Kuthumi

Dvēseles likumi jeb karmiskie kodi

Dvēseles likumi jeb karmiskie kodi

KUTHUMI

1. NODAĻA

REINKARNĀCIJAS TEORIJA

Mūsdienu cilvēks tagad ir nonācis grūtā situācijā. Daudzum daudzas problēmas rada sarežģījumus mūsu dzīvē. Konflikti darbā, ģimenē, materiālās grūtības, turklāt vēl novājinātā veselība brīžam padara mūsu dzīvi nepanesamu.

Elektronikas un kibernētikas laikmetā mēs visi gandrīz vai esam kļuvuši par materiālistiem, un iespēju, ka varētu eksistēt tas, ko mēs neredzam, nevaram ar rokām aptaustīt, daudzi no mums neņem vērā, bet itin bieži pat gluži vienkārši noliedz, uzskatot, ka tā nav apspriežama. Protams, neatkarīgi no tā, vai mēs ticam vai neticam, zinām vai nezinām kaut ko, uz mūsu planētas darbojas Kosmiskais Enerģiju Iedarbības un Pretdarbības likums. Tieši ar šā likuma palīdzību var rast izskaidrojumu visām mūsu neveiksmēm un nelaimēm. Kāpēc izjūk ģimenes, kāpēc nav savstarpējas sapratnes ar bērniem, kāpēc daudziem no mums ir problēmas ar darbu? Šie un citi jautājumi mūs allaž nomoka, uztrauc un dažkārt pat izsit no līdzsvara.

Daudziem ir zināma reinkarnācijas teorija. Saskaņā ar šo teoriju dvēsele nenomirst reizē ar pašreizējā iemiesojuma fizisko ķermeni - tā ir mūžīga un nodzīvo daudzas jo daudzas dzīves. Dvēsele iemiesojas dažādos ķermeņos dažādos laikos, lai attīstītos un izlabotu kļūdas, kas pieļautas iepriekšējās dzīvēs. Katram no mums, piedzimstot zemes virsū, ir noteikts uzdevums, misija, kas - gribam to vai ne - ir jāizpilda tieši šajā dzīvē.

Ir svarīgi noteikt, kālab esam ieradušies zemes virsū, kāds ir mūsu uzdevums. Izmantojot kar- miskos kodus, varam uzzināt, kurā jomā vislabāk rast pielietojumu savām spējām, ieraudzīt savas vājās vietas, to, kādu īpašību mums trūkst, saprast, ko apzināti vajag attīstīt, bet no kā jāizvairās.

Minēsim piemēru. Ja cilvēka misija ir mācīt vai ārstēt cilvēkus, bet viņš pievērsies biznesam, šāda nodarbe negūs sekmes: peļņa būs minimāla, uzņēmums nesīs zaudējumus. Ja cilvēks tomēr turpinās darbošanos šajā virzienā, sekos sods - jau veselības sfērā - kā pēkšņa kaite vai sliktāka pašsajūta jau esošo slimību dēļ. Turklāt vēl šāds darbs var sagādāt garīgas mokas, cilvēks nejūt gandarījumu, ir neapmierināts ar dzīvi un sevi, bet tas AUGSTĀKO SPĒKU skatījumā nav pieļaujams.

Vēl viens svarīgs aspekts - uzdevumi, precīzāk, cilvēka dvēseles attīstības posmi var būt vairāki. Tāpēc lāgiem vērojam, ka itin kā bez redzamiem iemesliem daži cilvēki pamet profesiju, kurā guvuši zināmus panākumus, sāk apgūt darbu citā jomā vai aiziet no pamatdarba, lai pilnībā nodotos ģimenei. Tas izskaidrojams ar to, ka, izpildījis vienu dzīves uzdevumu, cilvēks, apzināti vai neapzināti, bet pāriet pie nākamā uzdevuma izpildes.

Jo augstāka apziņa, jo sarežģītāka mācībstunda.

Ja izmantojat horoskopu, brīdinām, lai neuzskatāt to par likteņa pareģojumu, - jūsu liktenis ir pašu rokās.

Nosakot savu uzdevumu, ļoti būtiski ir uzklausīt savu iekšējo balsi, nevis paziņu un radinieku domas. Tā taču ir jūsu izvēle, un atbildēt par to nāksies vienīgi jums. Nav ieteicams izdarīt spiedienu uz bērniem attiecībā uz profesijas izvēli, kaut gan bieži vien pusaudži paši īsti nezina, ko grib. Vecākiem ir jāpalīdz bērnam izprast pašam sevi, noskaidrot, kas viņam patīk, ko viņš vēlētos, atklāt sevišķi nozīmīgo, - taču ne no pieaugušo skatpunkta, bet gan no dvēseles likumu skat- punkta. Diemžēl morāles normas un sabiedrības viedoklis visai bieži mūs ietekmē. Ir jāzina un jāatceras, ka darbs nepieciešams ne jau tikai tādēļ, lai nopelnītu naudu, bet arī tādēļ, lai attīstītu dotības un vēlmi būt noderīgam cilvēkiem. Mēs itin bieži dzirdam izteicienu: "Visvienalga, kur strādāt, ka tik labi maksā," bet tas ir nepareizi pašos pamatos. "Cilvēks nedzīvo no maizes vien…" Cilvēka uzdevums šajā pasaulē ir neiedomājami sarežģīts, un, lai to izpildītu, mums katram būs krietni jāpastrādā. Mēģināsim aplūkot cilvēku no Kosmosa pozīcijas: Dzimšana - Dzīve - Nāve. Cilvēkam ir ne tikai fiziskais ķermenis - vēl ir enerģētiskais ķermenis. Mēs to sauksim par GARU. Kopš seniem laikiem saka - "izlaist garu", kad cilvēks nomirst; tieši šis GARS tad ari pamet fizisko ķermeni, tieši tas tad ari ir nemirstīgs. Pat no vidusskolas fizikas stundām mēs zinām, ka nekāda enerģija nezūd bez pēdām, tā var transformēties, bet ne izzust. Tieši šis dzīvības enerģijas gars iemājo jaundzimušajā ar pirmo elpas vilcienu, cilvēka dzīves procesā tas ir "jāaudzina", proti, jāpilnveido. Rau, kālab viņš ierodas zemes virsū! Zeme ir skola, kurā noris mācību process. Lai skolnieks tiktu līdz pēdējai klasei un pārietu skolotāja rangā, Garam ir jāveic milzu darbs. Ja darbs netiek izpildīts vajadzīgajā līmenī, tad savā nākamajā iemiesošanās reizē šī enerģija - GARS - atnāks zemākās formās. Un tā notiek daudzās dzīvēs, kamēr vien Augstākie Spēki neliedz šai enerģijai izvēles tiesības. Viņi var par sodu nosūtīt to uz zemi ceļmalā guloša akmens veidā vai vēl kādā citā formā (dēles, čūskas, kukaiņi utt.). Audzināšanas process ilgst līdz tam brīdim, kad DIEVS nolems šo enerģiju nosūtīt uz ELLI (degt ugunī). Pievērsīsimies Jaunajai Derībai: "…Tam vēteklis rokā, un Viņš tīrīs Savu klonu, un Viņš sakrās Savus kviešus klētī, bet pelavas sadedzinās ar neizdzēšamu uguni" (Mateja evaņģēlijs, 3:12).

Tas enerģijas, kuras sekmīgi izgājušas visu mācību procesu, dodas uz PARADĪZI, lai turpinātu pilnīgošanos. Tur taču iespējas ir faktiski neierobežotas - neeksistē laiks, neeksistē telpa, nav visa tā, kas mums sarežģī dzīvi zemes virsū: bada, slimību, kaislību utt. Tieši tas domāts Jaunajā Derībā, runājot par mūžīgo dzīvību.

No reinkarnācijas teorijas viedokļa var izskaidrot, kāpēc viens bērns ir piedzimis mežonīgā āfrikāņu ciltī, otrs - Eiropā pārtikušā ģimenē, bet trešais - Krievijā alkoholiķu ģimenē.

Pirmajā gadījumā bērnam būs jānodzīvo ļoti grūts mūžs, ne par kādām baudām nevar būt ne runas - viņam nāksies cīnīties par savu dzīvību tāpat kā savvaļas dzīvniekiem. Savos iepriekšējos iemiesojumos šī enerģija neizdarīja pareizos secinājumus, nenoskaidroja savu uzdevumu. Domājams, ka šāda dvēsele jau ir uzkrājusi apmēram astoņdesmit procentus grēku un kļūdu. Augstākajiem Spēkiem neatliek nekas cits kā attīrīt dvēseli caur fiziskā ķermeņa ciešanām. Un, ja cilvēks ar pateicību pieņems viņam dotos pārbaudījumus, viņam radīsies iespēja turpmākai izaugsmei un attīstībai, pretējā gadījumā - DIEVAM vien zināms, kādā iemiesojumā viņš ieradīsies nākamreiz.

Gluži citāda aina - bērns piedzimis Eiropā pārtikušā ģimenē, viņam dotas milzīgas izaugsmes un pašpilnveides iespējas; taču, jo vairāk iespēju, jo vairāk pārbaudījumu un kārdinājumu. Padomāsim, kādi tad ir šādā ģimenē piedzimuša bērna nopelni. Nu taču nekādi. Viņš, neradījis nekādas materiālās vērtības, gluži vienkārši ir ieguvis šo velti. Un, ja šis bērns spēs pareizi rīkoties ar DIEVA DĀVANĀM (atcerieties līdzību par TALANTIEM), tad, iespējams, šajā vai savā nākamajā dzīvē viņš būs garīgais kalpotājs. Šajā gadījumā bērna dvēsele ir iemiesojusies fiziskajā ķermenī gandrīz bez grēkiem, iespējams, to ir desmit, piecpadsmit procentu. Atgādināsim līdzību par TALANTIEM: KUNGS iedeva trim kalpiem talantus: vienam - piecus, otram - divus, bet trešajam - vienu, katram pēc viņa spējām. Pirmais pavairoja, un viņam tagad bija desmit, otrais ari - viņam bija četri, bet trešais apraka savu talantu zemē, lai nepazaudētu. Kad nu KUNGS prasīja norēķinu, tad pirmos divus VIŅŠ apbalvoja, bet trešo sodīja. Šī līdzība stāsta par to, ka mums ir jāvairo dāvanas, ko katram devis DIEVS.

Un, visbeidzot, bērns, kas piedzimis Krievijā dzērāju ģimenē. Šajā gadījumā bērna stāvokli sarežģītāku padara apkārtējā situācija. Viņam nāksies ciest savā dzīves ceļā, it īpaši bērnībā, kad nepieciešamas lielākas rūpes. Lai gan šādās ģimenēs bērniem pietrūkst vecāku mīlestības, bērni parasti ir ļoti mīloši, labestīgi un paklausīgi, tādējādi, paši to nezinādami, izpildot IEDARBĪBAS UN PRETDARBĪBAS likumu, attīra savus enerģētiskos ķermeņus (apgrūtinājums ar grēkiem - apmēram sešdesmit procentu).

Tā nu mēs esam pienākuši cieši klāt KARMAS jēdzienam. KARMA IR PIEREDZE - POZITĪVA VAI NEGATĪVA, KURU DVĒSELE IEGŪST dzīves procesā.

Mūsu karmai ir trīs stāvokļi:

I - sākotnējais stāvoklis (ar kuru ierodamies šajā pasaulē),

II - sapelnītais stāvoklis (tas, ko esam ieguvuši dzīvojot),

III - beigu stāvoklis (dvēseles enerģētiskie uzkrājumi nākamajai iemiesošanās reizei, proti, sākotnējā un sapelnītā stāvokļa summa vai starpība).

Jāpiebilst, ka ikviena cilvēka karma nav šķirama no mūsu planētas karmas. Tās iemītnieku dzīve būtiski varēs uzlaboties tikai tajā gadījumā, kad lielum lielā daļa cilvēku attīrīs savu personisko karmu. Pie viena jāatgādina arī, kādā mērā esam atbildīgi par saviem tuvākajiem cilvēkiem. Sieva nav atbildīga par vīru, māte - par pieaugušu bērnu, vectēvs - par mazdēlu, jo kopš brīža, kad beigušies trīs septiņgadu cikli, bērnam jau ir patstāvīga enerģētiskā atbildība. Mazi bērni pilnībā atrodas vecāku enerģētiskajā aizbildniecībā. Bērnam augot, vecāku karma mainās atkarībā no tā, cik pareizi notiek viņa garīgā audzināšana.

Karmas pārliecīga uzkrāšanās ir viens no cilvēka pāragras novecošanas un nāves cēloņiem. Lai dzīvi pagarinātu, cilvēkam jāraugās, lai karma pastāvīgi tiktu attīrīta. Jāzina un jāatceras, ka neviens taisnprātīgais nespēs atdalīt sevi no grēcinieka karmas, jo visas karmas ietilpst vienā kopējā Visuma laukā. Cilvēka fiziskais ķermenis mums var kalpot vairāk nekā 500 gadus, tas ir zināms fakts. Karma nav konstants lielums. Tā ir saskaņota un ļoti jutīga sistēma, kas mainās atkarībā no kosmisko likumu pārkāpšanas vai ievērošanas. Tieši tas ir izskaidrojums jaunu cilvēku pēkšņai nāvei, nelaimes gadījumiem, neārstējamām slimībām. No karmisko likumu viedokļa raugoties, viss kļūst saprotams. Apzinoties sevi kā darbīgu Visuma vienību, rodas iespēja nostāties uz pareizā ceļa, kas ved uz sava Es un apkārtējās pasaules evolucionējošu attīstību. Tieši šādas sekas mēdz būt gadījumiem, kad notiek pēkšņa atbrīvošanās no nedziedināmas slimības, un tādi ir zināmi. Attīrīt savu karmu cilvēks var tikai pats. Tālab nav vērts vērsties pie ekstrasensiem - tā būs liela kļūda un veltīgi izšķiesta nauda. Par karmas attīrīšanas metodēm parunāsim vēlāk.

Šobrīd mums gribētos skart jautājumu par cilvēka fiziskā ķermeņa nāvi. Pastāv divi cēloņi: pirmais - karmas uzkrāšanās līdz simt procentiem un otrais - konkrētam cilvēkam izvirzītā noteiktā karmiskā uzdevuma izpilde. Izpildot šo uzdevumu, cilvēka karma attīrās, un viņš aiziet no šīs pasaules. Mirušu mazu bērnu un jaunu cilvēku individuālajām karmām ir bijusi tikai viena programma - izjaukt apkārtējo cilvēku radīto idealizāciju: vecāku neprātīgo mīlestību pret bērniem vai sievietes mīlestību pret vīrieti. Uzdevumi, ko mums izvirza Augstākie Spēki, katram ir citādi.

Ir ne tikai atsevišķa cilvēka, bet arī dzimtas, tautas, pilsētas, valsts utt. karma. Cilvēks, kura karma ir apgrūtināta, nekad nevarēs piedzimt turīgā ģimenē, attīstītā valstī, turklāt vēl ar labu veselību. Sākotnējie atskaites punkti ir ļoti svarīgi!

Sava karma ir reliģijām, sabiedriskajām kustībām un politiskajām partijām. Aplūkosim komunistisko kustību kā nesenā pagātnē mums vistuvāko. Tajā iesaistījās lielākoties cilvēki ar apgrūtinātām karmām - nabadzīgie, neizglītotie, saniknotie, kuri sadumpojās un izveidoja vienu nāvējošu viesuli, kam piemita ārkārtīgi liels spēks. Komunisma ideja jau sākotnēji ir utopija un nepareiza pieeja dzīvei. Mēs visi esam dažādi, visiem ir atšķirīgi starta potenciāli - un tātad ij nevar būt nekādas vienlīdzības cilvēku starpā. Protams, mēs visi esam vienlīdzīgi, bet DIEVA priekšā.

Kā šī iekārta izrīkojās ar reliģiju? Sagrautas baznīcas, ticīgo vajāšana utt., neminēsim visu sastrādāto. Negatīvās enerģijas uzkrāšana notika tik strauji, ka šīs iekārtas karma pārpildījās un režīms krita. Septiņdesmit gadi tādai varenai un smagai karmai ir minimālais termiņš. Cilvēki, kuri joprojām iet demonstrācijās, piedalās mītiņos un piketos, vēl vairāk pasliktina savu karmu un sabiedrības karmu. Naida, neapmierinātības, nosodījuma enerģētika vairākkārt palielinās. Un sekas ir tādas, ka sabiedrība iemanto daudzas slimības, tādējādi saīsinot savas dzīves ilgumu. Un vispār parastajam pilsonim nevajag pārlieku interesēties par politiku. Politika ir specifiska joma, un tajā jādarbojas cilvēkiem, kuriem piemīt politiķa dotības. Ja mēs emocionāli slimīgi uztveram politisko situāciju valstī, pasaulē, - tā ir skaidra norāde uz karmas uzkrāšanos sešdesmit līdz septiņdesmit procentu apmērā. Pastiprinātu interesi par politiku nosaka vēlme atrast vainīgo, atbildīgo par savām paša neveiksmēm - par to, ka nepietiek naudas, zaudēts darbs, nav dzīvokļa utt. Šāda apziņas ievirze noved pie sevis iluzoras uztveres, tādējādi liedzot iespēju saskatīt savas problēmas. Garīgais aklums izraisa jaunus agresijas uzliesmojumus. Pievērsīsimies Jaunajai Derībai: "ATSTĀJIET TOS! TIE IR AKLI AKLIEM CEĻA RĀDĪTĀJI; BET, JA AKLS AKLAM CEĻU RĀDA, TAD ABI DIVI IEKRITĪS BEDRĒ" (Mateja evaņģēlijs, 15:14). Šis teksts atklāj, cik bīstamas ir maldu kustības un mācības. Bet, lai nebūtu akli, ir jāzina, ko no mums vēlas Augstākie Spēki un kādi Kosmiskie likumi katram ir jāievēro.

Pirmais un galvenais likums ir enerģiju Iedarbības un Pretdarbības likums - tas ir Visuma HARMONIJAS likums. Pašu Visumu DIEVS ir radījis pēc šā principa, bet, tā kā cilvēks ir Visuma daļiņa, tad viņš ari ir radīts pēc tā līdzības. Tās pašas enerģijas, tās pašas stihijas, tie paši transformācijas procesi darbojas mūsos. Cilvēks - tas ir mikrokosms. Tieši šis likums liek cilvēkam tiekties pēc harmonijas. Mūsu ķermenī asteskaula apvidū atrodas enerģētiskais centrs - ČAKRA MŪLĀDHARA, kura ir atbildīga par cilvēka dzīvi un nāvi zemes virsū. Tā kontrolē dzīves sākumu un beigas, būdama kosmiskā likuma projekcija cilvēkos, pārzina mūsu enerģiju darbību, vīrišķo un sievišķo sākotni (jan - iņ). Cilvēkos ir itin viss: diena un nakts, mēness un saule, vējš un ūdens, zeme un gaiss. Viss, kas ir Visumā, ir arī katrā no mums.

Kādā veidā tad šis likums darbojas cilvēka reālajā dzīvē? Ja rīkojamies saskaņā ar kosmiskajiem likumiem, tad ar mums darbojas savstarpējās IEDARBĪBAS, proti, pozitīvās enerģijas. Tas palīdz mums uzveikt jebkuras grūtības, izārstēties no smagām slimībām, atklāt zināšanas u. tml. - tā dēvētā "palīdzība no augšas".

Ja turpretī cilvēks neizpilda šos likumus, tad stājas spēkā pretdarbības enerģijas un sākas audzināšana. Tāpēc nekas, ko viņš iecerējis vai dara, viņam neizdodas; visu, ko mīl, viņš zaudē. "Liktenis" vajā viņu. LĪDZĪGAIS PIEVELK SEV LĪDZĪGO!

Bet tas nozīmē - kādu enerģiju mēs izdalām Visumā, tādu arī saņemam no tā atpakaļ. Viss ir atkarīgs no mūsu rīcības, domām, emocijām. Ja no mums ir kāds labums, ja tiekam galā ar izvirzīto uzdevumu, tad mums palīdz, bet, ja labuma no mums nav vai nodarām kaitējumu, tad, izdalot negatīvo enerģiju, mēs pievelkam negatīvās enerģijas no Visuma. Saskaņā ar šo likumu enerģijas virzās pa spirāli, veidojot divas piltuves ar pretēja virziena virpuļiem. Harmonija sasniedzama pretēji vērsto enerģiju saskares vietā. Saskare iespējama ar noteikumu, ka abas piltuves ir vienāda lieluma. Enerģijas ātrums, blīvums, daudzums un kvalitāte ietekmē piltuvju izmēru. Arī mūs kontrolē šis likums. Trešajā gadu tūkstotī iespēja izdzīvot saglabāsies vienīgi tiem indivīdiem, kuri iek|ausies grupās, biedrībās, kolektīvos, kas attīstās pēc iedarbības likuma. Tie, kuri paliks pretdarbības enerģijās, tiks iznīcināti, jo šobrīd ir pārlieku daudz negatīvās psihiskās enerģijas. Kustības ātruma un blīvuma dēļ negatīvās enerģijas ir uzkrājies par trīsdesmit līdz piecdesmit procentiem vairāk nekā pozitīvās enerģijas, turklāt atsevišķos planētas iecirkņos šī koncentrācija ir atšķirīga. Tātad harmonijas pietrūkst, Zeme vairs nespēj saglabāt savu orbītu un sāk pievilkt no mūsu galaktikas izplatījuma sabrukušo planētu atliekas ar negatīvu enerģētisko lādiņu. Komētu krišana, meteorītu lietus - rau, ko Zemes iedzīvotāji pievelk un pievilks aizvien vairāk no neaptveramā Visuma plašumiem. Tā šis likums darbojas dzīvē. Vēl daži vārdi jāpiebilst par pretdarbības enerģētiskās piltuves izcelsmi.

Ta ir negatīvās enerģijas uzkrājēja, bet ne avots. Ļaunuma rašanās avots kopš "pasaules radīšanas" ir bijusi EMOCIJA, KAS DZEMDINĀJA ILŪZIJU, BET ILŪZIJA RADĪJA DIEVEKLI (ELKU). Tā tad arī ir "melnā trīsvienība" - un cilvēks ir tās avots. Ilūzija ir realitātes spoguļattēls. Materiālā forma ir trauks, kura iekšpusē atrodas realitāte, bet ārpusē - ilūzija. Uzvarēt ļaunumu ar nepiedalīšanās metodi ir vislabākais un visdrošākais paņēmiens pretdarbības piltuves samazināšanai. Spoguļainuma faktora dēļ cīnīties ar ilūziju ir ļoti sarežģīti, tāpēc darbs ar sevi jāsāk, stingri kontrolējot emocijas.

DIEVS radīja Visumu pēc unikāla principa tālab, lai mēs ar savām negatīvajām enerģijām nevarētu izjaukt PASAULES HARMONIJU. Jo VIŅŠ pats taču ir harmonija - absolūta pilnība bez sākuma un beigām, dzīvības mūžība un izplatījuma bezgalība. Cilvēka smadzenes izmanto savas iespējas tikai četru piecu procentu robežās. Tāpēc mums pagaidām nav pieejams pilnīgs priekšstats par Visuaugstāko. Mūsu uzdevums ir tuvināties RADĪTAJAM un iemantot iekšējo harmoniju. Pievērsīsimies Jaunajai Derībai: "Tāpēc esiet pilnīgi, kā jūsu Debesu Tevs ir pilnīgs" (Mateja evaņģēlijs, 5:48). Šaj ās rindās ietverts cilvēku attīstības galvenais mērķis. Protams, vienas dzīves nepietiks, lai izpildītu šo programmu. Tālab ari mums ir dotas daudzas iemiesošanās reizes. Bet ejamais ceļš norādīts DESMIT BAUŠĻOS. Mums jāsaprot, par ko tajos ir runa, un jāzina, kā šos baušļus izmantot reālajā dzīvē. Tas būs nākamās nodaļas temats.

2. NODAĻA

MŪSU NEVEIKSMJU CĒLOŅI. DZĪVES PAMATNOTEIKUMI. PERSONU SAVSTARPĒJĀS ATTIECĪBAS

Samērā bieži dzīvē gadās situācijas, kad mūsu vēlmes neatbilst mūsu iespējām. Lai gan nekā neiespējama nav. Vajag tikai zināt pamatnoteikumus, kuri ir jāizpilda. Ja šos noteikumus ievērosim, mūsu dzīve kardināli mainīsies uz labo pusi, daudzas problēmas aizies pagātnē un pavērsies jauni apvāršņi mērķu sasniegšanai. Cilvēks ir radīts mīlestībai, laimei un pašattīstībai, nevis mocībām. Kāpēc ļaudis slimo, cieš, negūstot no dzīves to, ko viņi vēlas? Tāpēc, ka cilvēki paši izvēlas šo smago ceļu - CIEŠANU CEĻU. Bet ir arī cits ceļš - APZINĀŠANĀS CEĻŠ. Mēģināsim iet to kopā un noskaidrot: kāpēc mūs vajā neveiksmes, kādus noteikumus mēs pārkāpjam?

Aplūkosim pirmos divus noteikumus - pašus svarīgākos, jo lielākoties tieši šeit notiek galvenie pārkāpumi:

1.    "Es esmu tas Kungs, tavs Dievs: tev nebūs citus dievus turēt manā priekšā."

2.   "Netaisi sev tēlus vai dievekļus nedz pēc tā, kas ir augšā debesīs, nedz pēc tā, kas ir ūdenī zem zemes. Nezemojies to priekšā un nekalpo tiem."

Lai visā pilnībā saprastu pirmo bausli, vispirms jātiek skaidrībā par otro, jo tas ir pirmā un visai cilvēcei galvenā baušļa paskaidrojums. Par ko tad ir šis bauslis? Mēs jau runājām, ka cilvēka galvenais uzdevums ir HARMONIJA. Tiklīdz notiek sašķiebšanās uz kādu pusi, tūlīt pat sāk darboties PRETDARBĪBAS enerģija.

Daudzi teiks: "Kādi dievekļi? Man nav nekādu elku tēlu." Taču, vērīgāk paskatoties uz problēmu, izrādās pavisam citādi. Aplūkosim konkrētus dzīves piemērus.

Pieņemsim, ka cilvēkiem neizdodas izveidot ģimeni. Jaunava (sieviete) vai jauneklis (vīrietis) kvēli alkst apprecēties. Taču nekādi nespēj satikt to vienīgo, ar kuru viņi vēlētos nodzīvot kopā visu mūžu. Par ko tas liecina? Par to, ka cilvēks ir radījis sev elku. Un, lai sagrautu šo ideālu, Radītājam nākas dot viņam līdzgājējos tādu cilvēku, kuram piemitīs uzreiz daudzas pretējas un dažkārt par negatīvām uzskatītas īpašības. Tā, piemēram, pēc jūsu domām, ideālam nepieciešamas tādas kvalitātes kā gudrība, kārtīgums, labestība, inteliģence, skaistums utt., un citādu jūs negribat. Tad ideāla sagraušanai jūs sastapsit cilvēku ar polārām dvēseles īpašībām, kuras uzreiz nav ieraugāmas, un jūs saskatīsit tikai dažas redzamās labās īpašības, kas, visticamāk, būs maldinošas, bet pārējais būs apslēpts. Jūsu sapņu cilvēks reālajā dzīvē nevar eksistēt, jo viņa karma būs pārpildīta. Situācija ar atkārtotām laulībām - ja pirmajā laulībā ideāli nav sagrauti, tad otrā un turpmākās laulības arī būs neveiksmīgas. Tas pats attiecas uz bezbērnu ģimenēm. Cilvēks, sapņojot par dēla vai meitas piedzimšanu, piešķir viņiem visbrīnišķīgākās īpašības un talantus, nesaprotot, ka tāds bērns gluži vienkārši nevarēs piedzimt, - ideālu sagraušana taču nepieciešama, lai nākamie vecāki iegūtu pareizu dzīves redzējumu, - vai arī bērnam būs jāpiedzimst ar joti daudzām negatīvām īpašībām. Bet tas nozīmē, ka viņa karma būs piepildīta visu simt procentu apmērā. Slimi bērni un bērni ar fiziskiem defektiem piedzimst, lai sagrautu vecāku ideālu: vesela, skaista, stipra utt. bērna vietā, par kādu sapņojuši, viņi saņem vārgu un slimu, bet skaistuma vietā - bērnu ar iedzimtiem defekiem. Tādējādi bērns, izpildot Dievišķo uzdevumu, pasniedzot mācīb- stundu vecākiem, vienlaikus apgūstot kaut kādu savu paša mācību, var nomirt. Vai izveseļoties - tajā gadījumā, ja vecāki atteiksies no elka, ko paši sev radījuši. Citādi bērns dzīvos un mocīs viņus tikmēr, līdz elks tiks pilnībā sagrauts. Kad cilvēks ieņems pareizu pozīciju attiecībā uz dzīvi, viņam var rasties cits, jau vesels bērns. Tiem, kuri sapņo par brīnumbērnu, tiek dots slinks un "neapdāvināts". Ja tiek idealizētas morāles normas (piemēram: nesmēķē, nedzer, nemelo), bērns būs melis un katrā ziņā aizrausies ar smēķēšanu un alkoholu un, iespējams, kļūs arī par narkomānu. Šādu piemēru var minēt daudz.

Visi mūsu elki nosacīti ir saistīti ar materiālajām vērtībām - ķermenis, skaistums, veselība, sekss, ģimene, bērni; ar garīgajām vērtībām - morāles normas, godīguma ideāli, principialitāte, mīlestība pret tuviniekiem, tikumība, pašu spējas, intelekts, jaunrade, slava, gods, vara, karjera; ar negatīviem uzskatiem, ko mums uztiepusi apkārtējā sabiedrība, kā arī ar domām un vēlmēm, kuras izraisījis nepareizs priekšstats par dzīvi zemes virsū: lepnība, greizsirdība, naids, skaudība, nosodīšana, vēlme kontrolēt, aizvainojums uz dzīvi, neapmierinātība ar sevi un likteni.

Daži piemēri no dzīves.

Ģimenē pastāvīgi notiek konflikti - virs apvaino sievu, nepievērš nekādu uzmanību bērniem, ir rupjš, pārlieku prasīgs, toties labi pelna un visu laiku pavada darbā vai ar draugiem. Visai tipiska situācija. Bet kā rīkojas sieva? Viņa apvainojas uz vīru, uz dzīvi, nosoda viņu, jūtas nelaimīga. Ta vietā viņai vajadzētu izdarīt secinājumus - piedot un pieņemt vīru tādu, kāds nu viņš ir, ari situāciju, un pateikties Dievam par grūto mācīb- stundu. Tādējādi viņa iznīcinās savu ideālu, atjaunos ģimenes harmoniju. Bet, kamēr sieva nemitīgi izjutīs negatīvo emociju (dusmas, aizvainojums, aizkaitinājums, nemiers un daudzas citas) postošo ietekmi, vīrietis, pats to neapzinoties, graus viņas ideālu.

Sieviete sev ir radījusi šādu ideālu: labs ģimenes cilvēks, laipns, uzmanīgs, mīlošs. Bet kas nu iznāk? Viņa grib redzēt vīrā ideālu, pārmainīt viņu, lai vīrs atbilstu viņas priekšstatiem. Nevēlas pieņemt vīru tādu, kāds viņš ir reālajā dzīvē. Un, ja šajā sitācijā nenotiks apzināšanās, audzināšanas procesā iesaistīsies bērni. Šajā gadījumā bērnam piemitīs tādas pašas īpašības kā tēvam. Kamēr sieviete nemainīs savu attieksmi pret dzīvi, ar viņu strādās PRETDARBĪBAS enerģijas, un tā visa sekas būs veselības pasliktināšanās, radīsies nepatikšanas darbā utt.

Aplūkojot ģimenes, kurās visbiežāk notiek konflikti, redzam, ka laulībā parasti stājas cilvēki ar pretējām rakstura iezīmēm, viņiem ir atšķirīgi priekšstati par dzīvi, ģimeni, bērnu audzināšanu utt. Kas tad notiek? Kāpēc līdz laulībām viņi neredzēja viens otra "trūkumus"? Tāpēc, ka DIEVS ir radījis unikālu saprāta apreibināšanas un atvienošanas mehānismu - MĪLESTĪBU. Taču šī nav tā mīlestība, par kuru runāts Jaunajā Derībā. Šī MĪLESTĪBA ir piezemēta, miesiska, kaislīga, dažkārt mēs paši sakām - "neprātīga mīlestība". Cilvēks, kas ir iemīlējies, zaudē galvu un rīkojas tā, kā skaidrā prātā viņš nerīkotos.

Pievērsīsimies klasikai un atsauksim atmiņā Šekspīru: "Nav stāsta skumjāka kā stāsts par Romeo un Džuljetu"; Džuljetas vārdi ir: "Elks mans! Manas sirds balzams!" Šie abi mīlētāji atdeva dzīvību par savu mīlestību. Divu dzimtu ienaids neļāva nodibināties šai savienībai, un ko gan mēs redzam: nāve, briesmīgā traģēdija apvienoja un samierināja gadsimtiem ilgušās viņu dzimtu nesaskaņas. Šeit mācība ir tāda: pēc Dieva gribas divi pusaudži ar savu nāvi mīlestības dēļ izbeidza asiņaino cīņu dzimtu starpā, tādējādi izpildot savu misiju. Šādu gadījumu literatūrā un dzīvē ir pietiekami daudz… Rau, kādu mehānismu mūsu audzināšanai ir radījuši Augstākie Spēki. Kas gan cits VIŅIEM atliek, ja mēs lasām un neredzam, nesaprotam un nevēlamies saprast, kas no mums tiek prasīts, negribam iet pa pzināšanās ceļu un tātad nostājamies uz ciešanu ceļa - trešās iespējas nav. Pievērsīsimies Jaunajai Derībai: "…un pie tiem piepildās pravieša Jesajas vārdi, kas saka: ar ausīm jūs dzirdēsit, bet nesapratīsit; skatīdamies jūs skatīsities, bet neredzēsit.

Jo šo ļaužu sirds ir apcietināta, un viņu ausis ir nedzirdīgas, un savas acis tie ir aizdarījusi, ka tie ar acīm neredz un ar ausīm nedzird un sirdī nesaprot un neatgriežas, ka Es tos dziedinātu.

Bet svētīgas ir jūsu acis, jo tās redz, un jūsu ausis, jo tās dzird" (Mateja evaņģēlijs, 13:14,15,16).

IEGAUMĒJIET: viss, ko jūs idealizējat (radāt elkus), mocīs jūs tikmēr, kamēr nebūsit no tā atteicies un nepieņemsit dzīvi tādu, kāda tā ir. Taču, ja nostāsities uz apzināšanās ceļa, cilvēki, kas ir ap jums, paši pārmainīsies, viņiem vairs nevajadzēs jūs audzināt.

Gribētos atsevišķi aplūkot bērnu un vecāku savstarpējās attiecības. Šī problēma pastāv daudzus gadsimtus. Šeit galvenais cēlonis ir pirmā un otrā baušļa pārkāpšana vienlaikus.

Jaunās Derības Mateja evaņģēlija 10. nodaļā no 35. panta līdz 37. pantam lasām:

"Es esmu nācis cilvēku savest naidā ar viņa tēvu un meitu ar viņas māti, un vedeklu ar viņas vīramāti.

Un viņa paša māju ļaudis būs cilvēka ienaidnieki.

Kas tēvu vai māti vairāk mīl nekā Mani, tas Manis nav vērts, un, kas dēlu vai meitu mīl vairāk nekā Mani, tas Manis nav vērts."

Atcerēsimies pirmo bausli "ES ESMU TAS KUNGS, TAVS DIEVS: tev nebūs citus dievus turēt MANĀ priekšā…" Pievērsiet uzmanību tam, ka vārds "dievus" rakstīts ar mazo burtu, tātad domāti nevis gari, bet miesīgi cilvēki. Un mēs mīlam cilvēkos, it īpaši bērnos, nevis GARU, bet tieši miesu, mēs mīlam viņos fizisko ķermeni, gribam redzēt viņos savu turpinājumu, būvējam viņiem savu uzvedības modeli, nododam viņiem savus aplamos priekšstatus par pasauli un pēc tam paši esam sarūgtināti, ka bērns nav attaisnojis mūsu cerības. Bet daudzas mūsu vēlmes taču jau sākotnēji nav izpildāmas - tās ir kosmiskā likuma pārkāpums, mūsu elkam ir jātop sagrautam. Jo vienīgi DIEVS var plānot, kas būs ar mūsu lolojumu. Pārlieku liela aizbildniecība un tieksme vadīt cita cilvēka dzīvi noved pie tā, ka vienlaikus tiek pārkāpti abi pirmie noteikumi. Vispirms ir jāmīl DIEVS un tikai tad cilvēki. Mums bērns ir jāiemīl nevis kā savs paša producējums, bet gan kā no augšas dota dāvana, jāpieņem viņš tāds, kāds ir, jāpiedod viņam un jāpārstāj viņu nosodīt. Vajag palīdzēt bērnam saprast, ko viņš grib pats, nevis to, ko gribam mēs. Lai to veiktu, nepieciešama liela iejūtība un pacietība.

Protams, tas, par ko mēs patlaban runājam, ir ļoti sarežģīts temats. Lai iegūtu pareizu attieksmi pret dzīvi, cilvēkam nāksies mainīt sevi, savus uzskatus, taču tas ir ļoti grūti. Jāiemācās mīlēt apkārtējos cilvēkus nevis ar miesīgo, bet ar Dievišķo mīlestību, bez nosodīšanas, bez aizvainošanās, ar sapratni un pacietību. Obligāti vajag piedot apkārtējiem cilvēkiem - viņi taču nav vainīgi, ka tieši viņi ir atsūtīti labot jūsu kļūdas: "Neviens tev nav draugs, neviens tev nav ienaidnieks, bet ikviens tev ir Skolotājs." Cilvēki, kuri jūs "aizvaino", dara to tikai tālab, lai sagrautu jūsu paša ideālus. Šādā veidā darbojas ENERĢIJU PRETDARBĪBAS likums. Un, kad bērns vai vīrs, vai māsa, vai jebkurš cits cilvēks neizturas pret jums tā, kā jūs to vēlētos: aizkaitina, izraisa konfliktus vai pat atklāti ņirgājas, - jums katrā ziņā jānoskaidro: kur esat kļūdījies, ko Augstākie Spēki no jums vēlas? Bet kā gan to izdarīt? Var analizēt situāciju, izveidojot tabulu.

Paņemiet papīra lapu, pārdaliet to gareniski uz pusēm. Pirmajā ailē uzrakstiet: "Kas mani visvairāk kaitina vīrā (vai kādā citā cilvēkā)" - atklājot citu cilvēku trūkumus, mēs varam ieraudzīt paši savējos. Pastāv Kosmosa likums "Kā augšā - tā apakšā, kas iekšpusē - tas ārpusē…" - tas rūpīgi jāapgūst, ar to mums būs daudz jāstrādā. "Ja es redzu un apzinos kaut kādas īpašības, kas kādam piemīt, - tātad tās piemīt ari man."

Citās tabulās var aprakstīt pēc kārtas visus radiniekus, darbabiedrus, draugus.

Otrajā ailē ierakstiet: "Mani aplamie uzskati."

Jāuzsver, ka cilvēkam ļoti jāvēlas tikt skaidrībā par sevi, lai aplūkotu sevi šādā rakursā. Citādi šai nodarbei nav jēgas - notiks pašapmāns.

JEB

1)   Nepietiekami pievērš uzmanību man kā sievietei

2)   Nepilda saistības un savus solījumus

3)   Lielība

4)   Skopums

5)   Nevīžīgs, neakurāts

6)   Sarunas laikā kliedz

1)   a) slēpta tīksmināšanās

par sevi b) atklāta tīksmināšanās par savu ārieni

2)   a) izdaru spiedienu uz

viņu

b)  pārlieku liela uzticēšanās cilvēkiem

c)  vēlme piemānīt

3)   neīsts kautrīgums

4)   skaudība, neprak- tiskums

5)   paaugstināts prasīgums pret cilvēkiem, nosodīšana

6)  nevēlēšanās klausīties

Bet tas ievedīs jūs vēl lielākos maldos un nedos pozitīvu rezultātu. Vajag saņemt dūšu un sagatavoties uz visnegaidītākajiem atklājumiem.

Te nu jāatceras tādi jēdzieni kā lepnums un lepnība. Gribam darīt jūs uzmanīgus, ka tas nav viens un tas pats. Lepnums ir neslēpta īpašība - tas, ko mēs redzam. Tas var izpausties ārējās pazīmēs, piemēram, uzvedības manierē - žestos, spriedumos, vērtējumos utt. Lepnumu dažkārt jauc ar ātrsirdību. Ja cilvēks piešķir īpašu nozīmi tādām kvalitātēm kā gods, sirdsapziņa, krietnums, uzticamība un attīsta tās sevī, bet neprasa no citiem, nepieprasa, lai citi cilvēki būtu godīgi pret viņu, - tas nozīmē, ka cilvēks iet pareizo ceļu, kaut gan apkārtējiem viņš var šķist augstprātis. Ja cilvēks sāk vēlēties, lai viņu augstu vērtē, ciena par viņa labajām īpašībām, lai pret viņu izturas tāpat, kā viņš izturas pret citiem cilvēkiem, bet šie citi to nedara, - rodas aizvainojums. Viņa dvēselē iemitinās neapmierinātība ar apkārtējo ļaužu uzvedību, pēc tam ari nosodījums, bet tā jau ir LEPNlBA. Cilvēks pats nepamana, kā lieliskās īpašības, ko viņš sevī izkopis, būtībā padarījušas viņu nelaimīgu: "Es taču esmu tik labs, bet man visi dara pāri, mani neciena, krāpj" utt.

