Zēlands Vadims

Dzīvais transērfings

Vadims Zēlands

Dzīvais transērfings

MĒS PAMODĀMIES CITĀ REALITĀTĒ

Šī grāmata jums var šķist nedaudz neparasta, jo tajā apvienotas lietas, kuras parastais saprāts nav radis redzēt līdzās un kopā: ezoterika un kulinārija, materiālais sekss un smalkā neredzamā pasaule, dievišķais un tehniskais, mistiskais un ikdienišķais. Un vai var tīri medicīnisku interesi izraisījuši jautājumi saistīties ar garīgā meklējuma un attīstības problēmām?

Realitāte, kurā mēs pašlaik eksistējam, nepavisam nav tāda, kāda tā bija vēl pirms dažām desmitgadēm. Izmaiņas notiek ļoti ātri un pieaug lavīnveidā, ar paātrinājumu. Visiem zināms tāds biosfēras termins kā "dzīvo būtņu eksistences vide". Taču retais aizdomājas līdz tam, ka pastāv ari tehnosfēras jēdziens.

Tehnosfera tie ir visi tehnogēnās civilizācijas sasniegumi, sākot ar sadzīves elektroiekārtām un beidzot ar pārtikas produktiem. Viss, ar ko saskaras tehnosfēra, tiek pakļauts ne vienmēr redzamai, taču kardinālai transformācijai, to skaitā arī pats cilvēks.

Kad civilizācija nostājās uz tehnogēnās attīstības ceļa, sāka darboties likumi, kas agrāk nekur neizpaudās. Tagad šo likumu darbība noved pie tā, ka tehnosfēra negrozāmi iekļaujas matricē. Matrice tas ir konglomerāts, sistēma, kurā cilvēkam ir paredzēta baterijas loma, kas baro šo sistēmu. Tādas filmas kā "Matriks" un "Surogāti" nemaz nav fantāzija, bet gan mūsu tuvākā nākotne. Un runa nebūt nav par tehniku, kas ir mums apkārt. Kad cilvēks nokļūst vispārējā informācijas laukā, ko radījuši daudzveidīgie plašsaziņas līdzekļi, viņš ir nokļuvis šīs sistēmas varā, kad nevis viņš pats regulē sistēmu, bet sistēma pilnībā kontrolē un pakļauj cilvēku sev. Globālajā informācijas tīklā tas ir viegli izdarāms.

Kam tas var būt izdevīgi? Nevienam. Cilvēks vienkārši paradis domāt, ka viss viņam apkārt norisinās pēc kādu citu cilvēku gribas. Taču būtībā sistēma attīstās patstāvīgi. Kurš regulē džungļos notiekošos procesus? Neviens. Džungļi paši aug un dzīvo tā, kā tiem pienākas, jau no tiem laikiem, kad augi apvienojās un centās kaut kā sadzīvot. Vai tas ir saprotams?

Bet sistēmai izdevīgs pavisam kas cits. Tai jānokļūst stabila līdzsvara punktā, jāiekļaujas optimālā konstrukcijā, kur cilvēki, līdzīgi kiborgiem, to uzturēs. Kas tam vajadzīgs? Matrices šūnas jāpiepilda ar paklausīgiem elementiem. Un šiem elementiem jābūt, pirmkārt, pilnīgi veseliem, bez brīvās enerģijas, otrkārt, tiem jābūt nedaudz aprobežotiem, lai nesaprastu, kur atrodas. Enerģijas un apzinātas gribas nepieciešams tikai tik daudz, lai tie spētu nekļūdīgi izpildīt savus funkcionālos uzdevumus, ne vairāk un ne mazāk.

Vai esat padomājuši, kādēļ daudziem cilvēkiem pēc darba negribas neko vairāk kā atlaisties dīvānā pie televizora? Šāda veida nogurums ir parasta lieta, pie tā esam pieraduši. Bet vai tas ir normāli? Nē. Ierasti nenozīmē normāli. Vai jums nav ienācis prātā, kāpēc mūsdienu cilvēka dzīvē veidojas šķēres starp 20. un 40. dzīves gadu?

Kā jaunais speciālists jūs nevienam neesat vajadzīgs, jo trūkst pieredzes, bet, sasniedzot četrdesmit gadu vecumu, vairs neesat vajadzīgs tāpēc, ka no jums viss, kas bija iespējams, jau izspiests. Šī paša iemesla dēļ pēc četrdesmit jūs vairs neesat interesants arī pretējam dzimumam. Un atkal vai tas ir normāli? Ierasti jā, bet pēc būtības kaut kas nav kārtībā, vai ne? Tā taču nedrīkstētu būt!

Ir vēl viena lieta, kas izdevīga sistēmai, iedzīvotāju skaita samazināšanās. Šķiet, samazinoties patērētāju skaitam, samazināsies atdeve, ko no tiem saņem sistēma. Bet patiesībā, kad sistēma iekļausies matricē, izdzīvojušie patērētāji pārvērtīsies par vadāmiem piegādātājiem un viss, ko no viņiem saņems, būs totāli kontrolējams, proti, daudz kvalitatīvāks, organizētāks, nevis tā kā pašreiz izvēlies, ko gribi (kamēr vēl ir no kā izvēlēties), un dari, ko vēlies, ja vēl neesi pietiekami zombēts. Tādi ir šīs ieceres patiesie mērķi un jēga.

Rodas jautājums: kas aiz tā visa stāv? Pašreiz modē ir apspriest apkārtklīstošas baumas par it kā kādu pasaules pārvaldītāju, kurš zināms kā Bildelbergas klubs, kura locekļi ir pasaules bagātākie un ietekmīgākie cilvēki. Taču tas ir tikai sistēmas triks, lai novērstu uzmanību. Daudzi naivi uzskata, ka atliek vien likvidēt šo izlecēju saujiņu, kuri slepeni nolēmuši pakļaut sev visus Zemes iedzīvotājus, un problēma būs atrisināta. Nekā tamlīdzīga: vai nezāles iznīks, ja sakņudārzā noraus tikai to galotnes?

Pie varas esošie ir sistēmas marionetes daudz lielākā mērā nekā tās ierindas locekļi. Pirmos sistēma rausta aiz aukliņām tieši, bet otros caur reklāmu, viltus mērķiem, dezinformāciju un citām blēņām, ko izplata pirmie. Mūsdienu sabiedrībā nemēdz būt tā, ka kāds iecerējis kaut ko globālu, piemēram, izraisīt karu, un pēc tam realizējis to saskaņā ar personisko plānu. Baņķieris nevar finansēt šādu dārgu izpriecu, ja pie varas nebūs izlauzies piemērots grupējums, un tas savukārt neizlauzīsies, ja nebūs radīti atbilstoši apstākļi. Sistēmā viss ir savstarpēji saistīts un savīts. Taču cēloņus nākas meklēt nevis pašos apstākļos, bet daudz dziļāk tur, kur šie apstākļi veidojas.

Kādā veidā tiek realizēti sistēmas plāni? Ļoti vienkārši: pirmkārt, ar ļaužu pamatmasas uzmanības manipulēšanu un, otrkārt, vēl vienkāršāk ar tiem produktiem, ko viņi ēd.

Uzmanības vadīšana ir visefektīvākā vadīšanas metode. Nav vajadzības nodarboties ar kādu īpašu ideoloģisko propagandu, pilnīgi pietiek ēzelītim likt domāt par burkānu, to pakarot viņam deguna priekšā, un viņš paklausīgi sekos visur, kur tam liks iet. Princips balstās uz to, ka uzmanība tiek fiksēta uz to informāciju, kas sistēmai izdevīga, bet no dzīvei svarīgiem jautājumiem dažādi izvairās, pievēršoties nebūtiskām lietām. Var minēt daudz piemēru, kā tas tiek darīts.

Tiek izdomātas slimības, pret kurām visiem steidzami jāpotējas, taču vēža problēma, kas ar katru gadu saasinās, tiek novirzīta tālu prom no izšķirošā risinājuma. Tagad ziņu raidījumos ļoti bieži var dzirdēt informāciju, ka beidzot atrastas zāles pret vēzi. Smieklīgi, bet vienlaikus arī skumji. Lūk, cik daudz ir "brīnumaino atklājumu"! Tomēr cilvēki turpina mirt. Tostarp sākotnējo un galveno vēža izraisītāju jau pagājušā gadsimta sākumā atklāja doktors Oto Varburgs. Taču šis fakts ļoti ātri tika aizmirsts.

Par to, ka biosfēra jau ir pārvērtusies par tehnosfēru un kas no tā izriet, nekur tieši nemēdz runāt. Uzmanība tiek novērsta uz tām problēmām, kuru nemaz nav un par kurām nav zināms, vai radīsies. Piemēram, globālā sasilšana, atdzišana, iespējamie plūdi, 2012. gads utt.

Apspriežot filmu "Avatars", uzmanība parasti tiek koncentrēta uz vizuālajiem efektiem, bet problēma par sabiedrības dalīšanu tehnosfēras un biosfēras piekritējos, kas mūs sagaida nākotnē, tiek noklusēta. Tieši tādēļ Oskara balvu saņēma nevis "Avatars", bet gan tā filma, kas mudināja domāt "pareizā" virzienā: nav jābaidās no sistēmas, bet gan no tiem "agresīvajiem arābiem" lūk, kas rada reālus draudus.

Tas tomēr nenozīmē, ka plašsaziņas līdzekļus kāds slepeni virzītu sev vajadzīgā virzienā. Viss notiek pats no sevis, kā tam džungļos arī jānotiek. Piesaistīt informācijas pārsātināta mūsdienu cilvēka uzmanību nav nemaz tik vienkārši. Ar ko vieglāk piesaistīt viņa uzmanību? Ar to, kas uztrauc, tracina, baida. Tādēļ plašsaziņas līdzekļi darbojas tā, kā tie darbojas, taču nevis apzināti, bet žurnālista instinktu līmenī.

Vadīšana notiek tik nemanāmi un "dabiski", ka neviens neko nenojauš. Sistēmas elementi pat nepaspēs atjēgties, kad tie jau būs "apgredzenoti" ar elektroniskajiem čipiem un padarīti absolūti kontrolējami kā trusīši būrī. Tikai čipus neimplantēs galvā tas, protams, atkal ir viltīgs paņēmiens uzmanības novēršanai. Lai nu plebejs no sirds paplosās, protestējot pret šādu necilvēcīgu akciju, kas indivīdam atņem viņa tiesības.

Viss tiks paveikts daudz kulturālāk, piemēram, ar transportlīdzekļa vadīšanas apliecību vai banku karšu starpniecību, bez kā trusīši nemaz nevarēs eksistēt. Viņiem saprotamā valodā tiks izskaidrots, ka tas tiek darīts tikai viņu pašu labklājības, ērtību un drošības labā. Un lielākais vairums, kā vienmēr, noticēs visām šīm blēņām, ko viņiem iestāsta, un paklausīgi samierināsies, bet akcijas pretiniekus pēc tam draudzīgi aplies ar dubļiem kā kropļus un atkritējus.

Šķiet, par informāciju viss daudzmaz ir skaidrs. Bet kāds te sakars ar pārtiku, vai tiešām ar tās palīdzību iespējams vadīt?

Itin viegli. Tas, kas cilvēkā iekļūst, ari ir tas āķis, aiz kura viņu pēc tam var pakārt jebkur gluži kā lupatlelli. Un vienlaikus šāds vadības paņēmiens ir tik "dabisks", ka "lelle" neko neievēro un domā, ka viss norit normāli, kā tam būtu jānotiek.

Angļu filosofs un pacifists Bertrans Rasels jau sen ir rakstījis par to, ka ar īpašas ēdināšanas un ārstēšanas preparātiem pilnīgi reāli var izveidot tādu cilvēku tipu, kuri būs paklausīgi kā aitas barā.

Lūk, konkrēts piemērs. Amerikas valdība 1974. gadā izvirzīja uzdevumu samazināt trešās pasaules valstu iedzīvotāju skaitu nacionālās drošības nolūkos. Kādā veidā tad tika iecerēts īstenot šādu politiku? Valsts sekretārs H. Kisindžers ASV Nacionālās drošības memorandā ieteica vienlaikus ar kara provocēšanu izmantot pārtikas produktus kā iedzīvotāju skaita samazināšanas instrumentu.

Kisindžers, atrazdamies pasaules simts vadošo intelektuāļu saraksta galvgalā, nebūt nebija aprobežots cilvēks.

Kaut gan kāpēc nebija? Viņš ari šodien 86 gadu vecumā ir dzīvs un vesels, jo pārtiek ne jau no tā, ko ieteica pārējiem mūsu planētas liekajiem cilvēkiem. Viņš ir ari Nobela Miera prēmijas laureāts tāpat kā pašreizējais ASV prezidents. (Sistēma zina, kam pienākas šādas prēmijas.) Viņš ir arī Bildelbergas kluba biedrs.

Viņš lieliski saprata, ka zombētu bateriju sabiedrība viegli pakļausies matricētās pārtikas reklāmai; bet tos nedaudzos, kuri atjēgsies un sapratīs, kādā peļu slazdā viņus cenšas iemānīt, sabiedrība izsmies un visādos veidos "gremdēs".

Vēl ilgi pirms šī memoranda tapšanas sistēma likumsakarīgi radīja eigēnikas virzienu ("rasu higiēnas" un iedzīvotāju skaita samazināšanas ideja). Pirmie eigēnikas piekritēju eksperimenti bija primitīvi, nehumāni, "nedemokrātiski", kā šobrīd pieņemts teikt, un tika iemiesoti nacisma un staļinisma ideoloģijā. Mūsdienās tas notiek izsmalcinātāk (gandrīz vai aizplīvuroti), izmantojot ķīmiju un ģenētiski modificētus organismus (ĢMO).

Transgēnā tehnoloģija ģeniāls sistēmas izgudrojums, kas nošauj divus zaķus uzreiz: tā vienlaikus ir iedzīvotāju skaita samazināšanas un atsevišķu valstu pārtikas programmas sagrāves līdzeklis, jo modificēto augu sēklas vairs nenobriest, un tātad sēklu banka vienmēr būs korporāciju rokās. Tā ir ideāla manipulēšanas metode. Un izraisīt karu nav nepieciešams. Atsaki nepaklausīgajiem sēklu piegādi noteiktā laikā, un vari darīt ar viņiem, ko vien vēlies.

Sistēma nepārtraukti pilnveido savas metodes, jo, lūk, šāda primitīva eigēnikas piekritēju politika kā piespiedu sterilizācija, protams, izraisīs sabiedrībā protesta vilni.

Taču tas atkal ir tikai māneklis uzmanības novēršanai, savā ziņā līdzīgs kaulam, kas iesviests suņu barā saplosīšanai. Reālās metodes turpretī strādā nemanāmi un pamazītēm, pielāgojoties sabiedrības viedoklim un piesedzoties ar it kā humāniem mērķiem. Šāda mīmikrija ārēji vienmēr šķiet mērķtiecīga, piemēram: augu gēnu modifikācija ir nepieciešama un izdevīga, jo palielina ražas, turklāt nav nepieciešams izmantot pesticīdus. Spriediet paši, vai tad tas ir slikti?

Patiesībā tas ir mīts, ko mākslīgi radījušas korporācijas. Fakti liecina, ka transgēno augu ražība ir ievērojami zemāka, bet agrāko nezāļu un kaitēkļu vietā rodas citi, kuri ne no kā nebīstas un kuru apkarošanai jāizgudro jauni pesticīdi. Ģenētiski modificētās sojas laukos valda draudīgs klusums: nav dzirdamas ne putnu dziesmas, ne kukaiņu spārnu zumēšana, nav novērojamas nekādas dzīvības norises, it kā šie augi būtu veidoti no plastilīna. Taču tie, kuri to visu nav redzējuši, nebūt nebaidās ēst desu, viņi pat neapjauš, ka ĢMO ingredienti tiek pievienoti praktiski visu veidu pārtikai: pusfabrikātiem, desu, konditorejas un piena izstrādājumiem, pārslām, šokolādei, majonēzēm, mērcēm, dzērieniem visam, ko var atrast supermārketos. Tos nekautrējas pievienot pat bērnu pārtikai. Taču par to reti kurš ir informēts, jo informācija tiek rūpīgi slēpta.

Vai tas jūs izbrīna? Jau sen bija laiks pārstāt brīnīties. Realitāte ir nekaunīga un ciniska salīdzinājumā ar to saldo sīrupu, kas plūst no televizoru ekrāniem.

Jūs jautāsiet: kā tā, vai tad nenotiek nekādi pētījumi? Kā nu ne, notiek pēc to korporāciju pasūtījuma, kas ražo ĢMO. Šādu pētījumu rezultāti, kā parasti, ir uzmundrinoši un priecējoši: "Transgēni ir absolūti nekaitīgi." Pētījumos iesaistītie zinātnieki droši vien pašlaik mēģina pierādīt, ka šie produkti ir arī visai noderīgi. Vienīgos neatkarīgos pētījumus ir veikusi bioloģijas zinātņu doktore Irina Jermakova, taču tie tika steidzīgi apturēti, jo viņas secinājumi bija šokējoši.

ASV pat pieņemti likumi, no kuriem viens aizliedz audzēt augļus un dārzeņus piemājas dārziņos, bet cits aizliedz atzīmēt ĢMO saturošus produktus ar attiecīgu marķējumu. Tātad cilvēkiem faktiski nav izvēles iespējas. Ēd to, ko tev dod, un klusē! Tas skan mežonīgi, vai ne? Eiropas Savienības valstis šajā ziņā pagaidām vēl stipri atpaliek. Bet Krievija, lūk, Ameriku ļoti drīz panāks! To, ko neēd Eiropā, pamet citiem kā izgāztuvē. Un supermārketos jūs nekādi nevarēsiet noskaidrot, vai produkts satur ĢMO, tāpēc ka deputāti (viņi ir paklausīgākie un uzticamākie sistēmas elementi) ne tikai strikti atteikušies no šī jautājuma izskatīšanas, bet pat atcēluši preču sertifikāciju.

Interesantākais ir tas, ka ASV valdības politika (jeb "pasaules valdības" sauciet to, kā gribat), kas vērsta pret trešās pasaules valstīm, ar neparedzētām sekām pavērsās pret pašu ASV. Trešā daļa Amerikas iedzīvotāju jau ir neauglīgi. Kādēļ, jūsuprāt, viņi tā satraucās, kad tika apturēta bērnu adoptēšana no Krievijas amerikāņu ģimenēs? Cita trešdaļa amerikāņu cieš no pārmērīgas aptaukošanās. Bet pirms gadiem trīsdesmit tā bija sportojoša un organiskus (dabiskus) produktus cienoša nācija. Un visbeidzot trešdaļa amerikāņu lieto antidepresantus. Tik vienkārša un uzskatāma statistika. Taču visi naivi un vieglprātīgi domā, ka tas ir tikai normāli.

Nevienu neizbrīna, ka hroniskā noguruma un stresa sindroms kļuvis par mūsdienu cilvēka dzīves normu. Arī tas ir normāli. Nekas nenotiek, vai ne?

No kurienes nāk tik pārsteidzošas pārmaiņas? Vai tad bioprodukti vairs nevienu neinteresē? Iemesls ir ļoti vienkāršs: nedzīvā sintētiskā pārtika, īpaši ātrās ēdināšanas iestādes, kas Amerikā izplatītas visvairāk, rada pieradumu, kas principā ne ar ko neatšķiras no narkotiku lietošanas. Visi pasaules apdzīvotāji jau tagad ir kļuvuši par iesīkstējušiem ēdienholiķiem.

Vai atceraties pasaku par Sindbadu jūrasbraucēju? Reiz ceļotāji nonāca valstī, kuras iedzīvotāji viņus sagaidīja ļoti sirsnīgi un sāka cienāt ar gardiem ēdieniem. Ceļotāji ēda vairākas dienas, un pakāpeniski viņu ķermeņi pārvērtās resnos blāķos, bet apziņa aptumšojās. Viņi vairs nespēja objektīvi novērtēt realitāti. Izrādījās, ka viņus baroja nokaušanai. Es nemitēšos atkārtot, ka tās nav pasakas un fantastika tie visi ir mūsu reālās dzīves aspekti, kas jau bijuši vai kādreiz tiks realizēti.

Vēl kāda vienkārša statistika: pēdējos gados ASV gājusi bojā trešā daļa bišu. Kāpēc tas noticis, neviens precīzi nezina. Varbūtējie cēloņi: mobilo sakaru elektromagnētiskais smogs, transgēnie augi, ķīmija un, iespējams, tas viss kopā. Vai tas nozīmē, ka nebūs medus? Nē, daudz ļaunāk nebūs augu, kurus apputeksnē bites. Un kā jums šķiet, cik tādu augu ir? Vismaz trīs ceturtdaļas no visiem augiem. Dažās Ķīnas provincēs bites iznīcināja ar pesticīdiem, un tagad tur kultūraugus vārda tiešajā nozīmē apputeksnē cilvēki, tas ir, ar rokām. Taču šī problēma nevienu nesatrauc visi norūpējušies par 2012. gada mītu, ko sensenos laikos izdomājuši maiji.

Tas viss ir ļoti skumji. Cilvēks, iedomājies sevi par pasaules valdnieku, izvērsis pašpārliecinātu un destruktīvu kampaņu, lai pārveidotu unikālo biosfēru, kas radusies miljonu gadu laikā. Vai saprotat, kas notiek? Tas ir tāpat kā ielaist pērtiķi ķīmijas laboratorijā. Un, lai ko arī šis pērtiķis izdarītu no zinātnes vai superzinātnes viedokļa, notiks katastrofa.

Galvenais, ko vēlos pavēstīt, mūs jau nevada konkrētas personības, mēs tikai draudzīgi un neapzināti virzāmies uz matrici, kur valdīs totāla sistēmas kontrole. Tas viss norisinās zem demokrātisko un humāno pārmaiņu zīmes, demokrātisko un humāno pārmaiņu, miera, cilvēces glābšanas utt. sadarbības ietvaros. Cilvēks, ko pakļāvusi sistēma, zaudē ne tikai izvēles brīvību viņš sāk vēlēties tieši to, kas izdevīgs sistēmai. Un šis process iniciējas un tiek virzīts nevis ar iepriekšēju nodomu, bet notiek pats no sevis saskaņā ar parazitējošās sistēmas iekšējās organizācijas likumiem, t. i., sinerģētiski. Tikai ļoti nedaudzi to redz un saprot.

