ar blakus slimībām dvēsele un gars rāda mums, ka cilvēkam ir nevis viena garīga problēma, bet vairākas, tāpēc jebkurai ārstniecības metodei ir daudz pretindikāciju. Tautas medicīna jau ir nedaudz pietuvojusies cilvēka garīgajai pasaulei, turpretī modernā medicīna joprojām strādā atbilstoši Hipokrata atziņai: "Medicīna pieliek un atņem: atņem visu, kas ir lieks, un pieliek klāt pietrūkstošo." Ir nonācis tiktāl, ka organisms preparātus neņem pretī, atbild ar alerģiskām reakcijām uz tiem, bet mediķi ir izdomājuši preparātus, kas samazina blakus parādības. Lai tiktu galā ar ķermeni, šie preparāti uz cilvēka dvēseli un garu iedarbojas kā psihotropi līdzekļi. Tā modernā un tautas medicīna izmanto tādu zāļu, līdzekļu un metožu spēku, kurās nav Gaismas.

Šobrīd ikvienam ārstam, dziedniekam vai pedagogam ir jābūt Garīgam Skolotājam un jāpalīdz baznīcai pacelt savu pacientu morālo līmeni. Taču pagaidām ārsts pārzina tikai ķermeni, dziednieks — zāles un lūgšanas, pedagogs — savu priekšmetu, kaut gan viņiem visiem ir uzticētas cilvēku dvēseles. Kad viņi būs iemācļjušies lasīt cilvēku dvēselēs, tad mums rūpēs nevis sava ķermeņa rehabilitācija, bet gan dvēseles un gara profilakse, jo dvēselei un garam ir lemts dzīvot mūžīgi.

Jāatzīmē, ka ikvienai ārstniecības metodei ir sava specifiski šaura pieeja. Metode izpaužas kā ķermeņa tieša, bieži vien rupja ietekmēšana, bet sistēma nedaudz mīkstina iedarbību un paplašina lietojamās ārstniecības metodes. Ļoti reti šīs metodes un sistēmas aptver dvēseles un gara morālo pamatu.

Ceru, ka manu lasītāju tagad padarīs domīgu dažādās "panacejas", kuras cauru diennakti reklamē masu saziņas līdzekļi. Ja cilvēks līdzsvaros savu jūtu un domu enerģētiku, bet mēs zinām, ka tā veidojas no dvēseles un gara enerģijām, tad arī zudīs atkarība no pastāvīgajām ķermeņa injekcijām, cilvēks vairs nebūs ārstniecības sistēmu un metožu ķīlnieks. Ja būsim sapratuši šīs vienkāršās patiesības, tad sapratīsim arī to, par ko būs runa tālāk.

Ķirurģiska iejaukšanas

Es arvien biežāk lietoju terminus "dvēsele" un "gars", lai apliecinātu, ka visu cilvēka slimību aizsākums meklējams tieši tur. Dvēsele nonāk sajūtu radīto maldu varā, bet gars ļaujas mērķu ilūzijai. Tāpēc iznāk, ka mūsu ķermeni sadragā aplamas sajūtas un orientieri, kuri dod morālu triecienu, ko sauc par slimībām.

Ja cilvēka organisms nepakļaujas ārstēšanai, bet dvēsele un gars šim nolūkam netiek izmantoti, tad attiecībā uz ķermeni tiek veikti kardināli pasākumi — notiek ķirurģiska iejaukšanās. Vieniem tā atrisina ieilgušo gara stūrgalvības un lepnības, otriem — gara vājuma problēmu. Dažkārt cilvēks teic, ka viņu neviens nespēs pārveidot: kāds nu viņš reiz esot, lai tādu ņemot par labu. Taču ar šādu attieksmi viņš jau rada labvēlīgu augsni tādai slimībai, no kuras var tikt vaļā vienīgi ķirurģiskā ceļā.

Tā nu iznāk, ka cilvēks sevi iedzen esības strupceļā, paliek pie viedokļa, no kura nespēj atteikties un kuru nespēj mīkstināt. Savukārt citus iedzen strupceļā notikumi un apstākļi, kurus viņi nav spējīgi ietekmēt, kuriem nespēj pretoties vai kuriem nevar nepievērst uzmanību. Tā vai citādi cilvēks tiek iedzīts savā problēmu strupceļā — esības kvadrāta stiirī. To var izremontēt, iztīrīt, izmazgāt vai, visbeidzot, rīkoties radikāli — nogriezt. Likumsakarīgi, ka šādas operācijas rezīdtātā rodas piektais, blakus stūris. Tas mūs uzvedina uz secinājumu, ka ķirurģiska iejaukšanās, kuras gaitā organismā kaut kas tiek izgriezts, vienmēr rada blakus problēmas, vēl vienu stūri, kas kļūst par klupšanas akmeni.

Vienas ķirurģiskās iejaukšanās sekas neliek sevi ilgi gaidīt, citas var parādīties pēc daudziem gadiem un pat pāriet uz nākamo dzīvi. Ja pēc operācijas cilvēks nav sapratis, nav apzinājies savas problēmas, pēc zināma laika ir jāizdara atkārtota operācija, tad trešā… Tā vien gribas teikt: "Esi taču cilvēks!"

Porfirija Ivanova sistēma "Bērniņ"

Tā ir viena no visiedarbīgākajām un vispopulārākajām sistēmām. Rītos un vakaros, ar kailām kājām stāvot uz zemes vai sniegā, no galvas līdz kājām ir jāaplej sevi ar aukstu ūdeni. "Divas reizes dienā peldies aukstā, dabiskā ūdenī, lai tu justos labi. Peldies, kur vien vari: ezerā, upē, vannā, ej dušā vai aplej sevi ar ūdeni. Rīkojies atbilstoši saviem apstākļiem. Karsto peldi pabeidz ar auksto peldi," — tas ir pirmais Porfirija Ivanova noteikums.