Lepnība ir apslēptas jūtas, emocija, kas noglabāta dziļdziļi mūsu dvēselē. To cilvēks neredz un bieži vien ari negrib pamanīt. Ārēji tā nekādi neizpaužas, cilvēks ir mierīgs un laipns, ar viņu ir patīkami komunicēt, bet iekšā viņam sēž pašapmierinātības jūtas. Un, ja izteiksit kādu aizrādījumu, viņš apvainosies līdz sirds dzijumiem un nodomās, bet varbūt ari pateiks: "Tu esi simtreiz sliktāks par mani, bet vēl ņemies man norādīt!" Tas jau skaidri liecina par lepnību.

Protams, lai tiktu galā ar sevi un saskatītu sevī šīs jūtas, dažiem vajadzēs ne vienu gadu vien. Bet būtība ir tā, ka jāiet pareizais ceļš un jācenšas mainīt sevi, nevis apkārtējo pasauli. Tas ir ļoti grūti, tas ir liels un piņķerīgs darbs, taču tas ir nepieciešams, citādi neviena no mūsu problēmām netiks atrisināta un samilzīs aizvien lielāka. Pāriesim pie "savu" trūkumu šķetināšanas:

1. Slēpta tīksmināšanās par sevi vai, gluži otrādi, acīmredzama savas ārienes pārvērtēšana. "Mīli mani tādu, kāda esmu."

Aplūkosim vispirms otro variantu, jo tas ir saprotamāks: "Es domāju apmēram tā: esmu skaista (vai simpātiska), bet viņš man to nesaka, pievērš man maz uzmanības, varbūt viņš mani nemīl? Varbūt man vajadzētu kaut ko mainīt savā izskatā?"

Šādas pārdomas atklāj acīmredzamu savas ārienes pārlieku augstu novērtējumu. Un, lai cik daudz uzmanības es saņemtu, man aizvien šķiet, ka tās ir par maz. Es domāju, ka jāmaina izskats, lai kļūtu vēl spilgtāka un tādējādi piesaistītu sev uzmanību. Taču es nedomāju, ka būtu jāmaina raksturs, es arī tāpat sevi mīlu. Lai apkārtējie cilvēki mainās, viņi taču ir tie, kuri nepamana manu skaistumu. Šāds domu gājiens liecina, ka es gribu, lai zemeslode grieztos ap mani, tikai nevēlos tajā atzīties pati sev. Tieši lepnība mudina mani vēlēties un pieprasīt pastiprinātu uzmanību pret sevi.

Iztirzāsim pirmo variantu - slēptu tīksminā- šanos par sevi. Tā ir, ja manā sirdī rodas sajūta, ka mani nepietiekami novērtē, - lai arī esmu neglīta, bet man ir daudz citu pozitīvu īpašību, kas pilnībā atsver skaistuma trūkumu. Kāpēc gan partneris un apkārtējie cilvēki to neredz? Man gribas, lai man pievērstu vairāk uzmanības, lai mani ievērotu un novērtētu. Kādā ziņā es kļū- dos? Nu tādā, ka šīs labās īpašības saskatu tikai es pati, tās ir tikai manas personiskās domas, nevis apkārtējo cilvēku viedoklis. Vēlme, lai mani novērtētu, rodas tāpēc, ka es pati esmu sevi pārāk augstu novērtējusi. Man ir jāsaprot, ka cilvēki mani redz un vērtē tādu, kāda esmu patiesībā, nevis tādu, kādu esmu iedomājusies sevi esam. Lepnība neļauj saskatīt sevi patiesajā gaismā, tāpēc arī rodas pašapmāns.

Itin kā divi gluži pretēji piemēri, bet cēlonis viens - LEPNĪBA. Te nu rodas jautājums: vai tad sevi mīlēt nedrīkst? Nē jau, sevi mīlēt katrā ziņā vajag. Tikai bez apkārtējo cilvēku nosodīšanas un prasībām pret viņiem, bez aizvainojumiem un pārmetumiem. Jo cilvēki, kuri ir ap mums, doti mums tieši tālab, lai palīdzētu. Bet mēs tā vietā, lai ar pateicību šo palīdzību pieņemtu, novēršamies un apvainojamies. Un tā ir kļūda.

2. Mēģināsim iztirzāt, kāpēc cilvēks sistemātiski nepilda man dotos solījumus. Šeit iespējami trīs varianti.

a)    Kad es izdaru spiedienu, cilvēks apsola itin visu, lai tikai es liktu viņu mierā. Es nerēķinos ar otra cilvēka iespējām un vēlmēm un pieprasu to, kas vajadzīgs man. Un viņam nekas cits neatliek kā apsolīt un neizpildīt.

b)    Otrais variants: esmu godprātīgs, nevienu nekrāpju, ārkārtīgi uzticos cilvēkiem -. tātad arī cilvēkiem nevajadzētu mani pievilt. Ta es domāju. Cilvēku viedoklis ir gluži pretējs. Aplamais pašnovērtējums noved mani pie pašapmāna un lētticības, un tā ir mana kļūda.

c)     Un trešais variants: man pašai patīk pamānīties, izskaistināt, uzskatot, ka tādējādi

: ļdK. (.5

veiksmīgāk sevi pasniegšu. ŠI vēlme izcelties, būt labākai par citiem ari ir mānīšanas cēlonis: es - sīkumos, bet mani - lielās lietās. Es taču domāju, ka esmu gudrāka par citiem, attapīgāka, apķērīgāka, bet izrādās - tā vis nav. Atrodas cilvēks, kas mani šajā ziņā daudzkārt pārspēj. Minēto kļūdu pašā saknē ir lepnība. Pirmajā variantā - vēloties nomākt citu personību. Otrajā - iedomājoties, ka mani ciena. Un trešajā gadījumā - ka esmu gudrāka par citiem. Rodas jautājums: vai tad nedrīkst uzticēties cilvēkiem? Uzticēties vajag, tas ir gluži vienkārši nepieciešams, taču ne jau balstoties uz savu pašnovērtējumu. Uzticies, bet pārbaudi, lai uzticēšanās nepār- augtu muļķībā.

3. Neīsta kautrība. Kautrība - ja tā ir īsta, nevis liekuļota, ir ļoti laba īpašība. Patiesi kaut- ļ rīgu cilvēku lielība taču nekaitina. Ja turpretim mums rodas nosodošas domas, piemēram, "man arī daudz kas ir, bet es klusēju, nelielos", - tad tā vairs nav kautrība. īsta kautrība, kas nāk no sirds, no dvēseles dziļumiem, atšķiras no liekuļotās, neīstās kautrības, kuras cēlonis ir lepnība, vēlme būt labākam par citiem, pārākuma apziņa. Tieši tā liek cilvēkam stāvēt klusu. Tatad, ja mūs kaitina cita cilvēka lielīšanās, tas nav nekas cits kā lepnība.

Ir arī cits kautrības veids - "nepilnvērtības komplekss". Ta arī ir novirze no līdzsvara stāvokļa. To mēs aplūkosim atsevišķā piemērā.

4.    Akurātums - pastiprināts prasīgums pret cilvēkiem: "Skaties uz mani - dari kā es." Cilvēks pārlieku augstu vērtē akurātumu un ir nesaprašanā - kā gan var citādi? Viņu kaitina viss, kas neatbilst paša tīrības un skaistuma ideāliem. Protams, tīrība un skaistums ir labas lietas, bet nedrīkst savus ideālus uztiept katram cilvēkam. Tieši lepnība neļauj mainīt savu attieksmi pret cilvēkiem. Un ko tad tagad - dzīvot netīrībā, vai? Nē. Jāmācās nedusmoties un nenosodīt.

5.    Skopums. Kāpēc cilvēks man šķiet sīkstu- līgs? Taču tas nav nekas cits kā vēlme skaitīt naudu svešā kabatā, turklāt vēl pašai neprotot to nopelnīt. Es spriežu apmēram tā: "Iedomājies tik - es nemākot saprātīgi tērēt! Tu taču gluži vienkārši par maz dod." To izraisa vēlme tērēt vairāk, nekā nopelnīts, un arī sava veida lepnība - tikai labi maskēta.

6.    Uz mani kliedz - nevēlēšanās uzklausīt to, ko saka, es uzskatu, ka tās ir muļķības, man tas nebūs noderīgs, - pašpārliecinātība, tātad arī lepnība.

Analīze mums parādīja virzienus, kuros vajag strādāt ar sevi, un tos var izteikt ar vienu frāzi: sevis vēlreizēja novērtēšana, konstatējot galveno cēloni - LEPNĪBU.

Tieši lepnība ir visu aplamo uzskatu pamatā. Kļūdas šķietami ir tik dažādas, bet cēlonis - viens un tas pats.

Lepnība ved pie divu pirmo baušļu pārkāpšanas, būdama slepens un labi nomaskēts grēks. Cilvēkam ir grūti to atrast sevī. Šis grēks var izpausties dažādos veidos, un cīnīties ar šādu pretinieku ir ļoti sarežģīti. Realitātes spoguļattēls liek atzīt, ka rakstura iezīmes un uzvedības manieres, ko esam ieraudzījuši citos cilvēkos, lielākā vai mazākā mērā piemīt ari mums. Atzīt savas problēmas ir ļoti grūti, tāpēc tabulā mēs aplūkojam "svešus" trūkumus. Tas, kā uztveram apkārtējo pasauli, atspoguļo mūsu pašu dvēseles stāvokli. Turpmāk sniegtajā tabulā iztirzāsim visbiežāk sastopamos aplamos uzskatus.

Protams, šādu uzskatu avots ir lepnība. Mēs neaicinām nodarboties ar sevis šaustīšanu, tomēr atzīt savas kļūdas ir nepieciešams. Regulāri strādājiet ar tabulu, lai, produktīvi analizējot situācijas, atklātu iekšējā darba aspektus un virzienus.

Ieteicam katram sīki izanalizēt savas mijat- tiecības ar apkārtējiem cilvēkiem. Nesteidzieties

izdarīt secinājumus, ielūkojieties sevi, mēģiniet apzināties kļūdas - gan agrāk pieļautās, gan tās, ko darāt patlaban. Jūsu rokās ir iespēja mainīt savu dzīvi uz labo pusi. Tieši caur apzināšanos atnāk grēku nožēla.

Izceļam vairākus principus, kas raksturo apzinātu rīcību dzīvē:

1.   ESMU IERADIES ŠEIT, LAI MĀCĪTOS.

2.   TAS VISS NAV MANIS RADĪTS, UN ES NEVARU, MAN GLUŽI VIENKĀRŠI NAV TIESĪBU KAUT KO MAINĪT APKĀRTĒJĀ

PASAULĒ, ES VARU PĀRMAINĪT VIENĪGI SEVI.

1.   VISI MANAS DZĪVES NEGATĪVIE MOMENTI - TĀS IR TIKAI MĀCĪBSTUNDAS.

2.   PIEDOŠANA, PATEICĪBA UN MĪLESTĪBA IR ATSLĒGA HARMONIJAS SASNIEGŠANAI.

3.   LEPNĪBA, DUSMAS, SKAUDĪBA IR DURVIS UZ ELLI!

Mēs aplūkojām cilvēku savstarpējo attiecību problēmas. Bet uz pirmajiem diviem baušļiem attiecināmas arī citas mūsu dzīves jomas - darbs, dzīvoklis, nauda un pārējie materiālie labumi.

3. NODAĻA

MATERIĀLĀS VĒRTĪBAS. TALANTI. TREŠAIS BAUSLIS. CETURTAIS BAUSLIS

Daudziem no mums ir problēmas materiālajā pasaulē. Naudas trūkums vai nepietiekams tās daudzums stipri sarežģī mūsu dzīvi, sagādā grūtības. Pamēģināsim izanalizēt mūsu attieksmi pret materiālajām vērtībām. Cilvēks ir padarījis par saviem elkiem ne tikai citus cilvēkus, bet arī materiālos labumus - tas var būt dzīvoklis, automobilis, vasarnīca utt. Palūkosimies, kas šajā sakarībā teikts Jaunajā Derībā:

"Nekrājiet sev mantas virs zemes, kur kodes un rūsa tās maitā un kur zagļi rok un zog."

"Tāpēc nezūdaities nākamā rīta dēļ, jo rītdiena pati par sevi zūdīsies. Ikvienai dienai pietiek pašai savu bēdu."

"Bet dzenieties papriekš pēc Dieva valstības un pēc Viņa taisnības, tad jums visas šīs lietas taps piemestas" (Mateja evaņģēlijs, 6:19, 34, 33).

Šajās frāzēs galvenā doma ir tā, ka nedrīkst piešķirt materiālajām vērtībām lielāku nozīmi

nekā sava GARA audzināšanai. Bagātība taču ir Dieva dāvana. Ja naudas nav, jānoskaidro, kālab Tas Kungs liedz jums bagātību un nostāda jūs grūtā stāvoklī. Tieši tālab, lai jūs apzinātos savu nepareizo pieeju dzīvei un vēlreiz pārlūkotu savas pozīcijas.

Svēto Rakstu fragmenti, kurus mēģinām analizēt, nebūt nerunā par to, ka nevajag strādāt, vai par to, ka cilvēkam nevajag censties vairāk nodrošināt savu dzīvi. Šajās rindās Tas Kungs mums mēģina paskaidrot, ka nedrīkst pārāk lielu nozīmi piešķirt materiālajiem labumiem. Paraudzīsimies, kas notiek dzīvē: mēs kvēli vēlamies saņemt dzīvokli, taču mums to nekādi nedod. Te mainās valdība, te nav subsīdiju celtniecībai, te vecāki noveco un nomirst, tā ari nesagaidījuši dzīvokļa piešķiršanu. Un galu galā - lai kādi būtu mūsu pārdzīvojumi, dzīvokļa joprojām nav, tikai nervus esam sabojājuši. Ne jau mūsu spēkos ir piepildīt šo vēlmi, Visuaugstākais izlemj - dot vai nedot. Augstākie Spēki pažēloja mūs, pavēra iespēju tikt pie dzīvokļa, un arī tikai tāpēc, ka mēs ļoti lūdzām: "Kungs, dod man dzīvokli, neko vairāk negribu!" Un kas notiek pēc tam? Mēs dzenamies pēc mēbelēm un citām mājas komforta lietām, bet par dvēseli nav laika pat padomāt. Augstākajiem Spēkiem nekas cits neatliek kā pēc kāda laika paņemt atpakaļ visu, ko tie mums devuši. Un notiek, rau, kas: zagļi aplaupa, izceļas ugunsgrēks, uznāk plūdi, sabojājas ledusskapji un televizori utt.

Šis piemērs attiecināms arī uz materiālo labumu sērijveida zaudēšanas gadījumiem. Tā, piemēram, pēdējo triju mēnešu laikā cilvēkam izvilkts naudasmaks, sabojājies gandrīz jauns televizors, kaimiņi applūdinājuši un atsakās veikt remontu, bijušas vēl citas nepatikšanas. Tas liecina, ka sācis darboties Pretdarbības likums. Cilvēku ir sākuši audzināt. Un, ja viņš nerevidē savu attieksmi pret dzīvi, tiek sagrauta viņa veselība, ģimene utt., vārdu sakot, nākas zaudēt visu, kas viņam dārgs.

Var minēt līdzīgu piemēru: cilvēks ļoti alkst pēc savas mašīnas. Kad Augstākie Spēki radījuši tādu situāciju, ka mašīnu var iegādāties un nu tā īpašniekam ir rokā, viņš sāk lielīties, sak, rau, kāds es esmu malacis! Sasniedzu savu mērķi, nopirku mašīnu šajos grūtajos laikos utt. Un rezultātā - mašīna nezināmu iemeslu dēļ sāk niķoties vai ari to nozog - tas labākajā gadījumā, bet sliktākajā - avārija, parādi, zaudēta veselība. Viss atkarīgs no tā, cik ļoti cilvēks ir pieķēries savam elkam. Ja ir pareiza attieksme pret mašīnas iegādi - kā pret Dieva dāvanu, viņš nekad neiekļūs avārijā. Mēs esam ieradušies zemes virsū ne tikai tādēļ, lai iegūtu naudu, dzīvokli, mašīnu un citus labumus, bet arī tādēļ, lai apzinātos savu galveno uzdevumu, kālab mītam šajā pasaulē. "Ialab arī Svētajos Rakstos mums ir dots izskaidrojums bauslim par "elkiem". Jākrāj nevis manta zemes virsū, bet gan garīgās bagātības. Jo visu, kas mums šajā pasaulē ir, līdzi uz nākamo dzīvi nepaņemsim. Nozīme ir tikai tam, ko uzkrājis gars. Nedrīkst aizmirst To, kurš dod mums iespēju sasniegt savus mērķus. Un pēc katras labi aizvadītas dienas vai veiksmīga pasākuma - pateikties Radītājam par doto labumu. Ja diena bijusi neveiksmīga, ari tad vajag pateikties par mācīb- stundu, pārdomāt situāciju un izdarīt secinājumus, katrā ziņā mainot savu uzvedību un domas, jo citādi nepatikšanām nebūs gala. Dažkārt sastopami cilvēki ar ideālistiskiem uzskatiem par materiālo pasauli, tiesa gan, visai reti. Materiālā pasaule, ko neviens nevar atcelt, tiek noliegta. Izteicieni - "man nauda nav vajadzīga" vai "man nevajag neko citu, tikai garīgumu" - ir aplami. Vienīgi Radītāja griba var lemt, ko vajag un ko nevajag. Materiālie labumi ir garīgā stāvokļa rādītājs. Un, ja jums ir labs materiālais stāvoklis, tātad esat to pelnījis. Protams, ja tie nav krimināli ienākumi. Pareiza attieksme pret naudu sākas ar to, ka tiek vēlreiz novērtēta pati nauda.

Visām jau esošajām definīcijām nāk klāt viena, pati galvenā definīcija: "Nauda ir visaugstākās koncentrācijas enerģija, stabilizēta Dievišķā iedarbības enerģija." Var sacīt, ka nauda ir apbalvojums par auglīgu darbu. Katrā ziņā vajag izanalizēt, kā mēs izturamies pret šo garīgo enerģiju un kā to izlietojam: rūpīgi vai nevīžīgi. Daži izteicieni gluži vienkārši pārsteidz ar savu negatīvo ievirzi, piemēram, "nauda ir netīra", "nauda ir ļaunums" utt. Protams, melnā loža arī darbojas un nav šaubu, ka kriminālā nauda eksistē izpaustajā pasaulē. Taču tikai no mums ir atkarīgs, no kāda egregora saņemam atalgojumu. No agresīva avota nākusi nauda nes negatīvu lādiņu un pamazām sagrauj savu īpašnieku. Nokļūt negatīvā naudas egregora varā var ari tad, ja nepareizi izlietojam iegūtos līdzekļus. Tas notiek tajos gadījumos, kad izdotie līdzekļi apgādā pretdarbības piltuvi vai ari tēriņi pārvēršas par kaislību apmierināšanu un vairošanu. Saskaņā ar iedarbības likumu nauda procentuālā attiecībā jāizlieto pēc šādas shēmas: 10% visu ienākumu jāatdod atpakaļ garīgajam egregoram. Vēlams izlietot reliģiska rakstura ziedojumiem vai ieguldīt sabiedrības garīgajā attīstībā, tā var būt izglītojošas literatūras izdošana. Nauda jāiegulda tajā cilvēku darbības jomā, kur iespējams gūt garīgu, nevis materiālu rezultātu, proti, nopirkt kaimiņos dzīvojošajam trūcīgās ģimenes bērnam zāles vai divriteni, par ko viņš jau ilgi sapņojis, arī ir labi, tomēr tie būs izdevumi matērijas pasaulei. Ja turpretī šo summu izlietosit, ziedojot kādai garīgajai skolai, attiecīgi bez naudas nepaliksit nākamajā mēnesī, jo iedarbības egregors vairo visu, kas tajā nonāk.

10% jāizlieto ziedojumiem "materiālajā" egre- gorā. Tā ir mums visiem zināmā labdarība - palīdzība nabadzīgajiem, bērnunamiem, invalīdiem, proti, palīdzība konkrētam adresātam.

10% ir izdevumi savai izglītībai jebkurā virzienā - profesionālajā, garīgajā (bet jāmācās ir visu mūžu). Var šo summu iztērēt literatūras iegādei, semināru apmeklēšanai utt.

10% ir izdevumi savas veselības nostiprināšanai. Bioloģiski aktīvās pārtikas piedevas, sporta klubu apmeklēšana, citi atveseļošanās pasākumi.

10% ir izdevumi materiālajiem labumiem. Visdažādāko lietu pirkšana. Ja jums vajadzīgs kāds liels pirkums, ir pieļaujams veidot uzkrājumu no iepriekšējiem 20%, bet tikai akūtas nepieciešamības gadījumā.

50%, kas atlikuši, tērējam ikdienas vajadzībām.

Var iebilst: pat visas esošās naudas nepietiek ģimenes ikdienas vajadzībām, bet te vēl nāk klāt 20% papildizdevumu no jau tā trūcīgā budžeta.

Te nu jāpaskaidro, ka budžets tieši tāpēc jau ir trūcīgs, ka tajā nekas neienāk no tām enerģijām, kuras vairo naudu.

No tā, kādā egregorā cilvēks spēs ieiet, kādu vidi spēs sev piesaistīt, kā rīkosies ar saviem ienākumiem, ir atkarīgi ne tikai biznesa panākumi, bet ari ģimenes labklājība.

Jūsu pozitīvie lauki pievilks tikai pozitīvās enerģijas.

Iegaumējiet: naudu vajag skaitīt.

Vēlams izskaitļot paredzamos gada ienākumus un summas visos izdevumu posteņos.

Parādi. Šis jēdziens jāiztirzā, jo tam ari ir enerģētiska izcelsme.

1.   Nabadzība, spaidīgi apstākļi, naudas trūkums visnepieciešamākā iegādei ir karmisko uzdevumu neizpildīšanas rezultāts. Cilvēks nenodarbojas ar to, ko vajag, nerisina uzdevumus, kurus viņam izvirzījis evolūcijas likums; nekontrolē savu iekšējo stāvokli vai arī nerealizē uzkrāto pieredzi, bet nodarbojas tikai ar teoriju.

2.    Parādi uzkrājas, ja nepareizi izlietojam savus līdzekļus. Tie ir tie paši divdesmit procenti - nepieciešamie izdevumi labdarībai un ziedojumiem.

MATERIĀLIE PARĀDI NAV NEKAS CITS KĀ GARĪGIE PARĀDI.

Neatgūtie parādi ir tieši tā summa, kas jums ir jāatdod labprātīgi, bet, tā kā tas nenotiek, no jums to iegūst šādā veidā. Labi, ja parādnieki ir jūsu draugi vai tuvi paziņas, ar kuriem uzturat attiecības, - tā ir zīme, ka naudu no jums paņēmis iedarbības egregors. Situāciju viegli var izlabot, ik mēnesi veicot labprātīgus ziedojumus un piedodot saviem parādniekiem viņu parādus. Daudz sliktāk, ja nauda jums izvilta, nozagta vai nolaupīta, - pie darba ir "ķēries" pretdarbības egregors. Šāda problēma jau ir grūtāk atrisināma. Cilvēkam nepieciešams revidēt savas dzīves pozīcijas un iespēju robežās mainīt savus uzskatus. Ļoti sarežģīts uzdevums, jo, mainot savu attieksmi pret pasauli, faktiski viņam jāpiesit pašam sevi krustā.

3. Kreditēšanas sistēma (aizdevumi) pati par sevi jau sākotnēji ir aplama.

Pastāv, it īpaši Rietumvalstīs, "veiksmīga" šādas ekonomikas prakse. Mēs neievērojam izputējušo biznesmeņu, fermeru, ražotāju faktoru, bet tādu ir septiņdesmit procentu, un tikai trīsdesmit procenti spēj dzēst paņemto kredītu, vienlaikus attīstot savas darbības jomu. Parasti uzņēmējam, lai atdotu kredītu, nākas ņemt jaunus aizdevumus. Medaļas otra puse tiek rūpīgi slēpta - tas ir bizness, un neviens, it īpaši jau bankas, nevēlas nodarboties ar antireklāmu. Pretdarbības egregors ir izstrādājis vairākus paņēmienus, kā iedzīvotājus pavedināt uz lieliem naudas tēriņiem. Viens no tiem ir kredīts. Šādā veidā, piesaistot uzņēmumu, egregors ieliek to ļoti stingrajos konkurences rāmjos, un tam neatliek nekas cits kā iegūt lielāku peļņu par katru cenu, nešķirojot izmantotās metodes. Domu, ka var vai vajag paņemt kredītu, diktē vēlme saņemt to, ko pagaidām vēl neesi nopelnījis. Jāatceras, ka agri vai vēlu vajadzēs norēķināties, un tas nozīmē, ka nāksies atdot gandrīz visu vai pilnīgi visu, bet dažkārt arī dzīvību. Daži sirgst ar garīgu slimību "aizņemties un censties neatdot", kurai ir tās pašas saknes kā kleptomānijai (zagšanai). Kaites cēlonis ir tas, ka dvēseli traumējušas pretdarbības enerģijas.

Ņemt naudu uz parāda ir nopietns pārkāpums, kas padara smagāku cilvēka karmu.

Atvediniet atmiņā ķēniņu Zālamanu, kas, kā zināms, bija Dieva izredzētais un lielu bagātību īpašnieks. Bagātība sagādā ne tikai labumu, bet ari pārbaudījumus, turklāt lielākus nekā pati bagātība. Tāpēc arī tikai izredzētiem garīgi pietiekami attīstītiem cilvēkiem tiek dots tas, par ko daudzi sapņo. Pievērsīsimies Jaunajai Derībai, kurā teikts: "Jo daudz ir aicinātu, bet maz izredzētu" (Mateja evaņģēlijs, 22:14). Šīs rindas var attiecināt uz pārējām Dāvanām, tādām kā spējas un talanti dažādās zinātnes, mākslas un politikas jomās. Nav noslēpums, ka talantīgu cilvēku mūžs ir īsāks, jo viņu karma pārpildās krietni ātrāk nekā parastajiem cilvēkiem. Viņiem tiek doti daudz lielāki pārbaudījumi (it īpaši ar lepnību). Rau, kāpēc daudzu talantīgu cilvēku daiļrade negūst atzinību viņu dzīves laikā. Apziņa, ka es esmu kas sevišķs, esmu labāks par visiem, noved cilvēku bezdibeņa malā - pie Gara krišanas, un tā ir daudz briesmīgāka par fiziskā ķermeņa nāvi. Un, lai glābtu dvēseli, atzinība, ar retiem izņēmumiem, ir izpalikusi. Taču pārbaudījumi tiek doti tikai tādi, ko spējam izturēt. Gudriem, skaistiem vai daudzējādā ziņā apdāvinātiem cilvēkiem gaidāmie pārbaudījumi ar lepnību ir smalkāki un rafinētāki, tāpēc arī viņiem daudzkārt grūtāk noturēties pretī vilinājumiem un kārdinājumiem. Itin bieži vērojama savas personības nozīmes pārāk augsta novērtēšana, aizmirstot, kas dod šos talantus. Un, ja cilvēks nav pateicīgs Radītājam par dāvanu, bieži vien viņš nerod iespēju izmantot savu talantu. Aktierim nav piemērotas lomas vai scenārija, rakstniekam nav izdevēja, bet dziedātājam - piemērotas dziesmas. Viņi mokās un cieš, daži sāk pārlieku nodoties alkohola un narkotiku lietošanai. Būdami nemierā ar dzīvi, viņi krīt izmisumā un nereti beidz dzīvi pašnāvībā. Zinātnieki jo bieži atsakās no materiālās pasaules - nauda viņus neinteresē, ģimene arī, vienīgi darbam viņu acīs ir vērtība. Ja viņi savu talantu uzskata par paša sasniegumu, nevis par Dāvanu, kas saņemta no Augšas, šīs aplamās pārliecības dēļ viņiem nāksies mocīties - dzīvot nabadzībā vai arī nebūs normālu apstākļu dzīvei un darbam, vai radīsies problēmas ģimenē. Vissliktākajā gadījumā viņi vairs nevar strādāt iemīļoto darbu, jo zaudēta veselība, piemēram, redze vai dzirde. Lepnība - šis visbriesmīgākais grēks - daudziem ir noslēpta ļoti dziļi. Saskarsmē nevar pat iedomāties, ka cilvēks uzskata sevi esam labāku par citiem. Šādi cilvēki parasti ir labi audzināti, saņēmuši labu izglītību, viņu iedzimtais prāts un intuīcija ļauj sarunāties tiklab ar vienkāršajiem cilvēkiem, kā arī ar citu sociālo grupu pārstāvjiem, nekādā veidā neizrādot savu pārākumu. Tas, neapšaubāmi, ir talants, ko devis Dievs, bet cilvēks lepojas, turklāt tik slepeni, ka negrib šajās jūtās atzīties pat sev pašam.

Tagad aplūkosim situāciju, kas skar nevis ģēnijus, bet gan parastos cilvēkus. Šis jautājums satrauc daudzus no mums. KĀPĒC ES ZAUDĒJU DARBU vai KĀPĒC ES NEVARU IEKĀRTOTIES

TIEŠI TAJĀ DARBAVIETĀ, KURĀ VĒLOS? Te nu iespējami vairāki iemesli.

1.   Pirmā, visizplatītākā kļūda ir tā, ka cilvēks izvirza par savu dzīves mērķi naudas pelnīšanu - "vienalga, kādā jomā strādāt, lai tikai daudz maksātu".

2.    Otrā kļūda - cilvēks strādā darbu, kas viņam ir pa prātam. Tomēr par to nepateicas Dievam, domādams, ka tas ir viņa paša nopelns.

3.   Personiskās karmas piepildīšana ar negatīvām domām, rīcību un emocijām.-

Mēs esam piedzimuši Krievijā ekonomiskās un garīgās krīzes periodā. Uz mums gulstas īpaša atbildība par savas karmas attīrīšanu, mums ir dotas milzīgas iespējas garīgai izaugsmei. Krievijas iedzīvotājiem karma ir uzkrājusies piecdesmit līdz septiņdesmit procentu apmērā, jo septiņdesmit gadus ilgi valstī notika masveida atteikšanās no ticības. Tāpēc tagad, pārdzīvojot ekonomikas lejupslīdi, pati Krievija attīra savu karmu, bet tās iedzīvotāji - kopā ar savu valsti. Ar to izskaidrojams fakts, ka astoņdesmit procenti iedzīvotāju ir materiāli maznodrošināti un iet ciešanu ceļu. Ja mēs nostāsimies uz garīgās attīstības ceļa paši, tādējādi palīdzēsim ne tikai sev un saviem tuviniekiem, bet arī visiem pārējiem. Tieši Krievijā taču sāksies garīguma atdzimšana, bet tā nebūs akla ticība vecītim, kas sēž uz mākoņa maliņas, tā būs apzināta ticība Visuaugstākajam un mīlestība uz Viņu.

Tagad izdarīsim kopsavilkumu: pirmie divi baušļi attiecas uz cilvēka dzīves apslēpto pusi - uz mūsu domām, emocijām, mūsu pasaules uztveri, tāpēc arī tos ir visgrūtāk izprast un izpildīt. Šajos baušļos ir ietverts pasaules izpratnes pamats.

Izcelsim dažus principus, kas noteic, kā jāizturas pret materiālajiem labumiem:

VISS, KAS MAN IR, MAN DOTS NO AUGŠAS UN IR ATKARĪGS NO MANAS KARMAS STĀVOKĻA.

VAJAG PATEIKTIES DIEVAM NE TIKAI PAR IEGUVUMIEM, BET ARI PAR ZAUDĒJUMIEM.

NEDRĪKST PADARĪT MATERIĀLO LABUMU IEGŪŠANU PAR SAVAS DZĪVES MĒRĶI.

LAI SITUĀCIJAS IZLABOTU, TĀS RŪPĪGI JĀIZANALIZĒ UN ATKĀRTOTI JĀPĀRVĒRTĒ VĒRTĪBAS.

Lai katrs spētu atklāt savus personiskos elkus, visupirms vajag ļoti stipri vēlēties to izdarīt un tad ilgāku laiku uzdot sev šādus jautājumus:

"Ko es dzīvē mīlu visvairāk?"

"Bez kā mana dzīve zaudēs vērtību, kļūs bezjēdzīga?"

"Ko es dzīvē visvairāk vēlos?"

Lai atrastu savu problēmu avotu, atbildiet uz šiem jautājumiem. Tieši godīgas atbildes paver iespēju noteikt galveno virzienu, kādā meklējami elki. Jo pastāv taču cēlonis un sekas - viens ir otra rezultāts.

Tā, piemēram, fakts "man nav darba" var būt manas nepareizās attieksmes pret ģimeni un sevi pašu radītās sekas. Jānoskaidro, kas ir galvenais cēlonis, bet kas - sekas, jāsakārto tie loģiskā sasaistē.

Tālāk: "Man ir slikta veselība, bet es nevēlos slimot."

Veselība parasti tiek sagrauta, ja ir nepareiza attieksme pret sevi, apkārtējiem cilvēkiem vai darbu, proti, veselība ir sekas, nevis cēlonis.

"Man ir lielas problēmas ar bērnu, ar vīru vai ar citiem cilvēkiem." Šādu problēmu cēlonis var būt nepareiza attieksme pret materiālajām vērtībām vai sevi pašu, savstarpējās attiecības ar citiem cilvēkiem ir galvenā cēloņa sekas.

Te nu jābrīdina, ka parasti galvenais cēlonis uzreiz nav atrodams, bet priekšplānā izvirzās tās kļūdas, kas nav dziļi apslēptas, taču tas nav nekas briesmīgs, ne jau viss panākams vienā rāvienā. Tieši ar to arī vajag sākt, un pamazām jūs atšķetināsit visu kamolu. Galvenais ir iesākt un būt pastāvīgos meklējumos. Tomēr nedrīkst sevi nemitīgi vainot un šaustīt - grēku nožēlai, bez šaubām, ir jābūt, bet jāprot ari piedot pašam sev. Galvenais ir labošanās, nevis sods.

Pirmo divu baušļu skaidrošanai var veltīt veselu grāmatu, un arī tad šis temats vēl nebūs pilnībā atklāts.

Bet nu pāriesim pie trešā baušļa iztirzāšanas.

"Tev nebūs tā Kunga, sava Dieva, vārdu nelietīgi valkāt."

Šķiet, ka viss ir skaidrs! Taču tad mēs ik pa brīdim neteiktu: "Ak Kungs!" Kā tad notiek dzīvē? Cilvēks sasitis kāju, kartupeļi piedeguši, produkti kļuvuši dārgāki utt., un mēs izsaucamies: "Ak Kungs!" Patiesībā notiek, rau, kas: jebkurš izteikts vārds - tā ir enerģijas izmešana, bet vārdiem "Kungs" vai "Dievs" enerģētika ir daudzkārt lielāka nekā parastajiem vārdiem. Milzīgajā kosmosā, bet vēl jo vairāk mums liekas enerģijas nav, tāpēc bezjēdzīga pļāpāšana un šāda veida izsaucieni vispār nav pieļaujami. .

Pievērsīsimies Jaunajai Derībai: "Bet Es jums saku: par ikkatru veltīgu vārdu, ko cilvēki runās, tiem būs jāatbild tiesas dienā" (Mateja evaņģēlijs, 12:36).

Padomājiet - par ikkatru VELTĪGU VĀRDU, vēl jo vairāk tādu, ar kuru vēršas pie Dieva bez īpašas vajadzības. Ja vienas dienas laikā cilvēks to izteiks, pieņemsim, trīs reizes, gadā kopā sanāks vairāk nekā tūkstoš reižu. Un tas bez jebkādas vajadzības! Kad nu mums patiešām ievajadzēsies steidzamu palīdzību, sauciens netiks sadzirdēts, jo tam gluži vienkārši vairs nepievērsīs uzmanību. Šis vārds ir sava veida enerģētiskais SOS signāls, ko mēs raidām kosmosā. Iztērējot enerģiju veltīgi tukšās sarunās, mēs izsviežam enerģiju, kas mums dota veselības atjaunošanai, tādējādi saīsinot savu mūžu. Bet ir noteiktas profesijas (pedagogi, skolotāji, ārsti u.tml.), kur katrs cilvēka teiktais vārds nes zināšanas un dod savus rezultātus. Ja runājam ar cilvēku nevis dīkas ziņkāres dzīti, bet gan vēlēdamies palīdzēt vai atbalstīt, tad mūsu pašu egregors piepildās ar pozitīvi uzlādētu enerģiju.

Pievērsīsimies Jaunajai Derībai:

"Ne, kas mutē ieiet, sagāna cilvēku, bet, kas no mutes iziet, tas sagāna cilvēku" (Mateja evaņģēlijs, 15:11).

Šīs rindas var attiecināt uz tiem vārdiem, ar kuriem mēs piesārņojam savu valodu, uz vārdiem, ar kuriem neskopojoties "apveltām" cits citu strīda vai ķildas laikā, aizmirstot, ka vārds ir enerģētiskais ierocis, bet ar to jokot nedrīkst.

Ceturtais bauslis.

"Piemini sabata dienu, ka tu to svētī. Sešas dienas tev būs strādāt un padarīt visus tavus darbus.

Bet septītajā dienā ir sabats, tā Kunga, tava Dieva, dusēšana, tad nebūs tev nekādu darbu darīt."

Šajā bauslī teikts, ka septītā diena mums ir jāveltī Dievam - var aiziet uz dievnamu, var cītīgi skaitīt lūgsnas vai lasīt garīgo literatūru, kā arī darīt labus darbus (bez atlīdzības nostrādāt zināmu laiku bērnunamos, slimnīcās, palīdzēt invalīdiem). Protams, to visu vajag darīt katru dienu, taču daudziem diemžēl tas neizdodas. Galvenais ir šo dienu aizvadīt mierā - ne ar vienu nestrīdēties, justies pateicīgam Dievam par nodzīvoto nedēļu un saglabāt iekšēja viegluma un prieka sajūtu. Padomāt, kādas mācībstundas nākušas priekšā, izdarīt secinājumus un pateikties Dievam par itin visu, ko Viņš mums dod. Taču ar nožēlu jāteic, ka daži cilvēki par to nemaz neiedomājas, daudziem tas neizdodas (dažādu iemeslu dēļ). Mēs pastāvīgi rūpējamies par savu fizisko ķermeni vai meklējam sev attaisnojumus, bet par dvēseli padomāt nav laika. Apmeklējot dievnamu katru nedēļu, varēsim izvairīties no daudzām nepatikšanām un slimībām, jo tādējādi attīrām savu dvēseli un neļaujam sakrāties kļūdām. Kā zināms, Vecajā Derībā tika svētīta septītā nedēļas diena - sestdiena (tā senebreju valodā nozīmē "miers") - atceroties, ka septītajā dienā Tas Kungs atdusējās pēc pasaules radīšanas. Turpretim

Jaunajā Derībā kopš svēto apustuļu laikiem sāka svētīt pirmo nedēļas dienu - svētdienu, pieminot Kristus Augšāmcelšanos. Ar septīto dienu jāsaprot ne tikai svētdiena, bet arī citi svētki un gavēņi, ko noteikusi Baznīca.

"Jo ko tas cilvēkam palīdz, ka tas iemanto visu pasauli, bet tam zūd dvēsele. Jeb ko cilvēks var dot par savas dvēseles atpirkšanu?"

Šiem vārdiem, šķiet, paskaidrojumi nav vajadzīgi.

Izcelsim noteikumus:

Izsauciens "Ak Kungs!" ir enerģētiskais SOS signāls, to drīkst lietot vienīgi ārkārtējos gadījumos.

2.   Ikkatrs izteiktais vārds ir enerģija, to nedrīkst izlietot veltīgi.

3.   Svētdienā ir jāatliek visas sadzīves un darba lietas un šī diena jāveltī Dievam.

4.   Viena desmitā daļa nopelnītās naudas katrā ziņā jāatdod trūkumcietējiem vai Baznīcai, citādi - to paņems pret jūsu gribu vai arī neiedos nemaz.

Pie tā arī paliksim, un lai katrs pats sev atbild uz jautājumu: "Kāpēc man ir materiālas dabas problēmas?"

4. NODAĻA

UZVEDĪBAS NOTEIKUMI SABIEDRĪBĀ. PIEKTAIS, SESTAIS, SEPTĪTAIS, ASTOTAIS, DEVĪTAIS, DESMITAIS BAUSLIS. STIHIJAS

Atlikušos baušļus aplūkosim ar vienu kopēju devīzi: "Uzvedības noteikumi sabiedrībā". Iepriekšējie baušļi attiecās uz emociju un domu pasauli, bet nākamie seši attiecas uz mūsu uzvedību, uz mūsu rīcību. Citējam:

5. "Godini savu tēvu un savu māti, lai tu ilgi dzīvotu tanī zemē, ko tas Kungs, tavs Dievs, ir tev devis."

Cik pazīstami vārdi, bet vai mēs vienmēr izpildām šo noteikumu? Parasti jau jā. Taču gadās arī, ka bērni, pat izauguši, tik un tā nosoda vecākus - viņu rīcību un uzskatus utt.

Pat ja uzskatām, ka vecāki ir netaisni pret mums, - mums nav tiesību nosodīt viņus, strīdēties, bet rāties jau nu nepavisam ne. Tikai pēc Dieva gribas mums ir šie vecāki, nevis citi. Tieši tie trūkumi, kurus mēs redzam viņos, ir jāmeklē

sevī, tieši pie viņiem esam nosūtīti audzināšanai. Strīdoties ar vecākiem, mēs piepildām ģimenes karmu ar negatīvo enerģiju, bet šo enerģiju lietos mūsu bērni, un rezultātā - kā mēs esam izturējušies pret vecākiem, tā arī bērni izturēsies pret mums. Mūsu dzīves ilgums ir tieši saistīts ar ģimenes karmu - jo labākas attiecības ģimenē, jo garāks mūžs.