Bildelbergas kluba kungi var iedomāties, ka viņi spēj kaut ko kontrolēt, taču tā ir kļūda sistēma aprīs ari viņus pašus, turklāt pirmos. Situācija jau sen vairs nav kontrolējama. Kaut arī, iespējams, viņi to sapratuši, jo tur pulcējušies diezgan gudri cilvēki.

Tātad jaunā realitāte vairs nav tāda, kāda bija agrāk, un izdzīvošanas likumi arī vairs nav agrākie. Civilizācija izdarījusi krasu pavērsienu no cilvēka dabiskuma tehnogēnās sabiedrības virzienā. Tas ļoti spēcīgi ietekmē cilvēkus viņi vairs nav brīvi indivīdi, bet sistēmas elementi, kuru enerģijas un apziņas ievērojama daļa pakļauta šīs sistēmas kontrolei. Transērfings kā realitātes vadīšanas tehnika, neiekļaujot visas šīs izmaiņas, darbojas, varētu teikt, diezgan neefektīvi. Lasītāji man raksta: it kā viss notiek pareizi, bet realitātē neiekļaujas kaut kā pietrūkst. Kas tas varētu būt?

Par to arī ir šī grāmata. Risinājums atrodas citā, neparastā plaknē tur, kur krustojas metafizika un ikdiena. Lai ieraudzītu un izprastu to, kas nepadodas loģiskam izskaidrojumam, vispirms nepieciešams vārda tiešā nozīmē fiziski attīrīt apziņu un uztveri, kā ari atbrīvoties no mentālajiem šabloniem, ko mums uzspiež sociums. Agrāk, lai nobīdītu savākšanas punktu, magi izmantoja psihedēliskus līdzekļus. Šeit pavisam pretēji ieteikums iegūt pilnu prāta skaidrību. Cik man zināms, ezoterikā līdz šim neviens nav apskatījis jautājumu par apkārtējās realitātes uztveri no tik negaidīta skatpunkta. To pašu mērķi magi sasniedz ar tik vienkāršu un dabisku paņēmienu, it kā tā nevarētu būt tā pati atslēga, kas atslēdz durvis apskaidrībai.

Un tomēr atslēdziņa jau ir pārbaudīta praksē. Apziņā patiešām notiek ievērojamas izmaiņas. Tās ir neparastas sajūtas, tās grūti nodot citiem, taču es tās raksturotu kā apskaidrību. Atklājas lietu būtība, realitāte bez maskas; tā sāk izskatīties tāda, kāda tā patiesībā ir. Viss kļūst skaidrs, it kā būtu nokritis plīvurs. Cilvēks jūt vieglumu, spēku pieplūdumu. Daudzi mani lasītāji jau ir izjutuši šīs metodes ietekmi savā dzīvē, un visi vienbalsīgi apstiprina, ka ar viņiem visiem notiek viens un tas pats. Dvēselei un miesai nekādas meditācijas, treniņi un citas manipulācijas nav vajadzīgas.

Vēl nesen es pats nepratu izskaidrot, kāpēc sarakstīts tik daudz grāmatu un kāpēc Apziņa ir pieejama visiem un it kā ar prātu ir saprotama, bet nav aptverama. Jo saprast un aptvert ir pavisam atšķirīgas lietas. Izrādās viss ir diezgan vienkārši: lai izietu no sastinguma, vienkārši jāpārstāj rīt tabletes, kuras tev iebaro. Un tad notiek kaut kas patiesi neparasts tu it kā nopurini apmātību, atmosties kā no sapņa un īstenībā sāc saprast, kas tu esi, kur atrodies un kas notiek visapkārt. Kas tās par "tabletēm", jūs drīz vien uzzināsiet, bet pagaidām aplūkosim jau zināmos jautājumus no cita nevis triviāla skatpunkta.

MĒRĶIS CEĻŠ VAI GALAPUNKTS?

Pēdējos 8-10 gadus es nodarbojos ar laimes, panākumu un dzīves svētku meklēšanu. Sācis lasīt jūsu grāmatas, es atradu meklēto. Pirmie divi mēneši bija vienkārši brīnišķīgi, dzīve kļuva skaista, radās dziļa pārliecība, ka es varu izvēlēties jebkuru variantu. Es izjutu, ka šāda dvēseles, gudrības un enerģētikas vienotība bija vajadzīgajā līmenī. Pateicoties šīm grāmatām, es mainīju darbu.

Taču vēlāk kaut kas notika, neraugoties uz to, ka vienmēr ievēroju jūsu padomus un jau vajadzēja rasties pieradumam. Tomēr svētki pazuda. Iekšējais un ārējais svarīgums iziet no rāmjiem, es cenšos pastāvīgi rīkoties apzināti, tomēr nekādi neizdodas tikt vaļā no augstprātības, bailes par nākotni pastiprinās, viss krīt ārā no rokām, es nespēju izdarīt neko svarīgu, un dvēselē mīt skumjas. Ir tāda sajūta, it kā es atrastos dziļā komā.

Man pieķeras viss negatīvais, kaut gan es regulāri nodarbojos ar sportu, pievēršu uzmanību enerģētiskajiem kanāliem, ēdu veselīgu un garšīgu ēdienu. Taču tas nesniedz apmierinājuma sajūtu. Varbūt ir kādas apziņas programmēšanas metodes, lai izkļūtu no šī nomācošā stāvokļa?

Viens no apātijas galvenajiem iemesliem ir dzīves mērķa trūkums. Ja nav uz ko tiekties, iestājas spēku izsīkums un apziņa ieslīgst snaudā. Un gluži pretēji ja ir vēlēšanās kaut ko sasniegt, tad apņemšanās enerģija aktivizējas un dzīves tonuss paaugstinās.

Ja neveicas, atrodiet un izvirziet sev mērķi. Bez mērķa jūsu eksistence ir bezmērķīga, amorfa. Iesākumā par mērķi varat izvirzīt pats sevi, t. i., nodarboties ar sevi. Kas jums spēj sniegt pašcieņu un apmierinājumu? Ir vairāki pašpilnveidošanās ceļi: izskats, intelekts, fiziskā forma utt. Var izvirzīt sev mērķi panākt uzlabojumu kādā vienā vai vairākos aspektos. Jums pašam labāk zināms, sagādās apmierinājumu. Tad arī izjutīsiet dzīves garšu, bet viss pārējais nokārtosies pats no s<tvi^„ JUC>Vjt>

Izlasīju jūsu grāmatu, tā mani ieinteresēti, ļzffdījās, ka es jau saskaņā ar to laimīgi dzīvoju. Lieta tāda, ka man veiksmīgi izdodas samazināt savu svarīgumu. Taču savas eksistences mērķi es joprojām neredzu. Viss, kas man nepieciešams, tās ir kaut kādas sīkas, merkantilas vēlmes, kas, starp citu, maz saistītas ar manu pašreizējo nodarbošanos. Ideālā variantā es vēlētos daudz ceļot, ilgi un veselīgi dzīvot, maz strādāt (strādāt es principā nevēlos), saņemt daudz naudas, dzīvot ar sievu, taču lai man būtu daudz citu skaistu sieviešu un lai man būtu panākumi sabiedrībā. Es viegli sevi varu iedomāties šādā kvalitātē. Jautājums: vai manis aprakstītais līdzinās mērķim? Ja tā, tad sanāk, ka man jāšķiras no sievas, jāaiziet no darba, kuram es sevi sekmīgi "iznomāju", kaut kur jāsadabū daudz naudas un jānopērk biļete ceļojumam apkārt pasaulei… Taču, no otras puses, man it kā ir labi arī pašlaik… īsi sakot, es nezinu, ko es gribu, tātad tiekties pēc kaut kā pašreiz nav jēgas. Ko darīt?

Iesākumā nepieciešams izdarīt to, kas jums labi padodas, piezemēt mērķa svarīgumu. Kāpēc jūs izlēmāt, ka bez mērķa nekāda dzīve nav iespējama, ja jums pašreiz nemaz nav slikti? Var taču vienkārši dzīvot sev par prieku, neapgrūtinot sevi ar dažādām "augsti garīgām" kategorijām.

Ja nu tomēr jūs gribat atrast savu dzīves ceļu, veltīt to kaut kam vērtīgākam, pievērsieties transērfinga pamatiem. Pēc definīcijas jūsu Mērķis ir tas, kas pārvērtīs jūsu dzīvi par svētkiem. Jūsu aprakstītā aina tiešām atgādina svētkus, taču kas jūs līdz tiem spēs aizvest?

Loģiskā ceļā, lauzot galvu, mēģināt "izskaitļot" savu mērķi ir bezjēdzīgi. Risinājumam jānāk pašam no sevis gara un prāta vienotībā, kad dvēsele sāk dziedāt un prāts apmierinājumā berzē rokas. Lai pie šāda risinājuma nonāktu, vajag tikai domās sistemātiski atkārtot savu svētku slaidu un vērot realitāti. Kādā brīdī jūs ieraudzīsiet, kā nez no kurienes parādās jaunas iespējas un atveras durvis, kas jūs vedīs uz svētkiem. Ienāciet pa šīm durvīm, atkārtojiet vēlreiz savus slaidus un atkal vērojiet. Iejūtieties svētku realitātē, un tie vienmēr būs jums līdzās.

Vai mērķim vienmēr jābūt tikai vienam globālam?

Vai var būt ari mazi mērķi?

Ja jums izdosies izveidot un sistemātiski atkārtot daudz mērķslaidu vai vairākus atsevišķus slaidus, tad lūdzu jūs esat savas realitātes saimnieks. Jums var būt tik daudz mērķu, cik vien spējat panest vai pareizāk sakot ar cik mērķiem pietiks pacietības strādāt. Ar ilgtermiņa mērķiem, protams, nāksies nopietni darboties, bet īstermiņa vai vienreizējie (automašīnas marka, automašīnas novietošana) vienkārši jāpaņem kā, piemēram, avīze preses kioskā, ne mirkli nepārdomājot un nešauboties par to, ko saņemsiet. Ja nesaņemsiet, nesatraucieties, bet ar vieglu sirdi atsakieties no šī mērķa. Neaizmirstiet par vēlmju koordinācijas principu. Kurš pateiks, no kādām nezināmām problēmām jūs sevi esat pasargājis?

Diemžēl es nespēju mākslinieciski pašrealizēties, precīzāk, atrast to darbību, kura manu dzīvi pārvērstu svētkos. Lai cik banāli tas arī skanētu, mans mērķis ir materiālā labklājība, citiem vārdiem sakot, finansiālā neatkarība. Esmu izveidojis savu mērķslaidu un zinu, ko vēlos sasniegt šajā dzīvē: automašīna, prestiža māja, ceļojumi, jahtas… Es aktīvi meklēju visu, kas būtu saistīts ar manu labklājību, vienlaikus nemitīgi domājot par pastāvīgo naudas trūkumu; pēc tam es sāku vēl aktīvāk meklēt paņēmienus nopelnīšanai. Problēmas būtība irtā, ka es būšu laimīgs tikai tad, kad manā kabatā būs pietiekami daudz, lai varētu pasēdēt iecienītos restorānos, atpūsties ar draugiem pilsētas labākajos naktsklubos, iepirkties dārgos veikalos un dzīvot sava prieka pēc. Es to tikai vizualizēju, taču neredzu nekādus rezultātus. Kaut gan nē! Es redzu, kā mana pasaule rūpējas par mani to es nevaru noliegt! -, taču finansiālā ziņā viss nenotiek tā, kā es to vēlētos… Kā izkļūt no šīs piezemētās viduvējās pārticības bedres?

Jūs meklējat "darbību, kas pārvērtīs jūsu dzīvi svētkos". Nevajag meklēt darbību, nepieciešams koncentrēties uz to, ko jūs rezultātā vēlaties sasniegt. Dzīves svētki vai tad tas nav mērķis? Uz to, lūk, fokusējiet savu apziņu, tad ari ārējā vēlme rīkoties pati piedāvās piemērotu darbību. Tikai turiet acis vaļā, lai pamanītu durvis, kas atvērsies.

Jūsu problēma ir tā, ka jums neizdodas izvairīties no domas: kādā veidā es to visu iegūšu? To neviens nezina un nevar zināt. Prātam jāsamierinās, ka šī uzdevuma risinājums neattiecas uz viņu. Viņam ir sistemātiski jāatkārto mērķslaidi tā, kā jūs to aprakstījāt. Dzīvojiet šo dzīvi virtuāli, tikai nevis iztēlē, kā spēlējas bērni un sapņotāji, bet ar ciešu pārliecību, ka agrāk vai vēlāk tas iemiesosies realitātē. Neuztraucieties, kad un kā izveidotā "bilde" materializēsies. Realitāte neizbēgami pārņems jūsu domas; kur tā liksies! Jūs taču darbojaties ar spoguli. Tikai pagaidām jūsu domas pilnībā meklē atbildi uz jautājumu "kā?". Un šis neauglīgais meklējums arī atspoguļojas jūsu pasaules spogulī.

Mana problēma ir tā, ka man nav mērķa un es nespēju to ieskicēt vai kā citādi noformulēt, lai arī kā censtos. Es nevēlos uzspiest sev skaistu (bet svešu) attēlu. Vienmēr esmu baidījusies iedomāties globālas vēlēšanās. Un zināt, kāpēc? Tāpēc, ka es ne vienmēr biju pārliecināta, ka tas man būs vajadzīgs tajā brīdī, kad notiks. Tāpēc es vienmēr esmu pasīvi peldējusi pa straumi. Variants "lauzt un pārvarēt sevi" man vienmēr bijis svešs. Es sev izvēlējos pasīvo ceļu, un manas problēmas būtība ir tā, ka es nezinu, ko man darīt (sekojot jūsu teorijai), ja es nespēju spert pirmo soli precizēt savu mērķi. Principiem, kas nosaka virzīšanos pa dzīvi, es piekrītu. Taču ko lai es daru, ja man ir jau 33 gadi, bet mērķa kā nav, tā nav? Vēl vairāk esmu nonākusi līdz tam, ka uz pasauli reaģēju "truli" ar sajūtu: "Man ir komfortabli vai ne".

Tagad jau divus mēnešus esmu bez darba (aizgāju tādēļ, ka man tur viss apnika). Pašreiz esmu it kā iekārtojusies un, iespējams, pat ar perspektīvu (vispār tas ir tas, par ko es sapņoju, aizejot no iepriekšējā darba). Taču mani mulsina manas sajūtas par "nekomfortabilitāti". Turklāt es saprotu ja uz šo situāciju paskatītos citādi, iepriekšējās sajūtas pazustu. Tad izrādās, ka es apzināti tiecos mainīt savu attieksmi pret konkrēto situāciju. Kā tad ir ar "savas dvēseles uzklausīšanu"? Vispār esmu kaut kā sapinusies.

Pirmā kļūda: necentieties "ieskicēt vai kā citādi formulēt savu mērķi". Jūs to nevarat panākt ar prāta piepūli līdz tam laikam, kamēr kaut vispārīgos vilcienos sapratīsiet, ko vēlaties gūt no dzīves. Otrā kļūda: nepiespiediet sevi "uzlūkot situāciju citādi". Sajukums rodas no tā, ka apzināta attieksmes mainīšana nodoma koordinācijas principa dēļ, kad jūs ar savu Likteņlēmēja gribu negatīvo notikumu pārvēršat pozitīvajā, it kā piesedzoties ar to, ka tas spēlē jūsu labā. Jūs maināt attieksmi pret notikumu, jo zināt, ka atkarībā no dzīves krustcelēs izdarītās izvēles nokļūsiet dzīves līnijas labvēlīgajā vai nelabvēlīgajā atzarā. Mainīt attieksmi pret notikumu tiešām nav jēgas, tāpēc jūs to ari negribat darīt. Kādēļ? Izrādās, ka jums, piemēram, nākas piespiest sevi iemīlēt to darbu, kas jums nepatīk.

Ko iesākt ar diskomforta izjūtu situācijā, tas ir, realitātē, kas joprojām turpinās?

Koncentrējieties uz to, kādu jūs gribētu redzēt šo realitāti, atmetot visu, kas rada diskomfortu. Piemēram, jums ir nepatīkami pienākumi, kaut arī darbs visumā apmierina. Kā rīkoties šādā situācijā? Radiet savās domās virtuālu realitāti, kurā jūs pildāt tikai tos pienākumus, kas jums patīk, bet uz pārējiem paskatieties "ar pievērtām acīm", "iznomājiet" sevi uz kādu laiku. Agrāk vai vēlāk realitāte atbildīs jūsu izveidotajam slaidam nepatīkamie pienākumi "atbirs" paši no sevis. Kādā veidā to jūs redzēsiet. Tā darbojas pasaules spogulis. Tas ir pārbaudīts.

Cik ilgi cilvēks nevar atrast savu mērķi gadu, divus, desmit? Šķiet, viss ir labi, taču panākt dvēseles līksmošanu par kādu dzīves mērķi neizdodas. It kā tas neattiektos uz mani. Zinu, ka savu mērķi spēju atrast tikai es pats. Zinu arī, ka jāļauj sev kādu laiku padzīvot tāpat vien, bez mērķa. Taču cik ilgs varētu būt šis laiks? Gadi divdesmit, varbūt piecdesmit? Apzinos, ka nekrietnais prāts nav spējīgs mierīgi atslābināties un gaidīt. Tas rada nemieru un bailes palikt vispār bez mērķa. Kaut arī dzīvē pašlaik viss ir kārtībā, vēlēšanās noteikt savu mērķi neizgaist. Gribētos sastapt savas dvēseles svētkus. Varbūt ir vēl kādi citi personisko dzīves mērķu noteikšanas paņēmieni?

Patiesi gaidīt var ilgi, pat visu dzīvi, un tā arī neko nesagaidīt. Ja esat iestidzis ikdienas rutīnā, ja dzīves scenārijs diendienā atkārtojas bez izmaiņām, kas var notikt? Nekas. Vairums cilvēku tā arī dzīvo: vispirms mācības, cerības atrast laimi nākotnē, pēc tam ģimene, darbs bez sevišķām izmaiņām, atkal cerības uz veiksmi, kas pastāvīgi mīt kaut kur tālumā, aiz kalniem, ikdienas pienākumi mājās, retas un apnicīgas izpriecas, atkal ģimene, sadzīve, dīvāns, televizors. Dzīve paiet tā, it kā jūs atrastos "uzgaidāmajā telpā". Kā lai izraujas no ikdienības loka?

Ir jāveido nolūks izrauties no šī loka. Daudziem šķiet, ka viņi gribētu pārmaiņas, taču nopietnas apņemšanās nav un tādēļ par labāku atzīst sūkstīšanos par to, ka dzīve ir pelēka un izvairīties no tā nevar.

Vai esat ievērojuši, ka veiksmīgiem cilvēkiem, kurus ik dienas var vērot televīzijā, ir visai aktīvs dzīvesveids? Izvēle ir jūsu ziņā sasparoties un pielikt zināmas pūles situācijas uzlabošanai vai arī samierināties ar vienmuļu eksistenci (kas daudziem principā arī ir ciešams variants), bet tādā gadījumā nesūkstīties, ka mērķi nekādi nav iespējams ieskicēt.

Cits jautājums ir kā veidot šo nodomu, ja nav ne spēka, ne vēlēšanās darboties, nav vairs tas vecums un ir vienkārši slinkums. Ja neko citu vairs negribat kā tikai pēc darba atlaisties dīvānā, tas nozīmē^ ka jums pietrūkst brīvās enerģijas, kas pēc būtības arī baro šo nodomu. Nevar taču neko negribēt, ja enerģētika ir normāla. Galvenais zemās enerģētikas iemesls, neņemot vērā to, ka jums nav mērķa, ir stiprs organisma piesārņojums (lūk, kāds prozaisks iemesls).

Nav obligāti sev jāizvirza uzdevums "iekarot Everestu" vai "ieprogrammēt" "atbilstošu" mērķi tikai tādēļ, ka tas ir vajadzīgs. Labāk sākt ar elementārām lietām, kas patiesi nepieciešamas enerģētikas palielināšanai: iztīrīt savu "santehniku", lietot veselīgu pārtiku, nodarboties ar fizisku sevis pilnveidošanu. Tad ievērosiet, kā rodas jaunas vajadzības, un enerģijas to realizēšanai pietiks. Ja tomēr ir slinkums kaut ko uzsākt, tad atliek vien dīvāna variants un transērfings jums nepalīdzēs.

Esmu izlasījis visas jūsu grāmatas un esmu atradis atbildes uz visiem jautājumiem, izņemot vienu: KAS TAD IR MANS MĒRĶIS? Mana sieva talantīga profesionāla māksliniece-jau no trīs gadu vecuma zināja, ka grib kļūt par mākslinieci. Un viņas mērķis ir kļūt par lielu mākslinieci, uz ko viņa arī sekmīgi virzās. Es viņu APSKAUŽU, jo man nav ne jausmas, ko īsti grib mana dvēsele.

Jūsu mērķim nebūt nav jāatrodas jaunrades sfērā. Kāpēc, ja tiek runāts par kalpošanu kaut kam cēlākam, neizbēgami uzmācas idejas par augstām matērijām? Nevajag sevi jau sākotnēji noskaņot uz "augstu" mērķi. Kāds nespēj sevi iedomāties bez dzejas, cits labprāt slaucīs ielu vai izcirtis gaļu. Nevajag sevi orientēt atbilstoši stereotipam, ka dzīves mērķis ir kaut kas pārpasaulīgs.

Piemēram, manā jaunībā, ja bērnam jautāja, par ko viņš vēlas kļūt, bērns zināja, ka pieaugušie būs apmierināti, ja viņš atbildēs: "Par kosmonautu!" "Pareizo" atbildi bērna prāts zināja precīzi, taču viņš pats nezināja, vai patiesi vēlas kļūt par kosmonautu. Saprotat? Apziņa jau kopš bērnības bija orientēta pulcēšanās vieta (pēc Kastaņedas) noteikta "pareizi". Tagad jūsu uzdevums ir sagraut līdzšinējo orientāciju un veikt savu "pārgrupēšanos".