Porfirija Ivanova veselības nostiprināšanas sistēma ir laba tāpēc, ka tā ne tikai ietver fizisku iedarbību uz ķermeni, bet tai ir arī tikumībā sakņots pamats. No šīs fizisko un morālo aspektu savienības ir jādzimst mīlestībai uz Dabu, cilvēkiem un Dievu.

Šīs sistēmas priekšrocības ir neapšaubāmas. Taču, lūk, kas man rada bažas. Daudzi izpilda tikai noteikumu vienu pusi: viņi aplejas ar aukstu ūdeni un atturas no barības, uzskatīdami, ka tam visam ir jāstimulē arī sistēmas morālā puse. Kādi maldi! Pirmo reizi, tas notika pirms daudziem gadiem, es ar šo problēmu saskāros Saratovā, kad sieviete, bērnu ārste, man vaicāja: "Sakiet man, kāpēc es slimoju, lai gan regulāri divas reizes dienā aplejos ar aukstu ūdeni pēc Ivanova sistēmas?" Bet, lūk, rindas no vēstules, kas atsūtīta no Petropavlovskas- Kamčatskas: "Sāku nodarboties pēc Ivanova sistēmas "Bērniņ". Aplejos jau gadu un sešus mēnešus, bet ļoti salstu, no aukstuma krata drebuļi, rokas un kājas ir kā sastingušas. Tomēr turpinu. Nezinu, vai tas ir uz labu vai ļaunu. Kur izeja?" Varētu minēt vēl daudzus citus piemērus. Bet kas notiek ar bērniem?

īpaši sāpīgi ir redzēt slimus bērnus, kurus vecāki aplej ar aukstu ūdeni. Jau astoņdesmito gadu beigās man iedeva izlasīt stāstu "Lauku ekstrasenss". Autoru precīzi vairs neatceros, šķiet, tas ir jaunais Pēterburgas rakstnieks Ivanovs. Stāsts ir par to, kā tēvs un meita praksē izmantojuši dažādus ieteikumus par veselīgu dzīvesveidu. Tbstarp arī divas reizes dienā aplējuši sevi ar aukstu ūdeni. Kad meitene bija jau tik liela, ka mācējās desmitajā klasē, viņa pēkšņi saslima. Sacēlās augsta temperatūra, un meitene, nenākusi pie samaņas, burtiski "sadega". Tā vien gribas visiem vecākiem pajautāt: vai jūs apzināties, ko darāt? Ne jau šī ūdens procedūra pati par sevi mani satrauc, bet gan audzināšana, kāda jāveic, radinot bērnu pie sistēmas "Bērniņ".

Ja nenodarbojamies ar bērnu tikumisko audzināšanu, tad problēmas, kas ir ap viņu, uzkrājas bērna organismā. Un nav tāda ūdens, kas tās spētu aizskalot. Kad bērna dvēseles un gara problēmas būs sasniegušas enerģiju kritisko masu, bērns smagi un uz ilgu laiku saslims. Nereti rima ir par dzīvību un nāvi. Ir jāsaprot, ka bērns dzīvo tajos pašos nesaudzīgajos apstākļos, kādos mīt pieaugušie. Viņš nemitīgi kaut ko grib, bet mēs to nedodam vai neatļaujam, nepaskaidrojot, kāpēc. Arī attiecības ar radiniekiem ne vienmēr ir gludas, bet mēs bērnu katru rītu uzmundrinām ar aukstu ūdeni, nepievēršot uzmanību viņa dvēseles stāvoklim.

Tieši tāpēc šī metode attiecībā uz bērniem ir bīstama. Ja esat ķērušies pie bērna veselības, tad sekojiet viņa dvēseliskajam un morālajam stāvoklim — tas ir jūsu svēts pienākums. Tas ir grūts darbs, kas ne jau visiem ir pa spēkam; ja bērns, kuru jūs aplejat ar aukstu ūdeni, saslimst, tas ir signāls, ka garīgais darbs ar šo bērnu ir pamests novārtā.

Kad pieaugušie sāk saprast, ka kaut ķas dzīvē ir jāmaina, ka ir nepieciešams sevi uzmundrināt un piespiest darīt to, ko viņi līdz šim nekad nav daiļjuši, ka dažos aspektos vajag sevi ierobežot un nostiprināt, tad Porfirija Ivanova sistēma šim nolūkam ir ideāls "instruments". Izmantojot apliešanos ar ūdeni — metodi, kurai ir stresa raksturs, cilvēks izjūt prieku, kas lielākoties ir ķermenisks prieks. Taču dvēsele apliešanās seansu starplaikā var būt pastāvīgi neapmierināta ar ģimenes attiecībām, sadzīves problēmām, sociālo netaisnīgumu. Tāpēc iznāk, ka metode tiek likta lietā, bet tās būtība paliek nesaprasta un neizjusta. Daudzi šo sistēmu pārvērš par elementāru ķermeņa jogu.

Porfirija Ivanova sistēma ieteic visiem mainīties iekšēji, sākt citādi raudzīties uz pasauli un notikumiem, mīlēt sevi, Dabu un Dievu. Pretējā gadījumā ikviens, kas sevi uzmundrinās vienīgi ārēji, iekšēji paliekot problemātisks cilvēks, būs pakļauts slimībām. H. Rēriha norādīja, ka "auksta duša nervozitātes gadījumā var bflt kaitīga". Porfirija Ivanova metode "Bērniņ" ir dvēseles un gara reliģija, šī metode paredz nostiprināt ķermeni, gūstot prieku un mīlestību no saskares ar īstenajiem Dabas spēkiem. Ja nebūsit to sapratuši, apliešanās ar ūdeni jūs saldēs un jūs brīnīsities, kāpēc tik un tā slimojat. Bet, kad pēkšņi uznāks slimība, tā jums liks pagulēt un padomāt par to, ko jūs neesat ņēmis vērā no šīs lakoniskās, harmoniskās un gudrās sistēmas.