6.    "Tev nebūs nokaut" - te domāts ne tikai fiziskais ķermenis, bet arī dvēsele.

Pavedināšana ir dvēseles nokaušana. Ta, piemēram, ja esat kādu pavedinājis - pieradinājis pie alkohola, narkotikām, zagšanas utt., tas ir līdzvērtīgi slepkavībai un gara "krišanai". Pie šāda grēka pieder mazgadīgo izvarošana.

Nedrīkst nogalināt jebkuru citu būtni. Cilvēks nedrīkst nogalināt dzīvniekus bez īpašas vajadzības. Tas pieļaujams tikai tad, ja viņš ir izsalcis vai viņa dzīvībai draud briesmas. Nedrīkst nogalināt izpriecas vai azarta dēļ. Visam nepieciešama saprātīga pieeja. Slepkavība ir viens no vissmagākajiem grēkiem.

7.    "Tev nebūs laulību pārkāpt" - ŠIS BAUSLIS AIZLIEDZ LAULĀTO NEUZTICĪBU. Raudzīsim aplūkot no enerģētiskā skatpunkta: kas tad notiek?

Laulības pārkāpšanas periodā sāncensis vai sāncense nevilšus pieslēdzas tā cilvēka ģimenes egregoram, ar kuru tiek uzturēti sakari, un uzņemas šīs ģimenes problēmas. Tā kā konkurējošā enerģija ir citas dabas, sveša, ģimenes egregors sāk aizsargāties, uzbrūkot svešiniekam, un cilvēks sāk slimot vai viņam atgadās dažādas nepatikšanas.

Un nu - trīs pēdējie baušļi:

8.     "Tev nebūs zagt" - te domātas ne tikai materiālās vērtības, bet arī idejas, domas, zinātniskie darbi utt.

9.    "Tev nebūs nepatiesu liecību dot pret savu tuvāku" - apmelošana, nosodīšana, mēlnesība, tenkošana - attiecas uz šo bausli. Sātana vārds ir APMELOŠANA. "NETIESĀJIET, LAI JŪS NETOPAT TIESĀTI" (Mateja evaņģēlijs, 7:1) - izturieties pret cilvēkiem tā, kā jūs gribētu, lai izturētos pret jums.

10.    Šajā bauslī runāts par to, ka nedrīkst apskaust.

"Tev nebūs iekārot sava tuvāka namu. Tev nebūs iekārot sava tuvāka sievu, nedz viņa kalpu, nedz viņa kalponi, nedz viņa vērsi, nedz viņa ēzeli, nedz ko citu, kas tavam tuvākam pieder."

Šis cilvēku vidū ir visvairāk izplatītais trūkums. Un šis bauslis ir nobeigums tam, ko mums novēlējis Tas Kungs. Skaudība rodas neizpratnes dēļ.

"Kāpēc man nav tāda ģimene, kādu es vēlos? Kāpēc man nav tāda darba, kāds ir maniem paziņām? Kāpēc es gan esmu talantīgs, bet viņš, nejēga, taisījis labu karjeru?"

Neizpratne rada tūkstošiem "kāpēc". Un, ja cilvēks nerod atbildi, viņš sāk izjust skaudību, pat vēl sliktāk - naidu. Ta nu mēs dzīvojam ar šādām jūtām ilgus gadus, ij nenojaušot, ka Augstākie Spēki mūs speciāli nostādījuši apstākļos, kuros mēs varētu laboties un attīrīt savu karmu. Ciešanas šķīsta dvēseli.

Meklējumu ceļā cilvēks tuvojas harmonijai, bet skaudības un aizvainošanās ceļš ved uz bojāeju. Paturēsim prātā: ja cilvēkam ir nauda vai interesants darbs, vai brīnišķīga ģimene, viņš to ir pelnījis. Mums jācenšas pilnveidot sevi, atrast un izlabot savas kļūdas, un tad varbūt citām acīm paskatīsimies uz vērtībām, kas ir mums visapkārt, un mainīsies arī mūsu pasaules redzējums. Un tas, kas bija šķitis tik svarīgs, zaudēs savu pievilcību. Šajā nolūkā jācenšas izpildīt visus desmit baušļus.

Protams, tas ir ļoti grūti, bet nevienam no mums netiek doti pārbaudījumi, kas būtu pāri spēkiem. Ja kopš piedzimšanas brīža līdz pašai nāvei cilvēks spētu izpildīt baušļus, viņam nebūtu vajadzības ierasties zemes virsū - viņš būtu pati pilnība. Bet, tā kā mums ir trūkumi, mēs nākam šurp atkal un atkal, mēģinot izlabot, pabeigt to, ko nespējām izdarīt iepriekšējās iemiesošanās reizēs, un sasniegt vienīgo un pašu galveno mērķi - HARMONIJU.

Izdarām kopsavilkumu. "Kādas idealizācijas mums piemīt?"

Gandrīz visi idealizācijas gadījumi ir neapzināta rīcība. Ir arī apzināti - kad cilvēks zina, ka rīkojas slikti attiecībā pret citiem, bet uzskata, ka viņam tas ir atļauts. Piemērs tam ir zagšana, slepkavības, vardarbība, krāpšana, izvirtība, garīgā nodevība utt.

Mēģināsim izsekot tam, kāpēc mēs radām sev elkus, paši to nemaz nemanīdami. Mūsu prāts, darbojoties visa mūža garumā, savāc informāciju no mūs ieskaujošās redzamās pasaules. Pamazām un nemanāmi mums izveidojas iemīļoti tēli, uzvedības tipveida modeļi, bet rezultātā - aplami uzskati. Meklēsim avotos - ar ko tas viss sācies: lasām GENESIS 3. nodaļā - čūska kārdina cilvēku, Ievu, apēst aizliegtā koka augli.

"Tad čūska teica sievai: "Jūs nemirsit vis, bet Dievs zina, ka tanī dienā, kad jūs no tiem ēdīsit, jūsu acis atvērsies un jūs būsit kā Dievs, zinādami, kas labs un kas ļauns."" Šie vārdi vēstī, ka pirmie cilvēki nepazina ļaunumu, tāpēc arī bija nemirstīgi. Ļaunums ir nāve.

"Un sieva vēroja, ka koks ir labs, lai no tā ēstu, un ka tas acīm jo tīkams un iekārojams, to uzskatot. Un viņa ņēma no koka, un ēda, un deva arī savam vīram, kas bija pie viņas, un tas arī ēda."

Kas tad šajā pantā ir pateikts? - Cilvēks kopš pasaules radīšanas un līdz pat šai dienai nesaprot lietu būtību, no ārpuses skaistu, bet iekšpusē sapuvušu augļu būtību, rīkojas tā, kā ir patīkami, - jebkurš kārdinājums taču allaž ir patīkams.

"Tad viņu abu acis tika atvērtas, un viņi redzēja, ka viņi bija kaili, un viņi sašuva vīģes lapas un izveidoja sev priekšautus."

Kas tad īsti ir cilvēka iedzimtais grēks? Pastāv uzskats, ka iedzimtais grēks ir tas, ka Ādams iepazina Ievu, taču tā nav.

Grēks ir tas, ka Ādams nepaklausīja un nenožēloja izdarīto. Nejuzdams nožēlu, viņš uzvēla vainu Dievam: "Sieva, ko TU man devi, lai viņa būtu ar mani, tā man deva no tā koka, un es ēdu."

Rau, kas par lietu: pavērojiet, cik ļoti Ādams līdzinās mums, mūsdienu cilvēkiem. Tā vietā, lai nožēlotu grēku un atzītu savu vainu, viņš vaino savu sievu un Dievu - Tu taču devi man tādu sievu!

Ta nu ari mēs, gluži kā Ādams, vainojam visus citus, tikai ne sevi. Vīrs - sievu, sieva - bērnus, bērni - vecākus, un tā ejam pa noslēgtu apli, nekādi nevēlēdamies apstāties. Līdz pat šai dienai mūsu smadzenes meklē jaunus kārdinājumus, rada sev ideālus, kas līdzinās saindētiem augļiem. Un tāpēc patiesais pasaules redzējums mums ir apslēpts.

Tā cilvēks iepazina sātana piedāvāto "ļaunu" un "labu". Bet vārds "sātans" tulkojams kā "meli", "apmelošana".

Rau, kāpēc neapzināti pārkāpjam baušļus, kas mums doti pestīšanai. Rau, kāpēc esam akli un kurli!

"KAM AUSIS DZIRDĒT, TAS LAI DZIRD" (Mateja evaņģēlijs, 13:9).

Mūsu ideāli mums ir tik dārgi, ka sākam tos rūpīgi kopt, lolot un pēc tam mīlēt vairāk nekā reālus cilvēkus. Tērējam savu dzīvi cīņai ar vējdzirnavām, kad vajadzētu atvērt acis un pieņemt apkārtējo īstenību tādu, kāda tā ir patiesībā. Kolīdz atradīsim sevī spēkus un nostāsimies uz apzināšanās ceļa, mitēsimies meklēt savu neveiksmju cēloņus apkārtējos cilvēkos, apstākļu sakritībā, kolīdz sapratīsim, ka cēlonis ir mūsos pašos un nekur citur, - izbeigsies ciešanas. Problēmas pamazām aizies - atjaunosies veselība, atradīsies darbs, sakārtosies attiecības ar apkārtējiem cilvēkiem utt.

Pabeidzot desmit baušļu apspriešanu, jāizceļ divi vissvarīgākie baušļi (Mateja evaņģēlijs, 22: 36-40):

"Mācītāj, kurš ir augstākais bauslis bauslībā?

Bet Jēzus tam sacīja: "Tev būs Dievu, savu Kungu, mīlēt no visas sirds un no visas dvēseles, un no visa sava prāta.

Šis ir augstākais un pirmais bauslis.

Otrs tam līdzīgs ir: tev būs savu tuvāku mīlēt kā sevi pašu.

Šinīs abos baušļos ir saņemta kopā visa bauslība un pravieši.""

Šīm rindām nav nepieciešami paskaidrojumi, tās runā pašas par sevi. Mīlēt savu tuvāku - tas nenozīmē mīlēt tikai savus tuviniekus. Te domāti cilvēki, kurus nesaista asinsradniecība. Kristus mums māca, ka mēs visi esam brāļi un māsas, jo visi esam cēlušies no kopējiem senčiem - Ādama un Ievas. Mīlēt iespējams tikai piedodot, un patiesa mīlestība mūsu sirdī varēs ienākt vienīgi tad, kad iemācīsimies piedot itin visiem.

"Jo, kad jūs cilvēkiem viņu noziegumus piedosit, tad jums jūsu Debesu Tēvs arīdzan piedos" (Mateja evaņģēlijs, 6:14).

Piedodot apkārtējiem cilvēkiem, mums jālūdz piedošana Dievam, dziļi nožēlojot izdarītos grēkus. Taču visbiežāk cilvēks savas kļūdas neatzīst, un tas ir visas cilvēces iedzimtais grēks.

"…Man patīk žēlastība un ne upuris. Jo Es neesmu nācis aicināt taisnos, BET GRĒCINIEKUS" (Mateja evaņģēlijs, 9:13).

Mīlestība uz Dievu, mīlestība uz cilvēkiem, piedošana un grēku nožēlošana ir desmit baušļu pamats. Pievērsiet uzmanību tam, ka šie noteikumi attiecas uz mūsu dzīves emocionālo pusi, bet no māsu domām un emocijām jau izriet rīcība. Tālab var ieteikt: ņemiet slotu un labi izslaukiet visus gružus no savas galvas, veiciet atkārtotu inventarizāciju: visu nevajadzīgo - prom uz izgāztuvi, bet vajadzīgo un vērtīgo ievietojiet atjaunotajā apziņā. Protams, šāds darbs var ilgt ne vienu gadu vien, bet vajag taču kaut kad sākt, iekams karma vēl nav pārlieku uzkrājusies.

Mums ir palicis neaplūkots vēl kāds ļoti svarīgs temats - stihijas.

Visa daba ap mums, arī ūdens, gaiss, zeme, uguns - nav mūsu radīta, un pārvaldīt šīs stihijas mūsdienu cilvēks nespēj. Tikai pirmajam cilvēkam - Ādamam - piemita šādas spējas, kad viņš vēl nebija kritis grēkā. Cilvēkam bija radīts itin viss, bet grēka dēļ viņš zaudēja mūžīgo dzīvību un pārējās privilēģijas, kādas viņam bija dāvājis TĒVS.

Mēs sakām: "Vai dieniņ, atkal līst lietus!" vai jebkuru citu frāzi, izrādot savu neapmierinātību ar laikapstākļiem. Šī arī ir viena no kļūdām, ko pieļaujam. Tā vietā, lai nosodītu Dievu par to, ka nelaikā uznācis lietus vai pārlieku liels karstums, ajag pateikties, ka vispār spīd saule un mums ir iespēja elpot gaisu. Ar negatīvu attieksmi pret stihijām mēs, paši to nenojaušot, radām papildu enerģiju, kas sekmē orkānu, sausuma, virpuļvie- suļu, zemestrīču un citu katastrofu izcelšanos.

Zemestrīce Armēnijā: tautai, kas mīt šajā teritorijā, ir augsts garīgums, sena kultūra, apmēram astoņdesmit procenti iedzīvotāju ir reliģiozi, pamatnodarbe - zemkopība - ir smags darbs kalnainā apvidū. Daudzi armēņu zemnieki, apstrādājot zemi, lasot ārā akmeņus no arumiem, ar rūgtumu domā: kaut mums būtu tādi lauki kā Krievijā. Ta vietā, lai pateiktos par brīnišķīgo klimatu, tiek nosodīta zeme. Un tā gadiem un pat gadsimtiem ilgi, un rezultātā - zemestrīce. Ja cilvēks iemācīsies novērtēt to, ko Dievs radījis mūsu vajadzībām un mums devis, katastrofu zemes virsū būs daudz mazāk, jo stihiju līdzsvara saglabāšanā ari katrs no mums dod savu pienesumu. No senajiem cilvēkiem Dievs pieņēma upurus un deva to, ko vajag, katram - pēc viņa nopelniem, jo vienīgi Dievam tie ir zināmi. Bet mūsdienu cilvēks grib būt valdnieks pār stihijām, likt upēm tecēt pretējā virzienā un izgaiņāt mākoņus, tādējādi izjaucot jau tā trauslo enerģiju līdzsvaru. Cilvēks aizmirst, ka atrodas zemes virsū īslaicīgi un ka viņš te nav saimnieks. Mēs esam atnākuši šurp gluži kā ekskursijā uz zooloģisko dārzu, lai mācītos un paši attīstītos. Un šajā rezervātā neko nedrīkst nosodīt un vēl jo vairāk - mainīt. Jāsaka paldies, ka vispār mums iedota ieejas biļete uz šo dzīvi.

Pareizticībā ir četri erceņģeļi - stihiju aizbildņi.

Erceņģelis Rafails: stihija - gaiss, virziens - austrumi, gadalaiks - pavasaris, krāsa - gaišzila vai zeltainzila, ir aizbildnis Zodiaka zīmēm Dvīņiem, Svariem, Ūdensvīram. Viņš ir Erceņģelis dziednieks, aktivizē cilvēku dzīvības enerģiju, jaunrades un daiļuma jūtas, garīgās spējas. Tulkojumā no ebreju valodas - "Dievišķais aizbildnis".

Erceņģelis Mihaēls: tiek tulkots kā "Dieva sods", stihija - uguns, virziens - dienvidi, gadalaiks - rudens, krāsa - sarkana, ir Auna, Lauvas, Strēlnieka aizbildnis. Viņš ir Erceņģelis aizstāvis un samierinātājs, iedveš pacietību, pasargā no psihes traucējumiem, palīdz atbrīvoties no vecā un celt jauno.

Erceņģelis Gabriēls: tiek tulkots kā "Dieva Labsirdība", stihija - ūdens, virziens - rietumi, gadalaiks - ziema, krāsa - smaragdzaļa un jūras- zila, ir aizbildnis Vēzim, Skorpionam, Zivīm. Viņš ir cerības, apgaismības un mīlestības Erceņģelis.

Viņš sargā svētvietas, dzīvības svēto ūdeni, nes intuitīvas zinības un izglīto garīgajos pienākumos, piešķir mums lielas spējas izprast savus sapņus.

Erceņģelis Uriēls: tiek tulkots kā "Dievs ir mana gaisma", stihija - zeme, virziens - ziemeļi, gadalaiks - vasara, krāsa - balta un visas pārējās zemes nokrāsas, ir Vērša, Jaunavas, Mežāža aizbildnis. Alķīmijas un garīgās redzes Erceņģelis. Tas ir pats galvenais Erceņģelis - viņš spēj raudzīties cauri mūžībai. Uzmana visu stihiju darbību, palīdz cilvēkam atvērties pārējām stihijām un strādāt saskaņā ar tām, gādā, lai cilvēks rastu pieeju pasaulsēkas pamatu izpratnei.

Pareizticībā visiem Erceņģeļiem ir speciālas lūgsnas, bet Erceņģelim Uriēlam skaita lūgsnas kā Sargeņģelim. Vēlams to darīt ik dienas, jo tieši viņu, Dieva mums sūtīto pirmo palīgu, priekšā esam visvairāk nogrēkojušies, tāpēc jau ekoloģija zemes virsū, bet it īpaši Krievijā, ir bēdīgā stāvoklī. Ja ikviens no mums liks to aiz auss, apkārtējās vides stāvokli varēs uzlabot. Augstākie Spēki dos jaunas nekaitīgas tehnoloģijas, ekoloģiski tīras ražotnes. Taču tas ir iespējams tikai tad, kad lielum lielā daļa cilvēku apzināsies, kāda nozīme ir viņu pareizai domāšanai.

Jebkuras domas vai vārdi, kas izsaka nosodījumu, neapmierinātību, satur negatīvu lādiņu un ir vērsti uz sagraušanu, visupirms jau sevis paša un apkārtējās pasaules sagraušanu.

Un vēl kas ir svarīgi - nevajag sašust par to, ka valdība ļauj attīstīties kaitīgām ražotnēm, kas posta mūsu vidi. Šādas tehnoloģijas ir devuši Augstākie Spēki: cik mēs esam garīgi, ciktāl apzināti ticam Radītājam, nevis sev - "zemes saimniekam", tik lielā mērā arī mums tiek dots. Jo ir teikts:

"LŪDZIET, TAD JUMS TAPS DOTS; MEKLĒJIET, TAD JŪS ATRADĪSIT; KLAUDZINIET, TAD JUMS TAPS ATVĒRTS."

Izcelsim dažus principus:

1.  PASAULE NAV MANIS RADĪTA.

2.   JĀBŪT PATEICĪGAM VISĀM STIHIJĀM UN TO IZPAUSMĒM.

VIŅŠ deva pasaulei ("cilvēkam no ielas") vienu no senākajām lūgsnām, kāda vien jelkad bijusi zināma. Nebija viegli pārtulkot šīs senās frāzes mūsdienu valodā, taču tas tika izdarīts, un VIŅŠ izrunāja Lielo Aicinājumu, kas var galu galā kļūt par visas pasaules lūgsnu, un Viņa skolnieki to nodeva tālāk.

Par Lielā Aicinājuma ārkārtīgo spēku liecina fakts, ka simtiem tūkstošu cilvēku jau skaita šo lūgsnu diendienā un daudzkārt dienā; Lielais

Aicinājums ir pārtulkots (1947. gadā) astoņpadsmit valodās, un to izmanto cilvēki visās valodās. To lieto iezemiešu grupas Āfrikas džungļos, tas redzams uz augstu amatpersonu rakstāmgaldiem Krievijas galvenajās pilsētās; to pārraida Eiropas un Amerikas radio - un pasaulē nav zemes vai salas, kur tas nebūtu kļuvis zināms. Tas notika astoņpadsmit mēnešu laikā.

Šis jaunais Aicinājums, ja tas izplatīsies itin visur, var kļūt jaunajai pasaules reliģijai par to pašu, kas Tēvreize bija un ir kristiešiem.

Šā Aicinājuma daile un spēks ir tā ārējā vienkāršībā un tādu galveno patiesību izklāstā, ar kurām visi cilvēki pēc savas iedabas gluži vienkārši ir vienisprātis, un tās ir: patiesība, ka eksistē pamatlicēja Iepazīstošā Būtne, Kuru mēs nenoteikti saucam par Dievu; patiesība, ka aiz visa ārējā Visuma virzītājspēks ir mīlestība; patiesība, ka zemes virsū ieradās liela Individualitāte, kuru kristieši nosauca par Kristu, un iemiesoja šo mīlestību mums saprotamā formā; patiesība, ka tiklab mīlestība, kā arī iepazīšana ir sekas tam, ko sauc par Dieva gribu, un, beidzot, tā acīmredzamā patiesība, ka tikai caur pašu cilvēci var īstenoties Dieva Plāns.

Šis Plāns aicina cilvēku dzimumu izpaust Mīlestību, uzstājot: "Tad nu lai spīd jūsu gaisma."

Pēc tam skan svinīgā pēdējā prasība, lai šis Mīlestības un Gaismas Plāns, darbodamies caur cilvēku dzimumu, spētu "aizzīmogot durvis, aiz kurām ļaunums". Pēdējā rinda nes atjaunotnes ideju, norādot uz nākotnes galveno noti un uz to, ka pienāks diena, kad Dieva pirmatnējo ideju un Viņa sākotnējo nodomu vairs nenomāks cilvēka brīvā griba un ļaunums - tīrais materiālisms un egoisms; tad Dieva mērķis būs sasniegts, jo būs mainījušās cilvēku sirdis un ievirzes.

Izmantot šo Aicinājumu jeb Lūgsnu un aizvien stiprāk gaidīt Kristus atnākšanu - tāda ir cilvēku dzimuma vislielākā cerība mūsdienās. Aicinājums tulkojumā skan šādi:

No Gaismas punkta, kas Dieva Prātā, Lai Gaisma ieplūst cilvēku prātos. Lai nonāk Gaisma uz Zemes. No Mīlestības punkta, kas Dieva Sirdī, Lai Mīlestība ieplūst cilvēku sirdīs. Lai atgriežas Kristus uz Zemes. No Centra, kur Dieva Griba ir zināma, Lai Mērķis vada cilvēku mazās gribas - Tas Mērķis, kam apzināti kalpo Skolotāji. No centra, ko saucam par cilvēku dzimumu, Lai Mīlestības un Gaismas Plāns īstenojas,

Un lai aizzīmogotas ir durvis,

aiz kurām ļaunums.

Lai atjauno

Gaismu, Mīlestību un Varenību - Plānu Zemes virsū.

5. NODAĻA

DOMA - VĀRDS - DZĪVE

Turpinot analizēt mūsu neveiksmju cēloņus, sīki jāaplūko domu, vārdu un rīcības nozīme un saistība mūsu ikdienas dzīvē. Dienu pēc dienas, stundu pēc stundas, minūti pēc minūtes - un tā visa mūža gaitā cilvēka smadzenes strādā, lai radītu domu. Pirmajā acu uzmetienā var nenovērtēt vienas domas, viena cilvēka nozīmi, taču iedziļinājušies pamanīsim, kā veselas muižas, piramīdas, pilis tiek būvētas no mūsu domām, bet dzīves laikā esam sev uzcēluši veselu pasauli. Un šajā pasaulē cilvēkam ir jādzīvo: vai nu ciešot, mokoties, jūtoties bezpalīdzīgam un vājam, vai arī vadot dienas mīlestībā un mierā, esot apzināti brīvam savas dzīves veidotājam. Viena nepareizi veidota doma velk sev līdzi veselu armiju aplamu domu, un cilvēks sāk zaudēt kontroli pār situāciju. Nu viņš ir nevis savas domas saimnieks, bet gan tās vergs, un cilvēkā sākas iekšēja cīņa. Un šajā karalaukā viņš parasti cieš sakāvi.

Pirmais mūsu domas uztvērējs ir nervu sistēma. Ta, gluži kā virspavēlnieks, dod signālu darbībām.

Nervu sistēmas vadības centri, kas atrodas galvā, pieņem maldīgas domas, dod aplamas komandas, un sekas tam ir nepareiza rīcība. Bet mēs jau zinām, ka cilvēka nepareizu rīcību regulē IEDARBĪBAS UN PRETDARBĪBAS LIKUMS. "Tādējādi cilvēka iekšējā cīņa tiek pārnesta reālajā, izpaustajā pasaulē, sastopot ārējās vides pretestību. Kopš šā brīža cilvēks sāk izjust ne tikai dvēseles, bet ari fiziskas ciešanas. Tāpēc ka, būdams kosmosa sīka daļiņa, viņš nošķir sevi no visas pa- saulsēkas, nepakļaujas tās likumiem, vēloties iedibināt pats savējos, un tādējādi nostājas uz kara takas, kas neizbēgami ved pie bojāejas - ne tikai viena indivīda, bet visa cilvēku dzimuma: dzimtas, valsts, rases, civilizācijas bojāejas. Lai izvairītos no katastrofas, mums ir jāizbeidz karošana, tātad jāiemācās pareizi veidot domu. Mums katram jākļūst par apzinīgu savas dzīves veidotāju, vadoties pēc Universa pamatlikumiem.

Jāmācās loģiski izveidot secīgu domformu ķēdīti un apsvērt to realizēšanas iespēju, jo loģika un veselais saprāts, nevis emocija ir stabils pamats domas pareizai veidošanai.

Visiem, kuri stājas pie šīs nodaļas lasīšanas, jākļūst par meklētājiem,'nevis klausītājiem, par meklējumu līdzdalībniekiem, nevis vērotājiem no malas.

Katram jāmēģina uztvert informāciju nevis kā kaut ko abstraktu, bet gan, veidojot savu domu, pārcelt informāciju tieši uz savu personisko situāciju, uz savu personisko domformu pasauli. Citādi, atrodoties novērotāja pozīcijā, jūs paliksit vienīgi teorētiķis un no izlasītā nebūs nekāda labuma. Tātad jūs nevarēsit praksē pārliecināties par kosmisko likumu darbības pozitīvo rezultātu, gūsit tikai turpmākas sevis sagraušanas negatīvo pieredzi. Mums katram skaidri jāiztēlojas sava atbildība visa Universa priekšā. Sevis sagraušanai seko citu, smalkāku mūsu pasaules struktūru sagraušana, un tas izjauc harmoniju, iznīcina visu izpausto un neizpausto pasauļu sintēzi. Likumu zināšana ir cilvēces īstenā bagātība, bet prasme likt lietā šos likumus piešķir mums patiesu spēku un brīvību aizsargāties pret mūsu galveno ienaidnieku - ILŪZIJĀM.

Visas domas ir iedalāmas reālās un iluzorās. REĀLĀS domas pamatojas uz pareizām vērtībām, pareiziem centieniem (paskaidrojums turpmāk), ILUZORĀS - uz emocijām, uz nepareiziem priekšstatiem par pasauli.

Lai noteiktu, pie kādas kategorijas pieder mūsu domas, nepieciešams aplūkot Visuma uzbūves kosmisko likumu, visu pasauļu mērķus un uzdevumus, īsu informāciju par neizpaustajām pasaulēm var sniegt kā enerģiju sintēzi, pozitīvo un negatīvo enerģiju līdzsvaru. Sīki aplūkot šo pasauļu struktūru neietilpst mūsu nodomos. Uzdevums ir - tikt skaidrībā par Visuma uzbūves pamatprincipu. Visas enerģijas mijiedarbojas saskaņā ar svārstību amplitūdu. Mijiedarbība notiek pa trīs vienību un septiņu vienību struktūrām, kas pastiprina cita citu. Mēs varam tikai nosacīti iezīmēt šo savu izmēru un spēka ziņā diženo visa dzīvā radīšanas sistēmu un nosaukt, atkal jau nosacīti, visu sistēmu kopumā par "KOSMISKO LOGOŠU".

Septiņu vienību un trīs vienību struktūras ir arī visas izpaustās pasaules struktūras. Tas izpaužas visu uz Zemes esošo dzīvības formu uzbūvē. Aplūkosim trīs vienību pirmo pakāpi. Pie tās pieder trīs pasaules jeb trīs valstības:

I. MINERĀLU VALSTĪBA - tās ir visas struktūras zemes virsū, kuras būvētas pēc septiņu vienību principa. Lai izstudētu šā principa pamatlikumus, vajadzētu ļoti daudz laika, tāpēc mēs varam tikai īsumā aplūkot galvenos no tiem. Būtiskākais ir tas, ka visi šīs valstības elementi barojas ar noteiktas frekvences, blīvuma un spēka KOSMISKĀ LOGOSA enerģiju. Šīs enerģijas atšķiras no visu citu valstību enerģijām, jo tās ir bāze jeb pamats, lai uz planētas rastos elementāra dzīvība, pirmā un visvienkāršākā matērijas izpausme. Atoms, no kura tiek būvēta matērija, ari ir veidots pēc trīs vienību un septiņu vienību principa - tāpat kā KOSMISKAIS LOGOSS. Pats KOSMISKAIS LOGOSS ir uguns, un tā izpaužas mūsu pasaulē, reāli fokusējoties caur mūsu Saules centru. Šī uguns ir dzīvības pamats visās pasaulēs. MINERĀLU valstībā uguns ir visaugstākā evolūcijas pakāpe. "Uguns ir LOGOSA mute." Tā veicina sabrukšanu un transformēšanos, padarot minerālus mazāk blīvus. Šķidros un cietos ķermeņus pārvērš tvaikos, un tā rezultātā viss pāriet ēteriskā stāvoklī. Izbrīvētās enerģijas ir barība pārējām struktūrām.

Visu valstību galvenais uzdevums ir noiet evolūcijas ceļu, proti, transformēt zemākās enerģijas augstākajās enerģijās.

II.   AUGU VALSTĪBA - tajā arī darbojas visi jau minētie principi un likumi. Tas izpaužas šūnas transmutācijā, ģenētisko kodu saglabāšanā un dažādošanā visām dzīvībām Zemes virsū. Sēkla ir augu valstības kodols, nemitīgi attīstoties, vairojot un pilnīgojot jau esošos ģenētiskos kodus, tā iet evolūcijas ceļu. Parādās uguns zibšņi, kas kalpo par pirmo posmu, lai rastos un barotos nākamā pasaule - DZĪVNIEKU VALSTĪBA.

III.    Trešā izpaustās pasaules pirmās pakāpes valstība iet savu evolūcijas ceļu, nesot sevī iepriekšējo - vienkāršāko formu enerģijas. Evolūcijas procesa augstākais sasniegums šajā valstībā ir uguns zibšņi, kuru rezultāts ir enerģijas, kas rosināja saprāta un tātad arī jauna posma - CILVĒKU VALSTĪBAS rašanos. Par šo valstību runāsim pamatīgāk, bet pagaidām izdarīsim dažus secinājumus:

1.   Visu valstību, visu pasauļu uzdevums ir evolūcija.

2.    Evolūcija notiek, transformējot un izbrīvējot enerģijas, kuru vibrācijas ir augstākas nekā pašas valstības enerģijai.

3.    Attīstības rezultāts ir SVĒTĀS UGUNS jeb SVĒTA GARA iedegšanās. Šis Gars ir DZĪVĪBA, šajā darbā to saucam par LOGOSA ELPU.

4.    Evolūcijas posmu uzdevums ir radīt un vairot jaunas dzīvības formas, papildinot un attīstot, kā arī savienojot un sintezējot visu pasauļu enerģijas.

Šādi ir secinājumi, uz kuru pamata turpināsim izklāstu.

IV. CETURTĀ izpaustās pasaules valstība ir CILVĒKU VALSTĪBA.

Noteiktos pasaules pastāvēšanas periodos cilvēcei bija jāveic dažādi uzdevumi, kas pamazām kļuva aizvien sarežģītāki. Cilvēka evolūcijas ceļa sākumā uzdevums bija attīstīt sevī un pilnībā apgūt MINERĀLU VALSTĪBAS vibrācijas, enerģijas. Asimilējot šis enerģijas, pašā cilvēkā modās spēka centrs, kas, sasniedzis savu augstāko attīstību, pavēra iespēju virzīties uz nākamo evolūcijas posmu. Otrs cilvēces uzdevums bija formas vairošana un otra spēka centra attīstīšana, un tas deva spēju impulsu dažādu cilvēka tipu, dažādu rasu un nāciju izveidei. Nākamajā pakāpē cilvēcei bija nepieciešams attīstīt sevī DZĪVNIEKU VALSTĪBAS enerģijas, novest tās līdz pilnībai, atmodināt spēka centru, tādējādi liekot pamatus saprāta attīstībai un tātad ari tālākai evolūcijai.

Kosmiskais Logoss nemitīgi strādā, visām četrām valstībām dodot papildus dažāda veida radošo enerģiju, pastāvīgi palīdzot cilvēkiem virzīties pa progresa ceļu. Bet, lai ietu pareizā virzienā, mums ir jāzina šajā posmā veicamie uzdevumi. Tāpat kā viss Universs, cilvēks ir veidots pēc septiņu vienību un trīs vienību principa. Septiņi spēka centri (čakras) ir cilvēka uzbūves pamatā. Trīs no tiem mēs jau esam aplūkojuši. Pašreizējā vēstures brīdī cilvēcei jāstrādā, lai attīstītu ceturto spēka centru, un to, citstarp, tā jau dara veselus divus tūkstošus gadu. Kopš tā laika, kad LOGOSS sūtīja mūsu pasaulē savu DĒLU, lai palīdzētu cilvēcei, VIŅŠ deva "Ceļa Zināšanas Gaismu". VIŅŠ izteica SAVU gribu ar desmit baušļiem, ar

MĪLESTĪBU, kas atver sirds spēka centru.

LOGOSS parādīja uzdevumus, kas cilvēcei veicami tuvākajā nākotnē.

Savā dailē un spēkā diženais CILVĒCES UZDEVUMS IR SAVIENOT DIVAS PASAULES: izpausto pasauli un neizpausto pasauli - matērijas pasauli un gara pasauli. Cilvēcei jākļūst par divu enerģiju, divu polu (pozitīvā un negatīvā) sintēzi. Jākļūst pilnīgai - kā Mūsu DEBESU Tevs ir pilnīgs. Lai to īstenotu, daudzas paaudzes strādāja, cenšoties izpildīt LIKUMU. Nu pienākusi mūsu kārta dot savu pienesumu, lai DIEVA LIKUMS piepildītos Zemes virsū.

Mums ir reāli jāsaprot visa atbildība, kāda gulstas uz cilvēku valstību DIEVA PLĀNA realizēšanā. DIEVA GRIBA un MĪLESTĪBA var īstenoties tikai mūsu izpaustajā pasaulē, vienīgi ar cilvēku dzimuma starpniecību var darboties MĪLESTĪBAS un GAISMAS PLĀNS. Mums katram ir pienākums dot reālu pienesumu enerģiju sintēzes procesā.

Ceturtā spēka centra attīstīšana ir pārejas posms no instinktīvās mīlestības uz Dievišķo mīlestību. Jēdziens DIEVIŠĶĀ MĪLESTĪBA jāpaskaidro sīkāk. Šī Mīlestība rodas apzināšanās ceļā, tā ir mīlestība, kas pamatojas uz saprātu, dziļu izpratni un visa vienotību itin visā, un šāda mīlestība ir nemainīga - tā ir pastāvīga - tā ir

Dievišķa. Uz emocijām, jūtām balstīta mīlestība ir nepastāvīga, tā ieved cilvēku kaislību un vilšanās atvarā, ilūziju pasaulē, melu pasaulē. Šāda mīlestība neveicina progresu, kavē indivīda attīstību, to var nosaukt par instinktu.

Mūsdienu cilvēce ir pilnībā atvērusi trešo spēka centru, saprāts ir radies un progresīvi attīstās. Pēdējā gadsimta laikā ir noticis milzīgs lēciens, cilvēce sāk apzināties, ka saprāta pūliņi jāvērš uz to, lai ar visām dabas valstībām izveidotos mīlestības, brālības un vienotības gars. Līdz šim cilvēka saprāts kalpoja matērijai (savam ķermenim), tās vajadzībām, gandrīz vai neapzinoties un dziļāk nepārdomājot notiekošo. Tieši ar smadzeņu starpniecību, tām darbojoties pareizi, mums ir iespēja izjust patiesu mīlestības un brīvības stāvokli, reāli novērtēt situāciju, nepaļaujoties uz emocijām, tāpēc ka emocijas ir matērijas, nevis gara izpausme. Mūsu dvēsele pieder LOGOSAM - Viņš ir tās radītājs, iedvesmotājs un pamats. Taču, ja dvēselē iemitinās mīlestība uz materiālajiem labumiem, saprātu pārņem emocijas un ilūzijas, un cilvēks, pats to nenojaušot, nostājas uz pašiznīcināšanās ceļa, bet tas traucē progresam, kavē jau tā ieilgušo divu pasauļu saplūsmes procesu. Bet laiks jau tuvojas beigām - mūsu senči varēja labot savas kļūdas un vairākkārt noiet savu ceļu. Mums diemžēl šādas iespējas nav - ir pienācis Ūdensvīra laikmets, procesi paātrinās, sa- plūsmei gatavie spēki palielina savu aktivitāti. Mums nav laika labot kļūdas.

Mums ir jānovērtē visa pašreizējā brīža nozīme. Cilvēce atrodas uz Kristus otrās atnākšanas sliekšņa. Viņš nāk, lai sniegtu palīdzīgu roku un pabeigtu darbu, kas iesākts pirms diviem tūkstošiem gadu.

Bet tagad mūsu uzdevums ir ik minūti, ik stundu diendienā rūpīgi strādāt, lai pareizi veidotu savas domas. Kā tas ir jādara? Kā iepriekš minēto informāciju pārnest uz reālo ikdienas dzīvi?

Pirmais un, jāteic, pats nepieciešamākais, kas mums jāizdara, - vīrišķīgi, patiesīgi un ar pilnu atbildības sajūtu jāielūkojas pašiem sevī. Godīgi jāpajautā sev, kas īsti mājo mūsos. Vai tikai nav tā, ka šis iemītnieks ir nevis tas cilvēks, kuru mums gribētos redzēt, bet gan tas īstais, kurš slēpjas mūsu sirdī, pamudinot mūs uz rīcību? Un vienīgi pēc tam jāķeras pie analīzes: kur ir patiesība, bet kur - ilūzija.

Šādu analīzi nav iespējams veikt vienā vai divās reizēs, tas ir komplicēts un ļoti smags darbs. Ja spēsit kontrolēt matērijas vajadzības un saklausīt saprāta balsi, ja dvēselē radīsies izpratne par galveno mērķi, kāds ir dzīvei zemes virsū, ja apzināsities, ka dzīvojam ne tikai tādēļ, lai ēstu, dzertu un gulētu, ka ķermenis ir svēts gara trauks, ka visu zemes virsū dzīvojošo vienotība ir likums, ka brālība un apvienošanās ir mūsu uzdevums, ka īstena zināšana ir mūsu spēks un vienīgais ierocis mūsu cīņā var būt tikai mīlestība, apzināta un nemainīga, tad cīņai ar ilūziju var būt pozitīvs rezultāts. No šīm pozīcijām ir jāizvērtē savs nodzīvotais mūžs, jāizskata iepriekš pieļautās kļūdas. Apbruņojušies ar papīru un pildspalvu, fokusējiet savas domas uz jūsu dzīves cēloņu un seku noskaidrošanu, pierakstiet savus mērķus un konkrētas darbības, ko grasāties uzsākt, lai labotu izveidojušos situāciju. Tikai pēc tam, kad analīze būs izdarīta, tikai pēc tam, kad iluzorais priekšstats par pasauli izzudīs, kad emocijas vairs nepiepildīs visu jūsu būtni, - tikai pēc tam jūsu acu priekšā nostāsies reālā, dailes un diženuma pilnā visas pasaulsēkas aina. Jūs varēsit saprast un izjust visu savu niecīgumu un vienlaikus arī savu nozīmīgumu. Niecīgumu - kad cilvēks ir "akls" un atrodas vientulībā, un nozīmīgumu - kad viņš redz mērķi un tiecas apvienoties ar sev līdzīgajiem un Visuaugstāko.

Par nākamo darba posmu jākļūst pareizai domas veidošanai, pareizai valodai un tātad arī - pareizai uzvedībai. Aplūkosim šo principu sīkāk.

Kas ir doma? "Ia ir saprāta attīstīšanas darba visaugstākā pakāpe. Mēs jau zinām, ka enerģijas darba visaugstākais sasniegums ir UGUNS. No tā izriet, ka doma tad arī ir uguns. Un ar šo uguni jāprot pareizi apieties: uguns var kļūt vienlaikus gan par radītāju, gan par postītāju - visu nosaka tas, kādās rokās tā nonākusi. Kādām tad jābūt mūsu domām? Visupirms jau tām ir jābūt pozitīvām, nevis haotiskām, nevis emocionālām, tātad arī - produktīvām. Šajos vārdos ir ļoti liela jēga. Iesakām izrakstīt tos uz papīra un izskatīt savu domu veidošanos vismaz vienas stundas laikā. Jūs pārliecināsities, ka šie jēdzieni ir visai sarežģīti. Loģika ir pirmā atslēga, kas paver domas pareizas veidošanas noslēpumu, tieši ar loģikas palīdzību doma kļūst produktīva un radītspē- jīga. Doma ir uguns. Bet, pirms tā iedegas, mēs ar savas gribas piepūli piešķiram tai formu - tas ir domas otrs aspekts. Ta rodas domforma. Trešais domas darba aspekts ir rīcība, kurā reāli darbojas atdzīvinātas domformas. Trīs vienību princips vērojams visā celsmes procesā.