Tādēļ nepieciešams pārtraukt apdomāt mērķi un sākt novērot pievērst uzmanību dvēseles jūtām. Kad tā ieraudzīs Savu, tad uzreiz atdzīvosies. Tikai jāparūpējas, lai būtu, ko novērot, jāpaplašina savs redzesloks: dodieties turp, kur vēl neesat bijis, apskatiet to, kas vēl nav redzēts.

Pārlasu jūsu grāmatu jau trešo reizi un ikreiz vienas un tās pašas domas uztveru it kā no jauna un pat sajūsminos: "Lūk, kā tas ir patiesībā!" Man jau daudz kas ir izdevies, pateicoties transērfingam: es strādāju tādos apstākļos, kādos vienmēr esmu vēlējusies, ar labiem cilvēkiem un ļoti labu atalgojumu, arī visādus brīnumus esmu pati sev sarūpējusi.

Taču man ir kāda problēma, kas mani nodarbina jau gadus piecus. Man ir Mērķis, un es patiesi apzinos, ka tas ir Mans, taču nekādi nespēju atbrīvoties no domas, ka man to neizdosies realizēt savā dzīvē. Tādēļ rodas diskomforta izjūta. Kāpēc mani nodarbina šī doma, ja es zinu, ka Mērķis ir mans? Vai arī tā ir precīza norāde, ka es kļūdos un to sev nepareizi izskaidroju?

Svarīgumu esmu piezemējusi, tālāk vairs nav kur, bet vienalga. Es domāju varbūt tas ir tādēļ, ka bērnībā man vienmēr teica: "Lūk, citiem par to nekā nebūs, bet tu dabūsi!" Varbūt tādēļ esmu secinājusi, ka citi būs laimīgi un viņu sapņi piepildīsies, bet mani ne? Izrādās, ka arī bez sava Mērķa nespēju'dzīvot, bet kaut kas man traucē noticēt, ka es patiesi to iekļaušu savā dzīvē. Kā izvairīties no šīs sajūtas, es nezinu… Esmu mēģinājusi aizvietot savu Mērķi ar citu, gandrīz identisku, taču sevišķu prieku nesajutu, kaut arī nešaubījos, ka tas problēmas nesagādās. Bet ar to galveno Mērķi ir tā: kad iedomājos, ka man tā nav, izjutu ciešanas, it kā būtu to pa īstam zaudējusi.

Patīkami uzzināt, ka manas grāmatas pārlasa vairākkārt. Bet man tiek pārmests, ka es aizraujos ar vienas un tās pašas domas atkārtošanu. Vai jūs esat padomājuši, kāpēc es tā daru? Godīgi atzīstos: nav nekāda apzināta nodoma un tā nav arī nekāda kļūda. Tas, ko es izklāstu, nav manu pārdomu produkts, es to saņemu pa informatīvajiem kanāliem no variantu izplatījuma. Kāda informācija pie manis nonāk, tādu es bez īpašiem labojumiem izklāstu. Tātad tā arī vajag.

Atšķirība ir tikai tā, ka jūs cerat saņemt atbildes uz saviem jautājumiem no manis, bet es vēršos pie datubāzes, kas ir pieejama visiem. Arī jūs varat iegūt pieeju šādam kanālam, ja esat nolēmuši saņemt informāciju paši. Par to esmu runājis ne vienu reizi vien. Principā praktiski visas atbildes var atrast transērfinga pirmajās grāmatās. Tomēr turpina pienākt lasītāju jautājumi, tādēļ man nākas atkārtot visu no jauna, kaut arī no cita skatpunkta. Taču es esmu novirzījies.

Jūs izjutāt rūgtumu, kad iedomājāties sevi bez sava mērķa. Tas liecina par to, ka mērķis patiesi pieder jums. Grāmatā "Realitātes transērfings" jau tika minēts viens no mērķa patiesajiem kritērijiem: papūlieties iztēloties, ka atsakāties no savas cerības. Ja šajā gadījumā dvēsele ir satraukusies un izmisīgi pretojas, tad mērķis droši vien ir jūsējais. Ja izjūtat atvieglojumu arī tas ir saprotams.

Vispār diskomforts, ko rada doma, ka tas ir grūti realizējams, ir normāla parādība, jo rūgtums taču bija lielāks par diskomfortu, vai ne? Jums vajadzētu nevis pārdomāt, bet darīt konkrētu darbu atkārtot mērķslaidu. Kad durvis sāks vērties, būs pienācis laiks secinājumiem vai sapnis ir realizējams vai ne. Taču pašreiz šis jautājums nav paredzēts apspriešanai nāksies pastrādāt ar slaidu. Nepieciešama pacietība, laiks un izjūta, lai nepalaistu garām durvju atvēršanās brīdi.

Es pašlaik meklēju nodarbošanos dvēselei un nespēju izvēlēties starp vairākiem virzieniem. No vienas puses man patīk zīmēt, no otras -, šūt un adīt, no trešās -, nodarboties ar puķkopību. Tas ir galvenais, pārējo es neņemu vērā. Rodas jautājums vai dvēselei var būt tikai viena vienīga iemīļota joma, kurā tā atklāsies un sasniegs virsotnes?

Jautājums pat nav par to, cik dvēselei var būt mērķu un kuru no tiem uzskatīt par galveno. Koncentrējieties uz kaut ko vienu, lai nesadrumstalotu savas tieksmes. Hobijs ir tas, ar ko patīk nodarboties. Mums var būt vairākas aizraušanās. Vai hobijs var kļūt par mērķi? Protams, virzoties uz mērķi, jāsajūt prieks. Taču aizraušanās vien nevar būt pietiekams nosacījums, lai šo nodarbību uzskatītu par mērķi. Atkārtoju mērķis ir tas, kas dzīvi pārvērtīs svētkos. Turklāt mērķis tiek realizēts kā dvēseles un prāta vienotība. Pajautājiet sev: vai dzīve var pārvērst svētkos nodarbi, kas, jūsuprāt, varētu kalpot par mērķi un durvīm? Jums jābūt pilnīgi pārliecinātai, ka izvēlētā nodarbe ir tieši tas, kas vajadzīgs, gan pēc būtības, gan pēc sirds aicinājuma. Ja tāds ir mērķis, jautājumi nemaz neradīsies, tas būs pats par sevi saprotams.

Neesmu pārliecināts, ka mērķis, ko es cenšos sasniegt, patiesi ir mans (tas, ko patiesi vēlas mana dvēsele). Es cenšos pievērst uzmanību dvēseles komfortam un ieklausīties "rīta zvaigžņu čukstos", taču rodas šaubas, vai sajūtas patiesi nāk no turienes un vai tik tā nav viltīgā prāta vēlme, saprāta, kas vienkārši ir "konspirējies".

Ja mērķis patiesi ir jūsu, tad nekādu šaubu nevar būt. Sākotnēji sajūtās var izpausties tāds kā dvēseles sastingums (kautrība), it kā "vai tiešām tas viss ir domāts man, vai tiešām esmu tā cienīgs, vai tiešām es to spēju, vai tiešām esmu izredzētais?" Sastingumu novērš mērķslaids. Pakāpeniski jums izdosies iedzīvoties jaunajā tēlā. Nekautrējieties! Protams, jūs esat izredzētais, ja jau esat izvēlējies sevi, jo sākotnēji jūs izvēlaties sevi pats un tikai pēc tam, un tikai pie šī nosacījuma izvēlas jūs.

Dvēseles diskomfortu atšķirībā no sastinguma ar slaidiem novērst nevar. Acīmredzama diskomforta gadījumā jūs izjūtat nomāktību, smagumu, apgrūtinošu nepieciešamību, grūtsirdību, briesmas, nemieru. Ja jūs pastāvīgi kaut kas nomāc, kad domās atkārtojat ainu, kurā redzams, ka vēlamais ir sasniegts, mērķis, visticamāk, ir svešs, kāda svārsta uzspiests, tātad tas patīk nevis dvēselei, bet saprātam.

Manu nelaimju iemesls ir tas, ka es allaž nenodarbojos ar to, ko vēlos. Es tikai nesaprotu, ko vēlos, jo viss ātri vien kļūst neinteresants. Tāpēc es nepārtraukti mainu darbavietas, no vienas sfēras pāreju citā. Un vienmēr aizeju. Daži runā, ka es esot infantila, neesmu pieradusi tikt galā ar grūtībām; citi saka, ka man esot pārlieku prasīgs raksturs un es nespēju sadzīvot ar priekšniekiem. Esmu strādājusi par bērnu un narkomānu psiholoģi, personāla menedžeri, par nelielas kompānijas vadītāju, veikala direktori, metāla pārdošanas menedžeri… Pašlaik esmu izlēmusi uzsākt savu biznesu. Taču tas būs tikai tāds "maziņš biznesiņš". Kā redzams, es vēl pārāk maz ticu saviem spēkiem, arī neviens no apkārtējiem nenodarbojas ar biznesu, visi pieraduši strādāt "kāda labā". Man ir lielas ambīcijas, vienmēr esmu ticējusi, ka šajā pasaulē esmu ieradusies, lai paveiktu kaut ko foti svarīgu.

Formulēju jautājumu: kā man kļūt harmoniskai un sakārtot sevi? Es ļoti daudz vēlos no dzīves, bet viss izrādās "ne tas". Kāpēc??? Garlaicība lūk, kas mani pārņem, līdzko kaut kas sāk izdoties. Man gribētos kaut ko jaunu vēl un vēl, taču rezultāts ir viens garlaicība! Man apnīk būt "direktora labajai rokai", sievai, mātei, skaistai, gudrai, seksuālai… Man nepatīk tas, pēc kā tiecas cilvēki, es neciešu šablonus un standartus. Varbūt tā ir slimība? Jo vēlāk es aplēšu, ka kaut kas nenotika vai notika slikti, un tad es to nožēloju… Lūk, pašreiz es beidzot sadūšojos spert svarīgu soli atvērt savu veikaliņu. Kur ir garantija, ka arī tas man pēc dažiem mēnešiem neapniks? Un pēc tam atkal viss darbs vējā? Un vispār"nošaujiet mani, es esmu traka"!

Vai jums nav ienācis prātā, ka jūs jau esat harmoniska? Pirmkārt, jūs neesat tāda kā visi, ja jau jums nepatīk tas, pēc kā tiecas citi. Tas taču ir brīnišķīgi! Tas liecina par to, ka jūs vismaz neesat piesaistīta stereotipiem, esat brīva no svārstiem. Jūs neesat traka, jūs, es teiktu, nepiederat nevienam. Jūs esat paveikusi pusi no tā, lai pati sev kļūtu par "savējo". Ja cilvēks nepieder nevienam citam kā tikai sev, viņš ir realitātes Radītājs. Vai tad matrices elementu, kurš kā visi dzīvo šūniņā, var uzskatīt par harmonisku? Gluži pretēji zaudē tie, kuri pakļaujas svārsta likumam: "Esi tāds kā mēs visi, normālie cilvēki, atrodi savu šūniņu un nelidinies no vienas vietas uz citu, kļūsti par kārtīgu mūsu sabiedrības locekli."

Jums atlicis pavisam maz nopurināt no sevis pēdējās sapņotāju trulā pasaules uzskata paliekas un atļauties būt "vieglprātīgai" (no viņu skatpunkta). Izmantojiet tiesības uz savu skatpunktu, un tad jums neienāks prātā vainot sevi un šaubīties: "Varbūt es patiesi esmu nekam nederīga un slima, ja nevaru ilgstoši noturēties vienā vietā."

Fakts, ka jūs nesēžat matrices šūniņā, bet meklējat savu sūtību, liecina par to, ka jūs jau gandrīz pareizi, kaut arī miglaini saprotat: mērķis tas ir ceļš, nevis norīkojuma galapunkts. Meklējiet savu ceļu kaut kam vērtīgākam tik ilgi, cik tas nepieciešams, un neatskatieties uz sabiedrības viedokli. Lai viņi domā par jums vienalga ko. Jūs taču zināt kurš te ir brīvs un kurš ne! Tās ir jūsu priekšrocības un spēks.

Es dalos ar jums šajās dumpīgajās domās pilnīgi slepeni tas lai paliek starp mums, transērfiešiem. Sapņotāji šādas grāmatas nelasa, tādēļ par sevi man nav jāuztraucas. Bet jūs nevienam neko nestāstiet! Citādi vēl nodomās, ka jūs (mēs) esat jukusi, un kas var zināt! sadomās nošaut. Neļaujiet nojaust, ka jūs esat citāda. Izliecieties, ka jūs esat tāda kā citi. "Izīrējiet" sevi, taču pilnīgi neatdodieties. Esiet kā stalkers!

12 gadu vecumā es nokļuvu sektā un paliku tur līdz 19 gadu vecumam (tas bija vēl padomju laikos). Sekta nebija reliģioza, un tolaik to pat par sektu neuzskatīja, kaut gan visas pazīmes bija labi saskatāmas. Šīs grupas mērķis bija ārstēt tādas slimības kā šizofrēnija, alkoholisms, narkomānija, pāraudzināt grūti audzināmos pusaudžus. Mēs, bērni, piedalījāmies šajos procesos, mūs gatavoja psihologa darbam. Pabeigusi skolu, es divus gadus strādāju klīnikā, kur ārstēja šizofrēniķus un alkoholiķus. Protams, tur notika personības "laušana"mūs centās pakļaut noteiktiem standartiem. Personiskie viedokļi netika atzīti; mēs visu laiku darbojāmies grupas iekšienē, ar citiem cilvēkiem centāmies nekontaktēties. Pēc tam 19 gadu vecumā es no šīs grupas aizgāju.

Pašreiz man ir 40 gadu, taču atrašanās šajā grupā uzlikusi zīmogu visai manai dzīvei. Lieta tāda, ka esmu pieradusi pie domas, ka viss jādara citu cilvēku labā, ka augstākais mērķis ir palīdzēt cietējiem, piemēram, bērniem bezpajumtniekiem. Tikai tagad es sāku saprast, ka tas nav pareizi, ka jādomā par sevi, jo, lūk, es sevi vienmēr esmu atstājusi novārtā. Es pat nemaz nerunāju par mazvērtības kompleksu. Jautājums, lūk, par ko: kā transērfinga tehnika iedarbojas uz tādiem cilvēkiem kā es? Vai ir kādas īpatnības? Vēl es baidos nepazīt savu mērķi, tas ir, pieņemt par savu mērķi to, kas man tika uzspiests šajā grupā. Agrāk man likās, ka palīdzēt cilvēkiem -pirmām kārtām bērniem arī ir mans mērķis. Tā kā es biju nokļuvusi tajā grupā bērnībā, man grūti atcerēties, ko es vēlējos pirms tam, es taču par kaut ko sapņoju un, iespējams, man būtu vieglāk orientēties uz tiem, nevis uz tādiem mērķiem, kurus man uzspieda, jo tie var izrādīties nepatiesi.

Grāmatā "Realitātes transērfings" sīki aprakstīts, kā savu mērķi atšķirt no sveša. Viens no svarīgākajiem kritērijiem svešs mērķis tiešā veidā kalpo svešas (nevis jūsu) labklājības uzlabošanai. Acīmredzot nepieciešams tiekties pēc tāda stāvokļa, kad jūs strādājat savā, nevis citu labā. Taču, virzoties uz savu mērķi, jūs varat darboties sistēmā. Ļoti svarīgi ir izbaudīt brīvības sajūtu: jūs strādājat kā brīvprātīgais, nevis vergojat kāda cita labklājībai.

Gadās, ka rūpes par citiem cilvēkiem nāk no dvēseles dziļumiem, taču ir kāda smalka robeža: vai jūsu centieni veltīt savu dzīvi svešu dvēseļu glābšanai nerodas no jūsu pašu dvēseles tukšuma? Ļoti bieži gadās, ka svārstu zombētais saprāts dvēseli iesloga "pieliekamajā", lai to vairs nedzirdētu, un tas neizbēgami noved pie iekšējā konflikta, dvēseles garīgā tukšuma. Ar ko aizpildīt šo garīgo tukšumu? Ar kalpošanu! Svārsti uzreiz saka priekšā: atsakies no sevis, aizmirsti sevi vispār un visus savus nodomus velti kalpošanai. Kam lai kalpo? 0, izvēle ir tik plaša: no raudošiem bērniem līdz bagātajiem, kuri arī raud. Kur vien paskaties, visapkārt ir ciešanas un visiem kaut ko vajag.

Man, piemēram, žēl tārpiņu, kuriem pietrūka spēka pārrāpot pāri šosejai. Agrāk es viņus savācu un pārsviedu uz turieni, kurp viņi tiecās. Taču reiz es sev pateicu: pietiek. Jūsu ir daudz, bet es esmu viens. Ko tad es kā idiots ik pa brīdim noliekšos un veikšu šo muļķīgo darbu, nevis pastaigāšos sev par prieku? Tagad es palīdzu tikai retam tārpiņam, kad sirds pasaka priekšā, ka "šim patiešām vajag". Pārējie ar sevi tiks galā paši, varbūt viņiem tāda "karma". Un vēl man ir žēl klaiņojošo izsalkušo kaķu. No vienas puses, gribētu visus pabarot vai dot tiem pajumti. Es sev paņēmu vienu kaķēnu, kurš bija acīmredzami nolemts nāvei. Tagad manas mājas labklājībā dzīvo uzbarota un apmierināta dvēsele mana kaķiete, kā es viņu saucu. Taču, no otras puses, ja uzskatīsiet par pienākumu rūpēties par visiem nelaimīgajiem dzīvniekiem, nāksies visur un vienmēr nēsāt līdzi zivju maisu vai arī pārvērst savu māju par fermu. Tā var aiziet ļoti tālu uzmācīgas idejas var pilnībā aizvietot personību.

Palīdzēt citiem ir apsveicama lieta. Tomēr rodas jautājums: vai vērts to izvirzīt par savas dzīves mērķi? Šo jautājumu katrs risina pats. Lai kāda arī būtu atbilde, dažādās atskaites sistēmās to vērtēs dažādi: augstsirdība vai muļķība, pašaizliedzība vai neprāts, cinisms vai prātīgums. Un arī es šajā gadījumā nespēju dot viennozīmīgu atbildi. Galvenais lai risinājums būtu apzināts, pieņemts dvēseles un prāta vienotībā, nevis viltus stereotipo svārstu uzspiests. Vienu gan var teikt pilnīgi noteikti: ja rūpes par citiem jums tiek uzspiestas no ārpuses, tas ir svešs mērķis.

Mans sapnis maksā ļoti dārgi un variantu izplatījumā atrodas tālu. Es pastāvīgi to vizualizēju. Bet jūs rakstāt, ka nedrīkst domāt par naudu. Mēs ar vīru visu mūžu esam strādājuši "tēvoča" labā, to nemaz neapzinoties. Pašreiz cenšamies izrauties no šī slazda, gribam uzsākt savu biznesu, kaut ari mazu, bet savu. Pagaidām ar grūtībām nākotnes aina ir sākusi izgaismoties, bet nevienam no mums nav biznesmeņa talanta. Ir tikai noturīga vēlēšanās pārtraukt strādāt "tēvoča" labā. Vai to var uzskatīt par "pirmo soli mērķa virzienā"? Mēs negribam būt atkarīgi no valsts, strādāt naudas dēļ, mēs vēlamies, lai nauda strādā mūsu labā (tās var būt investīcijas, vērtspapīri, ienākumi no īrniekiem u. c.). Vai šeit nav kāda maldīšanās? Es taču gribu būt bagāta un neatkarīga. Es naudu nevizualizēju, bet gribu, lai man tā būtu, tāpēc ka mans mērķis, izteikts naudas ekvivalencē, ir augsts.

Nauda nav ne mērķis, pat ne lidzeklis tā sasniegšanai, nauda ir tikai atribūts, kas automātiski parādās ceļā uz mērķi. Ja mērķa sasniegšanai vajadzīga nauda, tas nozīmē, ka tā parādīsies vai arī pavērsies iespējas (durvis) to nopelnīt. Tādēļ nepieciešams vizualizēt mērķi tā, it kā tas būtu sasniegts. Vajag burtiski izlikties, cik vien tas iespējams, un dzīvot virtuālajā realitātē. Tā nav lidināšanās mākoņos, bet konkrēts darbs sistemātiska un mērķtiecīga slaidu atkārtošana. Varat to nosaukt par "mērķtiecīgu lidināšanos mākoņos". Tikai neaizmirstiet uzmanīgi raudzīties no debesīm uz zemi, lai nepalaistu garām brīdi, kad vērsies durvis.

Vajadzētu domāt nevis par naudu, bet par mērķi tas ir galvenais. Pretējā gadījumā pasaules spogulis tikai atspoguļos jūsu nesekmīgo naudas meklēšanu. Tomēr tas nenozīmē, ka domām vajadzētu būt pilnīgi brīvām no jautājuma par naudu. Jūs varat arī mērķtiecīgi sevī nostiprināt domformu: nauda nāk pie manis aizvien straujākā plūsmā, man tās ir vairāk un vairāk, naudas pietiek visam, es pērku visu, ko vien vēlos. Nav svarīgi, ka tas pagaidām neatbilst īstenībai. Īstenība sākotnēji veidojas domās, tikai pēc tam realitātē.

Pievērsiet uzmanību šī domforma nesatur sevī ne tēlu "es meklēju naudu", ne arī jautājumu "kur man to ņemt?". Spoguļa priekšā jūs veidojat tieši to attēlu, kam vajadzētu rasties gala rezultātā (atspoguļojumā). Šādā nozīmē par naudu domāt var un vajag.

Kāpēc nauda nevar būt mērķis? Teiksim, man ir mērķis nopelnīt noteiktu pasīvā ienākuma summu katru mēnesi. Man nav ne jausmas, kā es to varētu panākt. Ar slaidu es strādāju, tad kāpēc mērķis nav sasniedzams? Vispārīgi runājot dzīvei pašai vajadzētu mani izvest uz tās līnijas, kur tas ir iespējams. Taču, kā es sapratu no grāmatām, jūs sakāt, ka nekas nesanāks. Kāpēc?