No metodes "Bērniņ" nedrīkst izraut tikai to, kas jums visvairāk ir pa prātam. Tā ir viengabalaina un harmoniska, tā dod cilvēkam galveno — dzīvības, dvēseles un gara TONUSU. Nekad nejūtieties neapmierināts. Priecājieties par panākumiem un jūtieties lepns par savu darbu, par saviem bērniem, rodiet prieku ikdienā, lai dvēsele līksmotu un sirds justos kā jauna.

Lai pārbaudītu, kādu iespaidu uz jums atstāj apliešanās metode, pamēģiniet kādu brīdi no tās atturēties. Ko jutīsit? Vai slimības atsāksies? Ja jūs atkal jutīsities slikti, tas nozīmē, ka esat pametis novārtā sistēmas garīgo aspektu, tātad savai veselībai vienīgi nodarāt vēl lielāku kaitējumu. Ja arī bez apliešanās ar ūdeni jūsu ķermeņa, dvēseles un gara tonuss būs brīnišķīgs, tad varat atbrīvot sevi no šā ķermeņa dopinga, lai nemaldinātu sajūtas un lai jaunā veidā uztvertu tīrās Kosmosa strāvas un Dabas spēkus. Bērniņ, padomā par to!

Urīnterapija

Var daudz runāt par to, cik brīnišķīga ir ārstēšana ar urīnu, atkal aizmirstot, ka tā ir metode, sistēma, ar kuras palīdzību tiek panākta iekšēja un ārēja iedarbība uz slimo ķermeni. Urīnu dzer, ierīvē, izmanto kompresēm, lai piešķirtu ķermenim jaunu spēku.

Cilvēki taču pārstrādā otrreizējās izejvielas praktiskām vajadzībām, gluži tāpat arī urīns kļūst par otrreizējo izejvielu organismam. Vai tad Dabai trūkst dabisko spēku un elementu, lai apgādātu cilvēka organismu? Kāpēc jālieto otrreizējās izejvielas? Vai gan ne tāpēc, ka dvēsele un gars nav spējīgi uztvert dzīvi tās dabiskajās izpausmēs, krāsās, smaržās un garšas sajūtās? Vai gan ne tāpēc, ka mēs mākam tikai "vārīties paši savā problēmu, aizvainojumu un prieku sulā"? Kad pie jums pēdējo reizi ciemojās radinieki? Vai jūs pazīstat savus kaimiņus? Vai jūs viņus ielūdzat uz garšīgām pusdienām un svētkiem? Nē? Tad urīns būs visai noderīgs jūsu veselības uzlabošanai.

Urmterapija ir ļoti iedarbīga, ja to apvieno ar badošanos. Bet badošanās — tā ir vardarbīga savu sajūtu un vēlmju ierobežošana un bremzēšana. Jūs jau tā vārāties ģimenes vai sociālo problēmu katlā un turklāt vēl neprotat savaldīties. Tāpēc jūsu slimību ārstēšanai ir nepieciešama kompleksa pieeja.

Cik gan daudz cildinošu vārdu ir teikts par urīnu — visparastākajiem cilvēku mīzaliem. Ak, ja mēs tāpat varētu pastāstīt par tiem, kuriem blakus dzīvojam un strādājam vai ar kuriem kontaktējamies. Bet mēs gan vairāk aplej am cits citu ar domu skābi, kaisām cits citam virsū vārdu sāli, izplatām savu jūtu smārdu. Kāda slimība, tādi arī ārstēšanas līdzekļi. Urīns ir skābju un sāļu nogulsnes, mūsu dvēseļu nogulsnes. Jo smagāks un smirdīgāks ir urīns, jo mazāk cilvēkam ir garīgu īpašību.

Kopš bērnības mums mācīja, ka viss, kas tiek izvadīts no organisma, ir atkritumi un sārņi, kuri organismam vairs nav vajadzīgi. Tā cilvēkam izveidojas stabils riebums pret daudzām dzīves norisēm. Riebums pret ēdienu, pret bērnu vai pieaugušo, pret slimnieku, pret lietām, darbu, dzīvniekiem un kukaiņiem. Katram cilvēkam ir pret kaut ko riebums. Bieži vien riebums cilvēkā rada ne tikai biedējošas domas, bet ari spēcīgas sajīītas. Tā, piemēram, sieviete ierauga tarakānu vai peli un sāk histēriski kliegt vai saraujas tā, it kā būtu saņēmusi elektriskās strāvas triecienu. Tādējādi sevi spilgti liek just riebuma vai baiļu signāls, kas norāda uz sajūtu hiperfunkciju. Bet tas nozīmē, ka arī organismā tā atbalsosies kā funkciju patoloģija.

Lai atraisītu savu slimību karmiskos mezglus, dažkārt pietiek ar to, ka iemācāmies pārvarēt riebumu, citādi nāksies to panākt ar pazemojošo urīnterapijas metodi. Cilvēks, kura domas un jūtas ir veselīgas, prot mierīgi uztvert lietas ap sevi, slimais turpretī ķeras pie jebkura salmiņa.

Bet arī tas vēl nav viss. Lai uzsāktu ārstēšanos ar urīnterapiju, cilvēkam jāpārvar ne tikai riebums, bet arī lepnība. Sākumā pret sevi, pēc tam arī pret citiem cilvēkiem. Lepnība ir viens no visbriesmīgākajiem cilvēka netikumiem. Varbūt ir vērts tūlīt, neķeroties pie urīna, uzveikt savu lepnību? Palūkojieties, kuri ir tie punkti, kuros jūs nespējat atteikties no saviem principiem un noteikumiem? Vai jums nav ienācis prātā, ka tādējādi jūs traucējat dzīvot citiem cilvēkiem, sagādājat pārestības saviem tuviniekiem, visu darāt vienīgi tā, kā pats vēlaties? Nē? Tad izskalojiet ar urīnu savas smadzenes, uzlieciet kompreses uz acīm, iepiliniet ausīs, sarīvējiet ķermeni un turpiniet dzīvot pēc sava prāta.