Domas darba procesa trenēšana, koncentrējot gribu, paver iespēju kontrolēt matērijas enerģiju. Kad šī kontrole noris pastāvīgi, cilvēks apzināti iesaistās celsmes procesā, vadoties pēc pareiziem mērķiem, saskata patiesās vērtības, pieliek pareizās pūles saviem centieniem, skaidri nošķirot, kur ir matērijas vēlme, bet kur - saprāta balss. Šādu pūliņu rezultātā notiek nepārtraukts attīstības process, bet no tā izriet pareizs dzīvesveids, kas ir LIKUMA izpilde.

Akcentēsim galvenos noteikumus:

PAREIZAS VĒRTĪBAS PAREIZA VALODA PAREIZS DZĪVESVEIDS PAREIZA DOMĀŠANA

-      PAREIZI CENTIENI

-      PAREIZA UZVEDĪBA

-      PAREIZI PŪLIŅI

-      SAJŪSMA UN LAIME

Rodas jautājums: kā gan izpildīt šos noteikumus reālajā dzīvē? Te nu vispirms ir jāaplūko jēdziens "ilūzijas". Atvedināsim atmiņā bausli par elku tēliem - tajā par tām ir runa. Tās ielenc mūs faktiski visur īstajā dzīvē. Ilūzijas ir tieši tā uguns, kas sadedzina mūs, nesaudzējot pat savu ciltsmāti - matēriju. Matērija rada emociju, emocija laiž pasaulē ilūziju, ilūzija sagrauj matēriju. Garīgās un fiziskās slimības ir emociju un ilūziju darbības produkts, rezultāts.

Paraudzīsimies, kura mūsu dzīves puse ir realitāte, kā tā izpaužas un kā to atšķirt no ilūzijas. Ir trīs laiktelpas - pagātne, tagadne un nākotne. Realitāte var pastāvēt vienīgi tagadnē. Tas nozīmē, ka konkrēti šī minūte, šī sekunde, šī sekundes

daļa tad ari ir īstais pašreizējais brīdis - un tā ir realitāte. Mūsu domas, darbības, rīcība, kas risinās patlaban, ir reālā dzīve - ir pats jauncelsmes process. Pašreizējais brīdis ir pagājis, un realitāte pārvietojusies uz nākamo minūti, pagājusī minūte aizslīdējusi pagātnē, tās jau vairs nav, palikušas tikai atmiņas, proti, atmiņa. Pagātnē nekādi jauncelsmes procesi nenotiek, tā neeksistē reāli, bet ir mūsu apkārtējās pasaules emocionālās uztveres produkts. Un tā dienu pēc dienas daudzu gadu garumā cilvēks uzkrāj kolosālu daudzumu emocionālo iespaidu. Jebkuru informāciju, ko saņemam, vispirms uztveram emocionāli un tikai pēc tam mentāli. Tas nav nekas neparasts, jo, atrazdamās atvērta trešā spēka centra - dzīvnieku centra stāvoklī, cilvēce izmanto visas šīs valstības iespējas, proti, - līdz pilnībai izkoptus instinktus un emocijas. Zināšanas, ko esam ieguvuši bez emocionāliem izvirdumiem, nepaliek mūsu atmiņā. Tas izgaist bez pēdām. Informācija, kas ir emocionāli iekrāsota, nogulsnējas atmiņā, un emocionālā izvirduma spēks nosaka, cik ilgi šī informācija tur saglabāsies. Tādējādi ārkārtīgi daudz vērtīgas un derīgas informācijas mēs zaudējam, bet gružus - uzkrājam, liekot emociju pie emocijas, radot savā atmiņā bagāžu, kas būtībā ir emocionālu atkritumu krājums. Šajā attīstības posmā cilvēcei jāapzinās, ka pagātne, precīzāk sakot, atmiņa, kas saglabājusi informāciju, nav nekas cits kā paša emocionālo pārdzīvojumu pasaule, ilūziju pasaule, kurām MĒS piešķiram dzīvību, vācam, vairojam tās, bet pēc tam paši nonākam šo ilūziju gūstā. Pagātne, proti, ilūzijas, kļūst par bāzi, pamatu tagadnei. Cilvēks, pats to nemanīdams, pazaudē tagadnes reālo mirkli un no vienas iluzoras pasaules nonāk otrā, jo nespēj saraut iluzoro priekšstatu ķēdi. Viņš sāk kalt plānus, sapņot, un viena ilūzija rada otru. Šādā veidā kaldinātajiem plāniem nav reāla pamata, un tie jau iepriekš ir lemti neveiksmei. Nākotne ir ilūzija, ko radījusi pagātne. Mūsu priekšstati par sevi, par apkārtējiem cilvēkiem, par notikumiem, kas risinās visapkārt, - parasti ir astoņdesmit- deviņdesmit procentu apmērā aplami, nepamatoti, loģiski neizveidoti, tātad arī iluzori. Un tā mēs dzīvojam Lielās ilūzijas pasaulē - ciešot un mokoties, neredzot izeju no radušās situācijas. Iluzoros priekšstatus par pasauli mēs gūstam kopš pašas bērnības. Attiecības sabiedrībā jau sākotnēji tiek veidotas pēc nepareiza principa: sāncensības, sacensības gars, vēlme būt pirmajam ir mūsu attiecību pamatā. Mēs iedalām visus cilvēkus kategorijās: gudros un ne visai gudros, stipros un vājos, skaistos un neglītos, un tā līdz bezgalībai.

Izvirzām jau sākotnēji maldīgus mērķus, kas vēl vairāk šķir mūs, attālinot citu no cita - ģimenē, kolektīvā, sabiedrībā. Dzīvnieciskie instinkti pārvalda mūsu būtību: vēlme sakrāt, iekarot un saglabāt iekarotos materiālās pasaules labumus izraisa ienaidu sabiedrībā. Tādējādi tiek pārkāpts kosmosa galvenais likums - VISU IZPAUSTO UN NEIZPAUSTO PASAUĻU APVIENOŠANA. Cilvēce nesaskata šo uzdevumu, jo, būdama ilūzijas varā, tā veic iznīcinošu darbību savas pasaules iekšienē, tādējādi sagraujot citas valstības. Izzinājuši apkārtējās pasaules realitāti, tās īsto uzdevumu, kā arī savu misiju šajā pasaulē, mēs spēsim saprast visas cilvēces pestīšanas ceļu. Ir jāšķiras no ilūziju pasaules un jāpieņem pašreizējais brīdis kā vienīgā pastāvošā realitāte. Mums nevajag dzīvot pagātnē vai nākotnē, mums jādzīvo tagadnē, pašreizējā brīdi. Un to māca daudzas pasaules reliģijas - arī pareizticība. Atcerēsimies, ko saka lielais Skolotājs Kristus: "…Tāpēc nezūdaities nākamā rīta dē], jo rītdiena pati par sevi zūdī- sies. Ikvienai dienai pietiek pašai savu bēdu…" Visas Kristus mācības pamatā ir aicinājums sagraut mūsu priekšstatu par veco pasauli. Viņš aicina cilvēci iziet ārā no dzīvnieciskā emociju un ilūziju stāvokļa, viņš rāda mums nākamo attīstības pakāpi, kurā jāvalda mīlestībai, brālībai, savstarpējai palīdzībai un atbalstam. Tas ir jauns posms, kurš ved uz apvienošanos un pilnīgu saplūsmi, posms, kurā cilvēcei ir apzināti jārealizē DIEVA PLĀNS, jākļūst par galveno savienotāj- posmu starp materiālo un DIEVIŠĶO PASAULI. Savu lielo misiju mēs varam īstenot ar UGUNS palīdzību, bet precīzāk - pagaidām - ar savas domas dzirksteli. Šai dzirkstelei ir jāiedcgas un jāuzveic dzīvnieciskās vēlmes, tai jāsadedzina ilūzijas un jāatnes brīvība. Mums jāstrādā ar sevi, cīnoties par domu tīrību. Un tikai prāta un sirds (bet nevis matērijas un sirds) sintēze vedīs mūs pie patiesa DIEVIŠĶĀS MĪLESTĪBAS stāvokļa.

Šī tēma ir tik ietilpīga un skar itin visus mūsu dzīves aspektus, ka to nav iespējams atklāt vienā nodaļā. Sacītā dziļumu ikviens var noskaidrot, noteikt un pārbaudīt tikai savā praksē. Katrs no mums ies savu personisko meklējumu ceļu, tādējādi izpildot savu uzdevumu.

Turpinot "Dvēseles likumu" apspriešanu, jāaplūko PAREIZAS VALODAS noteikums.

Tam ir ievērojama loma attīstības kopējā plānā. Kas tad ir VALODA? Tas ir mehānisms, ar kura starpniecību mūsu domas uguns iznāk ārējā pasaulē. Valoda ir milzīgs un pagaidām vēl noslēpumains spēks, kas ir instruments mūsu domas iedzīvināšanai, iemiesošanai un realizēšanai.

Jāpiebilst: kādā stāvoklī ir instruments, tāda ir arī realizācija. Pareiza doma, nepareizi izteikta, iziet pasaulē kroplīgā formā, tādējādi nedodot nekāda labuma nedz radītājam, nedz apkārtējai pasaulei. Valoda pati par sevi ir kolosāls vibrāciju komplekss, kuras, būdamas sintēzē, pastiprina cita citu pēc septiņu vienību un trīs vienību principa. Šīm vibrācijām piemīt tik liels spēks, ka tās ietekmē visas Universa pasaules. Katra atsevišķa skaņa nes savu informāciju, spēku un enerģiju; sintēzē tās veido milzīgu enerģiju plūsmu, kas vienlīdz stipri iedarbojas kā uz matērijas pasauli, tā arī uz Gara pasauli. Mūsu valoda kļūst par pasauļu radītāju vai sagrāvēju atkarībā no tā, kā šo instrumentu lietojam. Daudz ir sacīts par vārda spēku, tomēr šā spēka dziļums vēl netiek apjausts visā pilnībā, visā diženumā. Pašeizējā attīstības posmā cilvēcei ir izvirzīts uzdevums attīstīt spēka KAKLA CENTRU. Ar tīru domu un Dievišķās mīlestības palīdzību kakla centrs atveras, nesot pasaulē pilnīgas domformas. Kakla centrs ir saikne starp saprātu un sirdi, tas ir reāls DIEVIŠĶĀS MĪLESTĪBAS spēka izpaudējs.

Mūsu valodas veidošanā milzīga nozīme ir ne tikai jēgas faktoram, bet ari izrunājamās skaņas spēkam, frekvencei, ātrumam. Šiem trim rādītājiem apvienojoties, no viena un tā paša skaņas avota var izplūst dažādas vibrācijas, pilnīgi pretējas cita citai. Lai apgūtu skaņu izrunas mākslu, jāizprot to dažādā - pozitīvā un negatīvā - iedarbība. Paraudzīsimies, kādos gadījumos skaņu ietekme ir pozitīva. Pozitīvās skaņas ir mierīgas, emocionāli neiekrāsotas, dziļas, tās nav ne ātras, ne lēnas, to skanējums ir tīrs, bez drebēšanas, tās nav nedz skaļas, nedz klusas. Šādas skaņas ir celsmes instruments, tās pozitīvi ietekmē visas pasaules. Lai iegūtu šo prasmi, ir daudz jāstrādā. Mēs pagaidām vēl nespējam visā pilnībā pārvaldīt savas balss dotības, tas ir sevišķi svarīgs uzdevums, kas patlaban īpaši aktuāls. Tagad aplūkosim neitrālās skaņas, kas nerada un nesagrauj, un pēc saviem parametriem tās neder celsmei. Tas ir klusas, lēnas, sēcošas, zemas, virspusējas skaņas. Ar vārdu sakot, tās ir skaņas, kas nesniedzas līdz normai, ir neizteiksmīgas. Graujošās skaņas ir "pārmērību" sērija - skaļas, spiedzīgas, rupjas, emocionālas un ātras. Šādu skaņu aprakstu varat turpināt paši, ievērojot šķirošanas pamatprincipu.

Celsmes, radīšanas skaņas ir tā dēvētās ZELTA VIDUSCEĻA SKAŅAS. Cilvēkam ir jānoskaņo savs balss aparāts atbilstoši šim principam.

Nākamais valodas pareizā veidošanā ir stila faktors. Vienu un to pašu domu var izteikt dažādi: var saglabāt, zaudēt vai pastiprināt tās nozīmi.

Cilvēkam ir nepārtraukti jākontrolē izteiktie vārdi, to secība, precizitāte, daile un nozīmīgums. Vēlams izslēgt no savas ikdienas dzīves parazītvār- dus, kas pēc savas jēgas ir negatīvi un graujoši. Tas pats sakāms ari par visām emocijām, kādas vien spējam izteikt vārdos, - to ietekme nenoliedzami ir postoša. Pati emocija ir mūsu sagrāvēja, bet, izteikta vārdos, tā daudzkārt pastiprina savu iedarbību. Visas bez izņēmuma, arī pozitīvās emocijas ir ilūzijas. Tās maldina cilvēku. Emocija pati par sevi nevar būt pozitīva, tā aizved mūs projām no reālās dzīves un ieved fantāziju pasaulē, gaisa piļu valstībā. "Pozitīvo" emociju dēļ cilvēcei ir radušās nopietnas psihiskās novirzes.

Cilvēks, ilgu laiku dzīvojot savā pozitīvo emociju pasaulē, slīgstot pašapmānā, būvējot gaisa pilis, reiz ieraudzīs, ka viņa pils izgaist kā dūmi, viņa paša reālā pasaule sāk brukt, visa dzīve zaudē jēgu, ideāli un elki kūst gluži kā sniegs aprīļa saulē. Ilūzijas vietā nāk vilšanās rūgtums, ciešanas un asaras. Tas cilvēka psihei ir ārkārtīgi liels trieciens. Cilvēks visu atlikušo mūžu var palikt dziļa stresa stāvoklī, var nerast vairs sevī spēku, lai dzīvotu. Un tad viņam viss ir beidzies. Liels ir ilūzijas spēks, liela ir arī vilšanās.

LŪDZAM JŪS PIEVĒRST SAVU UZMANĪBU "POZITĪVAJĀM" EMOCIJĀM. Par negatīvajām emocijām cilvēce jau ir pietiekami informēta, vēl tikai jāpiebilst, ka tās arī ir produkts, ko radījis iluzors priekšstats par pasauli. Aizvainojums, dusmas, kaisle utt. ir mūsu nenobriedušās psihes darbības rezultāts.

Nepieciešams apzināties, cik būtiski ir visi valodas veidošanas faktori.

Lai praksē izmantotu minēto informāciju, vajag:

1.   Pastāvīgi uzmanīt, ko un kā mēs sakām.

2.    Ierakstīt savu balsi magnetofonā, noklausīties, izdarīt secinājumus un mēģināt mainīt to skaņu izrunu, kuras neatbilst "zelta vidusceļa" noteikumam.

3.   Turpināt vingrinājumus ik dienas, trenēties visas dienas gaitā, vadoties pēc shēmas: DOMA - FORMA - SKANĒJUMS. Var izmantot mums jau zināmo aforismu: "LAKONISKUMS IR TALANTA BRĀLIS", attiecinot to uz sevi. Lakoniska, pārdomāta, mierīga, aktīva, bet ne enerģiska valoda liecina par pareizi veiktu sirds un prāta darbu. Mums tikai vajag uzsākt šo atkalapvienošanas darbu, bet Augstākie Spēki allaž nāks palīgā. Paturēsim prātā, ka mēs neesam vieni un visa DIEVIŠĶĀ HIERARHIJA strādā mūsu labā. Kosmiskais LOGOSS gaida, kad modīsies mūsu apziņa un atvērsies sirds, gatava uzņemt VIŅA DIEVIŠĶO MĪLESTĪBU. Visi Augstākie Spēki ar milzīgu pacietību un mīlestību kalpo cilvēcei, vedot to pa progresa ceļu.

SAVU DOMU RADĪT SPĒJIET, VĀRDU VEIDOJOT KĀ MĀLU TĀ, LAI TAJĀ SINTEZĒJAS DZĪVE, DAILE, MĪLA, BRĪVE!

6. NODAĻA

PAGĀTNES ANALĪZE

Šis nodaļas uzdevums ir realizēt 5. nodaļā izklāstīto informāciju. Šāds uzdevums ir ļoti sarežģīts, jo faktiski visiem rodas jautājumi, kas skar dažādas ikdienas dzīvē sastopamas situācijas. Lai pareizi novērtētu tagadni, pagātne jāaplūko to notikumu gaismā, kuri atstājuši visdziļākās pēdas mūsu atmiņā.

Definēsim, kas tad īsti ir Realitāte (īstenība) un Ilūzijas (emocijas).

Tatad REALITĀTE ir visa materiālā pasaule, ko mēs redzam visapkārt. Matērijas pasaule ir reāla, bet visas ar pasaules uztveri saistītās jūtas, visi pārdzīvojumi ir Ilūzija. No šīm pozīcijām aplūkosim dažas no mūsu dzīves ņemtas standartsituācijas. Vēlams katram ķerties pie darba un izanalizēt savu personisko situāciju, vadoties pēc sniegtā parauga. Sava pagātne ir jāizanalizē tādēļ, lai pareizi realizētos nākotnē.

Iesakām sadalīt papīra lapu vertikālā virzienā trīs daļās. Pirmajā ailē ierakstiet savas dzīves spilgtākos notikumus hronoloģiskā secībā, sākot

ar bērnību un beidzot ar vakardienu. Otrā ailē pretī notikumam aprakstiet savas izjūtas, pārdzīvojumus, jūtas, kas jūs pārņēma tajā dzīves periodā. Trešajā ailē ierakstiet secinājumus, kas gūti pēc situācijas un tās seku rūpīgas loģiskas analīzes. Tādējādi, izskatījuši savu pagātni, jūs varēsit konstatēt lietu patieso stāvokli, nošķirt ilūziju no reālās dzīves. Tēlaini runājot, - jūs izdarīsit savas apziņas "ģenerāltīrīšanu", spēsit uzveikt emocijas, kas valda pār jums tagad: bailes, aizvainojumus, vilšanos, sajūsmu utt. Revidējiet maldīgos spriedumus, kuru pamatā ir emocionālo pārdzīvojumu pieredze. Pagātnes analīze dos reālu iespēju pareizi veidot attiecības ar apkārtējo pasauli, tieši rakstveidā tās izskatot un veltot tām pienācīgu uzmanību, paturot prātā trīs vienību principu: doma - formas veidošana - realizācija rakstveidā un to, ka tie ir vienas darbības trīs posmi. Pierakstīta doma iegūst konkrētu formu un darbojas patstāvīgi, palīdzot mums ar reālu klātbūtni.

Sāksim analizēt no mūsu dzīves ņemtu konkrētu notikumu. Iestāšanās augstskolā, iestājeksāmenu kārtošana. Parasti šis mūsu dzīves posms ir stingri un dziļi iespiedies atmiņā, atstājot neizdzēšamas pēdas apziņā. Uzdevums ir novilkt skaidru robežu starp realitāti un ilūziju.

Eksāmenu kārtošanas laikā cilvēks ir stresa stāvoklī - viņa attieksme pret šo savas dzīves posmu ir aplama, proti, emocionāla - viņu pārņēmuši pārdzīvojumi - emocijas, un ras bieži vien ir cēlonis izkrišanai eksāmenā. Bet pat tad, ja eksāmens ir nokārtots, šā fakta emocionālā uztvere aizēno notikuma reālo ainu. Kas tad ir noticis īstenībā? Reāli pēc iestāšanās augstskolā cilvēkam rodas iespēja iegūt zināšanas, uzsākt savas attīstības procesu. Bet iestāšanās un pati mācīšanās nav realizācija. Realizācija sāksies tikai pēc tam, kad apgūtais materiāls īstenosies praksē, iegūs konkrētas formas, dos konkrētu rezultātu, - un tā būs realitāte, šis notikums (iestāšanās augstskolā) ir realizācijas procesa sākums, tās pirmais posms. Realizācija var nenotikt daudzu iemeslu dēļ: var nepabeigt mācības, var neapgūt konkrēto studējamo darbības jomu, var pēc absolvēšanas nestrādāt šajā jomā utt.

Cerības, plāni, kas saistīti ar iestāšanos, izraisa mums vairākus pārdzīvojumus un praksē pagaidām nevar iegūt materiālu formu, tāpēc nerealizētās emocijas uzkrājas, pārejot stresā, emocionālā eksplozijā, bet tā traumē psihi. Šā iemesla dēļ pats eksāmenu kārtošanas fakts paliek atmiņā uz ilgiem laikiem. Cilvēkam ir nepieciešams izkļūt no stresa stāvokļa, tas ir, novilkt robežu starp realitāti, īstenību un ilūziju. Konkrētajā gadījumā robeža velkama starp iestāšanos augstskolā un šā notikuma uztveri. Iestāšanās ir realizācijas procesa sākums, bet šā notikuma uztvere - aplamu uzskatu kopums - ir iestāšanās fakta emocionāla (nevis loģiska) uztveršana.

Šeit ir vietā izskatīt pēdējo rindu, kurā ierakstīts: "Virzīšanās pa karjeras kāpnēm". Šāds notikums ir pozitīvs fakts - tā ir realizācija. Bet emocijas, kas tiek pārdzīvotas, saņemot jauno norīkojumu vai uzsākot jauno darbu, neliecina par iluzoru attieksmi pret šo notikumu. Iegūtās, uzkrātās un realizētās zināšanas ir realitāte, tai ir forma, konkrēti rezultāti, tā ir darbība. Taču šeit ārkārtīgi būtiski ir tas, kas īsti mūs virza, liek iet uz nosprausto mērķi, dažkārt pat pāri savu kolēģu un darbabiedru galvām.

Izanalizējot mūsu patieso vēlmi izvirzīties, konstatējam, ka tā acīmredzot pamatojas uz miesas bezgalīgajām prasībām, izaugsmi mēs uztveram kā jaunu materiālo labumu, jauna komfortabla stāvokļa iegūšanu - "fizika" cieši tur mūsu apziņu emociju gūstā. Vēlmes nemitīgi aug, dažkārt pieņemot rafinētas formas. Vēlme būt līderim un sāncensība, kā ari to sekas - šantāža, ķildas, naids - kļūst par izvirzītā mērķa sasniegšanas mehānismu. Spārnotais izteiciens - "mērķis attaisno līdzekļus" - iegūst reālus apveidus. Izvirzīšanās patiesā nozīme zaudē savu realitāti un tiek aizstāta ar viltus jēdzienu, kas ir ekvivalents mūsu mantrausīgajām vēlmēm. Tā ar emocijas palīdzību cilvēks, pats to nemanīdams, no realitātes nokļūst ilūzijas pasaulē.

Robeža pārejai no realitātes uz ilūziju pasauli ir tik smalka, gandrīz netverama, ka izsekot šai pārejai varam vienīgi tad, ja rūpīgi analizējam un kontrolējam savas jūtas, vēlmes un rīcības motīvus. Izvirzīšanās fakts ir pozitīvs moments, bet iluzorais priekšstats par šo faktu tur cilvēku pastāvīgā stresa stāvoklī, kara un sāncensības stāvoklī. Tiek pārkāpts galvenais Visuma LIKUMS - "APVIENOŠANAS LIKUMS". Šā likuma pārkāpšana liek stāties spēkā otram likumam - IEDARBĪBAS UN PRETDARBĪBAS LIKUMAM (tā darbību mēs sīki aplūkojām iepriekšējās nodaļās). Lai cilvēks nonāktu pie realitātes līnijas, likums (enerģiju spēki) sāk pamazām sagraut vienu ilūziju pēc otras, tādējādi līdzsvarojot pagātnes un nākotnes laik- telpas. Šajā grāmatā mēs raugām novilkt robežu starp realitāti un ilūziju tālab, lai ciešanu ceļš beigtos un cilvēks patstāvīgi varētu nostāties uz apzināšanās ceļa. Konkrētajā gadījumā realitāte izskatās šādi: virzīšanās pa karjeras kāpnēm ir indivīda attīstības ceļš, un tas ir viens realizācijas posms pasauļu apvienošanas ceļā. Bet ilūziju pārstāv daudzie materiālie un sociālie labumi, ko cilvēks iegūst, saņemot paaugstinājumu dienestā vai jaunu darbu. Aplūkojuši tabulā minēto pirmo un sesto situāciju, pāriesim pie otrā punkta, kurā ierakstīts: "Pirmā mīlestība." Mīlestība tādā veidā, kādā cilvēce šīs jūtas izpauž, ir līdz pilnībai noslīpēta instinkta līmenī. Kā vai kādā ziņā tas izpaužas? Ar dažiem piemēriem mēģināsim noskaidrot, kāda ir vētraino jūtu izcelsme, kāds cēlonis ir tik iespējamam kolosālam emociju uzbangojumam. Šim nolūkam jāizšķir vairāki "mīlestības" paveidi: mīlestība uz zemi, uz augiem un dzīvniekiem, mīlestība uz vecākiem, bērniem, radiniekiem, mīlestība, ko izraisa pretējais dzimums, sievietes un vīrieši, mīlestība uz laulības partneri, mīlestība uz pārtikas produktiem, apģērbu, sadzīvi, mīlestība uz savu darbības jomu, savu darbu. Daudzi no mums ir izjutuši mīlestību uzreiz vairākos iepriekš minētajos virzienos. Kāda ir šo jūtu daba, un kas noder par grūdienu, stimulu, lai šīs jūtas rastos? Visupirms jau galvenais mīlestības avots ir mūsu vēlmes, kuru pamatā ir miesas vajadzības, proti, instinkti. Ņemsim, piemēram, mīlestību uz zemi, augiem, dzīvniekiem. Katrs no mums sacīs: jā, es mīlu dabu, taču patiesībā tā ir patērētāja mīlestība, reāli tā izpaužas augu valsts iznīcināšanā un barbariskā izmantošanā. Jēdziens - mīlu zemi - daudziem nozīmē: man patīk zemes darbi, patīk izaudzēt ražu, novākt to, bet pēc tam izlietot miesas vajadzībām. Mīlestība uz dzīvniekiem izpaužas tādējādi, ka vienus dzīvniekus mēs audzējam vai nu izpriecas, vai nepieciešamības dēļ, bet citus mērķtiecīgi, lai pēc tam apēstu. Šāda gluži patērnieciska attieksme, ko cilvēce kopumā realizē ar ilūzijas palīdzību, iegūst mīlestības formu. Realitātē mūsu dabas mīlestību parāda Zemes ekoloģijas katastrofiskais stāvoklis. Ilūziju - skaistu pasaku - cilvēks izdomāja, bet pēc tam pats tai noticēja.

Mīlestība uz vecākiem, bērniem, radiniekiem ir dabas dots izdzīvošanas un dzimtas saglabāšanas instinkts, šādi instinkti izpaužas dažiem dzīvnieku valstības pārstāvjiem, un tikai cilvēks ir attīstījis šo instinktu līdz pilnībai. Mīlestība uz vecākiem galvenokārt ir patērnieciska rakstura, tāpat arī miesas vajadzības diktē izaudzināt bērnus, lai nodrošinātu sev cienīgas vecumdienas. Šīs vajadzības forma, iekrāsota ar emociju, iegūst iluzoru mīlestības priekšstatu. Mums šķiet, ka tā ir mīlestība, bet patiesībā tas ir emocionāli iekrāsots instinkts.

Nākamā mīlestības kategorija attiecas uz laulības partneriem un gluži vienkārši uz vīriešiem un sievietēm. Visi zina, ka vispāratzīts skaistuma ideāls neeksistē, katram no mums ir pašam savs skaistuma jēdziens. Saskaņā ar saviem priekšstatiem mēs pamazām iznēsājam vēlamā partnera ideālo veidolu. Šis veidols reāli neeksistē un parasti arī nevar eksistēt, jo tas mīt mūsu iluzorajā pasaulē. Kad nu rodas vajadzība turpināt dzimtu, bet tā ir dabiska īpašība un viens no fiziskā ķermeņa galvenajiem uzdevumiem, sāk darboties seksuālā enerģija, meklējot reālu izeju uz āru. Un, tā kā veidols jau ir gatavs, kaut gan reāli tas neeksistē, matērija izmanto vēl vienu pašapmāna veidu - iemīlēšanās stāvokli. Cilvēks, reālo partneri nesaskatīdams, stājas sakaros vai laulībā, kas pamatojas uz ilūziju. Emocijas šajā dzīves periodā ir ļoti stipras, tās gandrīz pilnībā paralizē saprātu, cilvēks ir apreibis, akls, atrodas stresa stāvoklī, nedalīti pakļaudamies savām kaislībām. Mēs paši sakām: "Neko nevaru padarīt, mīlu un viss," pat nenojaušot, ka tā ir nevis mīlestība, bet gan psiholoģisks traucējums, tas ir, defekti vienlaikus vismaz divu sistēmu - psihes un loģikas - darbībā. Dabisko cilvēka reproducēšanas procesu mēs jau sākotnēji novērtējam nepareizi, precīzāk sakot, nenovērtējam vispār, un nokļūstam ārkārtīgi stipras emocijas gūstā. Svēto dzimtas turpināšanas procesu un pašu jaunas dzīvības ieņemšanas aktu mēs izmantojam, lai gūtu saldkaisli un baudu, apmierinātu kaislības un vēlmes. Šajā situācijā robeža starp realitāti un ilūziju ir novelkama visai precīzi.

Pārējās mīlestības kategorijas - mīlestību uz mājām, ēdienu, apģērbu un darbu ieskaitot, ir ar skaidri izteiktu patērniecisku ievirzi. Cilvēkam ir reāli jānovērtē un jāsaprot, ka šīs jūtas ir tikai un vienīgi pašsaglabāšanās instinkts, ko nosaka noteikti izdzīvošanas apstākļi, kuri nepieciešami, lai varētu dzīvot fiziskais ķermenis. Mājas, apģērbs, ēdiens, darbs - tā ir izdzīvošanas sistēma, un mums visiem vajag to pareizi reālistiski novērtēt: nevis noliegt, bet gan atzīt un ar pienācīgu cieņu uztvert cilvēces labklājības izaugsmi, jo tas ir pozitīvs faktors.

Izdarīsim kopsavilkumu:

Viss, kas mums šķiet esam mīlestība, īstenībā ir pašapmāns, ilūzija, ko radījuši instinkti. Bet patiesas mīlestības stāvoklis nenošķir ienaidniekus no draugiem, radiniekus no svešiniekiem, bērnus no pieaugušajiem, labos no sliktajiem. Patiesu mīlestību nevar iedalīt kategorijās, tai neeksistē atšķirības nekādā ziņā, tāpēc ka pasaule ir vienota. Patiesa mīlestība nekad nav savtīga. Tā nedzenas ne pēc kādiem mērķiem, tā ir mūžīga, tā ir - tāpēc ka tā ir; tā negaida atdevi vai kaut kādu rezultātu; tā ir celsmes process; tā ir nemainīga. Tā ir dzīvības pamats zemes virsū - tā ir kā okeāns, kurā mājo vesela pasaule jūras iemītnieku; tā ir vide, varena sava spēka ziņā un vienlaikus gaiša, tīra un dziedinoša, gluži kā svēt- avots; tā ir mierīga kā jūra bezvēja laikā: virspusē nav neviena vilnīša - pilnīgs miers, bet dzelmē noris aktīva dzīve, daudzveidīgu formu piepildīta. Patiesu mīlestību ir visai grūti izteikt vārdos, grūti iztēloties. Mums tika dots spilgts mīlestības paraugs KRISTUS tēlā. MĪLESTĪBA - tas ir UPURIS. Kas spēj nostāties uz pašuzupurēšanās ceļa, vienīgi tas spēj izjust PATIESAS MĪLESTĪBAS stāvokli. TAI ir jāpiedzimst katrā sirdī un jāiedegas par diženu dzīves celsmes liesmu. Tam visam jākļūst par jūsu meklējumu procesu, jūsu personisko pieredzi, jūsu atklājumu, citādi iepriekš teiktais zaudēs jēgu, paliks nerealizēts.

Pāriesim pie trešās situācijas. Kāzas. Būtībā tā ir ceremonija, ar kuru sākas divu būtņu savienošanās process nolūkā radīt pēcnācējus. Reāli cilvēkam šis savas dzīves posms jāvērtē kā sa- plūsmes process, visā pilnībā jāuzņemas atbildība, ko daba viņam uzlikusi. Kas notiek patiesībā? Kā mēs motivējam savu lēmumu stāties laulībā? Astoņdesmit procenti cilvēku, būdami psiholoģiskā "apreibuma" stāvoklī, skaidro savu lēmumu ar "mīlestību", bet divdesmit procenti - ar gluži savtīgām vēlmēm. Varam secināt, ka laulības, jau sākotnēji būvētas uz ilūzijas, nevar ilgstoši pastāvēt vai arī nes ļoti lielas ciešanas abiem partneriem. Ilūzija agri vai vēlu izgaist. Tās pamatā ir emocija, bet emocija ir ārkārtīgi mainīga. Tāpēc ari vērojam, ka mīlestības stāvoklis ir spējīgs pāriet naida stāvoklī: ilūzija izgaist, elki sāk brukt, sagraujot ari mūs. Kāzas mēs uztveram kā vēlamā sasniegšanu; privātīpašnieciskuma jūtas, piesegtas ar mīlestības pārklāju, patiesībā izpaužas vēlmē iegūt partneri savā varā, lai viņš mums piederētu nedalīti. Egoisms un patērētāja attieksme pret dzīvi ir laulāšanās iemesls arī pārējiem divdesmit procentiem iedzīvotāju. Kāzas ir ilūziju kulminācija, tā sakot, emocionālās eksplozijas augstākais punkts. Jaunlaulātie izjūt ļoti daudzas pozitīvas emocijas un lolo ar laulību saistītas iluzoras cerības, taču pēc kāda laika iestājas piesātinājums un tas, ko cilvēks ieguvis, viņam kļūst nenozīmīgs un vairs ne tik būtisks. Vēlmes pastāvīgi aug un iegūst dažnedažādas formas. Viena vēlme velk sev līdzi otru - un tā līdz bezgalībai. Cilvēks nonāk savu vēlmju verdzībā. Viņš jūtas nelaimīgs un sāk izteikt pretenzijas partnerim, saskatot savu ciešanu cēloni tieši otrā laulātajā, nepareizi izdarītā izvēlē. Tomēr aprēķina laulības izjūk retāk, cilvēks nespēj atteikties no labumiem, ko jau ieguvis, un viņa dzīve kļūst par pārdzīvojumu virteni, emocionālu satricinājumu sēriju. Tiklab vienā, kā arī otrā gadījumā cilvēks ir pastāvīga stresa stāvoklī.

Pārejam pie nākamā punkta, kas mūsu tabulā minēts ar ceturto numuru - ŠĶIRŠANĀS. Novelkot robežšķirtni starp reālo notikumu un ilūziju… varam izdarīt secinājumu, ka kāzas ir ceremonija, kas paredzēta pirmajam savienošanās posmam, kura rezultātā jāsākas vairošanās procesam, - un tā ir realitāte. Ilūzijas būtība ir tā, ka, aplami uztverot šo savas dzīves notikumu (esot jau emociju varā, "apreibuma" stāvoklī), netiek pareizi novērtēta konkrētā situācija. Realitātē cilvēkam ir nepieciešams novērtēt laulības īsteno nozīmi, atbildību par dzimtas turpināšanu, kuras pamatā jābūt PATIESAI MĪLESTĪBAI, kas atdod visu un neprasa atalgojumu, uzupurēties spējīgai mīlestībai. Un tad laulība veiks ne tikai vairošanās funkcijas, bet arī kļūs par visas cilvēces garīgās izaugsmes posmu. Rau, kāda ir "sabiedrības šūniņas" īstā nozīme. Ja šo principu kultivēsim savā ģimenē, tas neatkarīgi no mums izplatīsies uz visām pasaulēm.

Turpmākie secinājumi arī attieksies uz ceturto punktu. Ta kā esam atklājuši veselu virkni iluzoru priekšstatu par pasauli un cilvēku savstarpējām attiecībām, tad šķiršanās šajā gadījumā nozīmē ilūzijas krahu. Noris atdalīšanās process, kas pats par sevi ir Visuma Dievišķā Likuma pārkāpums, paša galaktiku uzbūves principa pārkāpums. Ja esat bijis šķiršanās iniciators, savu egoistisko nodomu mudināts, vadoties pēc emocijas, - jūs apzināti nostājaties uz "kara takas" ar dabas spēkiem, saglabājot savu ideālu. Bet realitātē atstumjat jums doto cilvēku, iekrītat jaunā - brīvības, atvieglojuma utt. ilūzijā. Taču tas ir tikai uz kādu laiku, jo stājas spēkā Iedarbības un Pretdarbības likums. Jūs saņemsit korekciju no ārpuses neveiksmju, slimību un citu nepatikšanu veidā, tās jums uzbruks no visām pusēm. Būdams ilūzijas varā, jūs nespējat saprast, ka cēlonis ir pašā ilūzijā. Ilūzijai ir jātiek sagrautai neatkarīgi no tā, vai mēs to vēlamies vai ne. Un tas ir LIKUMS. Iepriekšējās nodaļās mēs sīki aplūkojām divus ceļus: ciešanu ceļu un apzināšanās ceļu. Ja esat šķiršanās iniciators, tas liecina, ka kopdzīves laikā ar konkrēto partneri jūsu elks nav sagruvis un jūs cenšaties turpināt elka meklēšanu. Kad no jums aiziet, - atklājas reālais skatījums, kas parasti ir pilnīgi pretējs jūsu iepriekšējam priekšstatam par partneri. Vilšanās, aizvainojuma un bēdu sajūta ir ilūzijas sagraušanas rezultāts. Reāls skatījums uz savu partneri izraisa šausmas: kā gan varēja notikt, ka ilgajos kopdzīves gados jūs nepamanījāt (atkal jau no sava skatpunkta) tik daudzus trūkumus un neredzējāt viņa "īsto seju"? Ilūziju sagraušana ir Likums - radošs process, kas ved pie zelta vidusceļa un harmonijas. Taču, ejot ciešanu ceļu, cilvēks atrodas pastāvīgā emocionālā stresa stāvoklī.

Tātad, norobežojot reālo notikumu no tā uztveres, mēs varam ierakstīt: reālais notikums - šķiršanās, bet kļūdainās uztveres sistēma - ilūzija. Gribētos piebilst, ka visi notikumi bija reāli to norises brīdī, proti, kad tie notika, bet nu ir palikusi tikai ilūzija, emocija, ko glabā mūsu atmiņa. Loģiski spriežot, varam secināt: visi pagātnes notikumi - tā ir liela ilūzija, kuru mēs uzturam.

Aplūkosim pēdējo, piekto mūsu tabulas punktu: tuva cilvēka nāve. Šis jautājums satrauc gandrīz vai katru. Daudzi jau pārcietuši šos traģiskos brīžus, citiem tas vēl ir priekšā. Iztirzājot šo situāciju, mums jāzina un skaidri jāiztēlojas, ko nozīmē pats nāves fakts. Jēdzienu "nāve" mēs jau sākotnēji traktējam nepareizi. Nāve nav izzušana - tā ir tikai transformācija, pāriešana no viena stāvokļa citā stāvoklī. Kā ūdens, to sildot, spēj pāriet no šķidra stāvokļa gāzveida stāvoklī, tā arī mums piemīt spēja transformēties.

Nāve nav gals, tā ir jauna ceļa sākums, tā ir atbrīvošanās no matērijas važām, no visām problēmām, kas saistītas ar ķermeņa vajadzībām. Nav ķermeņa - nav emocijas, bet ir brīvība. Mēs turpretim uztveram nāvi negatīvi, kā traģēdiju - šis iluzorais priekšstats ir pašas matērijas diktēts: bez cilvēka, bez viņa enerģijas tā pārvēršas par nedzīvu formu, kas nespēj patstāvīgi eksistēt. Bērēs mēs sakām ardievas vienam no cilvēka apvalkiem.

Tiksim skaidrībā par mūsu izjūtām šajā brīdī: žēlumu, kam ir divi aspekti. Žēlums pret sevi ("kā gan es dzīvošu tālāk?"), pieradums, pieķeršanās nelaiķim ir tik liela, ka izraisa baiļu un neatsverama zaudējuma sajūtu. Būtībā mēs vairāk žēlojam sevi nekā aizgājēju. Viņa ciešanas ir beigušās, bet mūsējās - ne. Ja cilvēks zaudē ierastas un "iemīļotas" lietas, piemēram, dzīvokli, un nu viņam vairs nav, kur dzīvot, viņu pārņem gandrīz vai tādas pašas šausmas kā tad, kad zaudēts tuvs cilvēks. Mēģiniet uz mirkli iztēloties šādu situāciju, un jūs redzēsit, cik līdzīgas ir šīs sajūtas. Pirmais un parasti arī vienīgais tik spēcīgu emociju rašanās stimuls ir bailes par sevi, savu ģimeni, bailes no vientulības un materiālām grūtībām. Zaudējot mīļoto cilvēku, kuru uzskatījām par savu īpašumu un pat domās nespējām atdalīt no sevis, mēs jūtamies bezpalīdzīgi un nelaimīgi.