Notiks, notiks, tikai neizmainiet mērķi sīknaudā. Jūsu Mērķis dos jums daudz vairāk to, par ko jūs pat neuzdrošinājāties sapņot. Kad cilvēks virzās uz savu Mērķi, viņa priekšā paveras kolosālas iespējas. Un tad visi līdzšinējie jautājumi šķiet vienkārši smieklīgi.

Es neesmu teicis, ka naudu nevar piesaistīt ar vizualizāciju. Nelielu summu patiešām var. Lielu maz ticams, jo ir nepieciešama dvēseles un prāta vienotība nešaubīga ticība, ka nauda atnāks. Taču prātu nepārtraukti plosīs šaubas: "No kurienes, kādā veidā?" Un dvēsele? Vai tad tai vajadzīga nauda?

Jūs teiksiet: kad man nauda būs, es zināšu, kā to tērēt, un dzīvošu, kā vēlos. Tikai, lūk, kur āķis: kā jūs gribat dzīvot?

Jautājumu var formulēt citādi: jums vajadzīga nauda vai svētku sajūta, dzīvesprieks, dzīves jēga? Pieņemsim, ka jūsu sapņi ir piepildījušies: jūs sauļojaties uz savas jahtas, kas šķeļ Kārību jūras viļņus. Kā jums šķiet, ko šajā brīdī jutīsiet vai dzīves svētku izjūtu? Nekā! Visticamāk, tukšumu un nāvīgu garlaicību.

Atcerieties, cik reižu ceļā uz mērķi jūs pavadīja azarts, sajūsma un garīgs pacēlums. Taču, sasniedzot vēlamo, jūs vairs neizjutāt neko, izņemot tukšumu. Šis fenomens izskaidrojams ļoti vienkārši. Laimes, prieka un dzīves piepildījuma sajūtas rada brīvā enerģija (apņēmības un rīcības enerģija), kas aktivizējas, virzoties uz mērķi. Lai cik tas arī būtu paradoksāli, tās vairāk ir fizioloģiskās, nevis psihiskās īpašības. Tādēļ laime sastopama tikai ceļā, nevis galapunktā. Nākotnē nav nekādas laimes. Tā ir vai nu šeit un tagad, vai arī citā dzīves līnijā. Lūk, šo dzīves līniju ceļu uz kalpošanu kaut kam augstākam tad ari būtu jāmeklē.

Dzīvošana kaut kam vērtīgākam tas ir ceļš. Šeit mērķim nav obligāti jābūt kādam konkrētam sasniegumam. Visbiežāk tas ir nepārtraukts pašrealizācijas process, savu spēju atklāšana kādā konkrētā jomā. Ir kustība ir enerģija. Esam nonākuši galapunktā dodamies tālāk.

Tagad iedomājieties: jūs sev esat izvirzījuši mērķi gūt stabilus ienākumus. Pieņemsim, jūs to esat panācis, jums vairs nav jāpelna jums viss ir. Kas tālāk? Jūs padzīvosiet kādu laiku bezrūpīgi, izbaudīsiet visus turības sniegtos labumus un priekus. Bet pēc tam visai drīz jutīsieties iztukšoti. Tā jūtas bagātnieki, kuriem nav mērķa. Viņi ir nonākuši galapunktā, viņiem vairs nav nekā, pēc kā tiekties, ko gribēt. Dzīve kļūst par bezjēdzīgu, kaut arī greznu eksistenci. Nogurdinoša kaut kā gaidīšana. Arī VIP personām uzgaidāmā zāle ir tikai uzgaidāmā zāle. Jūs bijāt daudz laimīgāki, kad dzīvojāt nabadzībā, bet virzījāties uz mērķi. Nodoma enerģija bija kā strūklaka, tāpēc jūs patiesi dzīvojāt, nevis eksistējāt. Tad, lūk, padomājiet, uz kurieni jūs pašlaik virzāties: uz Smaragda pilsētu vai uz uzgaidāmo zāli.

Izlasījis jūsu grāmatas, sāku izmēģināt praksē tajās izklāstītos principus. Tā kā ar kaut kā materializāciju mani pārsteigt nav iespējams, galvenā grāmatu vērtība man bija savas dzīves līnijas meklēšana. Taču es saskāros ar kādu problēmu nesaprotu, ar ko mana dvēsele vēlētos nodarboties, kur ir tā pašrealizācijas joma, kur prāts un dvēsele aiz laimes skūpstīs viens otru. Visas dvēseles atbildes uz piedāvātajām spēļmantiņām drīzāk nē nekā jā. Tā kā man ir liela pieredze, es to uzreiz diagnosticēju kā sekas spēcīgajai vēlmei atrast savas dzīves līniju. Es piezemēju svarīgumu, "aizgāju pēc avīzes", bet pagāja gandrīz pusgads, taču "avīzes" ak vai! -joprojām nav. Varbūt ir problēmas ar enerģētikas līmeni? Cita izskaidrojuma man pagaidām nav. Kāpēc es nevaru atrast savu dzīves līniju, mērķi un līdz ar to arī durvis?

Visticamāk, problēma ir tur, ka jūs cenšaties tikai meklēt savu mērķi, tas ir, to meklē nevis dvēsele, bet prāts. Prāts ar savām metodēm to nekad neatradis. Viņš pārņem iniciatīvu savās rokās un deklarē: "Man tas labāk zināms!" bet dvēseles vājo balsi nedzird. Vajag rīkoties pretēji: pārstāt meklēt mērķi lai tas atrodas pats. Prāts nespēs neko "izdomāt". Prāta uzdevums ir nevis meklēt, bet tikai ieklausīties dvēselē: kad atradīsies kaut kas piemērots, dvēsele atdzīvosies un jūs to sajutīsiet. Šim nolūkam nepieciešams paplašināt savu apvārsni: aiziet tur, kur vēl nav būts, apskatīt to, kas nav redzēts. Citādi kā lai dvēsele izvēlas, ja nav no kā?

Vai mērķis var būt izdevīgas laulības? Turklāt es negribu būt materiāli atkarīga no vīra. Un vēl jautājums vai drīkstu sev piesaistīt cilvēku, ja es uzskatu, ka ar viņu man būs labi, bet es ar viņu gandrīz neesmu pazīstama?

Veiksmīga apprecēšanās nav mērķis, bet gan līdzeklis tā sasniegšanai. Ko īsti vēlas sasniegt to katrs cilvēks lemj individuāli. Kas pārvērtīs jūsu dzīvi svētkos: pašas laulības vai dividendes, kuras jūs cenšaties iegūt no laulībām? Pasūtījuma pareiza formulēšana ir ļoti svarīgs brīdis. Kad jūs strādājat ar mērķslaidu, ārējās vēlmes atver durvis uz tā realizāciju. Ceļš uz mērķi būs izvēlēts atkarībā no slaida satura.

Tagad paskatīsimies, kas sanāk. Jūs jau sākotnēji formulējat savu ceļu laulības, ar to pašu ierobežojot izvēles ārējos apstākļus. Piekrītiet taču: frāze "…es uzskatu, ka ar viņu man būs labi, bet es ar viņu gandrīz neesmu pazīstama" skan naivi.

Man ļoti patīk mājsaimniecības darbi, bērnu audzināšana… Un vienmēr šķitis, ka tā ir mana loma dzīvē. Man ir labi un mierīgi, kad es nodarbojos ar ģimeni, bērniem. Mums viņi ir trīs. Vīrs mani saprot. Pareizāk sakot-es nezinu, vai saprot reāli vai ne. Bet viņa nostāja ir mēs varam darīt to, kas tev patīk; es gribu, lai tev būtu labi. Man pret viņu ir līdzīga attieksme. Arī bērnus gribu izaudzināt un "atlaist". Nedod Dievs ieciklēties un nomākt viņus ar savu mīlestību. Vēl pirms jūsu grāmatas izlasīšanas es nonācu pie domas, ka mīlestība tā ir māksla atdot.

Bet, lūk, ārējā pasaule pastāvīgi nomāc. Kad svētdienas vakarā apkārtējie smagi nopūšas, zinot, ka viņiem rīt jādodas uz darbu, man nākas paklusēt. Tāpēc ka man jābūt ar bērniem un es nevaru teikt, ka tas mani

ļoti sarūgtina. Gluži pretēji. Protams, nav viegli ar trim sīkuļiem, bet tajā pašā laikā lieliski. Vispār es esmu permanenti laimīgs cilvēks. Protams, dažreiz apnīk. Taču būtībā lielākoties es jūtos laimīga.

Kopš pašas bērnības māte man skaidroja (un apkārtējā pasaule apstiprināja), ka cilvēkiem jāprot kaut ko darīt. Es, starp citu, to ari protu pēc izglītības esmu fiziķe un matemātiķe, dzīvojot ārzemēs, saņēmu grāmatvedes diplomu. Vispār-it kā protu… varu… varētu. Spējas ir. Tikai kaut kā negribas. Domas par iešanu uz darbu vienkārši sagādā dvēselisku diskomfortu. Es sacītu, ka man no tām gribas kliegt.

Visapkārt visi cenšas "izrauties" no mājām, jo, sēžot ar bērniem, kļūstot "muļķi". Neviļus rodas jautājums: varbūt manā dzīvē viss ir nepareizi? Varbūt es stūrēju nepareizā virzienā? Lūk, dzīve paies, atskatīšos atpakaļ… Un izrādīsies vajadzēja kaut ko darīt citādi. Ir daži virzieni, kur varētu darboties, kuri patīk, bet, tā kā tagad visu laiku paņem bērni, pārējais it kā tiek atlikts uz vēlāku.

Es pati jūtu, ka rīkojos pareizi un ar prieku. Tas ir lieliski, protams. Bet kas būs vēlāk, sev pašai? Idejas it kā būtu, bet… Cik man tad būs gadu…

Saprotiet… Apkārtējo drudžainā darbošanās un tuvinieku mēģinājumi ietekmēt (tagad gan pavisam reti, tāpēc ka pēdējos gados es mācos arvien labāk un "maigāk" aizraidīt padomdevējus "tālēs zilajās")… Lūk, apkārtējo drudžainā darbošanās dažkārt liek asi izjust personisko nepilnvērtību. Visi pēc kaut kā tiecas, es ne. Visi kaut ko vēlas, bet es ne.

Jautājums: vai no transērfinga skatpunkta mērķis var būt ģimene, bērnu audzināšana? Vai arī savs mērķis ir kaut kas tāds, kas vairāk attiecināms uz savu spēju attīstīšanu, uz personības pilnveidošanu?

Jūs var tikai apskaust. Atšķirībā no tiem, kas drudžaini steidzas uz kādu galapunktu, kur viņus acīmredzot gaida laimīga nākotne, jums jau tagad uz savas dzīves līnijas ir sava laime. Neviens un ne no kāda skatpunkta nevar jūsu vietā izlemt, kas jāuzskata par jūsu mērķi un kas ne. Ir tikai abstrakts formulējums: mērķis ir tas, kas dzīvi pārvērš svētkos. Un nav svarīgi, kas tas ir. Katrai dienai ceļā uz mērķi jābūt kā svētkiem. "Pirmdiena sākas sestdien!" Vai ne tā? Kāpēc tad orientēties uz tiem, kuri smagi nopūšas svētdienas vakarā?

Varat nešaubīties, ka ne tikai jūs, bet arī visus apkārtējos nodarbina jautājums: varbūt tikai manā dzīvē viss ir nepareizi? Un tajā pašā laikā sevi uzmundrina: nē, es soļoju kopējā ierindā, darbojos tāpat kā visi, tātad ar mani viss ir kārtībā. Un, lai nostiprinātu savu pārliecību, viņi visiem spēkiem centīsies jūs uzvest uz pareizā ceļa, aicināt kopējā ierindā. Atbalsts jāmeklē nevis sabiedrības viedoklī, bet apziņā, ka tie ir jūsu dzīves svētki, nevis viņu.

Jaunu mērķi var atrast jebkurā vecumā. Reālās dzīves īstenības redzējuma skaidrība, kas saskatāma jūsu vēstulē, liecina par to, ka jūs esat pamodusies "izgājusi no spoguļa". Atmošanās no sapņa īstenībā paver lielas iespējas daudzās jomās, to skaitā ari rakstniecībā, ar ko nodarboties nekad nav par vēlu.

Apmēram pusgadu praktizēju dažus transērfinga principus. Ir rezultāti. Problēma ir tikai viena es nevaru atrast savas dzīves mērķi. Ikreiz, kad iegrimstu prātojumos un ieklausos savas dvēseles balsī, ar šausmām saprotu, ka man tā īsti patīk vien dažas lietas: sekss, alkohols un datorspēles (manos 33 gados!). Kā ar šo nodarbju palīdzību sasniegt materiālo labklājību nevaru iedomāties. Vienmēr esmu strādājis (un strādāju) nemīlamu darbu, tādēļ daudz enerģijas paņem cīņa pašam ar sevi. Ja jūs man palīdzēsiet un es atradīšu savu mērķi būšu jums pateicīgs.

Savu mērķi atrast spējat tikai jūs pats. Es varu piedāvāt vien aptuvenu darbības algoritmu.

Pirmais punkts. Par meklējumu sākumpunktu noderēs postulāts: jūsu mērķis iekļaus sevī visu, kas jums dzīvē vajadzīgs. Līdz ar to tēmas "es vēlos saņemt to un to" apspriešana beidzas. Jūs saņemsiet visu, ko dvēsele vēlas, tikai jāatrod savs ceļš.

Otrs punkts. Nepieciešams vispārējos vilcienos saprast, ko jums patīk (var iepatikties) darīt, ar ko vēlaties nodarboties. Ne to, ko vēlaties saņemt (to mēs jau noskaidrojām), bet ar ko konkrēti nodarboties, kur likt savu enerģiju. Jāatceras, ka mērķis nav galapunkts, bet gan dzīves ceļš, pašrealizācijas paņēmiens.

Trešais punkts. Jāpievēršas jautājumam: vai šī nodarbošanās manu dzīvi pārvērtīs svētkos? Svētki tas nav vis svinīgs pasākums par godu nokļūšanai galapunktā, bet svētku izjūta, kas "vienmēr ir tev līdzās". Tāda sajūta rodas, kad dzīve kļūst saprātīga, piepildīta, interesanta, laimīga un priecīga.

Ceturtais. Lēmums jāpieņem, kad dvēsele un prāts ir vienoti, kad dvēsele dzied, bet prāts apmierināti berzē rokas. Tas nozīmē, ka jums visā pilnibā jābūt pārliecinātam: izvēlētā darbība ir gan sirdij patīkama, gan dzīvi piepildīs un nabadzībā neatstās. Piemēram, ja jūs kaislīgi aizraujaties ar izšūšanu, tas vēl nenozīmē, ka to varētu nosaukt par mērķi. Prāts tam nepiekritīs. Vai ne?

Piektais. Ja padomā pagaidām vēl nekā nav, mēģiniet paskatīties uz savu "nenopietno" aizraušanos no cita skatpunkta. Visam, ko jūs protat darīt nepiespiesti un ar prieku, ir sava nozīme un vērtība. Piemēram, aizraušanos ar alkoholu var pārvērst par specifisku profesiju vīna darīšanu, degustāciju. Patīk datorspēles? Izdomājiet savu superspēli, kādas pasaulē vēl nav bijis; tai nav obligāti jābūt datorspēlei, tas var būt arī satriecošs realitātes šovs. Sekss? Padomājiet, kā šajā jomā cilvēkiem pietrūkst, pēc kā viņi tiecas. Pēc pieredzes, jaunas iepazīšanās, jaunām izjūtām? Var, piemēram, izpētīt kādu jaunu, neparastu seksa tehniku un izveidot savu skolu. Vai arī izveidot stilīgu iepazīšanās dienestu, kas neiekļaujas šīs nozares standartos. Pie labas gribas var izgudrot kaut ko neiedomājamu. Galvenais princips iziet no kopējās ierindas un doties tālāk pa savu ceļu, izveidot savu svārstu, savu reliģiju.

Sestais. Ja neko prātīgu izdomāt neizdodas, paplašiniet savu redzesloku, dodieties turp, kur vēl neesat bijis, apskatiet to, kas vēl nav redzēts. Prāta uzdevums mērķa meklēšanas procesā neaprobežojas tikai ar meklēšanu, visa ārējā informācija "jāizlaiž caur sevi", īpašu uzmanību pievēršot dvēseles komfortam. Tiklīdz dvēsele saskatīs kaut ko Savu, tā atdzīvosies un jūs to uzreiz sajutīsiet.

Septītais. Vajag atkārtot dzīves svētku slaidu. Uzskicējiet, kas satur visus jūsu svētku atribūtus (jahtas, mašīnas, klubus un citas rotaļlietas, pēc kurām ilgojas dvēsele). Ar ko jābūt aizpildītai jūsu dzīvei? Meklējiet, pētiet informāciju par šiem atribūtiem, piemērojiet tos sev ar domu, ka drīz tos saņemsiet. Strādājiet ar šo slaidu sistemātiski, tad arī ārējie centieni atvērs durvis tām iespējām, par kurām jūs līdz šim vēl nenojaušat. Šis punkts mērķa meklēšanas ceļā ir visefektīvākais. Tas ļauj ieraudzīt izeju tur, kur, kā likās, tās nemaz nevarētu būt.

Man piemīt dziļas analītiskas spējas, tāpēc jau no triju gadu vecuma kas tik es neesmu bijis! Pēc kārtas: mehāniķis, fiziķis, ķīmiķis, datorspeciālists, psihologs, rakstnieks, ezoteriķis. Es vienkārši gribēju valdīt pār pasauli. Viss bija tā, kā jūs aprakstāt, iedvesma bez noguruma, dvēsele gavilēja, prāts apmierināti berzēja rokas. Es laboju salauztu rotaļlietu mehānismus, vēlāk veicu eksperimentus ķīmijā un fizikā, tad programmēju, vēl pēc tam rakstīju stāstus, kontaktējos ar cilvēkiem, visbeidzot meditēju. Un ikreiz, nonākot līdz noteiktai robežai, pakāpeniski zaudēju interesi par savu iepriekšējo aizraušanos. Viss it kā bija normāli, kamēr atrados vecāku apgādībā, uzreiz sāku aizrauties ar kaut ko citu un veltīju tam visu savu laiku. Taču pēc apprecēšanās un bērniņa piedzimšanas par galveno kļuva naudas pelnīšana ģimenei, jo sieva sēž mājās ar mazuli.

Es darbojos reklāmas jomā, strādāju galvenokārt radošu darbu, pelnu daudz naudas un tādēļ to nevaru pamest. Nauda pašreiz, kā mēdz teikt, "nāk viegli". Varbūt tādēļ tā manās acīs ir zaudējusi savu svarīgumu, tikai retos brīžos man izdodas nodarboties ar kopiraitingu (reklāmas tekstu sastādīšanu) un kreatīvu kā tādu (tas ir tas, kas man sagādā prieku un kur man, neapšaubāmi, ir talants). Pārējo laiku aizņem naudas pelnīšanai absolūti nepieciešamie administratīvie darbi.

Taču es nevaru visu pamest un nodarboties tikai ar to, kas man patīk (kaut arī tas būtu loģiski). Kopiraiteri un cilvēki, kuri izstrādā reklāmas koncepcijas, Krievijā ir viszemāk atalgotais darbs reklāmas jomā. Arī ārzemēs tas patiesībā ir tikai nedaudz labāks. T. i., no karjeras veidošanas viedokļa, tas ir ceļš uz nekurieni. Bet mana ģimene jau ir pieradusi pie labas dzīves, arī es pats negribu nīkt nabadzībā, skaitot naudu. Man nauda ir vajadzīga galvenokārt sevis attīstīšanai un ar to saistītām lietām. Sievai skaistai dzīvei. Un es nevaru vēl vairāk sevi "iznomāt", tāpēc ka nesaprotu, KĀPĒC tas ir vajadzīgs?! Es fiziski jūtu, kā dvēsele protestē pret katru manas dzīves mirkli, kas izšķērdēts administratīvajā darbā!

Protams, iznomāt sevi nav visai patīkami. Taču neviens nav apsolījis, ka Ceļš uz jūsu Mērķi būs rozēm kaisīts. Turklāt kur ir garantija, ka jūsu aizraušanās ar tekstu rakstīšanu jums neapniks, kā tas ne vienu reizi vien ir bijis? Vienīgais, ko var pateikt, ja tas tiešām ir Jūsu Mērķis, tad tas var arī neapnikt, katrā ziņā ne tik drīz.

Ja esam tikuši tik tālu, tad aplūkosim ceļu uz mērķi, balstoties uz manu pieredzi. Kā jau teikts grāmatā "Realitātes transērfings", mērķis pie manis atnāca nejauši sapnī (kaut arī "nejaušības" nepastāv). Pirmos trīs sējumus es rakstīju datorrežīmā, strādājot par sistēmu administratoru lielā uzņēmumā, kad ik pēc 15 minūtēm mani atrāva no rakstīšanas dažādu jautājumu risināšanai. Nācās bieži pieslēgties un atslēgties, lai nopelnītu dzīvei vajadzīgo (sevi iznomāt!). Glāba tas, ka informācija plūda nepārtraukti, visnepiemērotākajos brīžos un vietās. Tā nu es pastāvīgi nēsāju līdzi kladi un pierakstīju fragmentus, kas ienāca prātā. Tādu izvilkumu sakrājās ļoti daudz. Pašreiz, atskatoties atpakaļ, es nespēju pat iedomāties kādā veidā man izdevās apkopot visus fragmentus vienotā sistēmā.

Sākotnēji, strādājot pie grāmatas, mans prāts jautāja: kāpēc es to daru? Pirmkārt, rakstniecība nebūt nav viegls darbs. Otrkārt, autori gandrīz katrs ir tas darbinieku segments, ko var "uzmest" (velkot paralēles ar jūsu vēstuli). Un, visbeidzot, kļūt par autoru, tas ir, atrast izdevēju, ir ļoti problemātiski. Par ezoteriku uzrakstīts milzum daudz grāmatu, un pārsteigt kādu šajā tirgū ar kaut ko jaunu ir praktiski neiespējami.