Kad es lasyu lekciju kursu Krasnodarā, mani iepazīstināja ar sievieti, kura ar urīnterapiju bija izārstējusi sevi un šo metodi iemācījusi, pēc viņas pašas vārdiem, gandrīz vai pusei kras- nodariešu. Kad es pēc gada tur ierados atkal, man pastāstīja, ka šī sieviete mirusi ar vēzi, kas attīstījies tik strauji, ka izglābt viņu nav izdevies.

Apgalvo, ka ar urīnterapiju var ārstēt visas slimības, to uzskata par glābiņu no visām nelaimēm. Ak Kungs, kāda aprobežota tehnokrā- tiska domāšana, kas rada ari aprobežotas jūtas! Tieši tā ir urīnterapijas karina. Tāpēc atkārtoju vēlreiz. Veselību stiprinoši spēki ir mums visapkārt: Dabā, Kosmosā un Dievā. Tie ir miīsos, mūsu Ticībā, Cerībā, Mīlestībā un Gudrībā, kuru virsotne ir cilvēka Dvēsele un Gars, nevis urīns. Garīgums mūs padara par cilvēkiem, bet urīnterapija pārvērš par otrreizējo izejvielu fabriku.

Lai mīkstinātu šos ļoti asos vārdus, atzīmēšu, ka slimību ārstēšanas sākumposmā varat izmantot urīnterapiju, jo vairāk tāpēc, ka tā neprasa nekādas finansiālas izmaksas. Tādējādi jūs palīdzēsit dvēselei un garam atvieglot ķermeņa ciešanas, lai dvēsele un gars varētu sākt citādu dzīvi.

Dziednieciskais magnētisms

Cilvēkam tas allaž bijis raksturīgi, ka telpu ap sevi viņš vienmēr ir piepildījis ar mīlestību un prieku. Mēs ejam uz teātri, lasām grāmatas, nonākam saskarē ar dabu, nododamies daiļradei, saņemot tādu enerģijas pieplūdumu, kas ne tikai attīra mūsu domas un jūtas, bet arī ļauj šajā enerģijā dalīties ar citiem. Jo cilvēks ir vairāk saistīts ar daiļo, jo vairāk gaismas ir viņa acīs, jo lielāks siltums strāvo no viņa dvēseles, kad atrodies viņam blakus.

Daudzi cilvēki mīlestību un prieku sajūt tikai īsu mirkli, un tāpēc viņi meklē jebkuru metodi, kas izlīdzinātu viņu ārējo enerģētiku (auru) un piepildītu ķermeni ar dzīvinošu enerģiju. Tā uz garīgā izsīkuma fona radās enerģētiskās iedarbības metode, bet tos, kuriem piemīt šādas spējas, nosauca par ekstrasensiem. Cilvēkiem pavīdēja jauns cerības stars, kas plūda no televizoru ekrāniem. Mūs sāka uzpildīt ar nelielām "veselības" devām. Izrādījās, ka šīs enerģijas var saglabāt ūdenī, krēmos un fotogrāfijās, un cilvēks kļuva par šīs metodes ķīlnieku.

Prasme atdot savu enerģiju kļuva par ārstniecības metodi, un atkarībā no spējām katrs to sauca citādi. Senatnē šo metodi dēvēja par dziedniecisko jeb ārstniecisko magnētismu, bet mūsdienās to sauc par "ekstrasensoro ārstēšanu", par "ārstēšanu biolaukā", par "ārstēšanu ar bioenerģiju" utt. Zinātniska izskaidrojuma šai metodei nebija, bet visi gribēja savām spējām piešķirt nozīmīgumu un svarīgumu. Daudzi konstatēja, ka viņiem ir pietiekami daudz savas enerģijas, lai ar to tirgotos. Tāpēc vajadzēja pietuvoties modernajai medicīnai un nosaukumā ielikt kaut ko tādu, kas būtu saistošs, mīklains un finansiāli nozīmīgs. Piemērs nav tālu jāmeklē. Lūk, dažas specialitātes, kuras esmu paņēmis no dziednieku vizītkartēm: "bioenerģē- tiķis", "bioenergoterapeits", "bioinformenergo- terapeits", "bioenergosistēmterapija", "bioenerģē- tikas eksperts", "parapsihologs", "paraterapija", "psihoeniosuģestologs", "psihoenerģētiķis", "ekstrasenss hipnotizētājs", "kosmiskās bioritmikas pētnieks". Zīmīgi, ka gandrīz visiem ir šāds ieraksts: "starptautiskas kategorijas speciālists". Pajautājiet, kurā starptautiskā kongresā, simpozijā vai konferencē viņi šo kategoriju ir aizstāvējuši?! Kādā pilsētā es iepazinos ar ekstrasensu, kuram, kā vēlāk noskaidrojās, nav nekāda sakara ar mediķa vai biologa izglītību, taču viņa vizītkartē bija lepni rakstīts "psihoģenē- tiķis". Man līdz pat šim laikam nav skaidrs, ko tas nozīmē, arī speciālisti rausta plecus.

Autodidakta talants vienmēr ir izraisījis cilvēku sajūsmu un saglabājies pēcteču atmiņā. Bet, ja pavisam zaudēsi mēra sajūtu un pieklājību, cilvēki tevi nosodīs un ātri aizmirsīs.

Jēzus Kristus ar vienu pieskārienu, skatienu vai vārdu izdziedināja cilvēkus, sniedzot viņiem savu mīlestību un piedošanu. Lai šis tēls kļūst par jūsu Skolotāju.

Ja cilvēks pastāvīgi izmanto ekstrasensa pakalpojumus, viņa galvenā nelaime ir tā, ka šāds cilvēks ļoti viegli un ātri izjauc savu ārējo un iekšējo enerģētisko līdzsvaru. Nervi, stresi, do- mu un jūtu nenoturīgums — tie ir gandrīz visu slimību galvenie cēloņi. Tāpēc tā nav nejaušība, ka bioenerģētiskā iedarbība palīdz mazināt sāpes jebkuras slimības gadijumā. Daži to dara klusējot, citi izmanto milzum daudz vārdu, bet tas nemaina lietas būtību, jo katram cilvēkam patiešām ir enerģētiskais lauks. Vieniem tas ir tīrs un gaišs, citiem — netīrs un smags. Otrajā grāmatā — "Jūtu grāmatā" — jūs atradīsit skaidrojumu, kāpēc ir "melnie" im "baltie" ekstrasensi. Šeit atzīmēšu vienīgi, lūk, ko: ja dziedniekam dzīvē, domās, jūtās un vārdos valda haoss, tad, lai ko viņš teiktu par savām tīrajām enerģijām, viņa vārdi nav plika graša vērti. Painteresējieties par viņa personisko dzīvi, un jūs sapratīsit, ar ko jūs "uzlādē", kā "ārstē" vai varbūt gluži vienkārši nopelna uz jūsu veselības rēķina.