Šie pārdzīvojumi patiesībā ir tīri egoistiski un tikai pateicoties ilūzijai iegūst skaistu formu. Mēs sākam ticēt, ka, apraudot mirušo, žēlojam viņu, nevis sevi. Mēs jūtam līdzi tikai sev, bet just līdzcietību pret aizgājēju nav iemesla. Mēs esam tik pārpilni ar emocijām, ka zaudējam veselo saprātu un sākam dzīvot pagātnē, kavējoties tik tīkamajā un dārgajā atmiņu pasaulē, negribam uzlūkot pašreizējo bridi un atzīt realitāti. Šādā psihiskajā stāvoklī dzīve zaudē savu vērtību un notiek atteikšanās no visa, kam nav sakara ar pagātni. Bet tas nozīmē, ka cilvēks pārkāpj laika faktoru, nevēlēdamies atrasties tagadnē. Tad atkal sāk izpausties Iedarbības un Pretdarbības likums. Nāk koriģēšana no ārpuses, proti, darbs, veselība, ģimene - tieši tas, kas šim cilvēkam ir dārgs, sāk brukt, tādējādi sagraujot ilūziju un liekot viņam atgriezties šābrīža realitātē. Piedāvājam jums rūpīgi pārdomāt sniegto informāciju un patstāvīgi izdarīt secinājumus.

Tā nu, iztirzājuši visu tabulu, izdarām kopsavilkumu:

1.   Reālie pagātnes notikumi ir ilūzija, jo pašlaik tie eksistē vienīgi mūsu atmiņā.

2.    Atmiņa - tā ir emociju uzkrājēja, stresu avots un fiziskā ķermeņa galvenā palīdze iluzorās pasaules veidošanā.

3.    Iluzors priekšstats par pasauli ir galvenais kavēklis cilvēces attīstībā.

4.    PSIHISKAIS un LOĢISKAIS stāvoklis, kādā cilvēks atrodas, neļauj viņam visā pilnībā izmantot savas spējas. Psihei un loģikai nav iespējas attīstīties, jo tās nemitīgi cīnās ar emociju.

5.   Cilvēkam, izmantojot loģiku, ir jāizkļūst no stresa stāvokļa. Jāatbrīvo psihe no ilūzijas, atzīstot LIKUMU.

6.    Katram ir jādod savs ieguldījums apvienošanas procesā, tādējādi izpildot Visuma LIKUMU.

7.   Realizācijas ceļš ir sarežģīts, tas prasa diendienā veikt rūpīgu darbu sevis pilnīgošanā. Šā darba sistēmu un metodes aplūkosim turpmāk.

7. NODAĻA

MEDITĀCIJA - CEĻŠ UZ REALITĀTI

Šā praktiskā darba mērķis ir palīdzēt mūsdienu cilvēkam visā pilnībā izjust pašreizējo mirkli, proti, atbrīvoties no ilūzijām, tādējādi nostājoties uz apskaidrotas apziņas ceļa. Mūsu smadzenes pašlaik ir instruments visa tā uztveršanai un koordinēšanai, ko tās saņem no pieciem maņu orgāniem. Prāta spējas paredzētas, lai tās izmantotu divos virzienos. Viens - uz ārējo pasauli, bet otrs - uz iekšējo pasauli vērsts. Ārējās pasaules uztvere ir pasīva, tas ir, gadījuma rakstura, bet iekšējās pasaules uztvere - aktīva, šī uztvere ir gribas akts, apzināta vai apskaidrota. Domāšana arī ir divu veidu, kuri nosaka prāta stāvokli. Viens sastāv no psihiskās enerģijas plūsmām, otrs - no plūsmām, kas nāk no astrālā ķermeņa (emocijas). Cilvēks pašreiz izmanto tikai vienu no prāta spējām, un tā ir pasīva informācijas uztveršana ar maņu orgāniem - tausti, ožu, redzi, dzirdi un garšu. Otro spēju, kas paredzēta saprāta racionālai izmantošanai, tās slepenās durvis, kuras ved no tumsas uz gaismu, no nāves uz nemirstību, no nereālā uz reālo, mēs izmantojam daļēji vai neizmantojam nemaz. Mūsu pasaules uztvere līdzinās telpiskas formas mērīšanai ar lineālu. Mēs redzam to, ko redzam, - tikai priekšmetu ārējo formu piecu maņu līmenī, nepieslēdzot analizatoru, kas ar gribas piepūli spēj iekļūt priekšmeta būtībā, caur tā formu pie īstenajiem esības avotiem.

Cilvēka pāriešana uz apzinātu prāta stāvokli ved pie intuīcijas. Tā attiecībā pret instinktu atrodas saprātam otrā pusē. Trīs vienību princips izpaužas itin visās lietās. Augšējo punktu ieņem INTUĪCIJA, vidējā līmenī atrodas INTELEKTS, bet zemāk par apziņas līmeni - INSTINKTS.

Intuīcija ir spēja uztvert ar prātu realitāti tādu, kāda tā ir, bez ilūzijām. Un šīs intuīcijas slepenās durvis atvērsies tiem, kuri pieliks pūles, tiem, kuri gribēs ieraudzīt patiesības gaismu un formas dziļumu, pieskarties dzīvās dzīves avotiem, nevis tikai tās čaulai. Tieši tālab tiks aplūkota sistēma un metodika iziešanai no ilūzijas tumsas.

Mēs piedāvājam izanalizēt pagātni, tas ir, pāriet no instinktiem uz intelektu. Cilvēkam ir jāatrodas tagadējā, pašreizējā un reālajā savas dzīves brīdī, proti, jāanalizē, jākontrolē savas emocijas, tādējādi reāli uztverot konkrētā mirkļa notikumus. Atgādināsim, kādos virzienos jāveic kontrole:

1.   Domas avots (instinkts vai saprāts).

2.    Domas forma (pozitīva vai ne).

3.   Valoda (forma - jēga - skanējums).

4.    Rīcība (darbība).

Visu iepriekš minēto vajag novērtēt no konkrētā cilvēka un visas cilvēces galvenā uzdevuma pozīcijas, jo viens nav atdalāms no otra. Mums izvirzītie uzdevumi tika sīki iztirzāti 5. nodaļā. Šajā darbā mēs varam tikai atgādināt vienu lietu, ka mūsu uzdevums ir pasauļu apvienošana, atverot spēka centrus sevī un savienojot tos vienā saskaņotā harmoniskā sistēmā. Pastāvīgi trenējot prātu, tiek panākta pareiza informācijas uztvere. Ja uztveram informāciju pareizi, sirds centrs atbrīvojas no instinktu iedarbības, dvēsele izpleš savus spārnus, pošoties mūžīgajam mīlestības lidojumam. Atveroties kakla centram, saplūst kopā divi lieli spēki - mīlestība un doma. Tālab iepriekš minētie četri uzdevumi ir ļoti svarīgi mums katram. Instinkti ir jākontrolē, citādi mēs nekādā ziņā neatšķirsimies no dzīvniekiem un nespēsim izpildīt savus uzdevumus. Katras dienas beigās iesakām veikt domas, valodas un rīcības rakstveida analīzi, vadoties pēc galvenā uzdevuma. Taču nevar aptvert neaptveramo uzreiz, tāpēc iesākumā kontrolējiet kaut vai vienu problēmu. Ņemiet, piemēram, savstarpējās attiecības ģimenē vai darbā, to, kas visvairāk izraisa "pozitīvas" vai "negatīvas" emocijas. Iztirzājiet šo situāciju no ilūziju un realitātes viedokļa, no laika faktora - pagātnes, tagadnes, nākotnes skat- punkta. No visām iespējamām pozīcijām. Izdariet secinājumus. Izdariet tos katru dienu, lai pagātne neaizsegtu tagadni. Sāciet katru rītu ar tīru lapu, bez iepriekšējās dienas apgrūtinājuma, atstājot tai, pagājušajai, to, kas tai ar pilnām tiesībām pieder. Veidojiet savu dienu atbilstoši kārtējam mirklim, necenšoties ielūkoties nākotnē. Šķietami vienkāršos padomus ir visai grūti īstenot praksē. Tas ir ļoti rūpīgs darbs, kam daudziem no mums nepietiek spēka, bet, galvenais, vēlēšanās vai laika. Mums visiem nepieciešams apzināties, ka vēlmes, ar kurām mēs motivējam, nav cilvēka vēlmes, - tie ir instinkti, tās ir važas, kas sasaista mūsu rokas un kājas, neļaujot attīstīties, atņemot domāšanas brīvību. īstenais "Es" klusē, kamēr vēlmes trako. Tikai ar Gribas piepūli mēs varēsim apturēt šo nebeidzamo straumi.

"NOGALINI VĒLMI UN IEGŪSI BRĪVĪBU," mēdza teikt senatnē. "Nogalini domu, jo tā ir realitates slepkava." Kādu domu, ja reiz mēs runājam par loģiskās domāšanas attīstību? - DOMU, KO RADĪJUSI VĒLME, - TIEŠI ŠO DOMU VAJAG "NOGALINĀT".

"…skolniekam ir jāatrod savu jūtu Pavēlnieks, domas Radītājs, tas, kurš modina ilūzijas" (H. Bla- vatska).

Vēlmes ir matērijas vajadzības, tas jāatzīst, veltot tai pienācīgu uzmanību, taču ne vairāk. Mums jāizturas pret fiziskā ķermeņa vajadzībām kā pret faktu, kas nodrošina mūsu dzīvības procesu norisi. Taču, kad vēlme savienojas ar ilūziju, rodas monstrs, kuram nav iespējams pretoties, tam allaž ir par maz, un tas pakāpeniski uzveic cilvēku, nolaižot zemāk par apziņas līmeni un turot viņu dzīvnieciskā stāvoklī. Tātad AR GRIBAS PIEPŪLI UN KONTROLI mums ir jāuzveic vēlme. Varu pār vēlmi var sniegt mentālā analīze, kas paver iespēju noteikt, vai vēlme tuvina mūsu karmiskā uzdevuma izpildei vai ne. Pati vēlme dzīvot, būt veselam un laimīgam ir instinktu darbības rezultāts. Vēlme dzīvot ir attaisnojama tikai tajā gadījumā, kad cilvēks redz un jūt, ka viņa ieguldījums sabiedrības attīstībā un apvienošanā ir nepieciešams, allaž paturot prātā, ka sabiedrība ir viņa paša spoguļattēls. Izpildot savu karmisko programmu, cilvēks iegulda savu neaizstājamo artavu evolūcijas procesā. Veicot analīzi, pastāvīgi konstatējiet: kālab jūs gribat to vai citu? Attīstība vai lejupslīde notiks, piepildoties jūsu vēlmei. Cilvēkam jāielūkojas savā dvēselē un jāpajautā, kāds ir priekšnoteikums tam, lai viņš būtu laimīgs visā pilnībā. Jūs redzēsit, ka laimes stāvoklis nav absolūts, mēs varam tam tuvoties ne vairāk kā par astoņdesmit procentiem. Vajag saprast, ka itin nekādi ārēji mūsu dzīves apstākļi nepadarīs mūs absolūti laimīgus, jo jaunas vēlmes rodas ik acumirkli. Instinkti, nevis domas ir vēlmju avots, atcerieties to vienmēr. Uzdodiet sev jautājumus:

Darbs - kālab?

Karjera - kālab?

Nauda - kālab?

Ģimene - kālab?

Bērni - kālab?

Veselība - kālab?

Dzīve - kālab?

Atbildot uz šiem jautājumiem, ilūzijas izgaist, migla izklīst, vismaz daļēji, paveras iespēja īsteni ieraudzīt sevi, pašu Ceļu, Dieva Plānu un savu vietu tajā.

Patiess laimes stāvoklis ir iespējams vienīgi tad, kad personība savienojas ar dvēseli. Šo stāvokli cilvēks var izjust, būdams sevī, savā iekšienē, proti, meditējot. Gaisma iekšienē ir neiluzoras laimes avots.

Atbrīvojies no vēlmēm, cilvēks ir mierīgā garastāvoklī, kļūst redzīgs, sāk saskatīt ne tikai ārējo apvalku, bet arī iedziļināties lietu būtībā. Ilūzijas, gluži kā ziepju burbuļi, izzūd bez pēdām. Pamēģiniet aplūkot savu problēmu, izmantojot šo metodi. Caurspīdīgais apvalks ļauj redzēt visu, kas atrodas iekšpusē. Mēģiniet katru situāciju (dienas ritumā) analizēt šādā veidā, centieties ieskatīties notiekošā dzīlēs, apejot ārējo formu. Ārējās izpausmes ir iluzoras, īstenās atrodas iekšpusē, dziļumā. Jāsaprot kāda vienkārša patiesība, ka svarīga ir nevis informācija pati par sevi, bet gan informācijas (situācijas) nozīmes izprašana un attieksme pret to. Mēs varam zināt daudz ko vienlaikus, bet neko nesaprast. Tas nozīmē - redzēt ārējo formu, neiedziļinoties būtībā. Tatad nogalini vēlmi, nogalini domu, ko radījusi vēlme.

Šis darbs ir praktisks, tāpēc paņemiet pildspalvu un papīru, pierakstiet visas savas vēlmes, sākot ar visnozīmīgāko. Noskaidrojiet, kas ir izraisījis jūsu vēlmes, atrodiet "Savu domu Pavēlnieku un domas Radītāju", šo vēlmju autoru. Un ieraudzīsit, ka visas jūsu vēlmes ir DESMIT BAUŠĻU pārkāpums. Tur ir vai nu lepnība, vai skopums un mantrausība, vai elki, ko esat sev radījis. Meklējiet cēloni itin visās lietās. Šādam sarakstam jākļūst par galveno principu ikdienas saskarsmē ar pasauli. Patiesības apjēgšanas process stimulē dvēseles atmodu un cilvēka pāreju uz nākamo izziņas pakāpi, kurā aktīvi apskaidrojas prāta intuitīvais stāvoklis. Teiktajam jākļūst par jūsu praksi, citādi, ieraudzījuši formu, nespēsit izzināt konkrētās informācijas patieso nozīmi. Jūs ieejat izglītojošā procesa jaunā posmā, kura būtība ir tā, ka jums pašam sevi jāizaudzē līdz jaunam apzināšanās, precīzāk sakot, PAŠAPZINĀŠANĀS līmenim. Šis ir sarežģīts un ilgstošs process, taču tikai tas rada iespēju izpildīt noteiktu uzdevumu. Intuitīvās domāšanas attīstība ir priekšnoteikums, lai dvēsele atmostos un izprastu patieso Dievišķo mīlestību. Attīstības uzdevumi un ceļš ir izgaismoti tiktāl, ciktāl to pieļauj pašreizējā izpratne.

Turpmākā apjēgšana notiks izaugsmes procesā. Bet, lai izaugsme ritētu pareizi, rekomendējam paņēmienu, kura pamatā ir individuālā attīstība, kas paver iespēju katram ielūkoties savās dzīlēs un savienoties ar visām pasaulēm. Metodika, ko iesakām, ir gadsimtiem sena, tā sniedz realitātes faktiskās zināšanas. To apgūstot, cilvēks nostājas uz konkrēta pašapzināšanās ceļa.

MEDITĀCIJA. Kas tā ir? Mēs piedāvājam, balstoties ari uz savu praktisko nodarbību pieredzi, aplūkot meditācijas tehniku, tās rezultātus. Dažādos attīstības posmos cilvēcei tika dotas visdažādākās meditācijas prakses atkarībā no evolūcijas procesa izvirzītajiem uzdevumiem. Indijas, Tibetas, Ķīnas senās tautas apguva dažnedažādas garīgās prakses, tādējādi panākot spēka centru (čakru) atvēršanos. Prakses, kas pamatojas uz kustību vai speciālām pozām (dinamiskās un statiskās) un kas cilvēcei kalpoja triju zemāko spēka centru atvēršanai, ir FIZISKĀS prakses - tās ir ķermeņa pilnveidošanas metodes. Pie tām pieder arī elpošanas vingrinājumi, kas palīdz apgūt neredzamo gaisa enerģiju (Prānu). Ejot evolucionārās attīstības ceļu, cilvēks atvēra trīs apakšējos spēka centrus un pietuvojās ceturtā (sirds) centra atvēršanai. Mums ir jāapgūst GARĪGĀS meditācijas prakse, jo fiziskās prakses pašreizējā evolūcijas posmā vairs nav aktuālas (izņēmums ir elpošanas vingrinājumi). Fiziskās prakses ir jāzina teorētiski, bet praktizēt vajag garīgās, jo cilvēcei izvirzītais uzdevums ir dvēseles atmodināšana. Pirmā garīgās prakses pakāpe ir lūgšanas meditācija. To cilvēce praktizē jau daudzus tūkstošus gadu. Ejot progresa ceļu, pienācis laiks apgūt citu garīgās meditācijas pakāpi, ko tēlaini dēvē par "klusuma balsi".

MEDITĀCIJA "KLUSUMA BALSS" - tas ir stāvoklis, kad cilvēks atrodas pilnīgā mierā, ārējā un iekšējā.

Tas nav tik vienkārši, kā šķiet no pirmā acu uzmetiena. Tehnikas aprakstu sniegsim vēlāk, bet tagad iztirzāsim nozīmi un uzdevumus, definēsim pašu metodi. Meditācijas nozīme nav pārvērtējama, tās rezultāti pārsniedz mūsu ierasto priekšstatu par pašu mācīšanās procesu - iziešanu no tumsas uz gaismu. Meditāciju pamatoti var uzskatīt par evolūcijas procesa sastāvdaļu. Cilvēks jau ir atstājis aiz muguras dzīvnieciskā stāvokļa stadiju un pārgājis emocionāli jutekliskajā stadijā, kurā pašlaik atrodas miljoniem cilvēku, otra cilvēces daļa, virzoties tālāk pa attīstības ceļu, sasniegusi mentāli loģisko stadiju. Visām šīm stadijām cauri "vijas" zelta pavediens - apvienošanās, pavediens, kas sekmē pāreju uz apzinātas dvēseles realizāciju. Šis zelta savieno- tājpavediens ir meditācija. To var nosaukt par iekšējās apmācības sistēmu, nepārtrauktu attīstības procesu, pašdisciplīnas procesu. Meditācija ir prāta pareiza orientācija, kas pamatojas uz zinību apjēgšanu. Viss var atklāties cilvēkam, kurš patiešām meditē, viņš izpratīs dabā apslēptos dvēseles dzīves noslēpumus, viņš ari izdibinās, kādā veidā notiek izzināšana. Meditējot prātā uzdīgst garīgās zināšanas, iepazīstot tās pāriet gudrībā un tālāk… Šīs prakses robežas un iespējas ir bezgalīgas. Meditācija nav nekas un ir viss. Ļoti sarežģīts un neizskaidrojams jēdziens, kas nav saprotams tiem, kuri meditāciju neprak- tizē. Tikai prakse var visā pilnībā atklāt šā jēdziena būtību. Meditācijas rezultāts ir uguns, kas iedegas visos mūsu spēka centros. Tas ir sava iekšējā "Es" vērošanas darbs, kura sekas ir iekšējās gaismas parādīšanās sevī. Šādu sākotnējo spīdumu simboliski mēdz salīdzināt ar svētbildes lampiņas gaismu. Tad kļūst skaidrs, ko KRISTUS ir domājis, sakot: "…tāpat lai jūsu gaisma spīd ļaužu priekšā, ka tie ierauga…" un "ES ESMU pasaules gaisma". Gaisma iekšpusē - tā ir pirmā pazīme, ka sasniegta daļēja apvienošanās - vienotība, viena no meditatīvā stāvokļa pakāpēm. Pakāpeniski, dienu pēc dienas, tiek aptverta tās jēga un nozīme. Meditējošais ar gribas piepūli paver šīs noslēpumainās durvis - apskaidrotības durvis. Dvēseles gaisma sāk pamazām apgaismot apziņu, apslēptais un nesaprotamais kļūst skaidrs un vienkāršs, ilūzijas gaist - gaisma paver iespēju redzēt pasauli no iekšpuses, nevis tikai no ārpuses, forma iegūst iekšējās telpas apjomu. Pakāpeniski atbrīvojoties no ilūzijām, cilvēks kļūst līdzsvarots, sasniedz stāvokli, kad mierīgi var nodoties aktīvam un auglīgam darbam. Un viņš no postītāja kļūst par radītāju.

Aprakstīt meditācijas augstākās pakāpes patlaban nav jēgas. Tāpēc varam sākt izklāstīt tehniku, kādā veicama meditācija, kuras nosacītais nosaukums ir "Klusuma balss".

Pirmā pakāpe: pilnīga atslābināšanās.

Lai to panāktu, apsēdieties ērtā pozā, proti, mugura iztaisnota, kājas saliektas taisnā leņķī, rokas uz ceļgaliem. Mugurai katrā ziņā nepieciešams balsts (krēsls ar atzveltni). Telpā jāvalda klusumam, tajā nedrīkst būt gaismas vai skaņas kairinātāji - tas ir obligāts nosacījums. Atslābināšanās stadija sākas ar pirkstu galiem, pakāpeniski paceļoties uz augšu, un beidzas ar sejas muskuļiem. Elpošana ir mierīga, vienmērīga, tā nav dziļa - elpojam ar vēderu.

Trenējoties jāpanāk stāvoklis, kad elpojot kustas tikai vēdera augšdaļa, bet diafragma faktiski ir nekustīga. Iegaumējiet, ka elpot vajag caur degunu (deguns ir domāts elpošanai, bet mute - ēšanai). Mute aizvērta, mēle brīvi, bez sasprindzinājuma guļ uz aukslējām, bet mēles galiņš skar augšžokļa smaganu un priekšzobu savienojuma vietu. Zobi sakļauti kopā. Galva nedaudz noliekta uz priekšu, acis aizvērtas. Kad ieņemta šāda "klusās sēdēšanas" poza, nomierināta elpošana (iepriekš patrenējoties), var uzsākt atslābi- nāšanos. Mēģiniet koncentrēt uzmanību uz kāju pirkstu galiņiem, sajūtot, kā muskuļi atslābst un patīkams siltums lēni ieplūst katrā šūnā. Izdariet šo vingrinājumu vispirms ar vienu, tad ar otru kāju, lēni paceļot "iekšējo skatienu" augšup pa ķermeni.

Pirmo nodarbību laikā jūs varat praktizēt siltuma sajūtu tikai kājās, fiksējot patīkamas relaksācijas un mierīgas elpošanas sajūtu. Vēlāk, kad šo stāvokli sasniegsit bez īpašām pūlēm, apmēram divās trijās sekundēs, un brīvi noturēsit piecas līdz desmit minūtes ilgi, varēsit pāriet pie nākamā iecirkņa - rokām. Pēc šīs shēmas tiek panākta visas muskuļu sistēmas atslābināšanās, turklāt siltums nonāk līdz kaklam un augstāk vairs netiek celts. Galvai vienmēr jāpaliek vieglai, vēsai un skaidrai. Varat sajust vieglu vēja pūsmu virs galvas. Pilnīga atslābināšanās nozīmē panākt mieru visos muskuļos, siltumu visā ķermenī, izņemot galvu.

Nākamais atslābināšanās posms ir panākt smaguma sajūtu visā ķermenī, izņemot galvu. Jums jāsajūt, kā "karsts svins" pamazām piepilda jūs, nav iespējams pakustināt nevienu pirkstu, jūs itin kā iespiežaties krēslā, kļūstat vairākas reizes smagāki. Kad šāds stāvoklis sasniegts, dziļi ieelpojiet (caur degunu), aizturiet elpu, domās savā- ciet smagumu no ķermeņa daļām uz nabas apvidu un tāpat caur degunu šo savākto smagumu izelpojiet. Ieelpas, elpas aizturēšanas un izelpas laiks nav stingri noteikts, taču ieteicams ievērot šādu attiecību - 4:2:6. Izelpojiet savākto smagumu līdz pilnīga viegluma, bezsvara stāvoklim, kad faktiski vairs nesajūtat savu ķermeni, no trīs līdz divpadsmit un vairāk ieelpu un izelpu laikā. Nomieriniet elpošanu, mainot ritmu un skaitot: viens - ieelpa, viens - izelpa un elpas aizture - no viens un vairāk (turpmāk - jo ilgāka pauze, jo labāk), vienlaikus izjūtot vieglumu, mieru, klusumu, stāvokli, ka jūs esat un arī itin kā gluži vai neesat. Lai rezultāts būtu sekmīgs, šīs stadijas apgūšanas brīdī jāatmet visas ikdienas rūpes, nedrīkst domāt ne par ko citu kā vienīgi par izvirzīto uzdevumu. Šī stadija dod pirmās koncentrēšanās iemaņas, proti, spēju pilnīgi sakopot uzmanību uz konkrētu objektu (uzdevumu). Bet, ja galvā klejos nepiederīgas domas, rezultātu nevarēs sasniegt.

Tātad pirmās stadijas trīs posmi ir šādi: SILTUMS - SMAGUMS - VIEGLUMS. Šīs stadijas apguvei dienā nedrīkst veltīt vairāk par četrdesmit minūtēm, tas ir, pa divdesmit minūtēm vienai nodarbībai no rīta un vakarā. Turpmāk visi trīs posmi aizņems ne vairāk kā piecas līdz septiņas minūtes. Jāpaskaidro, kāpēc nedrīkst praktizēt ilgāku laiku. Netrenētām smadzenēm būs visai grūti izjust šādu slodzi pat desmit minūtes. Koncentrēšanās spēks zūd neatkarīgi no jūsu vēlmes, pārslodze dod negatīvu rezultātu. Cilvēks spriež aptuveni tā: "Es nodarbojos neatlaidīgi, bet man nekas neizdodas," pats nemaz nenojaušot, ka pārliecīgā uzcītība ir neveiksmes cēlonis. Šajā praksē svarīga ir nevis kvantitāte, bet kvalitāte, regulāras nodarbības, pacietība un miers.

Mēs esam nepacietīgi, gribam uzreiz redzēt rezultātus, un mūsu galvenā problēma, izpildot meditāciju, ir tieši to gaidīšana. Ja pieeja šim jautājumam jau sākotnēji ir pareiza, augļi katrā ziņā būs. Vajag skaidri apjēgt, ka šī ir unikāla apmācības un pašattīstības, pašdisciplīnas izstrādāšanas sistēma, bet sekas izpaudīsies ikdienas dzīvē: domāšana kļūs skaidra, nemiers izzudīs, iestāsies iekšējs miers, aizkaitināmība pāries utt. Bet šai nolūkā vispirms jāpastrādā, pacietīgi, dienu pēc dienas praktizējot meditāciju.

Pakāpeniski šis process pāriet nepārtrauktā stadijā, nu tas ir nevis gluži vienkārši vingrinājums, bet gan dzīvesveids un dzīves princips. Nāksies daudz strādāt, iegūstot praktisko pieredzi, un, ņemot to par pamatu, pāriet pie sarežģītākām, dziļām meditācijas stadijām, apzinoties, ka tas ir nemitīgs un bezgalīgs attīstības process. Pats Visums atrodas meditācijas stadijā, kas pagaidām nav pieejama mūsu uztverei. Meditējot mums ir iespēja kaut vai daļēji pieskarties tā enerģijām tīrā veidā.

Lai sajustu visa Universa "klusuma balsi", vispirms tā ir jāsajūt sevī. To panākt ir meditācijas otrās stadijas uzdevums. Šīs stadijas apgūšanu var uzsākt tikai pēc tam, kad atslābināšanās stadija jau apgūta visā pilnībā. Otrās stadijas būtība ir savu domu kontrolēšana. Uzdevums ir kontrolēt to, kurš ir "domas radītājs", apturēt tā darbību, atrodoties "mentālās pauzes" stāvoklī. Cilvēks kļūst par "klusējošā" Visuma daļiņu, iekļaujas kosmosa vibrāciju kopējā plūsmā. Gaisma sāk plūst no augšas, un cilvēks var ieraudzīt gaismu galvā - tā jau ir otrā pakāpe.

Trešā pakāpe paredz, ka gaisma piepilda visus spēka centrus un caur tiem izplatās arī pa visu ķermeni.

Lai sasniegtu visas trīs pakāpes, pilnībā jāpārvalda koncentrēšanās. Pirmās iemaņas mēs ieguvām, apguvuši iepriekšējo stadiju, tagad ar savas gribas piepūli jāpanāk domas apturēšana, proti, koncentrēšanās un atslābināšanās savienojas vienā veselumā, iestājas brīdis, kad esam iekšējā tukšumā, klusumā, klusēšanā. Aizvācot savu domu, jūs atbrīvojat smadzeņu centru gaismas, tas ir, Visuma (LOGOSA) vibrāciju uzņemšanai.

Mūsu doma ir vibrācija. Ta pastāvīgi mainās, atrodas nepārtrauktā kustībā, aizpilda smadzeņu centru un neļauj augšējām (kosmiskajām) enerģijām tieši kontaktēties ar mums. Domas nemitīgās darbības dēļ mēs saņemam jauktas enerģijas - savu pašu vibrāciju modificētas, izkropļotas, un gaisma pārvēršas par tumsu.

Mūsu uzdevums, apgūstot šo stadiju, ir atbrīvot vietu smadzeņu centrā GAISMAS DIEVIŠĶĀS enerģijas uztveršanai. Tas ir ārkārtīgi sarežģīti. Uzsākot uzdevuma izpildi, jākontrolē elpošana, tai jābūt ļoti vājai, virspusējai, faktiski nemanāmai. Elpošana no ārējas pāriet "iekšējā", gandrīz nejūtamā dziļumelpošanā. Domas pašas sāk apstāties. Koncentrēties vajag galvas centrā. Nosakiet savu centru - horizontālā līnija šķērsos deguna vidu un sniegsies līdz abu ausu dzirdes ejām, bet vertikālā stiepsies pa deguna centru, caur punktu starp uzacīm, pieres vidu un aizsniegs galvvidu, kur atrodas čakra Sahasrāra (tas būs galvas ārējais centrs), no tā nolaižam perpendikulu līdz iedomātajai horizontālajai līnijai galvas iekšpusē. No šā punkta

5 "ļaK. 65 sāk izplatīties gaisma, ja nav domu (nākamajā meditācijas stadijā).

Vērojiet savas domas: mēģiniet vienu notvert, ievietot ziepju burbulī un caur dzidro apvalku novērot. Pēc kāda laika redzēsit, ka apvalks ir pārsprādzis, reizē ar to izzudusi arī doma. Šis brīdis sākumā ilgst vienu acumirkli, mēģiniet to paildzināt. Šāds stāvoklis - tā ir reāla atrašanās tagadnes laika nogriezni. Domas, kas dzimst apziņā šobrīd, ir pagātnes atmiņas vai nākotnes ieceres.

Vērojot ziepju burbuli, izdariet secinājumus: no kurienes, no kādas laiktelpas atlidojis šis burbulis, nosūtiet to atpakaļ uz šo laiku, jo patlaban meditējat un jūsu reālās darbības nav saistītas ar šo domu. Mentālā pauze ir uz tagadnes laiktelpu atvērtas durvis. Dažkārt prātā iešaujas: "Man nav domu", taču arī tā ir doma. Nedrīkst būt nekādu domu, jābūt pilnīgam klusumam - jo ilgāk, jo labāk.

Pirmo šā vingrinājuma daļu - savas domas aplūkošanu caur ziepju burbuļa sieniņu - var nosaukt par zemapziņas tīrīšanu, šajā mirklī jūsu smadzenes ir miera stāvoklī. Tām nav izvirzīts konkrēts uzdevums, kas jāatrisina tūlīt, taču zemapziņa piespēlē tām domas un liek strādāt. Kontrolējot domu, apturot, iztirzājot, izanalizējot to, jūs atbrīvojat zemapziņu no šīs domas klātbūtnes.

Otrais posms noris vienlaikus ar pirmo, taču sajust tā izpildi var vienīgi tad, ja nav domu. Viens līgani pāriet otrā. Koncentrēšanās galvas centrā brīdī, kad nav domu, paver iespēju sajust vieglus vibrāciju viļņus, kas pastāvīgi mainās. Tas ir pirmais signāls, ka esat uz pareizā ceļa. Gaisma galvā ir ilgstošu treniņu rezultāts, tā vainago augstāko koncentrēšanās pakāpi.

Kad gaisma parādījusies vienā centrālajā punktā, tā pamazām izplatās pa visu galvu. Taču, ja koncentrēšanās atslābst, gaisma vairs neizplatās un atgriežas sākumpunktā. Šajā brīdī meditācija ir jāpārtrauc un jāatliek uz nākamo reizi, jo turpmākie pūliņi nebūs rezultatīvi un var izraisīt sāpes pieres un pakauša apvidū, - tas nozīmē, ka pieļauta pārslodze. Šīs stadijas praktizēšanas laiks nedrīkst pārsniegt piecpadsmit minūtes, bet kopā ar pirmo stadiju - divdesmit līdz divdesmit piecas minūtes. Turpmāk meditācijas laiku var paildzināt līdz četrdesmit minūtēm, bet ne vairāk.

Jāatgādina, ka pats svarīgākais meditācijas praksē ir regularitāte un pakāpenība, negaidot rezultātu. Pirmās stadijas - "atslābināšanās" - apguvei nepieciešami pieci seši mēneši, otrās - no divpadsmit līdz divdesmit četriem mēnešiem.

Minētie termiņi ir joti aptuveni un paredz minimālu laika izlietojumu.

Tatad otrā stadija sastāv no DOMAS KONTROLES UN APTURĒŠANAS trijos posmos: 1. - SAVAS DOMAS VĒROŠANA NO MALAS. 2. - MENTĀLĀ PAUZE - DOMU TRŪKUMS. 3. - GAISMA GALVĀ - VIBRĀCIJU JUŠANA (mirdzums, kas pāriet "klusuma balss" skanējumā).

Turpmāk praktizētājs, iemantojot pieredzi, varēs pakāpeniski pāriet pie sarežģītākām stadijām, kuras pagaidām neaplūkosim, bet tikai īsumā iezīmēsim pakāpes, kas būs jāiziet. Divas no tām mēs jau izstudējām. Trešajā stadijā gaisma izplūst pa visiem spēka centriem (čakrām).

Ceturtā stadija ir gaismas izplatīšanās pa visu ķermeni caur spēka centriem. Piektās stadijas būtība ir nepārtraukts meditēšanas process. Labi trenēts skolnieks ievieš meditēšanas praksi ikdienas dzīvē, turklāt pats paliek aktīvs sabiedrības loceklis. Šo sarežģīto procesu nav iespējams aprakstīt dažos vārdos. Ceturtajai un piektajai stadijai tiks veltīta atsevišķa grāmata.

Mēs zinām, ka meditācija ir apmācības sistēma, kurā tiek apgūti apslēptie attīstības procesi - dzīvās dzīves pirmavoti. Mums rodas nepieciešamība iegūt papildu zināšanas par savu organismu, jo jautājumi, kas skar mūsu ķermenī plūstošās enerģijas, paliek gandriz vai neizpētīti. Enerģija plūst pa neskaitāmiem kanāliem, kas krustojas daudzos punktos; vislielākos no tiem mēs saucam par spēka punktiem - čakrām.

8. NODAĻA

ČAKRAS. VALSTĪBAS

1. MŪLĀDHARA ir enerģētiskais centrs, kas atrodas pie mugurkaula pamata, asteskaula apvidū. Čakrai ir četras ziedlapiņas (enerģētiskie virpuļi). Ziedlapiņas nepārtraukti griežas, izveidojot piltuvveida spirāli, kuras centrs iziet no pašas čakras, pakāpeniski paplašinoties. Griešanās notiek pulksteņa rādītāju kustības virzienā, īstenojot šūnas dzīvību, ziedlapiņu griešanās pretēji pulksteņa rādītāju kustības virzienam īsteno materiālās formas (fiziskā ķermeņa) nāvi. Šī čakra ir atbildīga par dzīvību un nāvi. Četras ziedlapiņas ir enerģijas trajektorija četrām stihijām, kas darbojas mūsu ķermenī: zemei, ūdenim, gaisam un ugunij. Čakrā ir milzīga enerģija, kura mūsu attīstības pašreizējā posmā nav pieejama izmantošanai. Tās spēks mums ir apslēpts, tā vēl ir aizmigusi. Šī enerģija ir Kundalinī - "zelta čūska". Tā guļ, saritinājusies trīsarpus līkumos. Pamodusies sāk atritināties, paceļoties pa kanālu, kas atrodas mugurkaula stabā.

Kundalinī pacelšanās ir iespējama, ja sasniegta visu spēka centru pilnīga harmonija, tas ir, atvērtas visas čakras, harmoniski apvienotas visas enerģijas mūsu organismā. Kundalinī ir tūkstoš enerģētisko pavedienu (virpuļu). Garīgajai attīstībai turpinoties, tie savienojas ar augšējo spēka centru, kas atrodas galvā (Sahasrāra). Pati čakra, būdama dzīvības un nāves avotu glabātāja, ir sarkanīgas nokrāsas starojums, bet ziedlapiņu vibrācijas rada skaņas, kas līdzinās apakšējās oktāvas notij DO. Čakras funkcija attiecas uz minerālu valstību; tās uzdevums ir kontrolēt pašsaglabāšanās instinktu.

Evolūcijas periodā, kad attīstījās Mūlādhara, cilvēces galvenais uzdevums bija izdzīvot, aizsargāties pret savvaļas dzīvniekiem, nenosalt, sagādāt pārtiku utt. Tāpēc šajā periodā pastāvēja reliģijas, kas palīdzēja cilvēkam sajust vienotību ar dabu, ar stihijām (pagānisms un daži hinduisma novirzieni). Šo reliģiju ceremonijas notika ar upurēšanu dieviem - stihijām: Zemei, Ūdenim, Vējam, Lietum, Ugunij utt. Daudzas indiāņu ciltis līdz pat mūsdienām saglabājušas savus reliģiskos uzskatus, kuri ir kavēklis evolūcijas procesā, tas arī ir izskaidrojums veselu tautu masveida izzušanai. Nekas nestāv uz vietas, viss attīstās saskaņā ar likumu, bet tas, kas neattīstās, lemts iznīcībai. Mūsu uzdevums ir izmantot pagājušo gadsimtu pieredzi, ko ieguvuši mūsu senči, un, ņemot palīgos atvērtu sirdi un skaidru saprātu, pabeigt apvienošanos ar MINERĀLU valstību; pabeigt fiziskajā līmenī iesākto ar garīgu apskaidro- tību un kā tās sekas - atzīt sevi par šīs valstības sastāvdaļu, par diženo stihiju sīku daļiņu, nevis saimnieku.

2. SVADHISTĀNA ir otrais enerģētiskais centrs. Tas atrodas virs kaunuma kaula vēdera lejasdaļā. Čakra ir oranžas nokrāsas mirdzošs enerģijas sabiezējums ar sešiem enerģētiskajiem virpuļiem, kas izvietoti pa trim kopā: trīs labajā un trīs - kreisajā pusē; ja vibrācijas sakrīt, tās veido enerģētisko piltuvi ar vienmērīgu skanējumu nots RE frekvencē. Šī čakra pieder pie augu valstības un veic šūnas vairošanās funkcijas, ir atbildīga par ģenētisko kodu saglabāšanu, formu pieaugumu un daudzveidību. Ar to saistīta seksuālā aktivitāte, cilvēku dzimuma turpināšana. Svadhistā- nas simbols ir sēkla, kuru, zemē iemestu, izaudzē minerālu valstība un stihijas. Brīnišķīgās dzīves puķes visā savā formu daudzveidībā izaug šīs enerģijas ietekmē. Otrajā evolūcijas posmā cilvēcei bija nepieciešams savairoties, piepildīt pasauli ar daudzveidīgām formām - parādījās dažādas nācijas un tautības ar dažnedažādām ādas, matu, acu krāsas, valodas utt. niansēm. Palīgos tika dota reliģija - tolaik plaukstošais musulmanisms, kas ļāva vienam vīrietim apņemt daudzas sievas. Tas bija pilnībā attaisnojams ar cilvēcei izvirzīto uzdevumu.

Seksuālajai enerģijai piemīt kolosāls, pagaidām mums apslēpts spēks. Tā ir ne tikai vairošanās, bet arī jaunrades enerģija - dižens radošs spēks, kas var izpausties, seksuālajai enerģijai saplūstot ar enerģiju, kura nāk no kakla centra. Mūsu paaudzes uzdevums ir iemācīties izmantot svēto seksuālo enerģiju jaunradei, celsmei, radīšanai, vārda pilnā nozīmē - uzdevums ir, panākot garīgu izaugsmi un apskaidrotu apziņu, apvienot un sintezēt šīs divas enerģijas.

3. MANIPŪRA ir trešais enerģētiskais centrs, instinktu un emocionālās uztveres centrs. Tas atrodas saules pinuma apvidū. Lai noteiktu šā centra atrašanās vietu, vajag uzlikt labo roku virs nabas - un tieši zem jūsu rokas īkšķa būs šī čakra.

Manipūrai ir desmit enerģētiskie virpuļi, kas izvietoti pa pāriem, - piecas ziedlapiņas pa labi un piecas pa kreisi, ziedlapiņu vibrācijas rada skaņu, kas atgādina noti MI. Čakras starojumam ir dzeltena nokrāsa. Šī čakra pieder pie DZĪVNIEKU VALSTĪBAS. Tas funkcijas ir attīstīt instinktus, kas uzlabo matērijas dzīvi, proti, ēdiens, drošība, miteklis, apģērbs, medības utt. Mani- pūras attīstības periodā rosīgi zēla amatniecība; cilvēces labklājības pakāpenisku pieaugumu veicināja pirmās dzimstošā instinktīvā prāta dzirkstis. Iedibinājās pirmās dabaszinātnes, cilvēce sāka apvienoties valstīs, vairāk pakļaujoties instinktam nekā prātam, neapzinoties savu vienotību un viengabalainību. Sabiedrībā vienmēr valdīja vēlme būt pirmajam, sāncensības, ienaida gars - tādējādi izpaudās dzīvnieku pasaulei piemītošie instinkti. Emocionāla notikumu uztvere ir pirmā liecība par dzīvniecisko stāvokli. Manipūra ir saikne starp cilvēku un astrālo pasauli. Buršanās, zīlēšana un tamlīdzīgas lietas nāk no darbošanās astrālajā sfērā. Burvju un ekstrasensu pārpilnība parāda sabiedrības stāvokli kopumā, liecina, ka šis evolūcijas procesa posms jau beidzas. Cilvēki palīgos saņēma reliģiju - jūdaismu, kas sekmēja cilvēces attīstību: strauji uzplauka amatniecība, zemkopība, tirdzniecība un tirdzniecības ceļi utt. Pašreizējā vēstures brīdī cilvēces uzdevums ir iemācīties apzināti izmantot instinktus, pakļaut tos sev, nevis akli sekot tiem. Netērēt šīs čakras enerģiju pārmērīgām emocijām, bet izlietot, lai attīstītu loģisko domāšanu. To ir iespējams īstenot, ja notiek manipūras enerģiju saplūsme ar sirds centra enerģijām.