Vai kāds lasīs manus skribelējumus vēl viens jautājums. Atbilstošus honorārus saņem tikai daži autori.

Perspektīvas nav daudzsološas, vai ne? Par rakstniecību varētu teikt, ka tas ir solis nezināmajā. Šajā vidē nostabilizējies pesimistisks lozungs: ja vari nerakstīt, tad nedari to. Vecākā paaudze grafomānam iesācējam pavēsta: tas ir bezcerīgi.

Par laimi, es zināju, kas ir transērfings un kā tas darbojas, tādēļ varēju neņemt vērā svārstu stereotipus. Kādā noskaņā grāmatu raksta autors iesācējs? Ar cerību? Jā, un tajā pašā laikā ar šaubām, vai grāmatai izdosies atrast izdevēju un lasītāju. Pievērsiet uzmanību: autors skatās pasaules spogulī, cerot, ka atspulgā ieraudzīs vēlamo rezultātu. Ja trūkst negrozāmas ticības (kā lai tā rodas stereotipos apstākļos?), autors pats gatavs iedarboties uz spoguļa atspulgu un izdot grāmatu par saviem līdzekļiem.

No transērfinga viedokļa, nodoms tas ir patiesi bezcerīgi. Pretēji "veselajam saprātam" jārīkojas otrādi: nav jāskatās spogulī, bet gan pašam sevī un jāveido atspulgs savs nodoms. Tāpēc arī mans noskaņojums bija pilnīgi pretējs: es negribu un neceru tāds ir mans nodoms.

Mans mērķis bija nevis uzrakstīt grāmatu un cerēt ja palaimēsies, grāmata tiks izdota, bet gan panākt, lai šī grāmata būtu pasaules līmeņa bestsellers ne vairāk un ne mazāk. Ja ne tā, tad patiesi kāda jēga ar to nodarboties? Dvēselei šī ideja iepatikās, prātam arī. Atlika to realizēt, izmantojot transērfinga metodes.

Es sistemātiski, katrreiz, kad atcerējos mērķi (un atcerējos par to bieži), pārgrupēju savās domās mērķslaidu. Transērfings tas ir megabestsellers, mana grāmata tiks izplatīta visā pasaulē, pārtulkota dažādās valodās, iznāks miljonu tirāžās, ieņems augstākos reitingus tajos. Turklāt es nepārtraukti nodarbojos ar procesa vizualizāciju ar pārliecību konstatēju domformu: es rakstu spēcīgi un efektīgi, drosmīgi un bezkaunīgi, spoži un neparasti, mana grāmata atstāj spēcīgu iespaidu uz lasītāju, esmu ģēnijs, un mani vada Spēks, es radu superbestselleru.

Kautrēties nav nekādas vajadzības! Ar kādu vēlmi tuvosies šai lietai, tādu rezultātu arī iegūsi. Ja kaut ko pasūtīt, tad tikai pēc pilnas programmas. Vai saprotat, cik tālu šāda pozīcija ir no autora iesācēja, kurš pats kaunīgi nostāda sevi pieticīga lūdzēja stāvoklī? Nodoms un cerība tās ir divas atšķirīgas lietas.

Galu galā to, ko pasūtīju, es ari dabūju varbūt ne tik lielisku, bet diezgan tuvu iecerētajam. Kas notiktu, ja es būtu rakstījis tā, kā parasti tiek rakstīts bez nodoma? Domāju, ka nekas īpaši izcils nebūtu sanācis.

Kad manuskripts bija pabeigts, nākamais pienāca mērķa realizācijas posms izdevēja meklējumi. Nosūtīju savu piedāvājumu divdesmit lielākajām izdevniecībām. Pagāja mēneši. Izdevniecības bēdīgi klusēja. Šis periods kad nekas nenotiek ir visgrūtākais laiks, kad cerība izgaist un sarūgtinājums piepilda visas domas. Tomēr, ja cerību vietā tev ir nodoms, tad zūdīties nav par ko. Kaut gan neliegšos manu prātu dažkārt pārņēma mirkļa vājums: vai tiešām transērfings nedarbojas? Tajā pašā laikā es sevi uzmundrināju: nav tava daļa, kādā veidā un kad mērķis realizēsies. Tavs uzdevums tikai pārraidīt pasaules spogulī savu nodomu.

Kā to izdarīt? Atkal gaidīt un cerēt? Taču tad spogulis parādīs tikai pašu gaidīšanas un cerību faktu, neko citu. Virināt izdevniecību durvis? Tikai ne to! Ja iedomāsies veidolu "es meklēju izdevēju", tad spogulis parādīs: "Jā, tu meklē," un vairāk neko. Veidolam sevī jāsatur tas, ko tu vēlies saskatīt spoguļattēlā. Censties kaut kā ietekmēt atspoguļojumu (aktīvi meklēt, izdot par saviem līdzekļiem) ari ir bezmērķīgi tas ir iekšējā nodoma darbs. Iekšējie nodomi strādā tā, ka pasaule pati iet tev pretī, bet ar nosacījumu, ka tu pie spoguļa demonstrē, kā tam būtu jābūt. Tāpēc es izveidoju attiecīgu mērķslaidu: izdevējs pats mani atrod.

Līdztekus metafiziskajam slaidam, protams, arī fiziskajā pasaulē nepieciešams veikt kaut kādas darbības kustināt kājas, virzoties pretī spogulim. Šo darbību es realizēju, izmantojot internetu: izveidoju mājaslapu un ievietoju grāmatas nodaļas vietnē subscribe.ru. Transērfings piesaistīja sev tādu uzmanību, uz kādu es pat necerēju, kaut arī nodoms bija virzīts tieši uz to. Šķiet, tīmeklī ļoti grūti paziņot par savu klātbūtni tur publika kompetenta un to grūti ar kaut ko pārsteigt. Turklāt vai tiešām ar savu nodomu var ietekmēt sabiedrības uzskatus?

Mans prāts ilgi nespēja tam noticēt. Un tomēr šo faktu es pierādīju eksperimentāli. Pēc tam vairākkārt veicu kādu interesantu pētījumu. Nedēļas laikā es strādāju ar nodomu: grāmata atrodas pirmajās vietās bestselleru sarakstos. Pēc tam uz kādu laiku pārtraucu šo nodarbi un sekoju reitingam. Un, lūk, korelācija starp nodomu un reitinga pozīcijām bija simtprocentīga! Grāmatas gan pacēlās augstāk, gan noslīdēja zemākās pozīcijās. Bet, kad es uz ilgāku laiku pārtraucu sava nodoma translāciju, grāmatas no saraksta pazuda. Protams, ne jau visu izšķir griba vien, tomēr cik liels ir tās spēks! Tas mani joprojām pārsteidz. Prāts nekādi nespēj pierast pie transērfinga brīnumiem.

Un tā internetā parādījās strāvojums, ko izdevēji nevarēja neievērot. Pagāja tikai pusgads, un sāka pienākt piedāvājumi. Varbūt kādam šis laiks var likties milzīgs, taču autori bieži gaida gadiem ilgi un velti. Ļoti svarīgi ir laikā, kad nekas nenotiek, saglabāt negrozāmu apņemšanos un nepārtraukt darbu ar mērķslaidu. Jūs nevarat zināt, kad vērsies durvis, jo neredzat variantu kustību telpā. Taču viena lieta ir jāzina: durvis noteikti atvērsies.

Man atvērās tā dēvētās Svešās durvis, kas mēdz aizcirsties deguna priekšā. Piemēram, kāda ļoti ietekmīga izdevniecība sākotnēji izrādīja interesi, un šī interese zināmu laiku šūpojās starp "jā" un "nē". Galu galā man pateica: "Transērfings… tajā kaut kas ir, tomēr tas nekur neder." Lūk, tā.

Nekādā gadījumā nedrīkst uztraukties, ja arī durvis aizcērtas, jo jūs nevarat paredzēt, kādā veidā mērķim jārealizējas. Tikai tagad es zinu, ka grāmata pati izvēlējās sev atbilstošas durvis.

LIKTEŅLĒMĒJA KREDO

Man pašlaik ir dziļa depresija. Bija pat pašnāvības mēģinājums. Izstāstīšu, kā es līdz tam nonācu.

Es piedzimu vienkāršā kazahu ģimenē. Bērnībā domāju, ka esmu veiksminieks, jo tēvs ieņēma augstus amatus dažādos uzņēmumos un mums visa bija diezgan, turpretī visi mūsu draugi žēlojās par naudas trūkumu u. c. Mani vecāki bija konservatīvi, pareizi visos aspektos, viņiem bija svarīga laba reputācija apkārtējo vidū lai arī ko mēs darītu, vajadzēja rēķināties ar sabiedrības viedokli. Būtībā tā ir kazahiem raksturīga īpašība. Viņi ir ļoti atkarīgi no apkārtējo, īpaši tuvāko radinieku viedokļa. Es veiksmīgi pabeidzu universitāti kā finansists un sāku strādāt par grāmatvedi tēva vadītajā uzņēmumā.

22 gadu vecumā man sākās pirmā depresija. Tagad tas, protams, izklausās smieklīgi, bet toreiz tas man bija pasaules gals. Tas turpinājās apmēram gadu, pēc tam notika avārija, kurā es sasitu savu audi un iekļuvu 2000 dolāru lielos parādos. Man likās, ka es nekad nevarēšu tos atlīdzināt. Tēvs principiāli nepalīdzēja, gribēdams, lai es pats izkuļos no šīs situācijas. Galu galā man tas izdevās, bet biju zaudējis gadu no savas jaunības. Biju ļoti apvainojies uz tēvu un visu pasauli. Es domāju: "Viņš taču varēja man palīdzēt, bet to nedarīja." Es aizgāju no viņa uzņēmuma, nezinādams, kā dzīvot turpmāk.

Vēlāk iestājos darbā kādā bankā; pēc 6 mēnešiem es jau biju apakšnodaļas un vēl pēc pusgada nodaļas vadītājs. Mana pārliecība bija tik liela, ka domāju: ja vien gribētu, es varētu kļūt par bankas valdes priekšsēdētāju. Tajā laikā visas manas domas bija par banku un es centos no visa spēka. Taču pagāja vēl trīs mēneši, un bankas jaunā vadība atbrīvoja mani no amata un piedāvāja aiziet pavisam vai ieņemt zemāka ranga speciālista vietu. Man bija žēl šķirties no kolektīva, un es piekritu strādāt par ierindas speciālistu, taču manī kaut kas salūza. Es vairs necienīju banku, it kā pats nojaustu, ka banka ir svārsts, un sāku apzināti strādāt savā labā šī svārsta iekšpusē. Mans materiālais stāvoklis uzlabojās, un gadā es nopelnīju 150 tūkstošus dolāru. Man tā bija milzu nauda, un es sāku domāt par pirmo miljonu. Ieķīlāju bankā dzīvokli un paņēmu 260 tūkstošus dolāru kredītu. Tagad manā rīcībā bija jau 410 tūkstošu. Es biju domājis gada laikā likt strādāt savam kredītam. Tolaik Kazahstānā, tāpat kā Krievijā, bija celtniecības bums un es iegādājos divus nepabeigtus dzīvokļus, domādams, ka, līdzko tie tiks pabeigti, es tos pārdošu divreiz dārgāk. Protams, šos dzīvokļus es biju pircis kredītā, ko, strādājot bankā, pašam sev bija viegli piešķirt. Es ceļoju uz Turciju, Malaiziju, Ķīnu un domāju, ka tā būs vienmēr. Bet finanšu krīzes dēļ celtniecība apstājās un nauda tika iesaldēta visa mana naudiņa! Bankai atkal nomainījās vadība, atklājās manas prettiesiskās darbības, un mani palūdza aiziet no darba.

Izrādījās, ka esmu zaudējis naudu (ko, protams, ceru atgūt) un darbu, bet citā darbā iekārtoties nevarēju, jo banka neatdod manus dokumentus, iekams nebūšu nomaksājis kredītu. Apburtais loks.

Tagad par personisko dzīvi. Man bija meitene, kuru es īsti nemīlēju, bet kaut kāda pieķeršanās bija. Mēs pašķīrāmies, bet, apgrozoties vienā sabiedrībā, satikāmies un pēc kāda laika atkal sagājām kopā. Apprecējāmies, kad sāku strādāt bankā. Piedzima meita, kuru es ļoti mīlu. Taču pēc viņas piedzimšanas es nejauši iepazinos ar kādu meiteni, un, protams, kā jau visiem precētiem vīriešiem, man sākās romāns. Pat nezinu, kā tas notika, bet es iemīlējos līdz ausīm. Viņa sākumā nezināja, ka esmu precējies. Es viņu mānīju, teikdams, ka esmu šķīries. Taču mana sieva visu nojauta.

Tajā laikā sieva gaidīja otru bērnu. Reiz viņa sarīkoja skandālu, uzaicināja manus vecākus, tad mana māte piezvanīja šīs nevainīgās meitenes vecākiem un pateica tiem par viņu meitu visu, ko domāja. Mani izdzina no mājām. Man jau tā bija depresija finansiālo problēmu dēļ, un tam visam klāt nāca vēl arī ģimenes problēmas. Es sapratu, ka ar sievu turpināt kopdzīvi nespēju, ka otra meitene mani, visticamāk, pametīs, kad uzzinās, ka es vēl arvien neesmu šķīries un sieva gaida otru bērnu. Arī vecāki tagad mani ienīst, jo esmu izjaucis savu ģimeni un viņiem nākas sarkt radinieku priekšā. Agrāk taču viņi ar mani lepojās lūk, mūsu dēls ir ideāls ģimenes galva.

Pēc skandāla ar sievu un vecākiem es aizcirtu durvis un izgāju uz ielas ar vienu domu "Pašnāvība." Mēģināju pakārties, bet striķis pārtrūka; izdzēru veselu kaudzi zāļu un apgūlos uz soliņa, cerēdams, ka nekad vairs nepamodīšos, taču nācu pie apziņas slimnīcā, kur no manis izskaloja toksiskās vielas. Sajūta bija drausmīga labāk būtu miris. Pēc dažām dienām tēvs izņēma mani no slimnīcas un pārveda mājās. Pa to laiku sieva bija pārcēlusies pie savas mātes. Es uzmeklēju draudzeni, domādams, ka viņa ar mani vairs nerunās, tomēr viņa man piedeva, teikdama, ka vienmēr mīlēs, bet viņas vecāki neļaus viņai būt kopā ar šķirteni. Pagāja dažas dienas, un mana sievasmāte sarīkoja kārtējo skandālu par to, ka esmu pametis sievu grūtnieci, pēc tam aizgāja uz mājām pie manas draudzenes un sarīkoja skandālu arī tur. Es vairs nezināju, kad tas viss beigsies, un vainas apziņa mani atkal virzīja uz pašnāvību. Gribēju pakārties, bet pēc tam pārdomāju.

Sanāk, ka pirmo skandālu sarīkoja mana māte, otro mana sievasmāte, bet trešo uzminiet, kurš! Pareizi! Tagad draudzenes māte atnāca pie manas mātes un histēriski pārmeta, ka viņas meita vairs nav nevainīga utt. Un es trešo reizi mēģināju nonāvēties man vispār vairs negribējās dzīvot. Bet tad brālis iedeva man grāmatu "Realitātes transērfings" (visas 5 pakāpes). Es ieklausījos, un mana dziļā depresija pamazām sāka izgaist. Tomēr pēc kārtējā skandāla un vainas apziņas uzplūdiem man atkal vairs negribas dzīvot.

Es it kā ieslēdzu "novērotāju" un sameklēju sev attaisnojumu: sak', kuram negadās, kurš gan nešķiras utt. Taču vislielāko spiedienu uz mani izdara paša māte, kura kā īsts manipulators saka, ka labāk es būtu miris, tad viņa varētu cilvēkiem skatīties acīs, bet tagad kāds kauns viņai nav ar ko kontaktēties utt. īsta Austrumu mentalitāte.

Jūs jautāsiet kāpēc es neizšķīros pirms skandāla? Es nebiju pārliecināts. Man bija dažādi varianti: mana sieva ir ļoti labs cilvēks, kopā ar viņu es jūtu pārliecību par visu, zinu, ka ar viņu es nekad nepazudīšu, taču

sirds tiecas pie draudzenes. Diemžēl arī viņa bija līdz ausīm manī iemīlējusies, un es nekad nevienu tā neesmu mīlējis. Sievu es mīlu kā māti, kā māsu, nevis kā sievieti.

Tagad es reizi nedēļā tiekos ar savu meitu, slepus tiekos ar draudzeni, jo vecāki viņai neļauj ar mani tikties. Ar māti es pat nesarunājos, tādēļ ka viņa mani vairs neuzskata par savu dēlu. Pašlaik es nestrādāju, gaidu, kad veiksmīgi realizēsies kāds no projektiem, kuros esmu ieguldījis savu naudu, un kad tikšu galā ar kredītu, lai varētu saņemt dokumentus un sākt strādāt. Taču pagaidām nekas nenotiek visi projekti ir iesaldēti. Saprotiet visas problēmas savijušās vienā mezglā: darbs, finanses, sieva, bērns, mana māte, mīļotā, radinieki, vainas apziņa utt.

Jūsu problēmu mezgls ir tik ciešs, ka ar vienu cirtienu to nepārcirtlsiet. Vajadzīgs laiks un pacietība. Viss mainīsies, ja jūs pastāvīgi sekosiet transērfinga principiem. Par pamatu jāpaņem viens no jūsu atslēgas principiem, kas gan ne uzreiz, bet pakāpeniski mainīs samilzušo situāciju: dzīvot saskaņā ar savu kredo. Tas nozīmē strikti noformulēt sev dzīves principus un rīkoties saskaņā ar tiem, nesadaloties kā personībai.

Citiem vārdiem sakot kredo ir dvēseles un prāta fokusēšana vienā konkrētā tēlā. Šī vienotība padarīs jūs par realitātes Likteņlēmēju, un jums ne no kā vairs nevajadzēs baidīties, neko nevajadzēs aizsargāt, neko slēpt un ne par ko uztraukties jūs viegli saņemsiet visu, ko vēlaties. Jūs vairs nesvārstīsieties vai rīkojaties pareizi vienā vai otrā gadījumā. Jo spogulis nekad nemelo, tas tikai atspoguļo to tēlu, kas stāv viņam priekšā. Ja atspulgs ir precīzs, tad, lai arī cik neiespējami tas liktos, tas neizbēgami atspoguļosies ari realitātē.

Lai izvairītos no bažām par realitāti, ko jūs nespējat mainīt, tā ir jāpieņem. Un tad šī neērtā realitāte atstās jūs mierā. Ko nozīmē "pieņemt"? Un kāpēc šādā veidā var atbrīvoties no kaitinošām problēmām? Jo tad, kad jūs tās pieņemat, tās vairs nespēj uztraukt un sagādāt raizes. Kamēr tās jūs aizskar, jūs "neatlaižat" un translējat to spogulī. Spogulis vienmēr attēlos jūsu domu veidolu. Tiklīdz jūs pieņemat situāciju, tā aiziet no jūsu veidola un arī izzūd no jūsu apkārtējās pasaules.

Jūsu dzīves sairuma iemesls bija tas, ka jums nācās balansēt nestabila līdzsvara punktā. No vienas puses, jūs saistīja vispārpieņemtie uzvedības stereotipi: ievēro mūsu likumus, dzīvo pareizi. No otras -, dvēseles tieksme piespieda jūs neievērot šos sistēmas likumus. Kad starp dvēseli un prātu veidojas pretrunas, pasaules spoguļa priekšā parādās izkropļots veidols, kas materializējas saskaņā ar tā izplūdušo attēlu. Kad prāts saka vienu, bet dvēsele prasa ko citu, jūs cenšaties atrast neitrālu risinājumu. Jums šķiet, ka vajadzētu būt kaut kādam kompromisam: piemēram, es gribu saglabāt un stiprināt ģimeni, bet slepus tikties ar mīļoto meiteni. Vai arī es esmu patstāvīgs, rīkojos, kā uzskatu par vajadzīgu, bet lai tēvs man palīdz.

Patiesībā kompromiss nav iespējams. Jāizvēlas: vai nu jūs soļojat kopējā ierindā un pakļaujaties sistēmas likumiem, un tad šī sistēma jūs atbalstīs, vai arī izstājaties no ierindas un ejat savu ceļu, klausot sirdsbalsij.

Jums jāsaprot, ka asij jābūt mērķtiecīgai, vienotai, nesadalītai, citādi tā salūzis. Un jūsu šķelšanās savukārt rada jūsu tuvinieku šķelšanos. Vecākiem un jūsu sievietēm nākas svārstīties starp radnieciskām jūtām un vispārpieņemtām normām, starp mīlestību un centieniem saglabāt ģimeni. Tātad jūsu nelīdzsvarotība rada vēl lielāku nelīdzsvarotību apkārtējā pasaulē. Izvēlieties to vai citu! Bet tikai vienu. Un turpmāk cieši sekojiet izvēlētajam kredo.

Pirms izvēlēties, kā rīkoties, jums ar sirdi un prātu jājūt, ka rīkojaties pareizi, jāsajūt iekšēja stingrība, stabilitāte un nelokāms spēks. Taču vispirms formulējiet sev šo kredo un pēc tam rīkojieties saskaņā ar to. Nevis otrādi: vispirms rast kompromisu, spert divkosīgu soli un censties to pakārtot savai pārliecībai.

Kad nonāksiet izvēles priekšā: ko izvēlēties par pamatu kredo sirds vēlmes vai sistēmas likumus -, jums varētu likties, ka tas novedīs pie nestabilitātes vai nu dvēsele nepieņems jūsu lēmumu, vai sabiedrība. Bet būtībā gan viens, gan otrs ceļš ir iespējams.

Protams, transērfnga mācība aicina pamest kopējo ierindu un doties pa savu ceļu. Ja šajā lēmumā izdotos izveidot dvēseles un prāta vienotību jeb, citiem vārdiem sakot, izvēlēties savu kredo un cieši pie tā turēties, tad sistēma, lai cik tas dīvaini liktos, sāktu skatīties uz nepakļāvību labvēlīgi, caur pirkstiem. Tas notiek tādēļ, ka jūs kļūstat par savas realitātes Likteņlēmēju, pats sev radāt jaunus standartus un izdodat likumus. Ierinda apgriežas un sāk soļot jūsu pēdās. Ja nu tomēr jūs izvēlaties palikt ierindā un jūsu kredo būtība ir ievērot visus sistēmas likumus, tad ar zināmu neatlaidību un uzcītību jūs varat sasniegt tikpat lielus panākumus, izvirzoties šīs ierindas priekšā.