Kad ekstrasensu aktivitāte televizoru ekrānos bija sevišķi liela, visi atzīmēja interesantu fenomenu: uz cilvēku ķermeņiem izzuda rētas, kas palikušas pēc operācijām un traumām, mainījās matu krāsa, tika izārstētas slimības. Tas ir, ekstrasensorās iedarbības metode izrādījās efektīva, taču pati iedarbība nebija ilga. Pēc kāda laika viss ir tāpat kā sākumā: atkal parādās rētas, nosirmo mati un atgriežas tās pašas slimības.

Karmiskā medicīna šo faktu izskaidro šādi: ja ekstrasensorās iedarbības laikā ir saņemta reāla palīdzība, tas nozīmē, ka cilvēks vēl ir spējīgs kardināli mainīt savu dzīvi uz labo pusi, ka viņam katrā ziņā ir jāmaina savas domas, jūtas un rīcība. Ja rētas un slimības atgriežas, tas nozīmē, ka dvēseles kustība pretī garīgumam tomēr nav notikusi. Nav notikusi arī sevis apzināšanās, grēku nožēlošana un garīgā attīrīšanās. Tāpēc cēloņu un seku rats atkal atgriežas iepriekšējā stāvoklī — tāds ir Karmas likums.

Mēs jau zinām, ka ķermeņa enerģētiku uzkrāj dvēsele. Dvēsele to dara ar sajūtu palīdzību, uzlādējot mūs ar noskaņojumu, prieku, mīlestību un pateicību. Ja vēlies sevi uzlādēt ar labu enerģiju, izej laukā, izskrienies svaigā gaisā vai nostājies pie loga un pavēro saidīti, dabu, putnus, debesis un ar dziļu pateicību saki: "Ak Kungs, cik labi! Kāda svētlaime! Vai tiešām tas viss ir domāts man? Šīs svētlaimes ir tik daudz, un es to dāvāšu arī citiem cilvēkiem. Kungs, svētī mani šādai rīcībai!" Emocionāli atkārtojiet šos vārdus tik ilgi, kamēr sajutīsit, ka pa ķermeni, no galvas līdz kājām, pārskrien enerģētikas vilnis, pēc tam otrs, trešais. Ja dienas laikā spēsit saglabāt šo svētlaimes sajūtu, tad nekādas slimības un ekstrasensi pat prātā nenāks. Bet vakarā pateicieties Dievam un Dabai par aizvadīto dienu. Sajūtiet tos pašus svētlaimes viļņus un liecieties gulēt. Naktī šie viļņi nogurušo ķermeni atkal savedīs kārtībā. Pa enerģētisko kanālu, ko jūs radījāt pirms iemigšanas, ieradīsies Sargeņģelis, lai sniegtu jums zīmīgii sapni.

Vēl labāk un tīrāk jūs varēsit uzlādēties baznīcā. Tā nav nejaušība, ka visos dievnamos notiek rīta un vakara dievkalpojumi. Sirsnīga divu stundu gara lūgšana dievnamā daudzus ir izglābusi no nāves. Jo Svēto sejas raugās uz jums ar sapratni un līdzjūtību, mierīgi un stingri. Tās gaida no jums grēku nožēlošanu, lai jūs atbrīvotos no smagām domām un jūtām, lai to vietā no Dievišķās pasaules varētu jums atsūtīt labās enerģijas.

Ikvienam ārstam un dziedniekam ir jāiegaumē svēts likums: sava diena ir jāsāk un jābeidz ar grēku nožēlošanu un lūgšanu Dieva priekšā. Tā tiek iegūts un uzkrāts dziednieciskais magnētisms, bet izpausme tam ir jārod jūsu domu, jūtu un rīcības svētumā.

Esiet piesardzīgi pret jebkuru iejaukšanos savās smalkajās enerģētiskajās struktūrās. Pienāks laiks, kad fiziķi, biologi un ķīmiķi spēs izskaidrot visas šīs parādības un visu saliks savās vietās, bet mēs zināsim, kas tiek ārstēts, kā un kāpēc.

Ko ārste homeopātijā?

Homeopātija ir augsti sistematizēta metode, ar kuras palīdzību tiek ļoti stimulēti organisma dzīvības spēki, lai panāktu izārstēšanos no slimībām. Homeopātija nozīmē ārstēšanu ar kaut ko tādu, kas rada ciešanām līdzīgu efektu. Atkal metode, sistēma un stimulācija! Mediķi atzīst, ka homeopātijas likumus ir viegli formulēt, bet grūti saprast. No karmiskās medicīnas viedokļa homeopātija ir stipri pietuvojusies "zāļu garam", tātad — arī slimības garam. Tas ir liels sasniegums, kas var kvalitatīvi mainīt priekšstatu par jebkuru slimību.

No iepriekšējām nodaļām mēs jau zinām, ka slimības gars ir ietverts gēnos. Uz šā pamata karmiskā medicīna apgalvo, ka homeopātija uz slimību iedarbojas gēnu līmenī: ar līdzīgu zāļu garu uz līdzīgas slimības garu. Izdariet pētījumu, un jūs paši par to pārliecināsities.

Bet tagad mēģināsim noskaidrot, kāpēc notiek izārstēšanās, kādu cēloņu un seku ķēdīti likvidē homeopātija, atdodama cilvēkam veselību.