4. ĀNAHATA ir ceturtais enerģētiskais centrs, sirds centrs, mīlestības enerģija. Tā izskatās kā enerģētisks sabiezējums ar zaļganu starojumu, ar divpadsmit enerģētiskajiem virpuļiem, kas izvietoti grupās pa četrām ziedlapiņām (trīs grupas - pa četrām ziedlapiņām katrā). No ziedlapiņām nākošās vibrācijas veido skanējumu, kas aptuveni līdzinās notij FA. Čakta atrodas krūškurvja centrā, mazliet augstāk par sirds līmeni un pieder pie CILVĒKU VALSTĪBAS.

Sakarā ar šīs čakras attīstīšanu cilvēcei ir izvirzīts uzdevums izzināt mīlestības enerģijas jēgu un nozīmi. Pašreizējā evolūcijas posmā daudzi no mums jau ir pienākuši cieši klāt šā ļoti sarežģītā uzdevuma risināšanai. To nav iespējams izpildīt bez triju apakšējo dabas valstību apvienošanas. Tikai izgājis šo attīstības stadiju, cilvēks var pamazām izkļūt no dzīvnieciskā stāvokļa un pāriet cilvēciskā stadijā.

Pirmā čakras ziedlapiņu grupa atveras, kad izieta sākumfāze, tālāk jau uzdevums kļūst sarežģītāks, nu ir nepieciešams iemācīties pareizas savstarpējās attiecības savā valstībā, attiecības, kuru pamatā ir mīlestība, savstarpēja sapratne, palīdzība un atbalsts. Šim nolūkam mums tiek dota reliģija - KRISTIETĪBA. Desmit baušļi ir pareizu savstarpējo attiecību pamats. Cilvēks, pieslienoties reliģijai, attīsta sevī instinktīvas - neapzinātas - mīlestības un ticības jūtas, tādējādi atverot otro ziedlapiņu grupu.

Šeit jāizdara neliela atkāpe no Ānahatas turpmākas aprakstīšanas un sīkāk jāaplūko tieši šī gara attīstības stadija, jo daudzi no mums patlaban atrodas tieši uz šā mācību pakāpiena. Otrā ziedlapiņu grupa ir atbildīga par dvēseles atmodu. Pirms diviem tūkstošiem gadu Kristus ieradās zemes virsū tālab, lai parādītu cilvēku valstības attīstības ceļu. VIŅŠ ar visu savu dzīvi īstenoja mīlestības un kalpošanas ceļu. Mīlestības ceļu cilvēce pieņēma, centās iet šo ceļu, un reliģija to veicināja. Taču tas notika neapzināti - intuitīvi, proti, pēc ticības. Kas bija ticības pamatā? Aklas instinktīvas jūtas. Cilvēks ticēja labākai dzīvei, mūžīgajai dzīvībai, bet zemes virsū viņš lūdza atvieglot savu dzīvi. Visas lūgsnas ir veidotas tā, ka satur lūgumus, kuru pamatā ir vajadzības un vēlmes.

Un pats Kristus saka: "…lūdziet, tad jums taps dots…" Bet ko lūgt? Garīgu apskaidrotību, dvēseles atmodu. Lūgumiem nav jābūt personiska rakstura, nedrīkst neko lūgt sev. Un tas ir nākamais - apzinātais ticības posms - kalpošanas un pašaizliedzības ceļš visu labad - KRISTUS ceļš. Tajos tālajos laikos cilvēce kopumā nespēja līdz galam izprast šo diženo mācību, un tāds arī nebija tās uzdevums.

Apzināta mīlestība un apzināta ticība var būt tikai tad, ja darbojas tīrais saprāts, kas ir brīvs no emociju varas. Bet tajā attīstības periodā tas nebija iespējams, jo cilvēce pilnībā atradās instinktu varā, turklāt tai bija izvirzīts uzdevums instinktu līmenī attīstīt mīlestības jūtas, kuru tā mūsdienās jau ir izpildījusi. Dvēseles atmoda ir notikusi - instinktīvi, neapzināti.

Par nākamo posmu jākļūst kalpošanas ceļam - apzinātai mīlestībai, apskaidrotai ticībai, kas pamatojas uz tīrām zināšanām un dziļu sava uzdevuma izpratni. Katram ir apzināti jānostājas uz kalpošanas ceļa, KRISTUS ceļa. Apzināta dvēseles atmoda - sava dievišķuma apjēgsme - ved pie GARA atmodas. Par to ir atbildīga sirds centra trešā ziedlapiņu grupa. Kad atvērušās visu triju grupu enerģijas, atmostas GARA enerģija un cilvēks apgūst visa centra enerģiju - Sirdsgudrību, kuras pamatā ir MĪLESTĪBAS dzīves princips. Shematiski tas izskatās šādi:

DVĒSELE + MĪLESTĪBA un APZINĀŠANĀS =

GARS un MĪLESTĪBAS SIRDSGUDRĪBA.

Čakra Ānahata, tāpat kā cilvēks pats, ir saikne starp materiālo pasauli un garīgo pasauli. Mums ir jāapzinās visu valstību, arī cilvēku valstības, vienotība un Dievišķā daba, jāiemācās uzskatīt savu ķermeni par svētu trauku, kurā mīt gars, nevis gluži vienkārši par mašīnu ēdiena uzņemšanai un dzīvniecisku vēlmju piepildīšanai. Sarežģīta pāreja, kas jāpārvar, paredzama visai cilvēcei, citādi evolūcijas process apstāsies un nākamās paaudzes būs lemtas bojāejai.

Pašlaik vērtības ekvivalents ir bagātības, kas izteiktas naudaszīmju formā, neizbrīvētās enerģijas instinktīvi pievelk cilvēkus, liekot tās augstu vērtēt. Nākotnē vērtības ekvivalents būs tīrās izbrīvētās enerģijas. Un, ja neiemācīsimies lietot enerģijas, kas pagaidām ir apslēptas mūsos, cilvēcei paredzama izmiršana.

Katram jānovērtē sava loma evolūcijas procesā un jāapzinās, cik nozīmīgs ir mums izvirzītais uzdevums. Katrs no mums atrodas uz sava attīstības ceļa, uz savas evolūcijas pakāpes. Visi bez izņēmuma šajā gadsimtā varēs izdarīt milzīgu lēcienu sevis veidošanas procesā. Turklāt vēl ārējās enerģijas mums ārkārtīgi palīdz, un tas, kas agrāk tika iepazīts gadsimtiem ilgi, nu ir sasummēts un nodots mums īsā, ātrai apguvei piemērotā veidā. Vajag tikai papūlēties, lai paņemtu šīs zināšanas, izstudētu un īstenotu praksē. Šo atkāpi izdarījām tādēļ, lai izgaismotu Ānahatas kopējo uzdevumu, jo, neredzot galveno, nav iespējams noskaidrot detaļas.

Pārejas laikā uz jauno attīstības posmu mūsu spēcinājumam ir dota jauna KRISTUS lūgsna - ārējo enerģiju LIELAIS AICINĀJUMS, kurā nav nekādu personisku lūgumu, bet kura izsaka cilvēces kopējo uzdevumu. AICINĀJUMAM jākļūst par mūsu vienīgo lūgsnu meditācijas praksē. Tas tika dots sirds centra atvēršanai un gara atmodai. Sirds centrs ir izejas punkts uz garīgo, dievišķo pasauli, uz SVĒTĀS TRĪSVIENĪBAS pasauli - debesu TĒVS, cilvēka DĒLS un SVĒTAIS GARS, uz pasauli, kas piedzimusi mūsu sirdī. Svētā Trīsvienība ir nedalāma.

Ceļu ir norādījis diženākais no cilvēka DĒLIEM - KRISTUS. VIŅŠ pirmais nogāja šo ceļu, rādīdams mums, kādā veidā iespējams savienoties ar TĒVU.

Šāds uzdevums ir izvirzīts Ānahatas čakrai - ļoti sarežģīts un pašreizējā mūsu evolūcijas posmā vissvarīgākais uzdevums.

5. VIŠUDHA ir piektais spēka centrs, izziņas aktīvas izpausmes enerģija. Tas atrodas kakla apvidū virs atslēgas kaula zem vairogdziedzera un to sauc par kakla spēka centru. Šim centram ir gaišzilas nokrāsas starojums un sešpadsmit enerģētiskie virpuļi (ziedlapiņas), kas novietoti grupās pa četrām ziedlapiņām - četras grupas pa četrām ziedlapiņām. Čakra pieder pie garīgās valstības, un tās uzdevums ir iegūto zinību realizēšana. Par kakla centra nozīmi un tā darbību mums jau ir priekšstats (šis temats pietiekami sīki tika iztirzāts iepriekšējās nodaļās un praktiskajā darbā).

Čakra atveras, ja vienmērīgi vibrē visas četras ziedlapiņu grupas, vibrāciju skanējums ir rada notij SOL. Pirmā virpuļu grupa ir atbildīga par uzkrāto zināšanu tīrību. Tā parasti visvairāk cieš un nerada pareizas vibrācijas, tāpēc ka zināšanas, ko esam ieguvuši, mēs uztveram nepareizi vai noraidām vispār (enerģētiskās). Otras ziedlapiņu grupas pārziņā ir iegūto zināšanu skaniskā reproducēšana. Trešā grupa atbild par zilbju veidošanu un zināšanu izteikšanu. Ceturtā - par valodas jēdzienisko (emocionālo) uzbūvi. Izpildot rekomendācijas, cilvēks var apzināti atvērt šo čakru. Ja čakra darbojas pareizi, kļūst iespējams realizēt dzīves programmu "mīlestības princips".

Reliģija, kas dota Višudhas attīstīšanai, ir BUDISMS. Tas ietver sevī visus uzvedības pamatprincipus un noteikumus - astoņus BŪDAS noteikumus - "zelta vidusceļa principu". Izpildot šos noteikumus, cilvēks pakāpeniski kāpj augstāk pa attīstības garīgajām kāpnēm, nesot pasaulē gaismu.

6.    ĀDŽŅA ir sestais spēka centrs - telpiskas formas enerģija, pasaules skatīšana no iekšpuses - gaišredzība - "apskaidrotas domas tronis".

Čakra atrodas pieres centrā. Šis spēka centrs ir zilganvioletas nokrāsas sabiezējums, tam ir divi enerģētiskie virpuļi, kas novietoti viens otram pretī - pa labi un pa kreisi. Ziedlapiņu vibrāciju skanējums atgādina noti LA. Šai čakrai ir milzīga nozīme cilvēces evolucionārajā attīstībā, jo tā ir saikne starp Austrumiem un Rietumiem, tā apvieno progresīvos zinātnes sasniegumus ar seno gudrību, tajā saplūst kopā divas lielās reliģijas - KRISTIETĪBA un BUDISMS, saplūst garīgais un materiālais, jan un iņ enerģijas.

Atveroties šai čakrai, atveras "KRISTUS VĀRTI" - patiesības gaisma, superspējas: gaišredzība (intuīcija). Notiek visu valstību - izpausto un neizpausto pasauļu apvienošanās, nu tās kļūst redzamas un reāli sajūtamas bez piecu maņu orgānu palīdzības. Čakra ir atslēga, ar kuru atvērt slepenās durvis, kas ved uz varenību un mūžību, un ieņem garīgās valstības otro pakāpienu.

7.   SAHASRĀRA ir septītais spēka centrs. GARA GRIBAS, stipruma un varenības enerģija, garīgā apziņa, jaunrades baltās uguns enerģija, šī čakra atrodas uz galvas zem matiem, tai ir Cepurītes forma. Čakras krāsa ir dzidri balta, mirdzoša; aplī ir izvietoti tūkstoš enerģētiskie virpuļi, ziedlapiņu vibrācijas atbilst pilnai skaņu gammai no apakšējās oktāvas nots DO līdz augšējās oktāvas notij DO. Sahasrārā atrodas visu sešu apakšējo čakru projekcija - tā ir itin kā mūsu organisma vadības pults - centrālais dators. Sahasrāras tūkstoš ziedlapiņas atveroties savienojas ar Kundalinī tūkstoš zelta pavedieniem, jo Kudalinī, paceļoties augšup pa mugurkaula stabu, pabeidz apvienošanās procesu. Atvērt šo čakru cilvēcei pagaidām ir maz iespēju, tāpēc ka iepriekšējie posmi vēl nav izieti. Mums patlaban ir zināma vienīgi šīs čakras vispārīgā nozīme. Turpmāk tiks dota jauna reliģija, kura palīdzēs pacelties jaunā garīgās attīstības pakāpē. Šā spēka centra galvenais uzdevums ir sasniegt Dievišķo apziņu, garīgo pilnību, vienotību ar Radītāju.

Lai spēka centru ainu attēlotu vispilnīgāk, jāpiebilst, ka ikkatrai čakrai ir noteikti izkopšanas līmeņi, proti, emocionālā stāvokļa aspekti, kuri ir jānoslīpē ikvienam cilvēkam.

MŪLĀDHARAI ir četri līmeņi, kuri savukārt iedalāmi divos virzienos saskaņā ar Pirmo personības staru:

1.  GRIBA

2.   VARENĪBA

Pie pirmā virziena pieder tēvišķums, proti, kļūsti sev par Tēvu - izveido sevi, audzini. Vara ir tikai pār sevi.

Otrais virziens - Varenība: kļūsti stiprs, izturīgs, aktīvs. Šā stara darbība vērsta tikai uz iekšpusi.

SVADHISTĀNAI ir seši izkopšanas līmeņi. Tie iedalāmi divos virzienos:

1.   MĪLESTĪBA - bērni, vairošanās, paklausība likumam, pakļaušanās.

2.    GUDRĪBA - mātišķums, radinieki, vīri, sievas. Otrā stara darbība deviņdesmit procentu apmērā vērsta uz ārējo vidi un tikai desmit procentus var izlietot sev. Izkopjot šos staru aspektus, var panākt trešā centra harmonisku attīstību.

MANIPŪRAI ir desmit izkopšanas līmeņi, un tie saskaņā ar Trešo personības staru iedalāmi divos virzienos:

1.  DARBĪBA

2.   RADĪŠANA

DARBĪBAI jābūt vērstai tikai uz sevi, uz iekšieni. Tiek izkopti tādi aspekti kā Gribasspēks, Emociju pārvaldīšana, Vēlmju kontrole, Konkrē- tums itin visās lietās, Profesionālā izaugsme.

Otrais stara virziens - RADĪŠANA - ir vērsts uz ārējo vidi: ģimene, tuvinieki, radinieki. Cieņa, Pacietība, Mīlestība, Nesavtīga palīdzība.

ĀNAHATAI ir divpadsmit līmeņi. Tie iedalāmi trijos virzienos saskaņā ar Ceturto personības staru.

PIRMAIS virziens - darbs sevī pašā - iekšējās dailes izprašana: apvienošanās pēc četriem dailes principiem:

1.   Iekšējā miera stāvokļa.

2.   Mīlestības.

3.   Līdzsvara.

4.   Labestības.

OTRAIS virziens - ārējās dailes izprašana - māksla: glezniecība, tēlniecība, deja utt. Pastāv iekšējs un ārējs aizliegums realizēties jaunradē. Neapzināta mīlestība uz pasauli.

TREŠAIS virziens ir harmonijas sasniegšana starp pirmo un otro virzienu. "Viss, kas iekšēji "nobriedis", izpaudās kā vienots veselums bez ārējās izpausmes" - šāda ir trešās plūsmas devīze.

Garīgā darba rezultātā iegūta pareizi attīstīta iekšējā stāvokļa kopsavilkums ir šāds:

1.     Mīlestība uz sevi un visu ārējo pasauli - neapzināta, jūtu līmenī.

2.   Sava paša Gara atmoda.

3.   Harmoniska apakšējo čakru attīstība.

4.    Rodas vēlme kalpot - lai īstenotos Dieva Plāns Zemes virsū.

VIŠUDHAI ir sešpadsmit izkopšanas pakāpes, kuras saskaņā ar Piekto personības staru iedalāmas četros virzienos:

PIRMAIS - pareizas vērtības, pareizi centieni.

OTRAIS - pareiza uzvedība, valoda, emocija, rīcība, pareiza domāšana, mīlestība.

TREŠAIS - pareizi vērsts spēks, pareiza pasaules uztvere mazās un lielās lietās.

CETURTAIS - pareiza konkrētu zināšanu izmantošana, slepenu zinātņu apgūšana, aktīva jaunrade.

ĀDŽŅA - saskaņā ar Sesto personības staru tai ir izkopjami simt līmeņi. Stara nozīme ir centrēšana (savienošana un tuvošanās centram), un tas iedalāms divos virzienos:

Pirmajā izkopjam PASTAVĪGUMU, otrajā - UZTICĪBU.

Plūsmu darbības rezultāts ir apskaidrošanās un iespēja savienot teoriju ar praksi. Enerģiju teorētiskā pazīšana pāriet faktiskā to redzēšanā un izmantošanā ikdienas dzīvē, rada potenciālu, lai:

1.   sagrautu savas paša ilūzijas;

2.   sagrautu ilūzijas ārējā pasaulē;

3.     reāli skatītu Dieva Plānu un savu uzdevumu tajā;

4.     precīzi ievērotu Centra noteikumu (zelta vidusceļa noteikumu).

SAHASRĀRA - saskaņā ar Septīto personības staru šī čakra atspoguļo Likumu un Kārtību, Iesvaidīšanas Ceremonija. Nāves punkts, no kura aizsākās dzīvība, Alfa un Omega. Izkopjamo līmeņu ir viens tūkstotis. Patstāvīgi cilvēks nespēj īstenot pat vienu trešdaļu čakrai izvirzīto uzdevumu. Talab nepieciešama Skolotāju palīdzība. Šajā vienā trešdaļā ietilpst: garīgo spēju attīstīšana (prasme analizēt), "kārtības ieviešana" savā galvā (atsacīšanās no ilūzijām), mentālās pauzes sasniegšana (prasme klusēt tiklab ārēji, kā arī iekšēji). Kad mēs iemācīsimies atrasties iekšējas klusēšanas stāvoklī, varēsim sadzirdēt un uzņemt trīs Dievišķos Starus, kuri palīdz atvērt Sahasrāru. Apguvis vienu ceturtdaļu visu šīs čakras ziedlapiņu, cilvēks nostājas uz apzinātas kalpošanas ceļa, bet, atvēris 333 un vairāk ziedlapiņu - no skolnieka ranga pāriet Skolotāja rangā.

Pabeidzot cilvēka spēka centru un enerģiju aprakstu, jāpiebilst, ka visas čakras iedalāmas divās kategorijās: trīs apakšējie centri pieder pie izpaustās pasaules, ceturtais ir savienotājposms starp garīgo (neizpausto) un materiālo (izpausto) pasauli. TRĪS augšējie centri attiecināmi uz garīgo pasauli un ir kā cilvēka attīstības garīgās kāpnes. Trīs vienību princips izpaužas ne vien ārpus mums, bet ari mūsos pašos - trīs zemākās un trīs augstākās pakāpes. Pilnība nepazīst robežas. Ir tādas attīstības pakāpes, par kurām mums tagad vēl nav pietiekami daudz informācijas. To uzdevums ir pārvaldīt visu pasauļu stihijas. Bet pagaidām mums ir jāievieš kārtība savā valstībā, praktizējot meditāciju un ik vakaru analizējot nodzīvoto dienu.

"Lai jūsu dzīves realitāte tik tiešām kļūst par dzīves saimnieci."

Septiņu vienību princips un trīs vienību princips ir attiecināmi arī uz visām izpaustās pasaules sistēmām. Tie vērojami visu uz Zemes mītošo dzīvības formu uzbūvē. Aplūkosim pirmo trīs vienību pakāpi. Pie tās pieder trīs pasaules jeb trīs valstības.

PIRMĀ - MINERĀLU VALSTĪBA - ir visas struktūras zemes virsū, kuru uzbūvē valda septiņu vienību princips. Atoms, no kura sastāv matērija, arī ir veidots pēc šiem principiem - tāpat kā KOSMISKAIS LOGOSS. Pati KOSMISKĀ LO- GOSA Valstība ir uguns, un tā izpaužas mūsu pasaulē, reāli fokusējoties caur mūsu SAULES centru. Šī uguns ir dzīvības pamats visās pasaulēs. Uguns MINERĀLU Valstībā ir visaugstākā evolūcijas pakāpe. Mūsu Galaktikā Minerālu Valstības pārstāve ir Saule. Ar tās starpniecību izpaužas Logosa Valstības spēks un varenība, Pirmā Stara Griba. "Uguns ir LOGOSA mute."

Visu valstību galvenais uzdevums ir noiet evolūcijas ceļu, proti, transformēt zemākās enerģijas augstākajās enerģijās.

OTRĀ ir AUGU VALSTĪBA, tajā arī darbojas visi iepriekš minētie principi un likumi. Augu Valstība fokusējas caur Zemes pavadoni - Mēnesi. Mēness ir šīs Valstības pārstāvis, proti, šīs Valstības Vietvaldis, Valdnieks Zemes virsū.

TREŠĀ - izpaustās pasaules pirmās pakāpes valstība - DZĪVNIEKU VALSTĪBA tieši tāpat iet savu evolūcijas ceļu, nesot sevī iepriekšējo, vienkāršāko formu enerģijas. Fokusējas caur planētu Merkuru, barojot to ar savām enerģijām. Mer- kurs ir Dzīvnieku Valstības pārstāvis, dzīvo pēc tās principiem un likumiem, pārraidot tos uz Zemi.

CETURTĀ VALSTĪBA izpaustajā pasaulē ir Cilvēku Valstība.

Tikai ar cilvēku dzimuma starpniecību var darboties MĪLESTĪBAS un GAISMAS PLĀNS. Katram no mums ir jādod reāls ieguldījums enerģiju sintēzes procesā, jāpāriet no instinktīvās mīlestības stāvokļa uz Dievišķo mīlestību.

Ceturtās Valstības kosmiskā pārstāve ir Venera - Mīlestības dieviete. Tieši Venera sūta uz

Zemi ceturtās Valstības vibrācijas, un ar tās palīdzību cilvēce spēs atvērt savu sirdi.

PIEKTĀ Valstība - Dievišķās Mīlestības Valstība - cilvēkam atveras, kad viņam nav personisku uzdevumu. Tad viņš no skolnieka ranga pāriet Skolotāja rangā, cilvēka - radītāja rangā.

Tas Kungs parāda cilvēkam daļējas zināšanas, kas glabājas informatīvajos laukos. Pilnīgi tās atklājas tikai Logosa Valstībā. Pat maza atklātā ziņu daļa ir milzīga, cilvēkam ir grūti tās saprast un vēl jo vairāk - pareizi izmantot. Daļēja Vara pār enerģiju (staru) pasauli dod milzīgu potenciālu un uzliek milzīgu atbildību tiem, kuri iegājuši šajā Valstībā.

Piektās Valstības pārstāves ir trīs planētas - Marss, Jupiters un Saturns. Šajā Valstībā trīs personiskie Stari savienojas ar trijiem Dievišķajiem Stariem. Šī savienošanās paver cilvēkam kolosālas iespējas sevis un apkārtējās pasaules pilnīgošanai. Dievišķā Mīlestība kļūst par visas dzīves jēgu.

Nepieciešams izskaidrot vēl vienu likumu, kas skan šādi:

GAISMA VIENMĒR APSPĪD NO AUGŠAS. TAS NOZĪMĒ, KA UGUNS IEDEGAS NO LIESMAS, KAS NĀK NO KOSMISKĀ LOGOSA. Ugunij ir jāiedegas mūsu spēka centros - Dzīvās mīlestības ugunij. Gaisma, kas nāk no augšas, apgaismo saprātu un rada iespēju ieraudzīt, vai ceļš ir pareizs. Tagad, zinot mūsu civilizācijas uzdevumus, proti, cilvēcei ir jākļūst par posmu, kas savieno Dievišķās - garīgās un materiālās - zemes enerģijas, katram ir visā pilnībā jāsintezē visas sevī esošās enerģijas, tas ir, jāiededz Dzīvības uguns ikkatrā spēka centrā. Un, kad cilvēks būs radījis harmoniju sevī pašā, GAISMA, MĪLESTĪBA UN VARENĪBA apmirdzēs zemi un Lielais Plāns īstenosies.

SESTĀ Valstība ir Realitātes Valstība - ilūziju sagrāvēja. Pilnīga uzvara pār ilūziju - tas nozīmē uzvarēt matēriju. Brīdī, kad veidojās trīs zemākās Valstības - Minerālu, Augu un Dzīvnieku Valstība, Tas Kungs teica: "Valdi, ilūzija!", lai matērija varētu attīstīties kā patstāvīgs pasauls- ēkas elements. Vajadzēja ieslēgt mehānismu, ar kura palīdzību matērija (izpaustā pasaule) sajustu savu nozīmīgumu: "Es esmu," "Es eksistēju," "Es valdu." Jā, patiešām, matērija valda, taču tā ir ilūzija. Un tālab, lai matērija neizjauktu Visuma harmonisko uzbūvi, darbojas Sestā Valstība - Realitātes Valstība. Taču tā būs pieejama cilvēkam tikai augstākajās viņa attīstības pakāpēs. Runājot par cilvēku, tā ir Antakharana, pāriešana - pāreja pie Dieva, pie tīrajām zināšanām, bez ilūzijām. Matērija, kurā valda gars.

Realitātes Valstību pārstāv Hīrons - maijas pasaules sagrāvējs.

SEPTĪTĀ Valstība ir Logosa (Uguns) Valstība. Par šo Valstību var pateikt vienīgi to, ka Dievs Tēvs (un viņa Cīnītāji - skolnieki), Dievs Dēls (un Ercenģeļi) un Svētais Gars (un Eņģeļi) ir Nedalāma Svētā Trīsvienība, visa esošā Radītāja. Šīs Valstības pārstāvji mūsu Galaktikā ir Plūtons, Neptūns un Urāns.

9. NODAĻA

EGREGORS. KARMA - ATTĪRĪŠANĀS . SISTĒMAS UN METODES. PRAKTISKAIS ņARBS

Ķeroties pie tādu jēdzienu kā karma un egregors apspriešanas, jāpaskaidro, ka tie nav kaut kāda abstrakcija, substance, kas atrodas ārpus mūsu ķermeņa, mit nezināmā sfērā un vada mūs. Tamlīdzīgs priekšstats bieži vien novirza cilvēku no īstenā ceļa, nesot maldīgu informāciju, rada iespēju atslābināties un nonākt ilūzijā, ka tur nekas nav darāms: "Man ir smaga karma," "Esmu bezspēcīgs." Tas pašos pamatos ir nepareizi! Tas ir pašapmāns!

Karma un egregors atrodas līdzās un projicējas uz mūsu ķermeņiem. Iztirzāsim šos jēdzienus.

Karma un egregors ir informatīvie lauki, kas izteikti ar enerģētisko plūsmu starpniecību. Tā ir mūsu biogrāfija, izpausta dažādas kvalitātes enerģētiskās masas veidā. Karma un egregors ir nedalāmi saistīti savā starpā, enerģētiski baro viens otru un mūsu smalkos ķermeņus. Karma ir visu iepriekšējo iemiesojumu informācijas glabātāja, bet egregors glabā pašreizējā iemiesojuma informāciju. Ir visai sarežģīti iztēloties, kā tas faktiski izskatās, tomēr mēģināsim to izdarīt.

Karmas projekcija uz fiziskā ķermeņa ir mugurkauls, bet egregora projekcija - pēdējais virsējais ādas slānis - epiderma, precīzāk sakot, pēdējie divi slāņi - bazālais slānis un dzeloņainais slānis. Iedomājieties egregoru lodes, olas vai bumbiera veidā - tas ir atkarīgs no pakāpes un kvalitātes, kādā egregors ir piepildīts ar enerģiju; caur egregora centru iet serdenis, kas dod skaidru projekciju uz mugurkaula.

Noskaidrosim, kā notiek šo substanču piepildīšanās un tīrīšana.

Ikkatra rīcība, visas domas un vēlmes nes sevī informāciju enerģiju veidā. Tās var būt pozitīvas vai negatīvas atkarībā no individuālās karmiskās programmas. Egregora labajā pusē sakrājas pozitīvā, bet kreisajā - negatīvā enerģija. Ja egregorā notiek vienas vai otras enerģijas sablīvēšanās (rīcība vai doma atkārtojas), sablīvētā enerģija pāriet uz karmu. Jāuzsver, ka tās ir nedalāmas substances - viena bez otras nepastāv. Un tikai pēc "dvēseles atdalīšanās no ķermeņa" egregors ar savām enerģijām visā pilnībā pāriet uz karmu un paliek karmiskajā ķermeni, uzturoties kauzā- lajos slāņos līdz nākamajam iemiesojumam.

Visa pozitīvā enerģija iekrāsota gaišos toņos un pēc konsistences ir mazāk blīva, bet negatīvās enerģijas ir tumšos toņos un ar blīvu masu, tāpēc tās, nogulsnējoties egregora kreisās daļas "dibenā", aizpilda karmisko ķermeni no apakšas. Turpretim pozitīvās enerģijas ceļas uz augšu un nonāk labās puses karmas augšdaļā. Uzkrātās iepriekšējo iemiesojumu enerģijas atrodas karmiskā staba centrā, tāpat kā no egregora nākošās "+" augšā un "-" apakšā.

Tādējādi, savācot savā egregorā vairāk pozitīvo enerģiju, cilvēkam paveras iespēja attīrīt savu karmisko ķermeni. To ir svarīgi ne tikai zināt, bet arī izmantot, jo mēs esam visā pilnībā atbildīgi par iepriekšējiem un nākamajiem iemiesojumiem. Turpmāk lietosim terminus - pozitīvais egregors vai negatīvais egregors.

Karmas un egregora sastāvā ietilpst:

1.   Karmas sākumstāvoklis - iepriekšējo iemiesojumu uzkrājums.

2.   Iegūtais karmas stāvoklis.

3.   Vienreiz izdarītie darbi, domas, emocijas - negatīvās enerģijas, kas atrodas egregorā un ietekmē mūsu dzīvi ar mīnusa zīmi.

4.          NE reizi vien izdarītā negatīvā rīcība, domas, emocijas, kuras tad arī veido negatīvi uzkrāto karmu, kas aizpilda karmisko stabu ar mīnusa zīmi.

5.    Vienreiz izdarītie negatīvie darbi, domas, emocijas, ko esat nožēlojis, bet izlabojis neesat, ir neitrāli lādēti.

6.    Pieļautās kļūdas, ko esat nožēlojis un izlabojis, vai arī stipri cietis, nespēdams tās izlabot, vai izlūdzies grēka piedošanu, ir ar pozitīvu lādiņu.

7.   Vienreiz izdarītajiem labajiem darbiem, labajām domām un emocijām ir nulles lādiņš.

8.    Vairākkārtēja pozitīva rīcība piepilda karmisko stabu ar pozitīvu lādiņu.

Egregors eksistē visiem zemes virsū mītošajiem cilvēkiem. Tas ir arī valstīm, pilsētām, politiskajām un sabiedriskajām kustībām, partijām, profesijām, reliģijām utt. Karmu mēs aplūkojam kā pagātni un tagadni, bet egregors ir tagadne un nākotne. Jo egregorā vairāk pozitīvās enerģijas, jo notikumi jūsu dzīvē būs veiksmīgāki, jo labāka būs veselība.

Jāuzsver, ka cilvēki, kas ir kristīti (vai veikuši līdzvērtīgu savas reliģijas ceremoniju, kas pieslēdz pie reliģijas egregora), iegūst priekšrocības salīdzinājumā ar visiem pārējiem cilvēkiem. Viņu egregors (bet ne karma) ceremonijas veikšanas brīdī pilnīgi attīrās no negatīvajām enerģijām un iegūst neitrālu lādiņu. Bērni, kuri bieži slimo, pēc nokristīšanas pārstāj slimot, kļūst mierīgi, labi guļ. Mēs jau teicām, ka egregors ir tagadne un nākotne, bet karma - tagadne un pagātne, tādēļ bērna dzimšanas brīdī egregoram piemīt lādiņš (+ vai -) atkarībā no sākotnējās karmas. Ja karma piepildīta ar negatīvo enerģiju vairāk nekā par piecdesmit procentiem, tad egregors arī ir negatīvi lādēts, un otrādi. Kamēr bērna rīcība vēl ir neapzināta, egregors paliek nemainīgs. Tieši tādēļ kristīšanās nobriedušā vecumā kā apzināta rīcība atbrīvo cilvēku no visiem grēkiem, kas izdarīti viņa īstās dzīves laikā. Tā ir egregora attīrīšana visā pilnībā. Paliek vienīgi sākotnējā karma - tā, ar kuru cilvēks ieradies šajā pasaulē. Visas KRISTIETĪBAS ceremonijas, tādas kā grēksūdze (grēku nožēlošana), iešana pie Dievgalda, svaidīšana ar eļļu (svētkos), pēdējā iesvaidīšana paver iespēju atbrīvot egregoru. Pēc to veikšanas daudzi cilvēki pārstāj smagi slimot. Izveseļošanās notiek tikai tad, ja cilvēks patiesi nožēlo savas kļūdas un sāk tās labot, pretējā gadījumā egregors drīz vien piepildās ar negatīvo enerģiju. Uzturēšanās baznīcā dievkalpojuma laikā divās stundās attīra egregoru. Dievnamiem ir savi ļoti spēcīgi pozitīvi lādēti egregori, bet dievkalpojuma laikā cilvēku egregori apvienojas, notiek aktīva atbrīvošanās no negatīvajām enerģijām un ietekmēm.

Kristietībā katram cilvēkam ir SARGEŅĢELIS. Tas ir personiskais egregors. Ar lūgsnas starpniecību var ar viņu kontaktēties. Katra Zemes virsū dzīvojošā cilvēka egregors ir Zemes egregora daļiņa. Pareizticībā Zemes egregors tiek attēlots ERCENĢEĻA URIĒLA veidolā.

LAULĪBAS SAKRAMENTS - jaunā pāra salaulāšanās baznīcā - ir vēl viena iespēja jaunajai ģimenei saņemt pozitīvi lādētu egregoru, proti, iegūt ģimenes Sargeņģeli. Ja pirms laulībām cilvēks bija negatīvās enerģijas nesējs, tā varēja nonākt jaunās ģimenes egregorā. Ceremonijas laikā egregors ne tikai attīrās, bet arī piepildās ar pozitīvo enerģiju. Tādēļ šādas ģimenes ir stabilākas, draudzīgākas. Tomēr laulāšanās baznīcā nav brīnumlīdzeklis pret neveiksmīgām laulībām, te daudz kas ir atkarīgs no cilvēkiem - cik pareizi viņi izturēsies pret dzīvesbiedriem, tik laimīgi arī būs.

Gribam vērst jūsu uzmanību uz profesiju egre- goriem, kas tāpat sastāv no atsevišķu cilvēku egre- goriem un nes abus lādiņus. Aplams ir izteiciens, ka šī profesija ir kaitīga, bet tā - ne. Viss ir atkarīgs no cilvēka individuālā egregora. Ja jūsu egregors ir pozitīvs, jums neviena profesija nekaitēs, galvenais, lai jūs darītu savu īsto darbu. Tādējādi izskaidrojams, ka cilvēki, kuri strādā ar dzīvības risku saistītās jomās, piemēram, ugunsdzēsēji, autovadītāji un citi, iedalāmi divās kategorijās: vieni, kā mēdz teikt, "ugunī nedeg un ūdenī neslīkst", turpretī citiem nemitīgi atgadās nepatikšanas - traumas, avārijas, nelaimes gadījumi. Arodslimībās cilvēki iedzīvojas tad, ja viņiem pašiem ir negatīvs egregors, jo "līdzīgais pievelk sev līdzīgo".

Ir divi karmas attīrīšanas ceļi: apzināšanās un labošanās ceļš un ciešanu ceļš. Citu ceļu nav. Ja nenotiek apzināšanās, - tātad būs ciešanas: neveiksmes personiskajā dzīvē, veselības problēmas, tuvu cilvēku zaudējums utt. Caur ciešanām tiek attīrīta karma. Izvēle paliek jūsu ziņā. Kādu ceļu iesit, tā arī veidosies jūsu dzīve.

Gribam brīdināt no kļūdām, kas mūsdienās sastopamas visai bieži, - tā ir vēršanās pēc palīdzības pie ekstrasensiem un tā sauktajiem dziedniekiem. Cilvēki, kuri strādā ar enerģijām, var, izdarot enerģētiskos pasus, izvilkt no jūsu egregora daļu negatīvās enerģijas. Bet kur tā paliks? Sadedzināšana un citi paņēmieni - tie ir gluži vienkārši triki, mēs taču zinām, ka neviena enerģija neizzūd bez pēdām, tātad to vajag transformēt. Bet transformēt var tikai divos veidos - vai nu ar apzināšanos, vai ar ciešanām. Ja tas nenotiek, enerģija iziet no jūsu egregora un pievienojas jums tuvo cilvēku egregoru negatīvajai enerģijai, to cilvēku, kuri jums ir dārgi: jūsu ģimenes locekļi, draugi, darbabiedri. Ja ekstrasenss strādā ar ģimenes egregoru, enerģija aiziet pa nākamo apli - pie jums tuvākajiem egregoriem: tie var būt draugi, darbs utt., vai arī pievienojas paša ekstrasensa egregoram. Pašu "dziednieku" slimības un nāves gadījumi nav nekāds retums. Un, ja jums sola veselību, naudu, laimi ģimenē un vēl daudz ko citu, - tie ir meli. Tik daudzus egregorus attīrīt nav pa spēkam nevienam cilvēkam zemes virsū. Tāpēc karmas attīrīšana ir tikai jūsu paša darbs. Pēc "dziednieka" apmeklēšanas stāvoklis īslaicīgi uzlabojas, bet pēc tam kļūst vēl sliktāks. Galvenais - nav aizvākts cēlonis, ir tikai novērstas sekas.

Tomēr nevar noliegt, ka ir īpaši cilvēki, kuri aicināti šajā pasaulē, lai palīdzētu pārējiem. Ar viņu starpniecību Tas Kungs īsteno savu gribu, palīdz, dziedina, ved pie prāta utt. Šādu cilvēku nav daudz, bet viņi, bez šaubām, ir. Viņi parasti neņem naudu par ārstēšanu, cenšas palīdzēt slimniekam, uzvest pacientu uz pareizā ceļa; šādu cilvēku rīcība ir nesavtīga un apslēpta. Viņi neuzstājas televīzijā vai radio, nereklamējas. Tas Kungs pats atved viņus pie tiem, kuriem nepieciešama palīdzība, - un arī ne pie katra, turklāt tikai uz zināmu laiku. Vajag pašiem papūlēties un atrisināt savas problēmas. Cita ceļa nav.

Pakavēsimies pie noskauduma, nobrīnējuma, "ļaunās acs", piebūruma un citām ietekmēm, ko mums var uzsūtīt cilvēki. Kas tas ir? Tā ir negatīvā enerģija, kas raidīta uz mūsu egregoru. Tādā veidā var iedarboties vienīgi tad, kad ir, aiz kā "aizķerties". Atcerieties - līdzīgais pievelk līdzīgo! Šādas iedarbības attīrīšanas metožu ir daudz - tās ir visas reliģiskās ceremonijas, par kurām jau runājām. Ja jums stāsta, ka noņem kaitējumu ar lūgsnām, - vai tad nav labāk aiziet uz baznīcu? Enerģijas spēka ziņā viena cilvēka egregors, lai cik stiprs tas arī būtu, nespēj līdzināties baznīcas egregoram. Jaunajā Derībā ir teikts: "JA NU SĀTANS IZDZEN SĀTANU, TAD VIŅŠ IR NAIDĀ PATS AR SEVI. KĀ TAD VIŅA VALSTS VAR PASTĀVĒT?" (Mateja evaņģēlijs, 12:26). Šeit viss ir saprotams - ja pats sevi sāks izdzīt, tad pats arī kritīs.

"TAD TAS NOIET UN ŅEM LĪDZI SEPTIŅUS CITUS GARUS, KAS ĻAUNĀKI PAR VIŅU, UN VIŅI IEIET TUR UN DZĪVO; UN PĒC TAM AR TĀDU CILVĒKU TOP SLIKTĀK, NEKĀ PAPRIEKŠU BIJA…" (Mateja evaņģēlijs, 12:45).

Par ko tad šeit ir runa? - Par negatīvās enerģijas vairošanu. Ja pēc tam, kad būsit novērtējis savas karmas stāvokli, atradis savas kļūdas un izlabojis tās, jūsu dzīve nepārmainīsies, var pieņemt, ka uz jums, iespējams, ir izdarīta iedarbība.

Un vēl ir teikts: "BET Šī SUGA NEIZIET CITĀDI KĀ VIEN AR LŪGŠANAS UN GAVĒŠANAS PALĪDZĪBU" (Mateja evaņģēlijs, 17:21).