Lai ari kāda būtu jūsu izvēle, svarīgi, lai jūs nevienu nekrāptu un vispirms jau pats sevi. Kad cilvēki sajutīs, ka jums ir stabils kodols, tad viņi jūs sapratīs un vairs neliks šķēršļus.

Esmu līderis, piemērs visiem, savās aprindās ļoti cienījams cilvēks. Apkārtējie pastāvīgi gaida no manis panākumus (karjerā, biznesā, finansēs), un tas izkropļo telpu nejau man par labu. Un patiesi visur sastopos ar grūtībām pastāvīgas finanšu problēmas utt., kaut gan ir visi priekšnosacījumi izaugsmei. Kā lai es izturos pret citiem? Kādu dzīvesveidu izvēlēties attiecībās ar tuviniekiem?

Jūs pareizi pamanījāt, ka telpa nemainās jums par labu. Tikai cēlonis nav cilvēku gaidas, bet gan tas, ka jūs esat pieķēries šīm gaidām kā enkuram un līdz ar to ieviešat savā kredo destruktīvu elementu. Apkārtējo viedoklis ir ļoti trausls balsts. Vajag "izturēties" pret sevi, nevis citiem un pieturēties pie šī tēla nevis tuvinieku, bet gan sava spoguļa priekšā. Šī spoguļa amalgamai jābūt veidotai no jūsu kredo, nevis no citu vērtējuma.

Man ir 22 gadi. Esmu seksuālās enerģijas pārpilns, bet diemžēl nevaru to realizēt. Man neizdodas piezemēt svarīgumu, tādēļ dažkārt saspringstu. Nevaru sacīt, ka man ir pavisam slikti, bet es sajūtu tādu kā aizvainojumu, nepilnvērtību pat nezinu, kā to nosaukt. Es vēlos regulāru seksu 3 vai 4 reizes nedēļā ar dažādām partnerēm, turklāt gribu pārgulēt ar divām meitenēm vienlaikus. Bet ir kaut kāda Pasaules pretestība, kas man neļauj realizēt sevi intīmajā sfērā. Viss būtu labi, taču, nonākot līdz seksam, vai nu meitenēm ir mēnešreizes, vai draugi pirms laika atgriežas no kino, vai ari atombumba uzsprāgst. Gribu, lai Manā Pasaulē būtu daudz seksa, tikai nezinu, kā to ietekmēt. Un vēl es baidos iepazīties un nezinu, kā šīs bailes novērst.

Nepieciešams atmosties un paskatīties uz šo situāciju no malas. Un situācija ir šāda: vīrietis baidās tuvoties sievietei. Rodas jautājums uz ko tāds vīrietis ir spējīgs? Kam viņš der? Un vai viņš vispār ir vīrietis?

Apzinieties šādu baiļu nejēdzību, un jums vispirms būs kauns, bet pēc tam jūs izjutīsiet vieglumu un pārliecību. Jūs esat savas realitātes Likteņlēmējs. Vai varbūt ne? Jūs galu galā esat vīrietis. Vai tomēr ne? Ne psiholoģija, ne transērfings, ne kādas citas baiļu novēršanas metodes te neiederas. Vajag vienīgi atcerēties, kas jūs esat.

Vai tad man tas būtu jāskaidro? Sapņotāji, atmostieties! Paskatieties, kur mēs esam nonākuši. Skolās, kur māca pavedināšanas tehniku, vīriešiem vispirms iemāca nebaidīties no iepazīšanās ar "vājo dzimumu". Kurš tad dzimums tiek uzskatīts par vājo?

Te mēs atkal novērojam personības šķelšanos. No vienas puses, stiprā dzimuma pārstāvis grib sevi par tādu uzskatīt. No otras -, tā kā tāds pilnīgs kredo ir tikai nedaudziem (un viņš nav to vidū!), viņam rodas šaubas par sava spēka realitāti. Sanāk: gribu izlikties stiprs, bet baidos kļūdīties. Te es saku nevis "grib būt", bet "grib izlikties", jo cilvēkam bez pārliecības ne tik daudz svarīgs ir lietu reālais stāvoklis, cik to redzamība. Viņš slēdz viltīgu vienošanos vienatnē ar sevi, kaut kur dziļi dvēselē es atzīstu savu vājumu, bet galvenais, lai apkārtējie to nenojaustu un domātu, ka esmu foršs čalis.

Kas būtu darāms, lai izpildītu šo vienošanos? Saskaņā ar saturu izveidot ārējo formu. Tas nozīmē, ka gan sev, gan apkārtējiem jāpierāda, kurš te ir ALFA: vienkāršāk runājot, pavedināt iespējami vairāk mātīšu.

Tas, ka "pikaps" pēc savas būtības ir cinisks un amorāls, netiek ņemts vērā. Jā, un naivie upuri, kas tika izmantoti, cietīs tikai tad, kad viņus pametīs. Bet man vienalga, jo esmu "lēmējs", esmu vadonis un tādēļ daru, ko gribu. Un, lūk, vīrietis, kurš nolēmis nodarboties ar "pikapu", dodas uz skolu (precīzāk sakot, uz bērnudārzu), kur audzinātāji mācīs viņam nebaidīties no saskarsmes ar vājo dzimumu un dažādas citas saskarsmes tehnikas.

Vispār jau par vājo dzimumu, protams, būtu jāuzskata vīrieši. Ko tad citu var teikt par tiem, kas tiecas pašapliecināties uz citu rēķina? Ja pavērtu aizkulises, atklātos amizanta aina.

Mariju Magdalēnu, piemēram, nekādi nevarēja pieskaitīt pie 12 apustuļiem, jo viņa bija sieviete. Vai tad tā var? Viņai "piekarināja" prostitūtas birku. Attieksme pret prostitūtām ir nievājoša, neraugoties uz to, ka viņu pakalpojumi ar patiku tiek izmantoti. Viņa palaistuve, bet es radības kronis! Pat sev tuvas sievietes "kronis" reizēm izmanto sava panīkušā kredo attaisnošanai. Man ir svarīgs darbs, tādēļ ir tiesības atslābināties iedzerot un mājās varu neko nedarīt (kaut arī viss darba svarīgums izpaužas vaigu piepūšanā un pirkstu kustināšanā). Dzemdēt, rūpēties par bērniem un ari par pieaugušajiem ģimenes locekļiem jau neskaitās darbs.

Taču tie visi ir sīkumi. Kad Likteņlēmējs pārvarēs "pikapa" vecumu, labākajā gadījumā viņš vienkārši samierināsies ar viduvēja satura neatbilstību vēlamajai formai, un tad lai cik paradoksāli tas arī būtu viņš kļūs par to, kas būtībā ir, par neizteiksmīgu personību, kas ne ar ko īpašu neizceļas un nodzīvo savu dzīvi amorfā stāvoklī. Bet sliktākajā gadījumā viņš nesamierināsies un viņa cīņa ar savu klīnisko neatbilstību var sasniegt hipertrofētas formas. Neviens cits kā tikai viņš nepilnvērtīgais cietējs laužas pēc varas, izraisa asiņainu karu un pastrādā vēl citas riebeklības jau plašākā mērogā.

Rezumējums: tam, kuram ir pārliecība par savu kredo, nekas nav jāiekaro un nekas nav jāaizstāv (nejaukt ar "nav uz ko tiekties"). Viņš vienkārši iet un paņem sev tik daudz, cik viņam nepieciešams.

Sakiet, vai personisko brīvību var uzskatīt par mērķi? Jūsu grāmatas es izlasīju vienā elpas vilcienā. Efekts bija ļoti spēcīgs. Lasot nonācu pie slēdziena, ka mans mērķis varētu būt personiskās mājas pirkšana un omulīga ģimenes pavarda ierīkošana. Mērķi formulēju šādi: "Sava māja un laime tajā". Pēc tam es dažus mēnešus strādāju pēc jūsu aprakstītās metodikas. Pagaidām būtisku izmaiņu ar mājas pirkšanu nav. Pēdējā mēneša laikā es vairs tik aktīvi nenodarbojos ar slaidiem. Un pašlaik manā dvēselē ir pilnīgs haoss.

Pēdējo dienu laikā esmu nonākusi pie slēdziena, ka mājas pirkšana varbūt nav mans mērķis, bet tikai līdzeklis. īstais mērķis brīvība darīt to, ko vēlos, būt brīvai savās vēlmēs un to realizēšanā. Man kopš bērnības tas nav bijis dots, man vienmēr teica un norādīja, ko un kā darīt. Es sevī izjūtu vainas apziņu, kas man traucē brīvi izpaust savas vēlmes. Tagad man ir ģimene un bērns, bet es turpinu dzīvot ar vecāku ģimenē pieņemtajiem principiem: savu vēlmju aizliegumu un pastāvīgu taisnošanos.

Es saprotu, ka negribu turpināt strādāt tā kā iepriekš un kā strādā citi (šobrīd auklēju mājās meitu, viņai pusotrs gadiņš). Bet nezinu, ar ko nodarboties un kā pelnīt. Es to nevaru saprast un saskatīt sevī. Baiļojos par to, ka mani apvainos, ka dzīvoju uz cita rēķina, ka mani nosodīs un no manis novērsīsies. Šķiet, ka atbilde ir tepat līdzās, bet es to nevaru noķert. Līdzinās zivju ķeršanai akvārijā. Es saprotu, ka veidoju spēcīgu potenciālu, bet nespēju ieraudzīt vēdlodziņu.

Brīvība tas nav mērķis, bet kaut kas pats par sevi saprotams, ja jūs nodarbojaties ar transērfingu. Vai atceraties Vērotāja likumu? Katrs cilvēks var iegūt brīvību izvēlēties visu, kas viņam patīk. Kā iegūt šo brīvību? Atbilde jūs iegūsiet brīvību tad, kad beigsiet cīnīties. Kas tā par cīņu? Tas sīki aprakstīts grāmatā "Realitātes transērfings". Te varu pateikt tikai to, ka cīņa, kas atņem brīvību, norisinās galvenokārt pašam ar sevi, kas likumsakarīgi iekļaujas cīņā ar pārējo pasauli. Šīs cīņas sākotnējais iemesls ir mērķtiecīga kredo trūkums.

Vispārīgi runājot, problēmas saturs ir tāds, ka dzīve neveidojas tāda, kā gribētos. Pasaule neieklausās. Var jau uz to kaut kā iedarboties, taču, ja nav redzama cēloņu un seku ķēde, jums nāksies bezpalīdzīgi klauvēt pie spoguļa, t. i., ieslēgties cīņā.

Ir ari cits ceļš. Nepieciešams atcerēties, ka realitāte ir jūsu domu atspoguļojums. Ja spogulī vērojams aplams attēls, tas jākoriģē. Viss ir ļoti vienkārši ja būs mērķtiecīgs kredo, tad dzīvē viss būs, kā nākas. Jums nav jābažījas, kā tieši kredo labos realitāti. Tad, kad attēls nav izkropļots, atspulgs pats iegūs pareizo formu.

Kā veidot savu kredo? Rīcība un doma jānoved pie viena kopsaucēja runāju to, ko domāju, un domāju to, ko runāju. Kas ir domās, tas arī darbībā; kas ir darbībā, tas arī domās. Jāpārtrauc svārstīties starp dvēseli un prātu. Tā ir daudz vienkāršāk un vieglāk dzīvot: uzreiz tiek nomestas visas pārmērīgo potenciālu svaru bumbas. Vispirms kredo jānoformulē saskaņā ar savu pārliecību un pieņēmumiem, taču to izdarīt uzreiz izdodas ne vienmēr. Tad ir iespējams formu (rīcību) un saturu (domas) apkopot pakāpeniski, apgrieztā secībā. Kā to izdarīt, ir zināms no transērfinga sākotnējā kursa piemēra par vainas kompleksu un nepilnvērtību. Lai izvairītos no vainas apziņas un pienākuma, jāpārtrauc taisnošanās. Izvairīties no nepilnvērtības izjūtas nozīmē pārtraukt darbību, kas virzīta uz sava nozīmīguma mākslīgu pacēlumu. Kredo veidošanā ari viss ir vienkārši: jāpārtrauc izlocīties, liekuļot, melot (vispirms jau sev), iztapt manipulatoriem. Izmēģiniet un pārliecinieties jums tas patiks.

Jūs kļūsiet par stabilu un harismātisku personību. Jūs nonāksiet līdz tam pati, nevis uz citu rēķina. Tad pasaule sāks griezties ap jums. Un viss notiks.

SAPŅU PASAULE

Pirmkārt, gribu pavēstīt, ka jūsu grāmata "Realitātes transērfings" manam vīram kļuva par īstu atklājumu, taču ne jau kā kaut kas pavisam jauns tradicionālajā izpratnē, kā kāds brīnums, bet tādā nozīmē, ka kāds domā tāpat kā viņš un spēj to pamatot. Lieta tāda, ka viņš daudzus gadus (tagad viņam 35) vēroja sevi un citus, vēroja situācijas, cēloņus un sekas un nonāca pie secinājuma, ka vēlmes piepildās. Turklāt viņš bija pārliecināts -ja kaut kas ir ļoti vajadzīgs (piemēram, nauda noteiktā laikā), tad nekādā gadījumā nevajag satraukties, nervozēt, meklēt, zvanīt utt. viss notiks pats no sevis. Iepazīstoties man viņš, protams, šķita dīvains. Taču vīrs vienmēr minēja piemērus no dzīves, un es no negatīvas attieksmes pret šiem jautājumiem (tās taču ir blēņas!) nonācu līdz neitrālai nostājai. Un iedomājieties viņa prieku, kad pie mums uzradās šī grāmata. Viņš parādīja man dažus fragmentus, un es pārliecinājos, ka grāmatā vārds vārdā bija citētas viņa domas. Tā es no novērotājas kļuvu par aktīvu lietotāju.

Šādu vēstuļu ar gandrīz vienu un to pašu domu pienāk ļoti daudz. Protams, jūs visi, cienījamie lasītāji, zinājāt un zināt transērfinga principus. Par ko tad es visu laiku runāju? Jūsu dvēselei ir pieeja neierobežotai datu bankai un variantu bezgalībai. Lieciet savam prātam tajā ieklausīties.

Otrkārt, man ir šāds jautājums: es saprotu, ko nozīmē atmosties miegā un saprast, ka tu guli, turpinot sapņot. Tas man ir no bērnības. Bet ir kāda problēma: es nevaru mainīt sapņa gaitu! Piemēram, sapņoju, ka risinu kādu grūtu, muļķīgu un apnicīgu (ja tā var teikt) matemātikas uzdevumu. Turklāt sapnī mani pavada skumju un bezcerības izjūtas: uzdevums nekad nebeigsies, atbilde nevienam nav vajadzīga utt. Un tad es, turpinot risināt uzdevumu, saprotu, ka (kāda laime!) tas ir sapnis un es tagad varu "piesapņot" sev kaut ko labu. Taču nekas nesanāk: sapnis izrādās stiprāks par mani, un es turpinu meklēt pareizo atbildi. Tādi mēģinājumi izmainīt sapņa sižetu naktī var būt pat vairāki, taču pozitīvu rezultātu nav bijis, tas ir, sapnis, protams, beidzas, taču it kā pats no sevis, bez manas apzinātas līdzdalības. Šajā sakarā ir jautājums: vai mana nespēja virzīt parastu sapni nevar ietekmēt realitātes vadīšanu?

Ja jūsu sapņojums rotē ap vienu un to pašu sižetu (it kā uz vietas grieztos gramofona plate), tas nozīmē, ka jūs esat nokļuvusi tā sauktajā cikliskajā zonā. Šādā zonā tuvumā esošie izplatījuma varianti ir it kā ieslēgti cilpā, no kuras ļoti grūti izrauties. īpaši nepatīkama ir cikliskā zona ar murgiem. Bezapziņas sapņu pasaulē var būt tā, ka tu skrien pa apli un tev dzenas pakaļ vieni un tie paši vajātāji. Lūk, uzbrūk suns, tiesa gan neliels, bet tik neatlaidīgs, ka, cīnoties ar to, tu izrauj viņam rīkli, aizmet un skrien tālāk. Pēc tam tev piesienas kāda uzmācīga persona un sāk tevi kutināt, tu izraujies un skrien tālāk. Ceļā uzrodas vēl citi uzmākuļi, kuri ņirgājoties un izsmejot tevi cenšas saķert, tu izraujies un no jauna uzduries… tam pašam sunim. Notikums atkārtojas, tu centies aizbēgt kaut kur sānis, lai izvairītos no šiem izdzimteņiem, bet tas nekādi neizdodas viss iet pa riņķi, un nav tavos spēkos kaut ko mainīt.

Lai izkļūtu no noslēgtā loka, nepieciešams augsts enerģijas līmenis. Cilvēks ar vāju enerģētiku skraidīs pa vienu un to pašu vietu, līdz atmodīsies. Un, protams, mainīt sapņu sižetu, tas ir, "piesapņot" sev to, ko tu vēlētos, arī nav vienkārši: vajadzīga diezgan stipra enerģētika. Tas pats notiek reālajā pasaulē. Tādēļ es allaž atkārtoju, ka spēja vadīt realitāti ir tieši proporcionāla jūsu enerģijas līmenim.

Dzīvē gadās nokļūt līdzīgās cikliskās zonās, tikai to diametrs ir nesalīdzināmi lielāks. Notiek tā, ka tu iekāp vienā un tajā pašā peļķē atkal un atkal ar dažu mēnešu, gada vai ilgāku starplaiku, it kā tevi vajātu ļauna karma. Būtībā nekādas karmas nav, tikai konkrētā laika nogriezni attieksme pret daudz ko nemainās, tādēļ pasaules spogulis rāda vienu un to pašu pagātnes attēlu. Ja jūsu dzīvē notiek kaut kas līdzīgs, nepieciešams pārskatīt savu attieksmi. Pret ko to jūs droši vien sapratīsiet pats, vajag tikai apturēt savu skrējienu pa apli un paskatīties apkārt. Un, protams, ievērot koordinācijas principu un rūpēties par savas enerģētikas pastiprināšanu.

Man ir jautājums sapnī es it kā pamostos, kad sāku lidot; vēlos lidot ātrāk, bet nespēju! Kāpēc tā notiek? It kā es pūlos, bet man neizdodas… Ir tādas kā grūtības, smagums, kaut kas tur mani ciet, bet kas nevaru saprast!

Lidojumi sapnī sniedz brīnišķīgu iespēju sajust, kas ir ārējā apņemšanās. Jūs nepieliekat pūles, bet vienkārši paužat nodomu pacelties gaisā. Ja tāda beznosacījuma, pat bezemociju apņēmība tiek sasniegta, kāds ārējs (nevis iekšējs) spēks atrauj jūs no zemes un viss notiek it kā pats no sevis. Pievērsiet uzmanību: spēks nav jūsos, tas nāk no ārpuses. Jūs tikai izrādāt gatavību, cenšaties sajust savu vienotību ar šo ārējo spēku.

Levitācija pat sapņos ir ļoti smalka robeža, aiz kuras jāatmet visas šaubas un vēlmes un jākoncentrējas tikai uz nodomu tā nav pūļu pielikšana, bet bezkaislīga koncentrēšanās. Kā sapnī, tā nomodā jums jādarbojas kā jūras vilnim, kas drosmīgi, nenovēršami un nešaubīgi veļas uz krastu. Pavērojiet viļņus jūrā, un jūs sapratīsiet, ko es gribēju pateikt.

Jūs rakstāt, ka nav nekādas garantijas, ka sapnī mēs varam ieraudzīt nākamības sektoru, kas reiz realizēsies. Kā tad ir ar zīmīgajiem sapņiem? Sapņi taču mēdz piepildīties, kaut arī ne tiešā veidā, bet kaut kāda informācija no tiem nonāk realitātē, kad tu domā: es taču par to esmu sapņojusi! Reiz sapņoju (neapzināti), ka es ienāku veikalā, neko nenopērku, bet galu galā man kaut kur pazūd naudasmaks ar ievērojamu naudas summu. Nejauši atskāršu, ka esmu gandrīz kaila; es tādā izskatā eju pa ielu, tad pēkšņi ieraugu baltu mašīnu un saprotu, ka tajā brauc puisis, ar kuru es satiekos (kaut arī patiesībā viņam ir citas krāsas mašīna). Mani pārņem baisa bezizejas izjūta, es cenšos no viņa aizbēgt, bet viņš mani panāk un sāk mierināt.

Es pamodos asarās. Sajūtas pēc šī sapņa bija ļoti sliktas; kaut kas tāds ar mani notiek reti. Un tās pašas dienas vakarā es iekļūstu avārijā saskrienos ar baltu volgu. Pateicoties drošības jostai, es tiku cauri tikai ar punu pierē, taču par savas mašīnas, ko kā tagad saprotu es pārlieku rūpīgi saudzēju, remontu nācās samaksāt bargu naudu. Dažas dienas pirms šī notikuma mans puisis (gan bez ļaunuma) teica: "Tev noteikti jāiekļūst kādā avārijā, tad redzēsi, ka tur nekā šausmīga nav." Es nodomāju: "Kā tad, nesagaidīsi!"

Acīmredzot no transērfinga skatpunkta piepildījās sliktākais paredzējums, bet sapnis par to it kā brīdināja! Turklāt uzreiz pēc sadursmes sajutu nolemtību, ļoti nepatīkami, tieši tā, kā bija sapnī. Un vēl tajā dienā radinieki atrunāja mani no braukšanas citu iemeslu dēļ, bet es viņos neklausījos. Acīmredzot arī tā bija zīme. Kāpēc tad sapņa redzējumu nevar uzskatīt par zīmi, ja arī dvēsele jūt, ka kaut kas nav labi?