Homeopātisko zāļu sagatavošanas metode ir tāda, ka ārstnieciskais līdzeklis, kas ir izšķīdināts, veicot sakratīšami vienu miljonu un pat vairāk reižu, izārstē slimnieku ātri, droši un bez blakus efektiem.

Homeopātijas metodes pamatlicējs Zāmuels Hānemanis ārstniecisko līdzekli šķīdināja tā: viņš 1 daļu vielas sajauca ar 99 daļām šķīdinātāja (destilēts ūdens, spirts vai laktoze) un maisījumu spēcīgi sakratīja 100 reižu. Šo dinami- zēto šķīdumu viņš nosauca par "pirmo simtda- ļīgo šķīdinājumu". Pēc tam viņš 1 daļu pirmā šķīduma sajauca ar 99 daļām šķīdinātāja un atkal 100 reižu sakratīja, iegūstot "otro simt- daļīgo šķīdinājumu". Ar katni soli viņš tuvojās 40. šķīdināšanas reizei, bet tālāk par to negāja. Taču mūsdienu homeopāti izmanto simttūkstošo simtkārtīgo šķīdināšanu un iet pat vēl tālāk!

Es neaprakstīšu visu zāļu iegūšanas procesu, jo mums pietiek iegaumēt vienu: no sākotnējām zālēm pēc daudzkārtējas šķīdināšanas un sakratīšanas paliek nevis materiāla viela, bet gan tās kvintesence — enerģētiskais atomārais pamats. Ar lielu precizitāti to nosaka kvantu fizika. Šai sakarā burtiski satriecoši ir vārdi, ko pirms vairākiem gadsimtiem rakstījis slavenais ārsts Paracelzs: "Kvintesence ir tas, kas tiek ekstrahēts no vielas. Pēc atbrīvošanas no visiem piemaisījumiem, no visām iznīcīgajām daļām, pēc tam, kad viela ir augstākajā mērā rafinēta, tā iegūst neparastu spēku un pilnību. Tā ir ārkārtīgi tīra un, pateicoties šai tīrībai, tā iegūst spēju attīrīt ķermeni." Tātad homeopātija ir atstājusi matēryas sfēru un sākusi darboties ar vielas enerģiju, nosaucot to par "homeopātisko devu".

Tagad meklēsim līdzības likuma karmisko analoģiju starp zāļu garu, slimības garu un cilvēka garīgo stāvokli. Kā zināms, visu iespējamo cilvēka slimību pamatā ir ģenētika. Par to liecina HLA tests, kas izdarīts ar sesto hromosomu pāri. Notikumi, cilvēka jūtas un domas ierauj viņu tādā dzīves enerģētisko sakarību virpulī, ka sākotnējām slimības pazīmēm tiek radīti labvēlīgi attīstības apstākļi.

Jau ar piedzimšanas dienu cilvēks pastāvīgi izjūt citu cilvēku nesaudzīgo ietekmi. Jebkurš aizskarošs vārds, skatiens un rīcība iestrēgst mūsu organismā "homeopātiskās devas" veidā. Var teikt tā: tas, ar ko netiek galā dvēsele, kam nav spējis turēties pretī cilvēka gars, dienu no dienas kā sīkas atomu daļiņas uzkrājas mūsu organismā. "Slimība," raksta Zāmuels Hā- nemanis, "ir dinamiskās dabas stāvoklis." Proti, cilvēks visu laiku atrodas cīņas stāvoklī. Dvēsele \in gars nespēj rast mieru, katra diena sabango mūsu jūtas un dinamiski iedarbojas uz nerviem. Līdzīgi reaģējot uz to visu, cilvēks, kļūdams atvērts, izlaiž sev cauri šo garīgo netīrumu caurspiedīgo radiāciju. Jau ir pierādīts, ka jebkuru dzīvu organismu ietver aktīvs elektromagnētiskais lauks. Šim laukam ir raksturīga vibrācija. Kur un kopā ar ko vibrē jūsu dvēsele \m gars, no tā būs atkarīga jūsu veselība.

Slimības simptomu kombinācija ir slimību izraisījušo cilvēka domu un jūtu kombinācija. Cilvēks slimos tik ilgi, kamēr līdzināsies netīram avotam un vibrēs tā enerģijās.

Veselību var saglabāt ar divām metodēm: ar pretējības un līdzības metodi. Pretējību sludina kristīgā morāle. Tas ir esības morāles likums. No cilvēka tiek prasīta prasme piedot, bet tas nozīmē, ka svešu domu un jūtu netīrumi jums nepielips; pastāv grēku piedošana, tātad tās domas un jūtas, kas jūs satrauc, tiks piedotas, tās no jums izsūks svēto dievnamu kupoli. Nemelo, nezodz, nepārkāp laulību, apvaldi lepnību utt. u.tml. Tā nav nejaušība, ka šie baušļi palīdz cilvēkiem šķīstīt dvēseli un nostiprināt garu. Kad redzi savu vai citu cilvēku netīros nodomus, pieņem pretēju lēmumu, dvēselei un garam tas dos vairāk labuma nekā homeopātija.

Līdzības metode māca cilvēku aktīvi, dinamiski reaģēt, ar dvēseli un garu vibrēt uz to, kas priecē acis un ausis, modina jūtas, bagātinot tās ar jaunām dvēseliskām un garīgām kvalitātēm. Kamēr cilvēks nebūs pilnīgi apguvis šo līdzīgās rezonanses metodi, viņš to izpildīs ar tādu precizitāti, kas būs ekvivalenta pretējam.

Karmiskā medicīna atzīmē to faktu, ka ārstniecisko vielu šķīdinātājiem ir savi karmiskie noteikumi. Tā nav nejaušība, ka zāles tiek šķīdinātas tikai trijās vidēs. Katra vide nosaka savu slimības karmisko statusu.