SAVAS KARMAS STĀVOKĻA NOTEIKŠANA uz dzimšanas brīdi

PRAKTISKAIS DARBS

Nosakot savas karmas stāvokli, jāpatur prātā, ka bezizejas situācijas nemēdz būt un ka jūsu pūles katrā ziņā tiks ieskaitītas, jo darbs ar sevi ir vissāpīgākais un visefektīvākais process.

Aplūkosim pozīcijas, kuras ņemsim vērā aprēķinā:

1)   dzimšanas vieta: valsts, pilsēta: 3 (+ -), galvaspilsēta +5;

2)    ģimenes materiālais stāvoklis jūsu dzimšanas brīdī (+ - 3);

3)   vecāku izglītība (+ - 3);

4)   savstarpējās attiecības ģimenē (+ - 3);

5)   talanti (+ - 3), apdāvināti bērni +5;

6)   garīgās vērtības (+ - 3);

7)   veselība (+ - 3), invalīdi -5;

8)   rakstura iezīmes (+ - 3 ).

Šeit nepieciešami paskaidrojumi: rakstura iezīmes iedalāmas sākotnējās un iegūtajās. Tā, piemēram, LABESTĪBA parasti rada līdzcietību, ATSAUCĪBA - žēlumu. SKOPULĪBA UN DUSMAS rada naidu, aizvainojumu, nosodīšanu utt.

Visas ārkārtas situācijas vērtējamas ar ciparu +5 vai -5 atkarībā no virziena: zagļi, slepkavas, izvarotāji u.tml. - ar mīnusa zīmi. Ļoti talantīgi cilvēki: mūziķi, mākslinieki, rakstnieki, zinātnieki, izcili darbinieki jebkurā jomā - ar plusa zīmi. Invalīdi (vecāki, radinieki un jaunpiedzi- mušie) - ar -5. Alkoholiķi, narkomāni, pašnāvnieki - ar -5. Visi vidējie rādītāji vērtējami ar +3 vai -3.

Vērtējumus saskaita kopā pa stabiņiem, bet pēc tam pieskaita valsts raksturlielumu.

Valstis:

-    ekonomiski attīstītās

(no + 10 līdz + 40%) - Kanāda, ASV, Francija;

-    ar garīgajām tradīcijām

(no + 20 līdz + 10%) - Indija, Ķīna, Japāna;

-    neattīstītās, atpalikušās

(no + 80 līdz + 60%) - Āfrika;

-    vidēji attīstītas, tādas kā Krievija

(no + 40 līdz + 50%);

-           atrodas karastāvoklī bērna dzimšanas brīdī - pieskaita pie saviem raksturlielumiem 10%, reliģiska kara gadījumā pieskaita 20%, bet, ja notikusi masveida atteikšanās no ticības, 10% (Krievija).

Pie valsts raksturlielumiem ir jāpieskaita jūsu personiskie: visus raksturlielumus ar plusa zīmi atņem no valsts raksturlieluma, bet ar mīnusa zīmi - pieskaita tam. Minēsim piemēru.

Ņemiet papīra lapu, pārdaliet to divās vienādās daļās, pirmajā ailē ierakstiet pozitīvo, bet otrā - negatīvo. Atskaites punkts būs valsts, pieņemsim, Krievija ( +50%), pie šā skaitļa jāpieskaita visi negatīvie skaitļi, bet pozitīvie - jāatņem no tā.

Pirmajā ailē var būt ierakstīts: Maskava, pārtikusi ģimene, draudzīga, izglītota, reliģioza. Spējas: zīmēju, rakstu dzejas, viegli apgūstu mācības, esmu daiļrunīgs; skaistums; laba veselība; labestība u.tmi. Otrā ailē var būt šādi ieraksti: sādža, nabadzība, atteikšanās no ticības, slikta veselība, dusmas, skopums, lepnums, spēju trūkums, lai gan tas atgadās visai reti.

POZITĪVAIS NEGATĪVAIS

Galvaspilsēta +5 Neizglītots -3

Draudzīga ģimene +3 Vāja veselība -3

NEGATĪVAIS

Liels dzīvoklis +3 Atteikšanās no ticības -3

Skaistums (izskats) +3 Nabadzība -3

Zīmēju +3

Daiļrunība +3

Labestība +3

Tagad saskaitīsim punktus pirmajā ailē: galvaspilsēta +5, viss pārējais ar raksturlielumu +3, kopā +23.

Saskaitot punktus otrajā ailē, iegūstam -12.

Valsts sākumstāvoklis 50 - 23 + 12 = 39%.

Viss negatīvais tiek pieskaitīts, bet pozitīvais - atņemts.

Pēc šā paša principa var izskaitļot arī uzkrāto karmu. Tad jāaplūko tās pašas pozīcijas, tikai no tā viedokļa, ko mēs esam spējuši iegūt: vairot pozitīvo vai negatīvo.

1.   Dzīvesvieta - no provinces pārcēlāties uz galvaspilsētu +5, ja otrādi, -5.

POZITĪVAIS

2.   Materiālais stāvoklis: vidēji pārtikusi ģimene, t. i., +3, naudas trūkums -3, nabadzība -5, pietiekams naudas daudzums +5. Pie laba materiālā stāvokļa pieder: mašīna, vasarnīca +3, savrupmāja, lepns dzīvoklis +5. Ja nav dzīvokļa, mēbeļu, ledusskapja, -5. Ģimene: mīloša, draudzīga +3, otrādi -3. Ja ģimenē ir cilvēki, kuri pārkāpuši

likumu, alkoholiķi, narkomāni -5, zinātnieki, rakstnieki utt. +5. Izglītība, reliģiozitāte +3, ateisti, komunisti -3. Darbības sfēra: kriminālās struktūras -5, mediķi, skolotāji +5, pārējās profesijas, kas nav saistītas ar krāpšanu, +3, muzeju darbinieki, bibliotekāri u.tml. +5. Talanti ir attīstīti vai nav: "+" vai " - ". Veselība: laba +3, slikta -3, teicama +5, ļoti slikta -5, jūsu un jūsu bērnu veselība. Vecāku un laulāto draugu veselību neaplūkojam. Rakstura iezīmes: atsaucība, līdzcietība, pacietība utt. +3.

Jebkuru savu negatīvo iezīmju izlabošana +5, nosodīšana, skaudība, naids u.tml. -5, vienaldzība, inertums -3.

Pozitīva rīcība +5, negatīva -5; to sāk uzskaitīt kopš apzinīgā vecuma (no 7 gadiem), rīcību izvērtē no kosmisko likumu pozīcijas, nevis no sabiedrības uzskatu viedokļa: nomainījāt darbu pret mazāk prestižu +5; nepiespiedāt dēlu (vai meitu) iestāties noteiktā augstskolā vai darbā pret viņa gribu +5, utt. Analizējot rīcību, jāizceļ tā, kurai bijušas ievērojamas sekas jūsu vai citu cilvēku dzīvē vai kura visbiežāk atkārtojas: meli, pastāvīga neuzticība, kautiņi, žūpība, proti, tas, kas notiek sistemātiski.

Tādas darbības kā dzīvības atņemšana otram cilvēkam, novešana līdz pašnāvībai, vardarbība utt. -10. Rīcība, kas saistīta ar vairākkārtēju palīdzību invalīdiem, bāreņiem, bijušajiem alkoholiķiem un narkomāniem, kuri tagad izārstējušies, + 10. Turklāt tas jādara absolūti nesavtīgi. Ja esat palīdzējis, bet pēc tam sakāt: "Nu rau, palīdzēju, palīdzēju, bet pateicības nav," tad vērtējumā jāliek +3 vai, ja tas ir bijis jūsu profesionālais pienākums, tad +5.

Praktiskais darbs iegūtās karmas novērtēšanā katram ir jāveic patstāvīgi.

10. nodaĻa enerĢĒtiskie ĶermeŅi

Iepriekšējā praktiskajā darbā mēs analizējām tādu jēdzienu kā čakras - enerģētiskie centri, kas atrodas cilvēka enerģētiskajos ķermeņos un kam ir projekcija uz viņa fiziskā ķermeņa. Lai iegūtu pilnīgāku priekšstatu par cilvēka uzbūvi, detalizētāk jāaplūko viņa smalkie ķermeņi. Pašreizējā evolūcijas posmā mums ir zināmi septiņi cilvēka ķermeņi:

1)   fiziskais,

2)   ēteriskais,

3)   astrālais,

4)   mentālais,

5)   kauzālais (ātmiskais),

6)    monādiskais,

7)   Dievišķais.

Pieci pirmie ķermeņi ir olveida apvalki, kas ietverti cits citā. Katram ķermenim ir savs enerģētiskais lauks, kas aizņem noteiktu telpu un izpaužas spēka līniju un izstarojumu (vibrāciju) veidā. Caur dažiem šiem ķermeņiem iet enerģētiskie kanāli. Daudzu kanālu krustojuma vietas mēs saucam par čakrām, tās nodrošina visu ķermeņu saikni un energoapmaiņu.

Piektajam ķermenim - kauzālajam - ir olas, bet dažkārt apļa forma. Saikne ar kauzālo ķermeni tiek īstenota caur vienu čakru - sahasrāru. Tās atvēršana nodrošina pāreju kauzālajā ķermenī - neredzamu tiltu, ko sauc par ANTAKHARANU. Kauzālajam ķermenim, atrodoties tādu pašu iemiesotu un neiemiesotu ķermeņu grupā, ir grupveida saikne ar monādisko ķermeni, kuram savukārt ir septiņi apakšplāni. Enerģētisko ķermeņu pārzināšana ir svarīga, jo bez tās nav iespējama augstāka meditācijas pakāpe. Šīs zināšanas skolniekiem jāizmanto turpmākajā praktiskajā darbā, bet pagaidām vajag iemācīties atšķirt un sajust pirmos piecus ķermeņus. Šim nolūkam ir jāzina katra ķermeņa funkcijas un uzdevumi.

FIZISKAIS ķermenis ir blīvā formā ietvertu harmoniski mijiedarbojošos orgānu un sistēmu kopums, tas nodrošina iespēju labāk izpausties fiziskajā plānā. Mūsdienu cilvēks vislabāk pazīst blīvo fizisko ķermeni, to vispusīgi pētī zinātnieki. Taču mums ir jāpatur prātā, ka mūsu blīvais ķermenis ir daudzveidīgu enerģiju komplekss, un tās visā pilnībā atspoguļo Visuma enerģijas. Fiziskais ķermenis ir aparāts - trauks kosmisko un Zemes enerģiju savienošanai un harmonizēšanai. Tieši tālab tas ir radīts, lai kļūtu par saikni starp kosmisko un Zemes pasauli, starp blīvajiem un smalkajiem ķermeņiem. Ar fizisko iemiesojumu starpniecību tiek realizēts Dieva Plāns.

ĒTERISKAJAM ķermenim ir viens pamatuzdevums - atdzīvināt un enerģetizēt fizisko ķermeni, tādējādi apvienojot to ar Zemes un visas Saules sistēmas enerģijām. Šie audi sastāv no enerģētiskajām plūsmām, spēka līnijām un gaismas. Tie veido daļu no gigantiska tīkla, kas ir pamatā visām formām - tiklab lielām, kā arī mazām - mikrokosmam un makrokosmam. Pa šīm līnijām plūst kosmiskie un Zemes spēki - līdzīgi tam, kā asinis plūst pa mūsu asinsvadiem. Šī dzīvības plūsmu nepārtrauktā cirkulācija pa visu formu ēteriskajiem ķermeņiem ir visas izpaustās dzīvības bāze.

ASTRĀLAIS ķermenis jeb vēlmju ķermenis, dažkārt dēvēts arī par emociju ķermeni, sastāv no smalkākām enerģijām nekā ēteriskais ķermenis. Vidējam cilvēkam tas lielākoties ir olveida, taču garīgās atmodas gadījumā šā ķermeņa forma var mainīties. Ar astrālā ķermeņa starpniecību ir iespējams iegūt informāciju par pagātni; tas var atdalīties no cilvēka dzīves laikā transa stāvoklī vai sapnī, un reizumis to sauc par "sapņu" ķermeni.

Ar astrālā ķermeņa starpniecību izpaužas pretēju emociju pāri: sarūgtinājums un prieks, sāpes un bauda, vēlme iegūt materiālos labumus un nevēlēšanās ziedot. To var nosaukt ari par zemāko garīgo ķermeni, kurā veidojas personība un pirmējais Es; tajā meklējams aizsākums prātam.

MENTĀLAIS ķermenis ir mūsu domu, ideju jeb dvēseles rīcībā esošās "prāta" vielas ķermenis. Tā ir enerģija, kuru varam izmantot par stingru platformu, lai uzceltu ANTAKHARANU - tiltu jeb pāreju uz augstāko astrālo ķermeni. Pareizi attīstot visus minētos enerģētiskos ķermeņus un izlīdzinot to vibrācijas, cilvēce iegūs kolosālas iespējas grupveidā pāriet uz kauzālo ķermeni.

KAUZĀLAi ķermenis - augstākā garīgā Es ķermenis - ir dvēseles lielās atbrīvošanās ķermenis, apziņas līmenis, kuru mēs saucam par ABSTRAKTO PRĀTU, - intuitīvā apziņa. Ar kauzālā ķermeņa starpniecību izpaužas TĒVA varenība un garīgā griba. Trešās pakāpes iesvaidītie panāk pilnīgu kontroli pār zemāko Es un saglabā saistību ar fizisko ķermeni, lai sekmētu cilvēces progresu. Mums ir izvirzīts uzdevums grupveidā apvienot kauzālos ķermeņus, jo individuālā pāreja uz MONĀDI jau ir slēgta. Iesvaidītajiem ir jāapvienojas un jāizveido grupas kauzālais ķermenis - tāda ir evolūcijas procesa prasība.

MONĀDISKAIS ķermenis tulkojumā nozimē DIEVIŠĶĀ DZIRKSTS, tieši šajā ķermenī veidojas īstenā, dievišķā apziņa, tiek izzināti visi Universa noslēpumi un cilvēka dvēsele pilnīgi pārvēršas par garu. Šeit cilvēkam tiek dāvātas spējas tieši kontaktēties ar SVĒTO GARU un kļūt par tā daļu, izstarojot sevi uz visiem zemākajiem plāniem. Vairāk neko pateikt nav iespējams.

DIEVIŠĶAIS ķermenis jeb TRIĀDE - TĒVS, DĒLS un SVĒTAIS GARS. Trīs vienā, mīlestības un gudrības, gribas un varenības, aktīvas izzināšanas izpausme. Cilvēks nonāk saskarsmē ar to tikai savās pēdējās iesvaidīšanas reizēs, kad tuvojas sava klejojuma beigām un top pilnīgs, savienojas ar RADĪTĀJU, pats kļūdams par VIŅA daļu. Šim plānam ir vēl septiņi apakšplāni, par kuriem mums pašreizējā evolūcijas posmā gandrīz nekas nav zināms. Cilvēka saprāts nespēj apgūt šo informāciju. Šo plānu diženums pārsniedz viņa iztēles robežas. To sasniegšana nenozīmē individuālās apziņas iznīcināšanu, gluži otrādi, cilvēks pats kļūst par dievišķu radītāju un aktīvi piedalās pasauļu veidošanā.

Katram no mums pašam, praktizējot meditēšanu, ir jāiepazīst savi smalkie ķermeņi. Un jāstrādā ar tiem, tādējādi virzoties augšup pa bezgalīgajām garīgās pilnveides kāpnēm.

11. NODAĻA

ENERĢIJAS UN CIKLISKUMA SISTĒMA

Cilvēcei jau kopš aizlaikiem ir zināms par dažu enerģijas veidu pastāvēšanu. Mēs aplūkojām IŅ un JAN enerģijas (nodaļā par iedarbības un pretdarbības likumu). Šajā nodaļā sniegsim informāciju par šo enerģiju cikliskumu. IŅ un JAN - tās ir divas pamatenerģijas, kas simbolizē un baro visas dzīvības formas Visumā. JAN simbolizē Skolotāju, Tēvu. IŅ - PASAULES Māti. Divas enerģijas - debesis un cietzeme, gars un miesa - divas viena veselā daļas. Enerģija plūst pa enerģētiskajiem kanāliem caur visām materializētajām radībām, caur visām dabas Valstībām.

Zemes virsū dabas cikli iedalāmi periodos, tajos pārsvarā ir tā vai cita enerģija. Cilvēka ķermenī JAN enerģija pārsvarā ir labajā, bet IŅ - kreisajā pusē, simbolizējot vīrišķo un sievišķo sākotni. Lai izprastu dzīvības procesu būtību, jāapzinās, ka matērija ir unikāls stāvoklis Visumā, ka tā ir ārkārtīgi trausla substance, kurā harmoniski apvienojušās enerģijas. Matērijas būtība ir

Dievišķa, jo Dieva Plāna realizācija, izpilde iespējama vienīgi ar marerializācijas starpniecību. Ikdienas dzīvē bieži vien pat neiedomājamies, ka stundu pa stundai visa sava mūža garumā mēs nemitīgi saskaramies ar Dieva būtību, kas darbojas, izmantojot materiālās formas, kuras kā patstāvīgas vienības neeksistē. Visas izpaustās vērtības, kas ir ap mums, pakļautas enerģētiskajiem likumiem, jo pašas ir enerģiju apvienošanās produkts. Centieties paskatīties uz realizēto pasauli no šīs pozīcijas, un tad, ļoti iespējams, atrisināsies daudzas problēmas. Kā zināms, cilvēks ir daļa no visas dabas, kurā darbojas ārkārtīgi spēcīgas stihijas, un to ietekme uz matēriju nebūt nav haotiska. Pat pati dzīvība uz mūsu planētas eksistē, cikliski pārvēršoties dažnedažādās formās. Dzīvās būtnes visvairāk ietekmē Saules - JAN un Mēness - IŅ cikli.

Cikli ir ritmu komplekss, bet ritmi - vibrāciju komplekss, šīs vibrācijas virzās noteiktā secībā ar noteiktu periodiskumu.

īsumā pastāstīsim par Mēness cikliem un tajos valdošajām enerģijām. Kalendārajā gadā ir divi lieli Mēness cikli: lejupejošais Mēness, kas sākas ar ziemas saulstāvjiem (21. decembrī) un beidzas vasaras saulstāvjos (21. jūnijā), ir IŅ enerģija. Augšupejošais Mēness sākas 21. jūnijā un beidzas 21. decembrī, tā enerģija ir JAN. Augšupejošā un lejupejošā Mēness periodus iezīmē Mēness stāvoklis attiecībā pret Sauli, bet četri mazie cikli - tukšs un augošs Mēness (JAN), pilns un dilstošs Mēness (IŅ) - fiksē Mēness stāvokli attiecībā pret Zemi. Tie veido vienu Mēness ciklu. Izmantojot lunāros kalendārus, vēlams patstāvīgi izskaitļot septiņdienu ciklu, skaitot trīs dienas pirms jauna vai pilna Mēness un trīs - pēc tā, kopā - septiņas dienas. Lai jūs nemulsina atšķirības dažādos lunārā kalendāra variantos: tās rodas tikai tāpēc, ka eksistē dažādas atskaites sistēmas - Austrumu un Rietumu.

Arī Saulei ir lielie un mazie cikli, aplūkosim mums vistuvākos - diennakts, nedēļas, mēneša un gada ciklus.

1. MAZAIS (DIENNAKTS) SAULES CIKLS

Rīts no pulksten 6 līdz 11 - celšanās; sāk pastiprināti darboties visas stihijas, kas aktivizē visas cilvēka organisma sistēmas un orgānus, sākas aktīva enerģiju apmaiņa cilvēkā un mijiedarbība ar apkārtējo vidi. Šajā periodā vēlams nodarboties ar aktīvu jaunradi, garīgajām praksēm utt. Runājot par Mēness cikliem, jāteic, ka šis diennakts laiks atspoguļo augoša Mēness stadiju.

No pulksten 11 līdz 16-šis periods atspoguļo pilnu Mēnesi (IŅ), pārejas jeb nedzīvo periodu - organisms zaudē "tīro" enerģiju. Jācenšas to saglabāt, proti, būt mierīgā emocionālajā un fiziskajā stāvoklī. Ēst šajā laikposmā nav vēlams, jo tas veicina saslimšanu, it īpaši kuņģa un zarnu trakta sistēmas slimības.

No pulksten 16 līdz 21 ir periods, kas atspoguļo dilstošu Mēnesi. Šajā laikā organisms atbrīvojas no negatīvās enerģijas. Jāveic attīrīšanās (ūdens) procedūras, nekaitē mērenas slodzes fiziskās nodarbības; tāpat arī vajag rezumēt, analizēt aizvadīto dienu (rakstiski). Šajā diennakts laikā pārsvarā ir IŅ enerģija.

No pulksten 22 līdz 2 naktī kosmosa enerģijas atspguļo jauna Mēness enerģijas, tās ir JAN enerģijas, kas labdabīgi ietekmē visas dzīvās būtnes. Tas ir enerģiju atjaunošanas laiks, tāpēc mums jābūt miera un garīgā līdzsvara stāvoklī.

No pulksten 2 naktī līdz 6 no rīta notiek JAN un IŅ enerģiju apvienošanās - vissvētīgākais diennakts laiks. Šajā laikā ir jāguļ dziļā miegā, vēlams neskatīties televīziju, nelasīt, nesaņemt nekādu aktīvu informāciju. Tiem, kuri tiecas pēc garīgas izaugsmes, ieteicams meditēt. Iestājoties rītam, visi cikli atkārtojas.

2.  MAZAIS NEDĒĻAS CIKLS

Šo ciklu ari veido JAN un IŅ enerģiju secīga mija.

1)   Pirmdiena - mūlādhara JAN,

2)   otrdiena - svadhistāna JAN,

3)   trešdiena - manipūra IŅ,

4)   ceturtdiena - ānahata JAN,

5)   piektdiena - višudha IŅ,

6)   sestdiena - ādžņa IŅ,

7)   svētdiena - sahasrāra, apvienotās enerģijas.

Lai pareizi izmantotu šīs enerģijas, čakrām

atbilstošajās dienās vajag meditēt tieši uz tām vai risināt ar šīm čakrām saistītās problēmas: vēlreiz pārlūkot rakstura iezīmes, attiecības ar apkārtējiem cilvēkiem utt.

3.  MĒNEŠA CIKLS

No katra mēneša 1. datuma līdz 7. datumam valdošās ir JAN enerģijas.

No 7. datuma līdz 21. datumam ir apvienoto enerģiju dienas.

No 21. datuma līdz 30. (31.) datumam sāk pastiprināti darboties IŅ enerģijas.

4.   GADA CIKLS

Sastāv no 12 mēnešiem un iedalāms četros periodos:

1) no 7. janvāra līdz 21 jūnijam - JAN,

2)    no 21. jūnija līdz 7. jūlijam - apvienotās enerģiju plūsmas,

3)   no 7. jūlija līdz 21. decembrim - IŅ,

4)    no 21. decembra līdz 7. janvārim - apvienotās enerģiju plūsmas.

Cilvēkiem, kuri nodarbojas ar garīgajām praksēm, jāiemācās izmantot šīs enerģijas plūsmas, lai paātrinātu attīstību. Ta, piemēram, solārā mēneša, Mēness cikla, nedēļas dienas un diennakts laika JAN enerģiju sakritība pastiprina vibrācijas, paaugstina frekvenci, palīdz iegūt zināšanas utt.

IŅ enerģiju sakritību var izmantot, lai nostiprinātu jau iegūtos rezultātus (pilnmēness) vai lai atbrīvotos no nevēlamā un visa negatīvā (dilstošs Mēness).

Pievērsiet uzmanību: lielajos gada ciklos Saule vienmēr ir IŅ, bet Mēness - JAN enerģijās. Šeit vērojams iedarbības un pretdarbības likums, tādējādi Visumā tiek uzturēts līdzsvars. Cilvēks ir mikrokosms, un mums vispirms jāiemācās izmantot mazos ciklus, jo tie mūs ietekmē stiprāk. Kā jau būsit ievērojuši, ir cikli, kuros notiek enerģētisko plūsmu apvienošanās: no pulksten 2 naktī līdz 6 no rīta, svētdienā un no katra mēneša 7. datuma līdz 21. datumam. Ievērojiet, ka apvienošanās notiek tikai Saules ciklos. Tās ir unikālas dienas, stundas un nedēļas - sahasrāras - pilnīga līdzsvara periodi. Tad notiek čakru atvēršanās, iesvaidīšana un daudzi citi ezoteriskie sakramenti.

Šī informācija ir tikai neliela zināšanu daļa. Cikliskumam ir daudzum daudzi mikroperiodi un makroperiodi. Enerģētiskajām plūsmām arī ir daudz apakšveidu, taču šīs zināšanas tiek sniegtas tikai individuāli atkarībā no skolnieka iesvai- dīšanas pakāpes.

12. NODAĻA

KARMISKO KODU LASĪŠANA

Mēs iztirzājām cilvēka enerģētisko uzbūvi. Šādas zināšanas nepieciešamas, lai iegūtu pilnigu priekšstatu par evolūcijas procesu, kas notiek ar katru no mums. Zinot katras čakras funkcijas, vieglāk varam noteikt savus personiskos uzdevumus, kādi jāpaveic šajā iemiesojumā. Tālab mums jāiemācās atšifrēt karmiskos kodus, kas izteikti skaitliskajās vērtībās, kuras ietvertas cilvēka dzimšanas un miršanas datos. Dzimšanas datums rāda pašreizējā iemiesojuma uzdevumus, miršanas datums - dzīves laikā pieļautās kļūdas un nepabeigtos darbus, bet tātad arī noteiktus nākamā iemiesojuma uzdevumus.

Pirmajā acumirklī var likties, ka viss ir vienkārši, taču tā ir ilūzija; patiesībā viss ir ļoti sarežģīti un daudzšķautņaini. Tālab šī informācija jāuztver vērīgi un nopietni.

Sastādīsim evolūcijas tabulu, kurā iekļausim Dievišķo un cilvēcisko staru raksturlielumus, Dabas Valstības, čakras, iesvaidīšanas pakāpes un Saules sistēmas planētas. Tikai tad, kad šīs zināšanas būsim ieguvuši, mēs varēsim izlasīt savus karmiskos kodus.

Tabulas nozīme un tās skaidrojums nebūs pilnīgs, ja rūpīgi neiztirzāsim galveno aspektu - STARUS, to Dievišķo enerģiju Starus, kuras ir radījušas itin visu šajā Pasaulē. Ir septiņi Dievišķie Stari, seši no tiem ir jauncelsmes, radoši stari, bet viens - sagrāves stars. Katram Staram ir dau- dzum daudz aspektu un nozīmju. Šajā grāmatā tos sīki aplūkot nav lietderīgi, tomēr šķiet nepieciešams citēt RADĪTĀJA VĀRDUS, kurus Viņš mums ir darījis zināmus ar kāda Skolotāja starpniecību. Tie ir šādi:

PIRMAIS STARS. "Lai Spēki sapulcējas vienkop. Lai tie paceļas Augstumos, un no augšas lai dvēsele palūkojas uz iznīcināto pasauli. Un lai atskan Vārds: "ES STĀVU UZ SAVA.""

OTRAIS STARS. "Lai visa dzīvība pievelkas pie Centra un ienāk Dievišķās Mīlestības Sirdī. Pēc tam no Šā jutīgās Dzīvības punkta lai dvēsele saprot Dievapziņu. Lai atskan Vārds, dunēdams klusumā: "Nav nekā, izņemot MANI!""

TREŠAIS STARS. "Lai Tā Kunga Karapulki, atsaucoties uz Vārdu, izbeidz savu darbību. Lai zināšanas kļūst par gudrību. Lai vibrējošais punkts kļūst par nekustīgu punktu un visas iīnijas saplūst Vienotajā. Lai dvēsele saprot Vienoto Daudzējādibā, un lai atskan pilnīgas sapratnes Vārds: "Es Esmu Darbinieks un Darbs, Vienotais Esošais.""

CETURTAIS STARS. "Lai paiet ārējā slava, un iekšējās Gaismas daile atklās Vienoto. Lai disonanses vietā nāk harmonija, un no apslēptās Gaismas centra, dvēseles augšupcelts, lai traucas Vārds: "Daile un slava Mani nenoslēps. Es Esmu atklāts. Es Esmu.""

PIEKTAIS STARS. "Lai triju formu elektriskā enerģija paceļas uz Varenības Vietu. Lai galvas un sirds spēki un visi zemākie aspekti savienojas. Un lai dvēsele paraugās uz Dievišķās Gaismas iekšējo pasauli. Lai atskan gavilējošs Vārds: "Es esmu apguvis enerģiju, jo Es esmu Pati Enerģija. Pārvaldītājs un valdījums ir Vienotais.""

SESTAIS STARS. "Lai izsīkst visas vēlmes. Lai izbeidzas tiekšanās. Meklējumi ir beigušies. Lai dvēsele saprot, ka ir sasniegusi finālu, un no šiem vārtiem pretī mūžīgajai Dzīvībai un kosmiskajai Pasaulei lai atskan Vārds: "Es esmu meklētājs un meklējamais. Es esmu!""

SEPTĪTAIS STARS. "Lai celtnieki atstāj savu darbu. Templis ir pabeigts. Lai dvēsele sāk pārvaldīt mantojumu un no Svētnīcas liek pārtraukt jebkādu darbu. Un klusumā, kas iestājies, lai tā dzied slavas Vārdu: "Radīšanas darbs ir pabeigts. Es Esmu Radītājs. Vairāk nekā nav.""

Aprakstīti septiņi Dievišķie stari, kas radīja pasauli. Pēdējie trīs stari pieskaras cilvēka galvai un padara viņu par materiālās un garīgās pasaules enerģiju vadītāju.

Pamatojoties uz aksiomu "kas apakšā, tas arī augšā", varam apgalvot, ka čakras ir Dievišķo staru mazas daļiņas. Mūlādhara ir maza daļiņa no pirmā stara, Svadhistāna - no otrā, Mani- pūra - no trešā, attiecīgi Ānahata - no ceturtā, un tā tālāk līdz Sahasrārai. Visas čakras, tāpat kā planētas, ir Dievišķo staru principu nesējas un izteicējas, atšķirība ir tikai tā, ka mums nākas patstāvīgi attīstīt sevī šos starus, pareizi uzvedoties un ievērojot pareizu dzīvesveidu. Mums ir jāaudzina personība, jāuzklausa fiziskā ķermeņa vajadzības, saglabājot tā formu. Uzdevumu vēl vairāk sarežģī tas, ka cilvēce neredz savus smalkos ķermeņus, čakras un starus. Taču drīzā nākotnē lielum lielā Zemes iedzīvotāju daļa atjaunos šo spēju, jo sākas Ūdensvīra laikmets - apskaid- rotības laikmets.

Tātad mūsu čakras atbilst septiņiem personības stariem, kas attīstās pēc evolūcijas principa.

Izdarīsim kopsavilkumu, apvienojot visas nozīmes un sakārtojot tās vienā saskaņotā sistēmā.

PIRMAIS DIEVIŠĶAIS STARS - griba un varenība - TĒVS; planēta - Plūtons - LOCOŠA, "uguns" Valstība, Likteņlēmējs, visu enerģiju sākums un gals.

OTRAIS DIEVIŠĶAIS STARS - DĒLS - mīlestība un gudrība, planēta - Neptūns. LOGOSA Valstība, Augstākais Astrāls.

TREŠAIS DIEVIŠĶAIS STARS - aktīva izzināšana, SVĒTAIS GARS. Augstākais mentāls, pasaules atmiņa, Kauzālais ķermenis. Planēta - Urāns. Logosa Valstība.

CETURTAIS DIEVIŠĶAIS STARS - harmonijas, vienotības, patiesības stars. Hīrons-Antakharana - JĒZUS KRISTUS VĀRTI - maijas pasaules sagrāvējs. Realitātes Valstība.

Turpmākie TRlS DIEVIŠĶIE STARI nolaižas uz cilvēka galvas Sahasrārā: piektais - konkrētu zināšanu un zinātnes Stars, sestais - uzticības stars, septītais - ceremoniāla un likuma stars.

Personības stari:

Septītais - pēdējais personības stars - ceremoniāla un likuma stars - ir tas, kurš pabeidz cilvēka attīstību. Planēta Saturns - Dievišķās Mīlestības Valstība.

Ādžņa - sestais personības stars - ir skaidras redzēšanas, uzticības un pastāvīguma stars. Planēta Jupiters - augstākās Dievišķās mīlestības valstība, tās mīlestības, kuru mēs atdodam Dievam ar uzticību un pastāvīgumu.

Višudha - piektais personības stars - konkrētu zināšanu un savas noturības izpausme. Zinātne par mīlestību uz pasauli. Planēta - Marss - Dievišķās mīlestības valstība.

Ānahata - ceturtais personības stars - harmonijas, dailes, vienotības stars. Planēta - Venera - cilvēku valstība.

Manipūra - trešais personības stars - darbības, aktivitātes, konkrētības stars. Planēta Mer- kurs - dzīvnieku valstība.

Svadhistāna - otrais personības stars - mīlestības, gudrības, vairošanās, paplašināšanas, padziļināšanas stars. Planēta Mēness - augu valstība.

Mūlādhara - pirmais personības stars - griba un varenība pār sevi, dzīvības spēks un nāves diženums. Planēta - Saule - minerālu valstība.

Cipari no 0 līdz 9 parāda enerģiju sablīvējuma pakāpi līdz pilnai to materializācijai. Cipars 9 ir materiālās pasaules sākums, proti, tas atskaites punkts, no kura domforma ieguva stabilas vibrācijas un varēja materializēties. Ar ciparu 9 sākas matērijas patstāvīga dzīve.

Lai visā pilnībā iztēlotos evolūcijas procesu, jāaplūko princips, pēc kura izcēlās dzīvība uz Zemes. Mūsdienās pastāv vairākas hipotēzes. Iztirzāsim tikai vienu - to, kuru izvirzījis profesors E. Muldašovs, izcils Krievijas zinātnieks.

Saskaņā ar šo hipotēzi vispirms radās smalkā pasaule, pēc tam fiziskā pasaule. Fiziskajā pasaulē matērija sablīvējās, radās zvaigznes, planētas un citi kosmiskie ķermeņi. Smalkās pasaules sablīvēšanās noveda pie tā, ka radās forma, tika iegūts fiziskais ķermenis. Parādījās dažādas dzīvības formas: cilvēks, dzīvnieki, augi. Sākotnējā apziņa pastāvīgi bija pieslēgta Kopējam informatīvajam laukam, vēlāk šī spēja tika zaudēta, jo iepriekšējā civilizācija (atlanti) uzkrāja pārāk daudz negatīvās psihiskās enerģijas.

Tātad dzīvība uz Zemes radās sablīvēšanās rezultātā. Katra rase izcēlās no iepriekšējās rases.

PIRMĀ RASE, ko sauca par "pašdzimušajiem", zemes virsū radās ēterisku būtņu veidā, sablīvējoties smalkajai pasaulei, tas ir, psihiskās enerģijas pasaulei. Tie bija eņģeļiem līdzīgi cilvēki. Viņi izskatījās kā mirdzošas bezmiesīgas formas mēnessgaismas krāsā un garumā sasniedza 40-50 metrus.

Pirmās rases cilvēku protoplasriskajiem ķermeņiem bija viļņveida struktūra, formas, kas viegli mainīja kontūras. Viņi bija vienači; redzes funkciju veica kaut kas līdzīgs "trešajai acij". Valodas nebija. Saikne ar apkārtējo pasauli un Augstāko Saprātu tika uzturēta telepātiski. Pirmās rases cilvēki vairojās dalīšanās un pumpurošanās ceļā. Dzīvot varēja jebkurā temperatūrā.

OTRĀ RASE, ko sauc par "vēlākdzimušajiem" jeb "bezkaulainajiem". Šie cilvēki tāpat bija rēgveidīgi, taču blīvāki par pirmo rasi. Augumā viņi bija mazāki, līdz 30^40 metriem. Viņi arī bija ciklopi un savā starpā sazinājās, pārraidot domas. Otrās rases cilvēki bija zeltaindzeltenā krāsā. Viņi vairojās pumpurošanās un sporu veidošanās ceļā, bet otrās rases dzīves perioda beigās parādījās pārejas formas - hermafrodīti, proti, vīrietis un sieviete vienā ķermenī.

TREŠĀ RASE, ko sauc par "lemūriešiem" un kas nomainīja otro rasi, iedalāma agrīnajos un vēlīnajos lemūriešos. Agrīnie lemūrieši bija līdz 20 metrus gari un jau ar tik blīvu ķermeni, ka to vairs nevarēja saukt par rēgveidīgu. Viņiem attīstījās kaulu sistēma. Divdzimumu hermafrodīts sāka uzkrāt vienā gadījumā vīrišķās, bet otrā -

sievišķās pazīmes, kā rezultātā dzimumi atdalījās un parādījās vairošanās dzimumceļā. Agrīnajiem lemūriešiem bija divas sejas un četras rokas. Divas acis bija priekšpusē, bet trešā acs - aizmugurē, proti, viņi bija itin kā divsejaini. Divas rokas "apkalpoja" ķermeņa priekšpusi, divas - mugurpusi. Priekšējās acis veica fiziskās redzes, aizmugurējā acs - galvenokārt garīgās redzes funkciju. Viņi bija zeltainā krāsā. Saziņai savā starpā izmantoja domu pārraidi. Vēlīnie lemūrieši jeb lemūratlanti bija visaugstāk attīstītie cilvēki zemes virsū, ar ārkārtīgi augstu tehnoloģiju attīstības līmeni. Citstarp, pie viņu sasniegumiem pieder Ēģiptes Sfinksas uzcelšana, milzīgās akmens drupas Solsberijā (Anglijā), daži Dienvidamerikas monumenti un citi. Vēlīno lemūriešu auguma garums sasniedza 7-8 metrus. Viņiem jau bija divas acis un divas rokas. "Trešā acs" iegrima galvaskausā. Ādas krāsa kļuva tumšāka līdz dzeltenai vai sarkanai. Viņiem parādījās vienzilbīga valoda, kas vēl joprojām saglabājusies Zemes Dienvidaustrumu reģiona mūsdienu cilvēku lietojumā. Par vēlīno lemūriešu pēctečiem H. Blavatska uzskatīja plakangalvainos Austrālijas aborigēnus, kuri izdzīvojuši un kļuvuši mežonīgi jau kopš seniem laikiem izolētajā Austrālijas kontinentā.

CETURTO RASI sauca par "atlantiem". Atlantiem divas fiziskās acis atradās priekšpusē, bet "trešā acs", kas labi funkcionēja, bija dziļi paslēpta galvaskausa iekšienē. Viņiem bija divas rokas. Augums sasniedza 3-4 metrus, taču atlantu eksistēšanas perioda beigās bija vērojama auguma garuma samazināšanās. Daļai atlantu bija dzeltena, daļai - melna, daļai - brūna un daļai - sarkana ādas krāsa. Vēlīnākajos At- lantīdas pastāvēšanas laikos to apdzīvoja lielākoties dzeltenie un melnie atlanti, kas savā starpā karoja. Sākumā atlanti lietoja aglutinatīvo, proti, primitīvu valodu, kas dažām Dienvidamerikas iezemiešu ciltīm saglabājusies līdz pat šim laikam. Taču turpmāk attīstījās infleksīvā, tas ir, augsti attīstīta valoda, kas ir mūsdienu valodu pamatā. Atlantu infleksīvā valoda veido arī pamatu sanskritam, kas tagad ir iesvaidīto slepenā valoda. Atlantu civilizācija arī bija augstu attīstīta. Viņi ieguva zināšanas, pieslēdzoties Kopējam informatīvajam laukam, pārvaldīja distancēto hipnozi, domu pārraidīšanu no attāluma, varēja ietekmēt gravitāciju, pārvietojās ar saviem lidaparātiem (vimānām), uzcēla akmens statujas Lieldienu salā, Ēģiptes piramīdas un daudzus citus mīklainus senatnes monumentus.

PIEKTĀ RASE, proti, mūsu rase, ko ezoteris- kajā literatūrā sauc par āriešu rasi, radās vēlīno atlantu laikā. Lielākā daļa piektās rases cilvēku kļuva mežonīga un nespēja izmantot atlantu zināšanas savai attīstībai. Piektās rases cilvēki bija liela auguma (līdz 2-3 metriem), pakāpeniski viņu augums sāka samazināties. "Trešās acs" funkcija gandrīz pilnīgi izzuda, pārtrūka pastāvīgā saikne ar Kopējo informatīvo lauku, un vairs nebija iespējams saņemt un izmantot kosmiskās zināšanas. Pamazām piektās rases cilvēka āriene ieguva mūsdienu cilvēka vaibstus.

Var piebilst, ka katra rase, kurai bija fiziskais ķermenis, gāja tiklab evolūcijas, kā arī involūci- jas ceļu. Mūsdienu cilvēcei tas jāņem vērā un jāizmanto iepriekšējo civilizāciju pieredze. Gluži tāpat kā visa cilvēce, arī katrs no mums, dzīvojot savu dzīvi, atstāj aiz sevis noteiktas pēdas - tās mērāmas ar psihiskās enerģijas (negatīvās vai pozitīvās) daudzuma pienesumu Zemes enerģētiskajam laukam. Planētas stāvoklis, kataklizmu izcelšanās septiņdesmit procentu apmērā ir atkarīga no mums, jo attiecībā uz Zemes iedzīvotājiem darbojas princips "attīsties pats - SoHm". Tiešā nozīmē tā ir saruna caur degunu: ieelpa - "So", izelpa - "Hm". Tās ir dzīvības un nāves skaņas. Kad bērns piedzimst, reizē ar pirmo elpas vilcienu ("So" - dzīvība) dvēsele ielido viņa ķer- menītī. Kad cilvēks mirst, dvēsele izlido no ķermeņa kopā ar pēdējo izelpu ("Hm" - nāve). "SoHm" princips simbolizē dzīvības un nāves vienotību, kā ari to, ka galvenais atrodas tur, aiz laicīgās dzīves robežām. Atlanti izmantoja Augstākā Saprāta zināšanas ne tikai labiem, bet arī agresīviem mērķiem. Tādēļ Absolūtam nācās liegt visai rasei pieeju Dievišķajām zināšanām, un tikai nedaudzi saglabāja tiešo kontaktu ar Visuma saprātu. Šie nedaudzie bija tie, kurus sauc par "iesvaidītajiem Skolotājiem".