Sapnī jums parādījās pats Likteņlēmējs, vai ne? Un dzīvē jūs daudz ko esat mainījis, tieši pateicoties šiem sapņojumiem. Vai pēc tā visa var uzskatīt, ka sapņiem nav jāpiešķir nekāda nozīme?

Mana iepazīšanās ar Likteņlēmēju, kas aprakstīta "Realitātes transērfringā", nebija parasts sapņojums, jo pēc tam atvērās kanāls, pa kuru ienāca informācija. Turklāt šai informācijai nebija nākamo vai bijušo notikumu scenārija, tā pārstāvēja zināšanas transērfinga principus. Šo principu patiesumu vēlāk apstiprināja reālā prakse.

Ne jau visi sapņi piepildās, taču gadās, ka dvēsele ielūkojas variantu telpā un izvēlas variantu, kam lemts piepildīties. Ir grūti (drīzāk pat neiespējami) noskaidrot kas tad īsti iedarbojas: pareģojums vai programmēšana? Vai jūs pati varat pārliecināti atbildēt uz šo jautājumu?

Ja jau sapņojums "iekrīt" dvēselē, iespējams, ka tas piepildīsies, jo kļūs par mentālo programmu, kura var tikt realizēta. Tādēļ nevajag piešķirt pārāk lielu nozīmi sliktiem sapņiem. Gluži otrādi ja sapnis ir labs, pēc pamošanās vairākkārt izspēlējiet to savā apziņā, lai ieprogrammētu realitāti.

Zīmēm būtu jāvelta vairāk uzmanības, taču ne pārāk daudz.

Jūs ne vienmēr varat sniegt simtprocentīgi ticamu zīmes interpretāciju, vēl jo vairāk tādēļ, ka pati zīme (kāda tā, jūsuprāt, ir) tāda var arī nebūt. Došu jums kādu noderīgu padomu: izturieties sevišķi jūtīgi pret to, ko jums iesaka apkārtējie, īpaši tad, ja viņi to dara, pārāk neuzspiežot. Tādas zīmes palīdz virzīties variantu plūsmā. Pavērojiet, izmēģiniet un pārliecinieties pati.

Kas ir izplatījuma realizētais sektors, kurā var nokļūt sapnī un vairs neatgriezties?Ja termins "realizētais" nozīmē izpratni par laiku, tad kā tas ir iespējams, ja izplatījuma varianti ir statiski un tajos jau ir iestrādāta pagātne, tagadne un nākotne? Laika ilūzija taču rodas tieši tādēļ, ka mēs pārvietojamies variantu bezgalībā.

Realizēts tiek tas izplatījuma variantu sektors, caur kuru pašreiz "iziet" materiālā īstenība; citiem vārdiem sakot, tas ir kadrs pagātnes un nākotnes kinolentē, kas uz mirkli kļūst materiāla, kad to apgaismo.

Maz ticama, taču teorētiski iespējama ir šāda situācija: prāts sapņojuma laikā pēkšņi nokļūst "izgaismotā kadrā" un var tur palikt uz visiem laikiem. Vai tā būs materiālā ķermeņa pārnešana citā telpas laika punktā vai nāve (no mūsu atskaites sistēmas skatpunkta), ar pārliecību apstiprināt grūti (vai pat neiespējami). Izplatījumā varianti ir kā bezgalīgs "filmu" vai "kinoprojektoru", t. i., reālo pasauļu daudzums. Un kurš uzdrošināsies apgalvot, ka mūsu pasaule ir vienīgā?

Varētu teikt, ka pastāv bezgalīgs virtuāls izplatījuma variantu daudzums, kurā maldās realizēto pasauļu materiālās daļiņas. Viena no šādām daļiņām ir mūsu redzamā pasaule, kurā dzīvojam. Citas pasaules var atrasties ļoti tālu no mums variantu izplatījumā, tik tālu, ka pasaules konstantes tur ir pavisam citas un attiecīgi dzīve pavisam cita, kādu pat nav iespējams iedomāties. Vai jūs varat iedomāties pasauli, kurā skaitlis "pī" ir citāds nekā mums? Tādā pasaulē viss izskatās citādi vienkārši neiedomājami citādi! Tur ir cita ģeometrija. Tāpēc labāk nelauzīsim galvu par lietām, kam pagaidām nav apstiprinājuma.

Ir zināmi tikai fakti, kad cilvēks ir izgājis caur kādu telpas un laika portālu un nokļuvis mūsu planētas citā punktā vai iekritis laika bedrē. Piemēram, bija tāds gadījums: kāda krievu sādžas vecenīte klejojusi pa mežu un pēkšņi atradusies vienā no Amerikas štatiem. Tātad notikusi pārvietošanās telpā. Citā gadījumā kāds cilvēks, pārejot pār tiltu, pazudis uz vairākām diennaktīm, pēc tam atgriezies tajā pašā vietā, nesaprotot, kas un kā noticis. Tā ir pārvietošanās laikā. Kā tas notiek, izskaidrot pagaidām nevar.

Labi saprotot jūsu aizņemtību un lielo saņemto vēstuļu skaitu, es gari nerunāšu par saviem iespaidiem, kad iepazinos ar transērfingu; teikšu tikai to, ka esmu ceļa sākumā, pasaules uzskats ir krasi mainījies, es visu pieņemu, kā ir, jo visu laiku intuitīvi jutu, ka šis konkrētās dzīves stils man ir vislabāk pieņemams. Tagad, pateicoties jūsu grāmatām, viss ir sakārtojies, aina skaidra. Galvā tagad ir skaidrāka pasaules, cilvēku un dzīves uztvere. Daudz vieglāk ir kontaktēties ar priekšniecību. Man aktīvai savas karjeras veidotājai jautājums par pārmēra potenciālu un cīņu ar svārstiem bija ļoti aktuāls. Piezemējot svarīgumu, kļuva vieglāk reaģēt uz nepatiesu vadības kritiku. Es vairs nestrīdējos un pierādīju, ka ne pie kā neesmu vainīga.

Sākotnēji bija grūti saņemties un apzināti nereaģēt uz svārsta šūpošanos mana direktora personā, taču es ļoti ceru, ka vēlāk es tam visam pat nepievērsīšu uzmanību. Pašreiz konflikti saīsinājušies līdz pāris stundām, bet agrāk tie ilga dienām. Transērfings ienāca manī un kļuva par manu pasaules uzskatu, tagad es dzīvi uztveru caur šīs filosofijas filtru. Tikai, lūk, jau daudzas nedēļas katru nakti redzu dīvainus sapņus. Tā, protams, varbūt ir sagadīšanās, taču agrāk man nekā tāda nebija. Vai jūs varētu paskaidrot vai tas kaut ko nozīmē?

Dīvainus sapņus redz daudzi, kuri iepazinušies ar transērfingu. Dīvaini tie šķiet tāpēc, ka ierastais mentālais šablons ir mainījies. Drīz beigsies pārejas periods un realitāte nomierināsies. Nepievērsiet uzmanību sapņiem; patiesībā tie nenozīmē neko; tās ir tikai ainas no variantu telpas, un viss. Bet tas, kas bija vai būs attiecināms uz īstenību, veido tikai niecīgu daļu no pārējām virtuālajām drazām.

Ar milzīgu interesi lasu jūsu grāmatas un atrodu tajās daudz ko man tuvu, par ko agrāk neesmu zinājis. Par transērfingu sākuši lasīt arī daudzi mani radinieki. Tādēļ es vēršos pie jums pēc padoma. Lieta tāda, ka mana mīļotā daudz nodarbojās ar mistiku: lasīja Kostaņedas grāmatas, nodarbojās ar jogu un ar prieku sāka lasīt transērfingu, bet lasot sāka satraukties. Viņa redz dīvainus sapņus. Viņa bieži pamostas un stāsta, ka sapņi esot ļoti neparasti, ka viņa jūtot bailes. Tagad, kad viņa pārtrauca lasīt, sapņi uzreiz pagaisa. Mēs domājam, ka viņas bailes rodas no bailēm nokļūt citā realitātē uz neatgriešanos. Viņa teica, ka pirms transērfinga lasīšanas viņa sapnī pamodās un skaidri apzinājās savu pamošanos. Ļoti vēlētos uzzināt jūsu domas par to. Varbūt jūs varat kaut ko ieteikt?

Nokļūt citā realitātē ir gandrīz neiespējami, bet aiziet no realitātes kā nospļauties. Vajag vienkārši iemigt nomodā un vairs nelasīt grāmatas, kas lauž pasaules uzskatus. Ko lai iesaku? Jūsu dzīve tā ir jūsu dzīve.

Jūs rakstāt, ka sapņus nevar skaidrot kā zīmes. Bet kā tad ar zīmīgajiem sapņiem? Piemēram, es svarīga iestājeksāmena priekšvakarā nosapņoju biļetes numuru, jautājumus, eksaminētāju sejas un atzīmi. Nākamajā rītā tā arī bija. Un, ja šajā gadījumā var teikt, ka es biju "noskaņota", tad kā bija ar 1998. gada finanšu krīzi, par ko es arī sapņoju vairākas dienas, kaut ar finanšu sjeru man nebija nekāda sakara un arī "dolāru interešu" nebija?

Runājot par to, ka sapņus nevar skaidrot kā zīmes, es vēlējos pateikt, ka tiem nevajadzētu uzticēties. Dvēsele var ielidot gan tajos sektoros, kas realizēsies, gan tajos, kas netiks realizēti. Taču var būt indivīdi, kuru dvēsele, lidojot sapņos, prot ielūkoties tuvās nākotnes kadros. Taču pat gaišredzīgajiem iekļūšanas procents nav augsts. Piemēram, slavenajai Vangai šis procents nepārsniedza septiņdesmit.

Bet vispār jautājums par attieksmi pret jebkuriem pareģojumiem jāformulē citādi: nevis par prognozes precizitāti, bet gan par jūsu attieksmi pret to. Ja jūs pieķeraties pareģojumam, ja dvēsele un prāts ir vienoti, tad tas droši vien piepildīsies. Tādā gadījumā darbojas nevis pati prognoze kā likteņa nenovēršamība, bet gan jūsu nodoms. Un nav svarīgi, vai jūs gribat "ielaist" savā dzīvē prognozēto vai ne, darbs ir izdarīts: dvēsele un prāts noticēja, apkopoja šo ideju, tādēļ izveidojās konkrēts domu tēls, kas neizbēgami atspoguļosies realitātē. Jūs pieņēmāt šo "nastu", un tagad tā jums būs jānes. Šajā apstāklī tad arī parādās nākotnes nenovēršamība cilvēks, pieņemot kā cerību pareģojumu vai samierinoties ar to, ka liktenis ir jau iepriekš noteikts, atsakās pats virzīt realitāti. Ja tā notiek, realitāte sāk valdīt pār cilvēku, un tad, protams, papīra kuģīša liktenis būs atkarīgs no tā, kur to novirzīs straume.

SVEICINĀTI, BIEDRI KIBORGI!

Man pagaidām izraisa šaubas ideja par to, ka sapņojuma laikā dvēsele ceļo pa variantu pasaules nerealizētiem sektoriem. Es ļoti bieži sapņoju par to, ko redzēju iepriekšējā dienā, un tas vairāk līdzīgs tieši tam, ko smadzenes ģenerē miegā. Turklāt encefalogrammu dati apstiprina, ka sapņošanas laikā mainās smadzeņu šūnu aktivitāte un praktiski viss, ko es redzu sapnī, ir kaut kā saistīts ar manu reālo dzīvi. Šķiet ja ticētu jūsu hipotēzei, tad dvēsele spēj ielidotjebkurā sektorā, kur var ieraudzīt visu, ko vēlas. Protams, es saprotu, ka gan jūsu sapņa mehānisma skaidrojums, gan tradicionālais tikai daļēji atspoguļo to, kas ar cilvēku patiesi notiek sapnī.

Jūsu redzētais vakar tā ir pagājība, kas palikusi ārpus materiālās realizācijas, tādēļ atkal kļuvusi par virtuālo, tas ir, nemateriālo. Viss, ko jūs redzat šajā brīdī, jau nākamajā sekundē iegūs jaunu formu un kļūs par izplatījuma variantu noieto sektoru. Tā fiziskā realizācija lido metafiziskajā telpā tāpat kā kadrs kinolentē. Unikāla materiālā Visuma aina eksistē tikai vienu mirkli. Un tā nav hipotēze, bet transērfinga koncepcijas postulāts. Par postulātiem parasti (to skaitā tradicionālajā zinātnē) tiek pieņemts tas, kam pagaidām nevar atrast izskaidrojumu un pierādījumu.

Kas attiecas uz smadzeņu darbību, tad arī tur notiek gan materiāli, gan garīgi procesi; ir gan "ģenerācija", gan "lidojums". Neizprotami, cik ļoti cilvēks pieradis mesties galējībās un meklēt risinājumu tikai vienai duālās realitātes robežai tā vietā, lai pieņemtu tādu vienkāršu patiesību, ka pasaulē fiziskie un metafiziskie procesi norisinās vienlaikus, nevis katrs atsevišķi.

Tas, ka miega laikā novērojama smadzeņu darbība, vēl nenozīmē, ka tiek ģenerēti sapņi. Smadzeņu funkcijas loma ir galvenokārt ārējās informācijas piekļūšanā un apstrādē. Kā teikusi Cilvēka smadzeņu institūta direktore Natālija Behtereva: "Mēs par smadzenēm zinām tikai to, ka neko par tām nezinām."

Man neradās pilnīga pārliecība par to, ka smadzenes nevar sevī paturēt visu informāciju, ko pārvalda cilvēks. Lieta tāda, ka neviens taču nezina, kā īsti ierakstīta šī informācija. Mums galvā nav vis binārā atmiņa 0/1, bet gan miljardi šūnu, un katra no tām var atrasties vairākos stāvokļos (varbūt arī miljardos). Tas ir milzīgs apjoms, kas, ja vēl tiek pielietotas informācijas koncentrēšanas metodes, var daudzkārt palielināties. Doma par to, ka smadzenēs tiek ierakstītas tikai tās adreses, kurām tās pievēršas, meklējot konkrētu lauku, skan ļoti skaisti, taču personiski man pilnīgu uzticību neizraisa. Tā man šķiet tikai hipotēze, kam ļoti gribētos ticēt.

Tieši tāpat XIX gadsimta zinātnieki būtu iedomājušies, ka visas programmas var ievietot brīnumainajā kastītē televizorā. Protams, es nevaru kategoriski apstiprināt, ka smadzenes patiešām uzglabā "adreses". Iespējams, ka viss ir sarežģītāk (vai varbūt vienkāršāk?); to pagaidām nezina neviens. Taču jūs veltīgi domājat, ka es izvirzu hipotēzes ar nolūku izskaidrot pasaules uzbūvi man tas nav vajadzīgs, es neesmu zinātnieks. Transērfings tā ir viena no iespējamām īstenības interpretācijām. Šī interpretācija darbojas, pārējais ir mazsvarīgs.

Tomēr esmu spiests jūs sarūgtināt. Cilvēks domā nevis ar smadzenēm, bet ar morfoloģisko lauku, kas viņu apņem, un, vienkāršoti runājot, sastāv no miljards spuldzītēm. Tās iedegas un nodziest tāpat kā aizvēsturiskā datorā. Morfoloģiskais lauks mirgo, izgaismojas dažādās krāsās tas ir tā sauktais "domāšanas process". Protams, arī smadzenes piedalās domāšanā, taču tikai daļēji. Taisnību sakot, domas atrodas nevis galvas iekšpusē, bet gan ārpusē. Domāšana ir sadarbības process starp "lampiņām" un izplatījuma variantu sektoriem. Kad lampiņa iedegas, veidojas kontakts starp jūsu smadzenēm un to informāciju, ar kuru jūs šajā brīdī esat saistīti. Bet jums šķiet, ka galvā ir radusies kāda doma. Īstenībā galvā nav nekā cita kā vien pelēkā, recekļainā masa.

Atmiņai arī nav nekādas saiknes ar smadzeņu neitroniem. Un atkal, vienkāršoti runājot: kad iedegas morfoloģiskā lauka lampiņa, nodibinās saikne ar noteiktu izplatījuma sektora variantu, kas satur informāciju, kuru, kā jums šķiet, jūs atceraties. Ja šī saikne kāda iemesla dēļ nevar realizēties, tad jums neizdodas atcerēties.

Analoģiska ir arī sapņošana sapņi nerodas galvā, bet projicējas no izplatījuma variantiem kā uz ekrāna.

Runājot par to, kas īsti ir cilvēks, man šķiet, ka veiksmīgākā ir akadēmiķa Vjačeslava Broņņikova metafora cilvēks ir līdzīgs televizoram, kas raida programmas no metafiziski informatīvā izplatījuma.

Prāts nav spējīgs radīt kaut ko principiāli jaunu, tas var tikai uzbūvēt jaunas mājas versiju no vecajiem klucīšiem. Jaunumus tas smeļ no variantu izplatījuma, un tam palīdz dvēsele, jo tai ir tieša pieeja izplatījumam. Visa jaunrade rodas tajos retajos brīžos, kad prāts pārrauj savu loģisko spriedumu ķēdi un dzird dvēseles balsi. Tādos brīžos cilvēks no uztvērēja pārvēršas par raidstaciju. Sveicināti, biedri kiborgi!

Dažkārt man nākas teikt ko šokējošu, tomēr lai tas jūs nebiedē. Īstenība ir vēl vairāk biedējoša. Piemēram, apziņa (bet cilvēkam ir arī virsapziņa) ari atrodas nevis iekšpusē, bet ārpusē. Tikai tā jau ir sarežģīta tēma, kas iziet ārpus transērfinga rāmjiem. Vispār transērfings ir kā jaundzimušā pirmie apzinīgie soļi šajā dīvainajā un vēl tūkstošreiz dīvainākajā pasaulē. Ja jums ir vēlēšanās doties tālāk, painteresējieties par akadēmiķa Broņņikova mācību. Es pats vēl esmu tikai pašā ceļa sākumā.

APZIŅAS PARAZĪTI

Ja jau pastāv līdzsvarojoši spēki, kas iedarbojas uz cilvēku, tad kādēļ tie neiedarbojas uz svārstiem, kas izrādās negausīgi uzkrājēji un enerģijas tērētāji, tādējādi graujot līdzsvaru?

Kāpēc nedarbojas? Svārsti pirmām kārtām ir dzīvības forma. Dzīvas būtnes piedzimšana būtībā ir līdzsvara izjaukšana, un jūs lieliski zināt, kā šī izjaukšana tiek labota. Iedomājieties, kas notiktu, ja nebūtu nāves. Pasaulē iestātos pilnīgs haoss.

Smalkās pasaules būtnes arī nomirst. Svārsts izdziest, kad aiziet bojā tas, kas to radījis. Paskatieties, cik daudz ir izzudis: senās civilizācijas, visdažādākās cilvēku kopienas, dzīvnieku populācijas, dažādas sociālās parādības. Vai atceraties kādreiz bija gramofona plašu industrija, retro stils modē, mākslā, sadzīvē…

Turklāt svārstu pasaulē pastāvīgi notiek cīņa, neviens svārsts nespēj uzkrāt savu varenību nepārtraukti viņam to vienkārši neļaus. Vieni mirst, citi piedzimst, vecos nomaina jaunie, kas ir aktīvāki, rijīgāki. Visi metas cits citam virsū, grauž, rij ne sliktāk kā džungļos.

Svārstiem nav nekādu mērķu, jo tiem nav apzinātu nolūku un prāta. Nevar teikt, ka tiem kaut kas padomā. Svārsti ir līdzīgi parazītaugiem, kas pārņēmuši visu planētu, tie iekļūst visur, taču ne mērķtiecīgi, bet dabiski kā jebkurš cits parazīts. Viss notiek it kā pats no sevis.

Tikai viņu darbošanās rezultāti mums iedvestu šausmas, ja vien cilvēki to visu varētu ieraudzīt un saprast.

Jūs, piemēram, saprotat, ka jums līdzās dzīvo būtnes, kas ne tikai barojas ar jūsu enerģiju, bet ielaužas ari jūsu apziņā. Es līdz pat šim brīdim nespēju ar to samierināties. Iekšēji viss saceļas un pretojas: nē, tas ir vairāk nekā slikti, lai būtu taisnība. Labāk par to nedomāt!

Tā ari notiek. Cilvēki guļ un neiedomājas, ka viņu apziņā ieviesušies parazīti. Un tomēr no realitātes nekur nespruksi. Svārsti ir otra Zemes civilizācija, turklāt daudzkārt stiprāka, jo klusi un nemanāmi izrīko pirmo.

Man ir kāda ļoti nopietna problēma. Man ir 25 gadi, bet šī problēma pastāv jau 10 gadus, un tās iedīgļi meklējami bērnībā. Esmu piedzimusi Maskavā, augu kā attīstīts un talantīgs bērns, labi situētā ģimenē, labi mācījos. Bērnībā man bija viss, ko vien bērns var vēlēties. Protams, bija arī problēmas un kompleksi. Es biju diezgan slimīga; vēlais, taču ļoti gaidīts bērns.

Taču, kad man apritēja 17gadu, dzīve mainījās ārsti noteica diagnozi uzmācību neiroze. Tas izpaužas tā, it kā es un apkārtējie priekšmeti pastāvīgi būtu dubļaini. Es pastāvīgi un ļoti ilgi visu mazgāju gan sevi, gan priekšmetus, ko lietoju. Es izpildu noteiktus rituālus, kas spontāni rodas manā galvā. Tie ir ļoti nogurdinoši un ilgstoši, ar atkārtotām kustībām, un tie man atņem gandrīz visus spēkus un, protams, arī daudz enerģijas. Ārsti apgalvo, ka tādas slimības nav ārstējamas; ar zālēm iespējams panākt tikai remisiju.