Ar DESTILĒTO ŪDENI

šķīdina zāles tādiem cilvēkiem, kuriem ir labestīga dvēsele un maigs raksturs, bet kurus slimus padara apkārtējo cilvēku rupjība pret viņiem. Viņi nespēj sevi pasargāt un aizstāvēt savu godu un cieņu, tāpēc slimo, jo patur sevī citu cilvēku domu, jūtu un uzskatu netīrumus. Ar destdēto ūdeni šķīdinātie homeopātiskie līdzekļi palīdz pēkšņu slimību gadījumos.

Ar SPIRTU šķīdina zāles tādiem cilvēkiem, kuriem sociālo problēmu dēļ ir agresīvs dzīvesveids. Tie ir cilvēki, kurus vai nu apskurbinājuši panākumi, vai arī kuriem vienīgo prieku dzīvē sagādā alkohols. Ar spirtā šķīdinātām homeopātiskajām zālēm ārstē arodslimības un sliktus ieradumus.

LAKTOZE (piena cukurs).

Šis šķīdinātājs veicina tādu cilvēku izveseļošanos, kuru slimības sakņojas ģimenes un sadzīves problēmās, personiskajās attiecībās ģimenē un darbā. Labi palīdz hroniskas saslimšanas gadījumos.

Lai sagatavotu zāles konkrētam cilvēkam, karmiskā medicīna piedāvā homeopātijai šādu preparāta šķīdināšanas un sakratīšanas formulu: zāles šķīdināt tik reižu, cik pilnu gadu ir jūsu pacientam, klāt vēl pieliekot vienu gadu, un iegūto skaitli reizināt ar simtu, lai uzzinātu, cik reizes zāles ir jāsakrata. Tad zāles būs nevis kopīgas visiem, bet noderēs tikai konkrētam cilvēkam, ņemot vērā viņa konkrētos simptomus. Šāds līdzeklis atradīs visīsāko ceļu uz slimības garu, un rezultāti nebūs ilgi jāgaida.

Homeopātija arvien vairāk pierāda, ka daudzas operācijas vairs nav vajadzīgas, tiek ārstētas gandrīz visas hroniskās kaites un tiek rasts risinājums iedzimtām slimībām. Homeopātija, kas sevi pasludinājusi par "netoksisku jaunā cilvēka medicīnu", veiksmīgāk par citām metodēm un sistēmām tiek galā ar cilvēku slimībām.

Patiesi, atomu līmenī izdzīdama slimību no cilvēka, homeopātija liek viņam atgriezties ģenētiskajā sākumpunktā (it kā no jauna piedzimt). Pat iedzimta slimība tiek pārprogrammēta ģenētiskajā līmenī. Bet vai šis "jaunais cilvēks" citādi sāks raudzīties uz pasauli? Vēl nav zināms, kā viņš izturēsies turpmāk, jo tiek aprauta viņa neizprastā dzimšanas karma, vecāku, nācijas, valsts karma. Notiek tieši tāpat kā gadījumā ar poliomielītu, bērnu cerebrālo paralīzi un citām slimībām, par kurām es jau rakstīju. Slimība tomēr piespiež cilvēku padomāt par tās cēloņiem. Tā izvirza jautājumu par to, cik taisna ir cilvēka dzīve, domas un jūtas. Hroniskās slimības nobriest gadiem dgi, tomēr cdvēku viņa slimība nevedina uz pārdomām par savu garīgo eksistenci. Homeopāts izārstēs slimību. Lai tā atkal nobriestu, būs vajadzīgi desmitiem tādu pašu izlaidīgas dzīves gadu. Tātad homeopātija var cilvēkam izdarīt "lāča pakalpojumu". Cilvēka dzīves devīze ir vienāda visiem: mainies pats, tad arī tev apkārt viss mainīsies. Slimība palīdz saprast, ka tevī vēl nav harmonijas.

NOBEIGUMS

Ar šo grāmatu karmiskās medicīnas pētījumiem vēl nav pielikts punkts. Šeit mēs tikām skaidrībā par "Dvēseles formulu", kas reducējama uz dvēseles būtības izpratni. Mēs izsekojām ceļu no dvēseles rašanās pirmavota līdz uzdevumiem, kas tai jāpilda uz Zemes. Nākamajā grāmatā jūs uzzināsit par noslēpumu, kas saistīts ar dvēseles pāreju jaimā stāvoklī (inkar- nācija — ķermeņa nāve), par dvēseles dzīvi citās pasaulēs un par tās atgriešanos, piedzimstot no jauna (reinkarnācija). Mēs aplūkosim ļoti daudzas ar šīm parādībām saistītas slimības un notikumus.

Tiks tālāk attīstīta "Gara ģenētika". Karmas jautājumi dos mums jaunu izpratni par mūsu ķermeni. Nākamajai grāmatai es provizoriski esmu devis nosaukumu "ĶERMEŅA, DVĒSELES UN GARA KARMA". Tajā mēs redzēsim, kā veidojas cilvēka karmiskais ceļš, kā izkārtojas viņa dzīves notikumi un pēc kādiem likumiem, kā var ietekmēt nolemto notikumu fa- tālurnu un nenovēršamību.

Jūsu vēstulēs es gribu dzirdēt nevis sūdzības par kādu slimību un lūgumus pēc palīdzības, bet gan jūsu dzīves analīzi, apsvērumus par domām un jūtām, kas novedušas jūs līdz problēmai, līdz slimībai. Ticiet man, ka pietiek to uzrakstīt, izkratīt dvēseli, lai sajustu atvieglojumu un saskatītu kaut kādas pārvērtības uz labo pusi. Dažas vēstules ir uzrakstītas tik neskaidrā rokrakstā, ka tā arī palikušas neizlasītas. Un neviļus rodas secinājums, ka šādi cilvēki ne tikai neizprot apkārtējos notikumus, bet arī nepazīst paši sevi, savu dvēseli, nezina, kālab dzīvo uz šīs Zemes. Slīpējot rokrakstu, cilvēks var mainīt savu raksturu, tātad — arī likteni.