"SoHm" princips liecina par to, ka cilvēkiem nu ir beigusies viegla piekļuve Kopējai zināšanu bankai, - lai cilvēki realizējas paši, lai paši uzkrāj zināšanas, lai katrs cilvēks attīstās patstāvīgi. Tas ir iepriekšējās civilizācijas brīdinājums.

IESVAIDĪŠANAS

Katrs cilvēks, nodzīvojot mūžu zemes virsū, iziet noteiktas iesvaidīšanas pakāpes. Jēdziens "iesvaidīšana" ir līdzvērtīgs personības staram, proti, stars atbilst iesvaidīšanas pakāpēm. Pēc tabulas mēs varam noteikt savu iesvaidīšanas pakāpi, taču tālab jāzina IESVAIDĪŠANU struktūra un to ietekme uz cilvēku.

Ir trīs Dievišķās, četras kosmiskās un trīs pasaulīgās iesvaidīšanas. Nosaukumi "kosmiskās un pasaulīgās iesvaidīšanas" ir nosacīti, jo, tā kā šīs iesvaidīšanas notiek, cilvēkam dzīvojot uz zemes, tās principā ir pasaulīgas. Dažas ezoteris- kās skolas, nosakot iesvaidīšanas pakāpi, izmanto planētu vārdus, piemēram, "Saules", "Mēness" utt.

Pirmās trīs pasaulīgās iesvaidīšanas cilvēkam paiet nemanot, tāpēc ka tās ir visa zemes virsū esošā būtība. Pirmo un otro iesvaidīšanu ir izgājusi visa cilvēce, kas dzīvo zemes virsū. Šo iesvaidīšanu nozīme ir matērijas dzīves iesākšanās un turpināšanās. Trešā iesvaidīšana - tā ir kristīšana (dažādas formas dažādās reliģijās, bet būtība ir viena - pievienoties Dievišķajai plūsmai). Cilvēkiem, kuri iziet šīs iesvaidīšanas stadijas, ir jāiepazīst un jāizzina materiālā pasaule, jānostiprinās sabiedrībā, jārūpējas par ģimeni, jāattīsta sava personība, jāmācās, galvenokārt apgūstot arodus vai profesijas, kas saistītas ar materiālo pasauli. Pats cilvēks nemitīgi atrodas vai nu pastāvīgā nemiera vai depresijas stāvoklī, vai arī tā pretpolā - bezrūpībā. Vēlme apmierināt dzīvnieciskās noslieces ir ļoti stipra. Vēlme būt laimīgam un brīvam visbiežāk korelējas ar materiālo labumu, seksuālo sakaru utt. daudzumu un kvalitāti, taču tas nav nekas slikts, gluži otrādi - tas ir dabisks personības attīstības process.

PIRMĀ KOSMISKĀ Iesvaidīšana paver cilvēkam iespēju pieskarties garīgajai pasaulei. Šo ceļu sauc par NOVICA jeb tiekšanās ceļu. Cilvēkam tiek noņemti daži ierobežojumi. Laimes sajūtu šajā līmenī rada doma "Dievs ir!", doma, ka mēs neesam vieni. Dievnamu, Āšramu apmeklēšana, iekļaušanās reliģijā kļūst par cilvēka garīgo spēku avotu, tomēr šajā attīstības līmenī emocionālais stāvoklis ir nestabils. Noris nemitīga personības, dvēseles cīņa ar sabiedrību, kura saņēmusi tikai divas vai trīs iesvaidīšanas (lieium lielā daļa). Reliģiskā degsme dažkārt robežojas ar fanātismu. Novici bieži vien nonāk dažādu sektu ietekmē, jo kanoniskās reliģijas nereti nespēj apmierināt meklētāja vajadzības. Cilvēki, kas saņēmuši pirmo kosmisko iesvaidīšanu, parasti vienmēr to zina (vīzijas, sapņi utt.).

OTRA KOSMISKĀ Iesvaidīšana ir gatavošanās māceklībai. Šajā attīstības posmā cilvēks ari atrodas mentālās un emocionālās nestabilitātes stāvoklī. Viņš jau vairs nepievienojas sektām un kopienām, bet, gluži otrādi, vairāk uzturas vienatnē, viņam sāk rasties vēlme meditēt, viņš nemitīgi analizē un cenšas kontrolēt savu emocionālo stāvokli. Viņš biežāk cieš nekā ir laimīgs, jo iekšēji saceļas pret materiālo pasauli. Neapmierinātība, nogurums ļoti bieži ir raksturīgi ram, kurš jau gandrīz nobriedis būt par skolnieku. Atbilstoši savai attīstībai cilvēkam daļēji izdodas stabilizēt savu stāvokli, un tad viņu pielaiž pie nākamās iesvaidīšanas pakāpes.

TREŠA KOSMISKA Iesvaidīšana ir "pieņemtais skolnieks". Tai ir raksturīgi, ka cilvēks stingri zina, ka viņam palīdz, viņu atbalsta, māca. Viņš jau vairs nemeklē Skolotājus izpaustajā pasaulē. Viņš pastāvīgi meditē un meditējot saņem atbildes. Atbilstoši tam, kā cilvēks cīnās, risina savas problēmas un cenšas kontrolēt savas vēlmes un domas, viņam atveras garīgā ķermeņa īpaša zināšanu joma, viņš tiek sagatavots darbam tādu pašu skolnieku grupā. Viņam noņem aizliegumus, un viņš sāk saņemt informāciju par neredzamo pasauli. Notiek daļēja piekļuve "Visuma zināšanu bankai". Skolnieks uzsāk ilgstošu ceļu, lai sagatavotos kalpošanai. Pieņemtie skolnieki pieraksta saņemtās zināšanas. Mēģina tajās dalīties ar meklētājiem - tiem, kuriem pagaidām nav tiešas informācijas no Skolotājiem. Skolniekiem vajag attīrīt savu fizisko ķermeni, sagatavojot to

Skolotāja augstajām vibrācijām. Tas kļūst par visai būtisku iesvaidīšanas uzdevumu. Katrs, kurš ir saņēmis otro un trešo kosmisko iesvaidīšanu, skaidri to zina. Šis rituāls kļūst par vienu no visspilgtākajiem ezoteriskajiem iespaidiem skolnieka dzīvē.

CETURTĀ KOSMISKĀ IESVAIDĪŠANA - IESVAIDĪTIE SKOLNIEKI. Ta ir skolnieka māceklības pēdējā stadija, kurai raksturīgs tas, ka visā pilnībā tiek noņemti aizliegumi un skolniekam ir brīva piekļuve "Visuma zināšanu bankai". Viņi ir Skolotāja sniegtās mācības izplatītāji, progresīvā cilvēces daļa, skolniekiem nav personisku mērķu, viņi apzināti kalpo cilvēcei. Viņus ir grūti pazīt parasto cilvēku vidū, taču droši var teikt, ka tās ir stipras personības. Parasti viss viņu darbs ir nemanāms, tas ir apslēpts un daudziem nesaprotams. Skolnieki iekļaujas grupās un paši strādā ar grupām. Laiku pa laikam viņus ielaiž Šambalā apmācīšanai, viņi pazīst savus Skolotājus, viņi prot klusēt, prot ieiet virsotņu klusēšanā un daudz ko citu. Viens no šīs iesvaidīšanas galvenajiem noteikumiem ir darboties aiz skatuves, kā Lielajiem. Viņiem nav nekādas eksoteriskas organizācijas, štāba vai kustības, nav reklāmas un jebkādas citas publicitātes.

TRĪS DIEVIŠĶĀS - (PIEKTĀ, SESTĀ UN SEPTĪTĀ) IESVAIDĪŠANAS - tas ir PASAULES SKOLOTĀJU līmenis.

Šis iesvaidīšanas neattiecas uz tiem, kuri dzīvo uz Zemes, jo tās ir iespējamas tikai ar nosacījumu, ka matērija tiek brīvi transformēta no gāzveida stāvokļa blīvā formā. Kad šie iesvaidītie atnāk uz Zemi fiziskajā ķermenī, rodas jaunas pasaules reliģijas ar tādiem Skolotājiem kā Buda, Kristus, Krišna un citi. Pasaules Skolotāju grupa sastāv no dzīvām apzinīgām dvēselēm, kuru pastāvīgā mājvieta ir Šambala. Šīs grupas devīze ir "Slava Vienotajam", grupas simbols - Zelta trīsstūris, kas sevī ietver vienāda garuma nogriežņu veidotu krustu ar dimantu trīsstūra virsotnē. Šis simbols nekad nav ticis attēlots formā. Tas staro virs galvas tiem, kuri ietilpst grupā, un to nevar ieraudzīt neviens, pat gaišreģi ne. Ja atnāks kāds Skolotājs, viņa karmiskais kods parādīs Dievišķo izcelsmi, taču šo informāciju izpaust vēl ir par agru, zinātāji - zina.

Aplūkosim karmisko kodu kā skaitlisku vērtību, to pieraksta atbilstoši cikla nozīmīgumam, no lielākā uz mazāko - dzimšanas gads, mēnesis, datums. Mēs jau zinām, ka cilvēkam visnozīmīgākie ir mazie cikli, tāpēc vislielākā nozīme ir datumam. Tieši tas tad ari nosaka pašreizējā iemiesojuma uzdevumu.

Pieņemsim, ka cilvēka dzimšanas dati ir šādi: 1961. gads, 10. mēnesis, 03. datums. Pēdējais cipars tad arī ir karmiskais uzdevums. Visi pārējie cipari izsaka tās attīstības jomas, kurās cilvēkam jau ir pieredze, viņš to ieguvis iepriekšējos iemiesojumos. Cipari, kuru trūkst (rindā no 9 līdz 0), parādīs, kādi virsuzdevumi būs jāatrisina šajā iemiesojumā līdztekus karmiskajam uzdevumam. Aplūkojamajā piemērā trūkst: 8, 7, 5, 4, 2 - tātad šajos līmeņos cilvēkam gaidāms īpaši grūts darbs. Pilns ciparu rindas komplekts no 0 līdz 9 izsaka harmoniju.

Skaitliskās nozīmes tiek traktētas, attiecinot tās uz čakrām.

9. Mūlādharai atbilstošā karmiskā uzdevuma risināšana ir saistīta ar grūtībām savas daudzveidības un neskaitāmo gribas aspektu dēļ. Kundalinī paceļas tieši no mūlādharas un savieno to ar sahasrāru. Iespēja patstāvīgi atvērt 333 ziedlapiņas te izteikta saīsinātā veidā, kā skaitliskā forma 9. Darbam jānotiek fokusēti sevī pašā. Konkrētība un kārtība itin visās lietās. Mājas, ģimene, darbs, domas, vārdi, rīcība utt., nav pieļaujams neprecīzi izteikt savas domas, noseboties kaut kur, neizpildīt solījumus, jāievēro arī citi aspekti mijattiecībās ar apkārtējo pasauli. Jāuzkrāj fiziskais un garīgais spēks. Ar gribu cilvēks mācās apgūt sevis ierobežošanas mehānismu, vienlaikus iegūstot zināšanas par ārējiem ierobežojumiem, taču izmantot šīs zināšanas pagaidām nevar, jo viņam vēl pietrūkst pašam sava spēka. Visi apkārtējie nemitīgi pieprasa, lai rūpējas par viņiem. Šīs formas dvēsele atsaucas uz šādām prasībām ar iekšējo pienākuma apziņu. Ja cilvēks, vadoties pēc sabiedrības viedokļa, citu cilvēku domām, nevis pēc savas iekšējās balss, atsaka, viņš iegūst karmiskos parādus. Aktīva darbība, virzienu daudzveidība, tiekšanās uzzināt visu - tie ir uzdevumi, kas jārisina formai 9. Devītniekam allaž pietrūkst itin visa: laika, informācijas, naudas, atbalsta un pašas dzīves. Forma 9 tiek izkopta tajā gadījumā, ja cilvēks ar prieku un mīlestību sastop jebkuras grūtības: bez bailēm, bez uztraukuma, bez raizēm, bez citām negatīvām izjūtām - vienīgi prieks un mīlestība liecina par dvēseles varenību. Apgalvojums "Es varu pārvarēt jebkuras grūtības ar prieku un mīlestību!!!" ir liecība par pirmo iesvaidīšanas pakāpi - dvēseles varenību. Sarežģījumus sagādā arī tas, ka profesijas izvēle notiek pēc galvu smiltīs slēpjoša strausa principa. Parasti profesiju izraugās tieši pretēju karmiskajam uzdevumam: psiholoģija, pedagoģija, vēsture un citi humanitārie virzieni tikai padara uzdevumu vēl komplicētāku. Iet pa pretestības ceļu - tāds ir devītnieka princips. Grūtībās saglabāt dzīvesprieku. Medicīna arī nav piemērota, izņemot specializāciju ķirurģijā, traumatoloģijā; terapija - tikai manuālā vai masāža. Deja, žests, sports, ģeoloģija utt. - rau, profesijas, kas sekmē karmas atstrādāšanu, tām ir jābūt saistītām ar roku nodarbināšanu, lai uzlabotu un izzinātu matērijas pasauli. Visu, kas skar smalkās enerģijas, pagaidām vajag tikai apgūt, bet nekādā gadījumā nelietot ārējā pasaulē. Meditācijas ieteicamas viskonkrētākās: lūgsna, dinamiskā meditācija, var praktizēt cīņas mākslas un citas nodarbības, kas nostiprina fizisko ķermeni.

8. Šajā skaitliskajā formā ietvertais uzdevums ir vairošana, pavairošana, paplašināšana, apvienošana mazās lietās. Mīlestības aspekta realizēšana instinkta līmenī. Mazas grupas izveidošana, pareizu attiecību iedibināšana grupas iekšienē, ziedošanās ģimenes labā, upurējot savas vēlmes. Gudrība, izpausta pacietībā, iejūtība pret apkārtējiem cilvēkiem. Dzīvē tam jāīstenojas ar lielas un draudzīgas ģimenes starpniecību. Attiecībām - vecāki, bērni, māsas, brāļi, un ne tikai īstie, bet arī pieņemtie, pusbrāļi un pusmāsas - jāveidojas pēc principa: visu jums atdošu, tikai, lūdzu, pieņemiet mani. Tieši pēc šā principa ir būvēta Dievišķā Hierarhija, un cilvēkam ir jāiegūst pirmā vienkāršā ziedošanās pieredze. Būt par tēvu, māti, ģimeniskuma principi - sajust sevi par veselā daļu - ir otrā stara karmiskais uzdevums. Profesijām, kas palīdz izpildīt karmisko uzdevumu, jābūt saistītām ar pacietību un ziedošanos, tikai ar šīm kvalitātēm iegūstama gudrība. Tie var būt pedagogi, audzinātāji, apkalpojošais personāls slimnīcās, bērnunamos un veco ļaužu pansionātos; arī ar agrāro sektoru, ar ekoloģiju, ar dabu saistītās profesijas. Medicīniskā specializācija - dzemdniecība, ginekoloģija, pediatrija. Karmiskā uzdevuma izpilde atļauj karjeras izaugsmi - līdz vidējā posma vadītājam. Attieksme pret darba kolektīvu ir tāda pati kā pret savu ģimeni. Garīgās prakses var būt saistītas ar tantriskajām mācībām.

7. Šīs enerģijas formas izpausme ir darbība un jauncelsme. Aplūkojot septiņnieka karmiskos uzdevumus, ir būtiski izšķirt vairākus virzienus. Pirmām kārtām nepieciešams kontrolēt emocijas, kas tieši saistītas ar vēlmēm, kuras uzpūš astrālo ķermeni un padara to nestabilu. Emociju kontrole ir visai sarežģīta, jo emocija ir stimuls darbībai, bet atšķirt radošu darbību no postošas nav iespējams bez mentālas kontroles. Galvenokārt ir jāizkopj spēja visās situācijās izdarīt loģiskus slēdzienus bez emocionālās uztveres. Tikai pēc rūpīgas analīzes var kaut ko teikt vai rīkoties. Profesijām, kuras palīdz izpildīt karmisko uzdevumu, jābūt vērstām uz jaunu vērtību radīšanu. Tas var būt jebkuras profesijas un jebkuri amati, kas nepieciešami visu tautsaimniecības nozaru ražošanas procesos, no strādnieka līdz vadītājam: tirdzniecība, tautas amatniecība, arodi utt. Šajā līmenī cilvēkam, lai cik tas banāli izklausās, nākas mācīties nopelnīt naudu, prast to novērtēt, prast to tērēt. Jāiemācās saprast naudaszīmju jēgu un nozīmi. Jāatzīst, ka matērija - tā ir stabilizēta enerģija. Jāuzzina arī tas, ka materiālā labklājība ir tieši atkarīga no cilvēka, kolektīva un visas sabiedrības stabila emocionālā stāvokļa. Karjera pašas karjeras vai kaut kādas idejas dēļ uzskatāma par karmisku pārkāpumu. Viss minētais ir septītās formas uzdevums.

6. Šai formai izvirzītie uzdevumi sakrīt ar 8. formas uzdevumiem, tikai tie ir daudzveidīgāki un sarežģītāk izpildāmi. Jo mazāks skaitlis, jo augstākas vibrācijas, jo sarežģītāk panākt to materializāciju. Mīlestības un dzīvesgudrības stāvoklim ir jāizplatās uz lielāku grupu nekā ģimene. Uzdevums ir sasniegt iekšējas un ārējas harmonijas stāvokli, izprast daili. Atvērta sirds - neapzināta mīlestība uz izpausto pasauli. Šajā līmenī cilvēkam ir visā pilnībā jākontrolē savs emocionālais stāvoklis. Sirds atvēršanās notiek, ja ir stabils astrālais ķermenis. Ja cilvēks ticis galā ar emocijām, viņš ir gatavs uztvert zināšanas par pasaules daili un harmoniju. Profesijas, kas palīdz risināt karmiskos uzdevumus, var būt saistītas ar medicīnu, proti, terapiju, neiroloģiju, psiholoģiju, problemātisko pusaudžu pedagoģiju, narkoloģiju, tāpat ieteicamas visas profesijas, kas skar cilvēka dvēseli. Interese par mākslu izpaužas visu mūžu. Taču nekādā gadījumā nedrīkst izvēlēties ar kādu mākslas veidu saistītu profesiju, jo šajā egregorā valda emocija un ilūzija. Cilvēks pats nenoturēsies un ienesīs pasaulē jaunas negatīvas iluzorās formas. Nav vēlams izraudzīties arī pie precīzajām zinātnēm un tehnikas piederošas profesijas.

5. Šīs iemiesošanās formas izkopšana notiek saskaņā ar konkrētu zināšanu, jaunrades principu. Cilvēkam ir jāiedibina sev uzvedības noteikumi un precīzi jāizpilda katrs no tiem, tie ir "zelta vidusceļa" noteikumi, "Būdas noteikumi". Iemiesošanās mērķis - apgūt pašam un darīt zināmas cilvēkiem zināšanas par mīlestību, daili, pasaules harmoniju. Profesijas, kas palīdz paveikt šo karmisko uzdevumu, galvenokārt ir saistītas ar mākslu. Literatūras darbinieki, mākslas zinātnieki, mākslinieki, aktieri, dziedātāji un daudzi citi var dot pasaulei milzīgu labumu, pareizi attēlojot īstenību. Ieteicams darbs ar svešvalodām, ceļojumiem, kā arī pasniedzēja darbs augstskolā. Nodot tālāk zināšanas, kas saistītas ar katra cilvēka un visas sabiedrības harmonisku attīstību, ir iemiesojuma galvenais uzdevums.

4. Šīs formas izkopšana notiek pēc centrēšanas un uzticības principa. Daudzum daudzie aspekti, kuriem būs jāpievēršas šajā iemiesojumā, ir reducējami uz vienu mērķi - uz cēloņu skaidru saskatīšanu, uzvaru pār ilūziju, uz stabilitāti un centrēšanu. Tas ir vienīgais un vissarežģītākais iemiesojuma karmiskais uzdevums. Profesionālā ievirze netiek rekomendēta, tā var būt jebkura ar monotonu darbu nesaistīta profesija; labāk, ja cilvēka darbība būs vērsta uz sabiedrisko kustību organizēšanu, darba un radošo kolektīvu veidošanu - uz visu, kas saistīts ar sabiedrības labiekārtošanu.

3. Trešās skaitliskās formas nozīme izsakāma ar likuma un kārtības principu. Šajā iemiesojumā cilvēkam būs jāizkopj mentālais ķermenis. Matemātika, fizika, astronomija un daudzi citi zinātnes virzieni varēs palīdzēt viņam karmiskā uzdevuma izpildē. Juristiem, likumdevējiem, sabiedriskajiem darbiniekiem un vienkāršajiem pilsoņiem - visiem ir pienākums nest likumu un kārtību pasaulē, kas atrodas šajā attīstības formā. Mentālā ķermeņa transformācijai ir jānotiek Dvēseles, nevis personības vadībā. Dievišķie likumi tiek apjēgti tieši šajā blīvuma līmenī. Cilvēki ar šādu uzdevumu parasti paši zina, kas viņiem jādara un kādā jomā jāizmanto savi spēki. Viņi var apgūt daudzas specialitātes un tās visas pārvaldīt vienlīdz labi. Turklāt viņi vienmēr alkst pēc zināšanām. Šajā līmenī tikpat kā tiek noņemti ierobežojumi informācijas ieguvei. Iespēja saņemt zināšanas no pirmavota uzliek viņiem milzīgu atbildību par to, lai informācija tiktu pareizi nodota citiem cilvēkiem. Ievērot apslēptus un atklātus likumus, uzturēt kārtību, kas sekmē visas sabiedrības progresu, ir viņu karmiskais uzdevums.

Šeit nepieciešams izdarīt atkāpi. Ja jūs rūpīgi aplūkojāt evolūcijas tabulu, tad droši vien ievērojāt, ka ar trešo skaitlisko formu beidzas izpaustā pasaule. Formas 0, 1, 2 attiecas tikai uz Dievišķajām enerģijām. Ja cilvēkam karmiskajā uzdevumā sastopami šie cipari, tas norāda uz ciparam atbilstošā stara palīdzību. Palīdzības stars, Likteņa stars. 1a, piemēram, par 19. vai 15. datumu varam teikt, ka palīdzība nāk pa Mīlestības un Gudrības staru. Datumi 07. un 08. norāda, ka palīdzība nāk pa Gribas un Varenības staru. Bet 23. vai 26. datumā dzimušajiem palīdz Aktīvās Izzināšanas stars.

Stari

Skaitliskā forma 2. Šis stars izpaužas kā atklāsme, eksplozija, ģēnijs, brīnums. Stara darbība ir līdzvērtīga zibenim, pērkonam, eksplozijai - tā ved pie vētrainu notikumu izraisītām pārmaiņām liktenī. Notiek lūzums pasaules un sevis redzējumā. Kļūst saprotami un dabiski, bet itin bieži ari vienīgie iespējamie karmas, maijas, enerģētisko plūsmu utt. jēdzieni. Cilvēks sāk saprast, ka tieši pareiza attieksme pret sīkumiem galarezultātā nosaka viņa likteni. Objektīva uzmanība pret sevi un apkārtējo pasauli, prasme brīnīties, pacietība un savaldība - šīs kvalitātes būs ļoti noderīgas. Stars simbolizē zināšanas, atklājumu, aktivitāti.

1. Šī skaitliskā forma izpaužas kā maldi, mistika, migla. Cilvēks šā stara ietekmē visu laiku nokļūst neskaidrās situācijās. Viņš gribētu pārkārtoties, taču neredz ceļu, pa kuru vajag iet. Blīvie miglas un pašapmāna slāņi, kas allaž pavada viens otru, noved pie iekšējā un ārējā haosa. Ja turpretim cilvēks sāk sevi kontrolēt - komunicēt ar sevi un apkārtējiem bez mājieniem, pusvārdiem un noklusēšanas, bet tātad bez mānīšanās, migla sāk izklīst. Pamazām nostiprinās stingra pārliecība, ka veltīgi ir saucieni pēc ārējas palīdzības, tā var nākt tikai no iekšienes. Ciešanās iegūtā iekšējā patiesība palīdz izkliedēt miglu. Transformācijas, realitātes pārmainīšanas stars, pārvērtību mistika, dziļas skumjas par sevi pašu un noslēpumu, kas gan ļaujas pienākt tuvāk, taču ne izdibināt.

0. Šī skaitliskā forma cilvēka dzīvē atspoguļojas kā augstākā likuma darbība - ķirurgs, prokurors, zinātnieks teorētiķis. Šim staram piemīt spēks atkailināt, iznīcināt, attīrīt cilvēku tiklab no garīgajiem, kā arī no fiziskajiem sārņiem. Stars pastāvīgi pieprasa upurēšanu. Cilvēkam jāiemācās padevīgi un pacietīgi uztvert likteņa sitienus, jāiemācās saskatīt šā stara zīmes, lai novērstu triecienu. Ja cilvēks nemainās, neievēro zīmes un brīdinājumus, tikai tad stars sāk aktīvi darboties un iznīcināt to, kas dod impulsu attīstībai. Darba, tuvu un mīļu cilvēku, veselības zaudēšana, un vienīgi ārkārtējos gadījumos, kad attīstība ir neiespējama, tiek zaudēta fiziskā dzīvība. Stars simbolizē atjaunotni.

Ja nu karmiskais uzdevums sastāv tikai no cipariem 01, 02, 10, 11, 12, 20, 21, 22 - tas liecina, ka cilvēkam ir lieli parādi garīguma jomā un viņš ir materializējies vienīgi tālab, lai apjēgtu Dievišķos Likumus. Šādi cilvēki parasti vai nu pavisam noliedz garīgo attīstības ceļu, vai tikai teorētiski atzīst pasaules garīgo pamatu, vai arī nokļūst dažnedažādu viltus mācību ietekmē. Ja viņi ir iesaistījušies šādā mācībā, tad diezin vai spēs no tās izkļūt. Vai arī izkļūst ar ļoti lieliem zaudējumiem. Tieši šādi cilvēki ir visdažādāko sektu dibinātāji un sekotāji. Dzīvē viņi iedalāmi divās kategorijās: vieni šķiet visai veiksmīgi, otriem turpretī ir nopietnas problēmas ar savu veselību vai tuvinieku, bērnu, vecāku veselību. Nabadzība, trūkums, lieli īpašuma zaudējumi ir nopietns krišanas rādītājs, kas liecina, ka sākas involūcijas process. Cilvēkiem ar šādiem karmiskajiem kodiem var ieteikt tikai vienu - nostāties uz reliģiskā attīstības ceļa. Viņiem jāsaprot, ka viņiem ir tās enerģijas, kuru nav un nevar būt pārējiem cilvēkiem. Un, lai cik grūti arī būtu, - šis ceļš ir nepieciešams. Iespējamie priekšstati par kulta ceremoniju bezjēdzību, grūti izpildāmajām kanoniskajām prasībām un citi ticīgo dzīves aspekti, kas viņus atgrūž no tradicionālajām reliģijām, rada ilūziju, ka tas nav viņu ceļš. Tomēr tas ir vienīgais ceļš, kā savaldīt viņu izraudzītās enerģētiskās plūsmas. Jāizvēlas tieši tā reliģija, kurā cilvēks ir piedzimis, neatkarīgi no dzīvesvietas. Ja nu ģimene nepieder ne pie kādas konfesijas, ticību nosaka pēc pamatiedzīvotāju apdzīvotās teritorijas. Šiem cilvēkiem lielas briesmas rada sektas, jaunizcepti "skolotāji", okultās zinātnes, ekstrasensorika, maģija, astroloģija un viss, kas saistīts ar slepenajām enerģētiskajām zināšanām. Mūku kārta tieši šiem cilvēkiem ir ceļš uz dvēseles glābšanu.

Jābrīdina, ka reliģijas nomainīšana, neatkarīgi no karmiskā koda, ir briesmīgs noziegums. Cilvēka dvēsele atkarībā no tā, cik tīra ir viņa karma, ir ieradusies pasaulē tieši tajā vietā, tajā ģimenē, ko pati izvēlējusies, un Tas Kungs ir atzinis par labu šo izvēli, dodot dvēselei iespēju iemiesoties. Cilvēka ego, dzenoties pēc labumiem, pieņem lēmumu: "Es esmu pelnījis ko labāku, es izvēlos citu garīgo ceļu." šāda cilvēka karmis- kais ķermenis vienlaikus tiek pakļauts divu reliģisko egregoru ļoti stipram uzbrukumam: tā, no kura viņš grib aiziet, un tā, kurā grib iekļauties. Sargeņģelis tādējādi iet bojā, un cilvēks paliek bez aizsardzības un palīdzības. Senos laikos ar to izskaidroja vampīru un citu "nešķīsteņu" izcelsmi. Tieši tālab arī radies aizliegums stāties laulībā dažādu reliģiju cilvēkiem. Masveida reliģijas nomaiņai, piemēram, pārejai no pagānisma kristietībā, ari bija noteiktas sekas, taču tas ir dabisks evolūcijas process.

Šo informāciju sniedzam tādēļ, lai tad, kad pienāks atbildēšanas laiks, jūs nevarētu sacīt: "Mēs nezinājām."

Katram ir tiesības izdarīt savu izvēli!!!

Šādiem cilvēkiem ir jāzina, ka viņi ir Aicinātie, viņi ir tieši tie, kuri neieradās uz Ta Kunga Dzīrēm. Par savu izcelsmi viņi var izlasīt Bībelē (Genesis, 6:1-6).

Citējam:

"Un notika, ka cilvēki sāka vairoties virs zemes un tiem dzima ari meitas. Tad Dieva dēli vēroja, ka cilvēku meitas bija skaistas, un tie tās ņēma sev par sievām, kas tiem labāk patika. Tad Dievs sacīja: "Mans Gars nevar mūžīgi būt par cilvēku, jo tas ir miesa. Viņa mūžs lai ir simts divdesmit gadi." Tanīs dienās milži bija zemes virsū, arī pēc tam, kad Dieva dēli bija gājuši pie cilvēku meitām un tās bija dzemdējušas bērnus. Tie bija varoņi, kas bija senlaikos, vīri ar vārdu. Kad nu Dievs redzēja, ka cilvēku ļaunums augtin auga zemes virsū un ka viņu sirdsprāts un tieksmes ik dienas vērsās uz ļaunu, tad Dievam kļuva žēl, ka Viņš cilvēku zemes virsū bija radījis, un Viņš savā sirdī ļoti noskuma."

Šis teksts liecina, ka Gars, kura uzdevums bija kalpot Dievam, pakļāvās miesai, un tā rezultātā notika viņa krišana.

Dievišķās iesvaidīšanas, kas atbilst šiem cipariem, ir atgādinājums par to, kur viņi ir bijuši kādreiz un kur atrodas tagad. Tāpēc šie cilvēki bieži vien izjūt neizskaidrojamas skumjas, nemieru, jūtas kā pazuduši. Vienlaikus faktiski līdz 33 gadiem nav ierobežojumu, viņiem daudz kas padodas viegli. Politiķi, diplomāti un citi "šīs pasaules varenie" ir tieši tie, par kuriem mēs patlaban runājam. Daudzi no viņiem sirds dziļumos zina, ka ir Aicinātie, taču tik un tā joprojām izmanto augstās enerģijas personiskiem nolūkiem, uzlabojot savu materiālo stāvokli, nesaskatot sava iemiesojuma augstāko uzdevumu. Savas problēmas viņi var izlasīt skaitliskajās formās, kas neietilpst dzimšanas datos, proti, ciparos, kuru pietrūkst līdz harmoniskai ciparu rindai.

Ciparus vajag izkārtot no lielākā uz mazāko, tas palīdzēs noteikt problēmas sarežģītības pakāpi. Tā, piemēram, ja trūkst 0, 5, 2, 8, jāpieraksta šādi - 8, 5, 2, 0. Ar pilnu pārliecību šajā gadījumā var teikt: ja karmiskais uzdevums netiek izpildīts, tad pirmās problēmas katrā ziņā sāksies astoņnieka formā. Jo lielāka cipara vērtība, jo attiecīgi arī blīvākas enerģijas, tuvāk matērijai, fiziskajam ķermenim.

Minēsim piemēru: 1967. gada 15. novembris. Pierakstīsim: 19671115 (84320).

Šā iemiesojuma karmiskais uzdevums ir forma 15, bet ko tas nozīmē? Vieninieks atbilst cilvēka iekšējam stāvoklim, visa viņa izpratne par apkārtējo pasauli iet caur Mīlestības un Gudrības staru, pa šo staru cilvēkam nāk palīdzība, atbalsts. Reliģijā tas izpaužas kā Kristus tuvības izjūta, proti, Trīsvienības apjēgšana notiek tieši caur Dēlu. Piecinieks atbilst otrajai Kosmiskajai iesvaidīša- nai un tātad izvirza cilvēkam uzdevumu izpildīt "zelta vidusceļa" noteikumus. Dailes un harmonijas iepazīšana, jaunrade (viss, kas iepriekš rakstīts par ciparu 5).

Visi pārējie dzimšanas datu cipari stāsta, ka cilvēks jau ir ieguvis pieredzi šajās pozīcijās. Iepriekšējos iemiesojumos viņam ir nācies izkopt gribu, konkrētumu (9), apgūt profesionālās iemaņas, kas saistītas ar materiālās pasaules vairošanu (7), izprast ziedošanās, mīlestības stāvokli - sirds atvēršanās (6). Vieninieks atkārtojas četras reizes, tā ir norāde uz karmiskā uzdevuma svarīgumu, jo, tā kā tas ietilpst dzimšanas datumā, cilvēkam nāksies pievērst īpašu uzmanību savai garīgajai dzīvei. Konkrētajā gadījumā var sacīt, ka garīgā attīstība šādam cilvēkam ir pamatuzdevums. Visas piektajai formai ieteicamās profesijas ir saistītas ar jaunradi. Ja cilvēks necīnīsies ar ilūziju un garīgi neattīstīsies, viņa radošā darbība var būt kaitīga, uzburot jaunas ilūzijas un tādējādi maldinot ne tikai sevi, bet arī visus tos, kuri nonāks saskarē ar viņa jaunradi.

Karmiskā uzdevuma izpildē var rasties grūtības sakarā ar tiem cipariem, kuru nav dzimšanas datos.

Jo lielāks ir cipara kārtas numurs rindā (8), jo sarežģītāk izpildīt uzdevumu (8, 4, 3, 2, 0). Uzdevumu risināšana sākas ar vismazāko ciparu, šajā gadījumā - ar nulli. Iespējams, jums rodas jautājums: "Kā gan cilvēks ir ieradies diezgan augstā evolūcijas pakāpē, bet viņam nav sākotnējās formas - 8 - pieredzes?" Centīsimies izskaidrot. Pieredze, protams, ir, bet tās nepietiek materiali- zēšanai. Citiem vārdiem var teikt, ka tie ir sava veida parādi, kas traucē tālāko attīstību. Šāds cilvēks var domāt par lielām lietām un nepamanīt trūkumcietēju līdzās vai arī, nododamies jaunradei, ignorēt problēmas ģimenē, attaisnojoties ar sava darba nozīmīgumu utt. Harmoniska attīstība paredz veikt visas ciparu rindas izvirzītos uzdevumus, tātad šajā situācijā ir jāizkopj nulles forma. Jāatzīst Debesu Ieva spēks, diženums, varenība (un visi aspekti, kas attiecas uz Dievu). Cipars 2 paredz enerģētisko likumu atzīšanu un apgūšanu, 3 - mentālā ķermeņa attīstīšanu: loģisko domāšanu, situāciju analīzi u.tml. Cipars 4 paredz cīņu ar ilūziju. Ja cilvēks spēs apzināties, cik svarīgs ir viņam veicamais uzdevums, tā jau būs puse no panākumiem, jo pareizi izvirzīts mērķis palīdzēs izpildīt karmisko programmu.

NOBEIGUMS

Garīgās attīstības ceļš, evolūcijas ceļš sagādā zināmas grūtības, jo personības pārveide vienmēr ir sāpīgs un ilgstošs process. Katram, kurš izlēmis to iet, jāpatur prātā prasības, kādas tiek izvirzītas skolniekiem. Tīri nodomi un tīra rīcība, cīņa ar ilūziju, atbildība par iegūto zināšanu izmantošanu, "zelta vidusceļa" noteikuma ievērošana, uzticība Skolotājam, attīstība grupas labā, nevis personiskiem mērķiem un daudz kas cits. Jo augstāka evolūcijas pakāpe, jo vairāk ierobežojumu skolnieki sev uzliek paši, turklāt jūtas brīvi un gatavi saņemt jaunas zināšanas. Ar ierobežojumiem skolnieki panāk dvēseles iekšējo briedumu, brīvību, gribu un varenību. Lai cik tas savādi, pirmajā acumirklī var šķist, ka ierobežojumi un brīvība - tie ir divi pretēji jēdzieni, kas izslēdz viens otru, taču tā ir tikai ilūzija, bet patiesībā IEROBEŽOJUMI ir IŅ, BRĪVlBA - JAN enerģija un viens nepastāv bez otra. Divas viena veselā daļas. Šādā veidā jāiemācās analizēt visus procesus, kas noris uz Zemes ar dzīvām un "nedzīvām" substancēm. Pretrunas ir ilūziju produkts, patiesībā tie ir normāli dzīves pocesi, savstarpēji saistīti un savstarpēji papildinoši.

Lai vientulības apziņa jūs nebaida. Uzsmaidiet ceļa grūtumam, mīlestība un zināšanas taču uzveiks jebkurus šķēršļus. Uzskatiet par laimi nest zinību gaismu. Mācieties gudrību no dzīves parādībām - dzīve ir ezoterisko zinību pilna. Iemācieties katru nejaušību uzskatīt par likumsakarīgu parādību, katrs gadījums ir pagātnes vai nākotnes stacija. Jums visapkārt risinās cīņa, tumšie speķi cīnās slepeni un atklāti. Esiet gudri kaujā, izmantojot mīlestības enerģiju un apvienošanās spēku.

Atcerieties, ka Skolotājs vienmēr vēro jūs.

SATURS

1.  nodaļa

Reinkarnācijas teorija……………………………………… 5

2.   nodaļa

Mūsu neveiksmju cēloņi. Dzīves pamatnoteikumi. Personu savstarpējās attiecības 20

3.   nodaļa

Materiālās vērtības. Talanti.

Trešais bauslis. Ceturtais bauslis…………………….. 39

4.   nodaļa

Uzvedības noteikumi sabiedrībā. Piektais, sestais, septītais, astotais, devītais, desmitais bauslis. Stihijas 57

5.   nodaļa

Doma - vārds - dzīve……………………………………….. 73

6.   nodaļa

Pagātnes analīze………………………………………………. 95

7.  nodaļa

Meditācija - ceļš uz realitāti…………………………….. 113

8.  nodaļa

Čakras. Valstības ………………………………………………. 134

9.  nodaļa

Egregors. Karma - attīrīšanās sistēmas un metodes. Praktiskais darbs 156

10.                     nodaļa

Enerģētiskie ķermeņi………………………………………… 171

11.                     nodaļa

Enerģijas un cikliskuma sistēma……………………….. 176

12.                     nodaļa

Karmisko kodu lasīšana ……………………………………. 183

Nobeigums………………………………………………………… 218

13.

Content

Kuthumi Dvēseles likumi jeb karmiskie kodi

Dvēseles likumi jeb karmiskie kodi KUTHUMI

1. NODAĻA REINKARNĀCIJAS TEORIJA

2. NODAĻA MŪSU NEVEIKSMJU CĒLOŅI. DZĪVES PAMATNOTEIKUMI. PERSONU SAVSTARPĒJĀS ATTIECĪBAS

3. NODAĻA MATERIĀLĀS VĒRTĪBAS. TALANTI. TREŠAIS BAUSLIS. CETURTAIS BAUSLIS

4. NODAĻA UZVEDĪBAS NOTEIKUMI SABIEDRĪBĀ. PIEKTAIS, SESTAIS, SEPTĪTAIS, ASTOTAIS, DEVĪTAIS, DESMITAIS BAUSLIS. STIHIJAS

5. NODAĻA DOMA - VĀRDS - DZĪVE

IV. CETURTĀ izpaustās pasaules valstība ir CILVĒKU VALSTĪBA.

6. NODAĻA PAGĀTNES ANALĪZE

7. NODAĻA MEDITĀCIJA - CEĻŠ UZ REALITĀTI

8. NODAĻA ČAKRAS. VALSTĪBAS

9. NODAĻA EGREGORS. KARMA - ATTĪRĪŠANĀS . SISTĒMAS UN METODES. PRAKTISKAIS ņARBS

SAVAS KARMAS STĀVOKĻA NOTEIKŠANA uz dzimšanas brīdi  PRAKTISKAIS DARBS

10. nodaĻa enerĢĒtiskie ĶermeŅi

11. NODAĻA ENERĢIJAS UN CIKLISKUMA SISTĒMA

12. NODAĻA KARMISKO KODU LASĪŠANA

NOBEIGUMS

SATURS