Ja kāds no jums nav saņēmis atbildi uz savu vēstuli, tas nozīmē, ka t^jā izvirzītā problēma tiks dziļi iztirzāta manās grāmatās. Bieži vien vēstulēs pietrūkst informācijas par notikumiem, kas risinās slimnieka dzīvē, vai par to, kas atrodas ap viņu, kas viņu nodarbina un satrauc. Karmisko diagnozi var noteikt, kontaktējoties ar cilvēku. Cenšos satikties ar visiem maskaviešiem, kuri savā vēstulē norāda kon- takttelefonu.

Daudzi cilvēki atsūta vēstulēs fotogrāfijas, lai es noņemu pieburtu indevi vai "ļaunas acs" uzsūtītu slimību. Daži domā, ka esmu mags un brīnumdaris, burvis vai gaišreģis. Tas patiesi tā nav. Esmu sapņotājs un filozofs, un tas man ļauj būt vērotājam no malas. Aizraušanās ar vēl neizdibināto parādību filozofiju ir atvērusi man gaišzinības kanālu. Par to, cik tas ir gaišs, var spriest pēc manām grāmatām. Saprotu, ka ir milzum daudz zināšanu kanālu un staru, es tos meklēju un krāju, veidojot īpašas mācības — karmiskās medicīnas — gaismu.

Tā kā daudz braukāju apkārt, mājās Maskavā esmu reti, tomēr visas jūsu vēstiUes izlasu. Tās man dod bagātīgu materiālu grāmatām, tāpēc daudzas atbildes uz saviem jautājumiem jūs atradīsit tajās. Lai atbildētu uz vēstuli, dažkārt ir jāuzraksta gara nodaļa grāmatā vai pat vesela grāmata. Tāpēc tā nav nejaušība, ka daudzās vēstulēs ir teikts: mana pirmā vai otrā grāmata — tas ir stāsts par visu vēstules autora dzīvi. Un gribas ticēt, ka manas grāmatas uzmodinās guļošo, dos spēkus gājējam un izglābs no bezizejas.

Es nevaru jums nosūtīt savas grāmatas, to dara izdevniecība "ANS". Laikrakstā "Treķij glaz" es publicēju rakstus par slimībām no karmiskās medicīnas viedokļa.

Daudzi jautā: kur un kā var noklausīties lekciju kursu "Karmiskā medicīna". Uz dažādām Krievijas pilsētām es izbraucu pēc vietējo okulto centru ielūgumiem. Bet Maskavā, Astroloģijas akadēmijā, vadu speciālus kursus klausītājiem.

Saturs

Autora priekšvārds……………………………………………………………… 5

Mācība par karmisko medicīnu……………………………………….. 18

Ievads………………………………………………………………………. 18

Karmiskās medicīnas emblēma………………………………………… 33

Emblēmas apraksts………………………………………………… 33

Emblēmas skaidrojums…………………………………………. 33

Dvēseles lejupceļa noslēpums…………………………………………… 44

Iemiesotā dvēsele……………………………………………………………….. 64

Dvēseles formula……………………………………………………………….. 85

Gara ģenētika…………………………………………………………………….. 93

Bērnu cerebrālā paralīze…………………………………….. 101

Dvēseles un gara šķautnes……………………………………………… 110

Ķermeņa problēmas………………………………………………………… 127

Slimību veidi……………………………………………………………………. 144

Kannas diagnostika atbilstoši ārstēšanas

metodei……………………………………………………………………….. 168

Ķirurģiska iejaukšanās………………………………………. 171

Porfirija Ivanova sistēma "Bērniņ"……………………. 173

Urīnterapija………………………………………………………….. 177

Dziednieciskais magnētisms………………………………. 180

Ko ārstē homeopātija?………………………………………… 184

Nobeigums……………………………………………………………………….. 192

Rīgā, Čaka iela 26

RĒRIHA GRĀMATNĪCA

Rēriha grāmatnīcā literatūra par cilvēka garīgo pilnveidošanos, daiļliteratūra, suvenīrpreces no Indijas, Tibetas, kancelejas preces.

VEIKALĀ A. ČAKA IELĀ 26 var IEGĀDĀTIES ŠĀDAS APGĀDA "VIEDA"

GRĀMATAS:

DZĪVĀS ĒTIKAS MĀCĪBA. I — V. SĒJ.

JOGS RAMAČARAKA. JĒZIJS KRISTUS NEZINĀMĀ DZĪVE.

G. NOVOSELOVA. ZVAIGZNES UN SKAITĻI.

NUMEROLOĢIJA.

СОСТ. СТЕПОИАС СТУЛЬГИНСКИС. ВВЕДЕНИЕ

В АГНИ ЙОГУ.

НИКОЛАЙ РЕРИХ. ШАМБАЛА. NIKOLAJS RĒRIHS. ŠAMBALA.

MANFREDS KĪBERS. MAZĀS VERONIKAS TRĪS LIESMAS. E. П. БЛАВАТСКАЯ. ТАЙНАЯ ДОКТРИНА. ОРИГЕН. О НАЧАЛАХ. HJŪ LOFTINGS. DOKTORA DOLITLA CIRKS. AKMEŅU APSLĒPTĀS ĪPAŠĪBAS.

0. ANDREJEVS, L. HROMOVS. ĀTRLASĪŠANAS UN ATMINAS TRENĒŠANAS TEHNIKA.

ROBERTS BEIDENS - POUELS. SKAUTISMS ZĒNIEM.

Content

Astrogors Aleksandrs Dvēsele un karma karmiskā medicīna

DVESELE UN KARMA KARMISKĀ MEDICĪNA

AUTORA PRIEKŠVĀRDS

MACIBA PAR KARMISKO MEDICĪNU

KARMISKAS MEDICĪNAS EMBLĒMA

DVĒSELES LEJUPCEĻA NOSLĒPUMS

IEMIESOTA DVESELE

DVĒSELES FORMULA

DVĒSELES FORMULa

DVĒSELES UN GARA ŠĶAUTNES

ĶERMEŅA PROBLĒMAS

SLIMĪBU VEIDI

KARMAS DIAGNOSTIKA ATBILSTOŠI ĀRSTĒŠANAS METODEI

NOBEIGUMS

Saturs