Vecāki nezināja, ko darīt, un es sāku apmeklēt psihoterapeitu. Man izrakstīja zāles: sākotnēji vājus

antidepresantus, vēlāk psihotropus preparātus un neiroleptiskus līdzekļus. Kādu reizi es, apstākļu spiesta, vasarnīcā paliku bez zālēm. Manas sajūtas pasliktinājās, es izlēcu pa otrā stāva logu un salauzu kāju. Es nebiju domājusi noslēgt rēķinus ar dzīvi, bet gribēju tikai aizstāt savas dvēseles ciešanas ar fiziskajām. Ģipsi no kājas man noņēma pārāk ātri lūzums saauga nepareizi, un rezultātā konstatēta potītes artroze. Ārsti teica, ka nepieciešama dārga operācija ārzemēs ja to neveiks, klibošu visu mūžu. Taču mums tolaik tādu iespēju nebija. Es daudzus gadus patiešām kliboju, tad pieradu pie sāpēm un pārstāju klibot, vēlāk sāpes samazinājās, un tagad sāp tikai no lielākas slodzes vai sliktu laikapstākļu ietekmē.

Divas reizes esmu gulējusi psihiatriskajā slimnīcā, kur mani pārvērta par dārzeni. Zāļu dēļ es svēru 86 kilogramus, lai gan mans normālais svars ir 45 kg. Es ārstējos pusgadu un tad sapratu, ka jāapstājas un jābeidz dzert zāles, jo no tām man labāk nekļuva. Mana problēma palika ar mani, bet es biju kļuvusi par druknu dārzeni. Tad es pakāpeniski atteicos no zālēm, jo tās bija radījušas atkarību, un notievēju. Man tas izdevās! Es pabeidzu skolu un pat iestājos institūtā. Taču mana problēma neizzuda dažreiz man kļuva pavisam slikti un es dienām un naktīm izpildīju rituālus. Meklēju dažādus ārstēšanās ceļus, centos ar gribasspēku pārtraukt uzmācošās domas un darbības, bet velti. Ja es kādu laiku neļāvu sev kaut ko darīt, tad vēlāk tas atkārtojās divtik.

Tad sekoja bēdīgs notikums nomira tēvs. Protams, arī bez tā manā dzīvē daudz kas norisinājās: es tikos ar vīriešiem, ar dažiem pat dzīvoju kopā, bet ar manām

problēmām tas ir grūti. Tomēr dīvaini, ka no viņiem es šķīros nejau savas slimības dēļ.

Un tā tagad man ir 25 gadi. Neesmu precējusies. Drīz beigšu institūtu. Mācos neklātienē, taču nestrādāju, kaut esmu centusies to darīt. Daudz kas neizdevās manas slimības dēļ. Praktiski visas savas dienas es pavadu mājās, dzīvoju pie mātes. Taču slimība paņem visu manu laiku. Es pat nevaru palīdzēt mammai. Viņai ir tik grūti aprūpēt sevi un mani pēc tēva nāves. Es gribētu pati pelnīt, lai viņa varētu aiziet no darba, jo viņai ir gandrīz 60 gadu! Es ļoti gribētu strādāt, dzīvot pārticībā, dzīvot pilnvērtīgu, normālu dzīvi! Taču pat savā mājā man viss šķiet netīrs. Es varu pieskarties mēbelēm un citiem priekšmetiem tikai savā istabā, jo tur viss ir notīrīts, bet citās istabās es nevaru ne apsēsties, ne kaut ko aiztikt. Es visu ņemu ar cimdiem, un, ja pieskaros kaut kam, kas, manuprāt, nav tīrs, man sākas panika un es uzreiz dodos mazgāties. Es saprotu, ka tas viss ir izdomājums, nieki, bet nespēju to novērst. It kā visu laiku mani kāds virzītu. Nezinu, kā man rīkoties, nezinu, kā dzīvot tālāk. Dažreiz, ja pavisam atklāti, tad bieži, man nepavisam negribas dzīvot… Taču es dzīvoju, jo ceru, ka brīnums vēl var notikt un slimība atkāpsies. Lūdzu, palīdziet man! Esmu ļoti nogurusi.

Ārsti jums nepalīdzēs, jo nezina, ar ko viņiem jāsaskaras. Nodarīt pāri ir ļoti viegli. Par to jūs pati pārliecinājāties, kad jūs sazāļoja. Ja ārsti redz, ka ir bezspēcīgi pret psihiskām slimībām, viņi sazāļo pacientu ar psihotropām vielām. Tā ir vieglāk. Galu galā dārzenis kļūst vadāms, tas neko neprasa, netraucē, nesūdzas, ar to var darīt itin visu. Ārsti ir ieciklējušies savās metodēs: ja ir slimība, tā jāārstē. Ar ko? Protams, ar medikamentiem. Vienīgais, ko jums vajadzētu darīt, nelietot zāles, jo tās jūs novedīs vēl lielākā atkarībā, strupceļā.

Jūs esat spējīga pati tikt galā ar savu problēmu. Tā nav slimība. Tie ir apziņas parazīti, tie paši svārsti. Jums jāsaprot, ka uzmācīgās domas nedzimst jūsu galvā, bet uzbrūk no ārpuses. Ja vēlamies būt precīzi, tad jūsu galvā vispār nav nekādu domu. Smadzenes galvenokārt atbild par ārējās informācijas uzņemšanu un apstrādi. Cilvēks ir līdzīgs televizoram, kas translē programmas no variantu telpas. Kad jūs par kaut ko aizdomājaties, jūsu "televizors" pieslēdzas pie noteikta variantu telpas sektora. Programmas jūs varat izvēlēties pati, tādēļ jums jākļūst par saimnieci un vadības pults jātur savās rokās. Jābūt galvai uz pleciem.

Bet cilvēks pēc savas dabas ir slinks un pasīvs; viņš labprāt palaidīs savas domas brīvsolī un noliks vadības pulti plauktā. Tādā brīdī ķēdei starp "televizoru" un izplatījuma variantiem pieslēdzas svārsts. Viņš "nospiež pogu", ķēde saslēdzas, un sāk plūst strāva. Parazītam nav svarīgi, kāda programma tiek translēta, viņam vajadzīgs tikai viens jūsu enerģija. Jūs domās sākat atkārtot to izplatījuma variantu sektoru, kam jūs esat pieslēgta. Un, ja šīs domas vēl arī liek jums veikt kādas darbības, izpildīt kādu rituālu, tad veidojas cieša saikne ar izvēlēto sektoru sava veida "sarkanā dežūrpoga". Svārstam tikai atliek to nospiest, un jūs esat viņa varā. Es atkārtoju tā nav slimība.

Lielākā vai mazākā mērā apziņas parazīti ir katram cilvēkam. Starp citu, visus kaitīgos ieradumus uztur tikai parazīti. Domāju, ka atbrīvoties no jūsu uzmācīgā stāvokļa nebūs sarežģītāk kā pārtraukt smēķēt. Smēķēšana arī ir ne tikai fizioloģiska atkarība, bet rituāls, āķis, ko rausta svārsts. Lai atbrīvotos no svārsta, jāpārslēdzas uz citu programmu, piemēram, uz veselīgu dzīvesveidu, tāpat kā no uzmācīgas melodijas var izvairīties, pārslēdzoties uz citu. Citiem vārdiem sakot, jūsu uzdevums ir ņemt TV pulti savās rokās un nospiest citu pogu. Izmantojiet savu gribu. Dariet to apzināti.

Jums jārīkojas šādi: brīdī, kad parādās rīkojums izpildīt rituālu, jums jāpamostas un jāapzinās, kas notiek: svārsts ir nospiedis jūsu pults pogu. Nepakļaujieties! Jums jāņem pults savās rokās un jāieslēdz jauna programma. Tikai laikus izdomājiet, kāda. Piemēram, tā varētu būt vingrošana vai kāda cita nodarbošanās, kas jums patīk. Vēlams, lai tā būtu aktīva darbība. Tikai periodiski nomainiet programmu, lai tā nepārvērstos kārtējā rituālā. Jums jābūt sava prāta saimniecei. Jums ir griba. Parazītam gribas nav. Viņš tikai instinktīvi piesūcas nevienam nepiederošam enerģijas avotam.

Sākotnēji programmas mainīšana var saistīties ar diskomfortu, taču jums jāsaprot, ka saraujat aplamu saikni, un šī sapratne jums dos spēku. Necīnieties ar svārstu, kad tas jums liek izpildīt ierasto rituālu, pārslēdzieties uz kaut ko citu, salauziet veco algoritmu. Ikreiz, kad parazīts laužas jūsu durvīs, nomainiet programmu, ieslēdzot jaunu. Pieņemsim, vakar jūs nomainījāt veco rituālu ar dziedāšanu, šodien ar dejām. Tā jūs novirzīsiet svārstu no mērķa, liegsiet pieeju jaunai atslēgai. Iepriekšējā atslēga vairs nederēs, un parazītam nāksies meklēt sev citu barotni.

Ielāgojiet tā nav ciņa, bet paslēpes. Jūsu priekšrocība ir tāda, ka jums ir apziņa un griba, bet viņš ir tikai akls un bezpalīdzīgs piesūceknis. Ja jūs necīnāties, bet aizbēgat un paslēpjaties, pastāvīgi mainot spēles noteikumus, viņš jūs vienkārši pazaudē. Galvenais neizlaidiet pulti no rokām! Tagad jūs pati izlemjat, kādas pogas jānospiež.

Lai pilnīgi un galīgi iejustos saimnieka lomā, nepieciešams cieši nofiksēt uzmanību uz šo mērķi. Formulējiet mērķa domformu: esmu savas apziņas saimniece, vadības pults ir manās rokās, es un tikai es izlemju, kādas pogas jānospiež, man ir stipra griba, es vadu savas domas, mana apziņa ir tīra un skaidra, es varu visu, es neierobežoti valdu savā karalistē, manī ir Spēks.

Atkārtojiet šo domformu biežāk, sevišķi, kad aktīvi darbojaties. Taču nevis automātiski skaitiet, bet dariet to, apzinoties domformas jēgu. Varat to saīsināt vai mainīt pēc saviem ieskatiem. Jums sevi jāpieradina pie fakta, ka esat karaliene savā pasaulē. Jūs pati izlemjat, kādas domas ielaist savā apziņā un kādas triekt prom. Izbaudiet šo stāvokli tam vajadzētu jums patikt. Atkal un atkal iejūtieties karalienes lomā, neaizmirstiet to un neslinkojiet. Sākumā nāksies pielikt gribasspēku, toties pēc tam parazīti atbirs no jums kā blaktis un jūs iegūsiet brīvību.

Nebūtu lieki izdarīt vēl kaut ko. Līdzās prāta parazītiem cilvēka ķermenī dzīvo "parastie" fiziskie parazīti, kas arī spēj ietekmēt prātu. Likvidējiet tos! Ir dažādas antiparazitārās programmas, piemēram, N. Semjonovas slavenajā grāmatā "Attīries no parazītiem" vai B. Medvedeva "Attīrām organismu no parazītiem", ko var atrast arī internetā. Izvēlieties sev to, kas sirdij tuvāks.

Un pēdējais atsakieties no sintētiskiem pārtikas produktiem. Kāpēc? Lieta tāda, ka svārsti darbojas zemu vibrāciju diapazonā. Ēdiens, ko jūs saņemat pēc rūpnieciskās pārstrādes, noskaņo jūs uz zemākām vibrācijām. Dabiski produkti pilnīgi pretēji attīra organismu un pārceļ to augstāku vibrāciju diapazonā. Pāreja jārealizē pakāpeniski, nevis strauji. Sīkāk par to rakstīts grāmatā "Realitātes Pavēlnieks". Kad jūsu organisms būs atbrīvojies no fiziskiem parazītiem un pārslēdzies uz dzīvas, dabiskas pārtikas lietošanu, jūs objektīvi kļūsiet apziņas parazītiem neredzama, jo pāriesiet tiem nesasniedzamā vibrāciju diapazonā.

Lūk, kādas lasītājas vēstule ar līdzīgu problēmu, bet viņa intuitīvi atradusi risinājumu.

Dīvaini: izlasīju vēstuli un nodrebinājos. Šīs meitenes problēma man ir ļoti tuva un pazīstama. Es ar to saskāros jau agrā bērnībā. Un tikai 20 gadu vecumā man dīvainā kārtā izdevās apmānīt šos parazītus. Manu stāvokli vēl pasliktināja iebaidīšana (ar nāvi, divniekiem skolā un citām baisām lietām). Var tikai nojaust, cik ilgi tie ar mani manipulēja. Mani saniknoja vēl kas kad es atteicos izpildīt kādas darbības (rituālus), tad visa iebaidīšana tūlīt pat realizējās dzīvē: sak', stājies ierindā un izpildi uzdoto, citādi sekos nenovēršams sods. Es bieži raudāju par šādu muļķīgu verdzību. Neviens nezināja, kas notiek manā galvā, pat tuvākie draugi un ģimenes locekļi neko tādu nespēja iedomāties: nu, nedaudz dīvaina meitene, taču ne vairāk kā viss cits šajā pasaulē. Man bija divtik smagi, bet varbūt tas ari labi, jo mani nevadāja pie ārstiem. Tas šo problēmu būtu tikai padziļinājis, un arī

apkārtējie noticētu slimībai. Nezinu, kā man ienāca prātā šī ideja, kas mani atbrīvoja. Es visu laiku turēju galvā vienu frāzi: "Tikai bez ļauniem ieradumiem, un viss būs labi." Tas nozīmēja: ja es nepildīšu to, ko man uzspiež, t. i., rituālu, ar mani viss būs labi. Bet nevis domājot, ka, izpildot kādus noteikumus, man viss būs labi. Tagad man ir 24 gadi, un es jau četrus gadus jūtos brīvi.

PARUNĀSIM PAR SEKSU

Kā pareizi strādāt ar slaidiem, lai realizētu seksuālās vajadzības? Izmēģināju ar slaidiem sameklēt meitenes nekāda labuma. Jūsu tehnika nedarbojas.

Tehnika darbojas, tikai jāzina kāds noslēpums. Es gan to nevienam neatklāju, bet jums izņēmuma kārtā pateikšu. Tikai nestāstiet nevienam tas taču ir noslēpums!

Kad iziesiet uz ielas, jūs ieraudzīsiet daudz sieviešu kārtas pārstāvju. Tās ir visur, brīvi pārvietojas un, iedomājieties, ne no viena nebaidās. Tad nu ziniet tas ir jūsu laupījums. Izvēlieties to, kura labāk patīk, ķeriet ciet un velciet uz savu alu. Viņa mēģinās izrauties, skrāpēs, kodīs, taču turiet viņu cieši ar savām ķepām un velciet. Viņa sitīs jums ar somiņu pa galvu, bet jūs tik pasmejieties un velciet tālāk. Viņa kliegs, kliedziet jūs arī vēl skaļāk, lai apkārtējie domātu, ka jūs tā mīlīgi izklaidējaties. Ja nopietni…

Kāpēc manas seksuālās fantāzijas nerealizējas, tās taču būtībā ir slaidi?

Seksuāliem sapņiem ir nepastāvīgs un nekoordinēts raksturs. Jūs varat ilgoties visa mūža garumā, bet, ja jūsu nolūks ir virzīts uz to, lai visu pārdzīvotu iztēlē, tad realitāte neizmainisies. Ilgas būtībā (pat to neapzinoties) ir tikai ilgas. Ar mērķslaidu, lai to realizētu, jāstrādā mērķtiecīgi. Pirmajā gadījumā nodoma vektors virzīts tikai uz "ilgošanās procesu", bet otrajā uz mērķa sasniegšanu. Jūtat starpību?

Jābūt apņēmībai rīkoties. Nevis iekārei, bet ciešai gribai virzībai uz vēlamā iegūšanu. Iekāre ir skaudīga, slēpta, alkatīga vēlēšanās iegūt, kas sajaukusies ar bailēm, nedrošību un citiem kompleksiem. Izšķiršanās par kaut ko ir mierīga, nesatricināma, neprātīga un pilnīga gatavība iet un paņemt savu.

Svarīga ir nodoma orientācija kad tas būs novirzīts uz to, lai slaida ainu realizētu dzīvē, kad atvērsies īstās durvis (varbūt ne vienas vien), tad jūs stāvēsiet izvēles priekšā ienākt pa šīm durvīm vai ne. Vairums "sapņotāju" paiet garām, neuzdrošinoties spert izšķirīgo soli. Tādā gadījumā žēloties var tikai pašam par sevi. Ja jūs nodarbojaties tikai ar metafiziku un fiziskajā plānā atsakāties kaut ko izdarīt, neviens jums kaklā nekārsies un gultā nekāps. Tas attiecas gan uz vīriešiem, gan uz sievietēm.

Protams, ļoti bieži sociālie ierobežojumi ir tie, kas liek cilvēkam paiet garām pilnīgi vai daļēji atvērtām durvīm. Ļoti grūti ir ienākt pievērtās, bet neaizslēgtās durvīs jūs taču saprotat, par ko es runāju. Piemēram, jūs kautrējaties pienākt un iepazīties ar spilgtu un it kā pilnīgi nepieejamu topmodeli. Būtībā daudzi cilvēki vēlas vienu un to pašu, bet daudzi baidās tikt atraidīti vai arī baidās zaudēt aizsardzību.

Nav nemaz tik sarežģīti spert pirmo soli vajag tikai pārkāpt pāri savu aizspriedumu nožēlojamajai peļķītei, savicināt rokas un ienākt pa durvīm. Izvēlieties, kas ir svarīgāk ievērot uzpūstos nosacījumus vai jūsu personiskā laime. Kas jūs vairāk gandarī nīkulīga vientulība un risks tikt atraidītam vai tomēr savu vēlmju realizācija? Un ja nu šis cilvēks ir jūsu sapņu iemiesojums? Bet jūs pagājāt garām tāpēc, ka jums ir neērti. Un atkal izšķirieties paši, kas ir parocīgāk: zaudētas izredzes vai "dvēseles līdzsvara" saglabāšana, pašam sevi apmānot. Pašapmāns te ir kā nedrošas ilūzijas radīšana, tas ir, "mani vismaz neatraidīs". Būtībā neatraidīs tikai tāpēc, ka jūs neesat centušies.

Saprotiet beidzot jūs esat spējīgi kļūt par savas realitātes Likteņlēmēju tieši šobrīd. Pieņemiet šo priekšrocību savā garderobē kā kaut ko elegantu. Sākumā jums būs grūti un ne visai ērti jaunajā veidolā "vai es tiešām to varu un esmu tā vērts?". Un tomēr jūsu dvēselei un prātam iepatiksies Likteņlēmēja loma. Laika gaitā jūs iedzīvosieties šajā lomā un pieradīsiet.

Protams, tas neizdosies uzreiz. Jūs staigāsiet ar šo lomu galvā virtuāli, visu dienu atkārtojot: es pats sev esmu saimnieks un esmu saimnieks savā pasaulē, es esmu realitātes Likteņlēmējs, es dzīvoju saskaņā ar savu kredo, runāju, ko domāju, un domāju, ko runāju, esmu visa labā cienīgs, manī ir personības kodols, esmu mierīgs un pārliecināts par sevi, es uzvedos mierīgi, ar karalisku pašcieņu, manī ir Spēks, un Spēks mani virza.

Bet, ja jūs jūtat, ka vēl neesat gatavs iet un paņemt to, kas jums pienākas, tad varu piedāvāt alternatīvu. Ja jūs baidāties kaut ko realizēt materiālajā pasaulē, izdariet to, apzināti sapņojot. Tie vairs nav joki! Tiklīdz esat pamodušies no miega, varat droši, bez lieka ievada, pienākt klāt vienalga kam un darīt ar viņu visu, ko vēlaties. Virtuālās personas labprāt piekrīt visam, jums tikai jāvēlas. Turklāt sajūtu asums ir par vienu līmeni augstāks nekā reālajā dzīvē, tādēļ ka sastingums ir pilnīgi atbloķēts. Ja neticat man, palasiet Patrīcijas Gārfīldas grāmatas. Jums tikai jāieiet apzinātā sapņojumā. Kā to izdarīt, aprakstīts "Realitātes transērfingā".

Taču tāpat kā agrāk es uzskatu par savu pienākumu brīdināt, ka pastāv bīstamība, kaut arī hipotētiska, neatgriezties no apzinātā sapņojuma. Nevaru to apstiprināt ar faktiem, taču teorētiski nav izslēgta varbūtība, ka jūs varat tikt materializēti citā realitātē. Te katram viss notiek individuāli. Varu teikt tikai vienu ja doma par apzinātiem sapņojumiem rada iekšēju diskomfortu, nenodarbojieties ar to, bet, ja miegā jūs izjūtat kaut ko nelāgu, mēģiniet atmosties.

Es jau sen vairs neaizraujos ar apzinātiem sapņojumiem, priekšroku dodu sapņojumiem nomodā, tas ir, vadu realitāti. Apzinātos sapņojumus atmetu tādēļ, ka man šīs nodarbības norisinājās pabaisi, vēl trakāk nekā Kastaņedas pasaulē. Varbūt tā bija manas emocionālās dabas īpatnība.

Apzinātie sapņojumi katram ir individuāli. Man ir nācies pabūt tādās pasaulēs, kur gribējās iekliegties: "Mammu, aizved mani no šejienes! Es būšu paklausīgs! Es visu ēdišu!" Bet pamodies es steidzos pie spoguļa skatīties, vai mati nav nosirmojuši. Taču neņemiet manus vārdus pie sirds un nebaidieties: apzinātos sapņojumus vajag izmēģināt, varbūt jums viss izdosies. Ieklausieties savā sirdsbalsī tā pateiks, vai tas jums ir vajadzīgs.

Kāda vieta transērfingā ir paredzēta seksam?

Bet vai jūs vispār esat padomājuši, kas ir sekss? Kāpēc šis sajūtas šķiet tik neparastas un nedabiskas normālam, civilizētam cilvēkam? Vai jums ir ienācis prātā, ka šī vienlaikus gan ir, gan nav daļa no jums?

Pēkšņi ne no kā pamostas dzīvniecisks instinkts, acis iedegas mežonīga uguns, cilvēku pārņem kaut kas neizskaidrojams. Šis "kaut kas" nepadodas nekādam izskaidrojumam un tiek saukts vienā vārdā sekss. Kas notiek ar cilvēku? Vai viņš pārvēršas par zvēru? Nē, instinktiem te nav nozīmes. Jūs taču nedomājat, ka cilvēks ir cēlies no pērtiķa.

Jums var likties, ka tajā tomēr ir kaut kas dzīvniecisks, taču tā ir kļūda. Dzīvnieku pasaulē vispār nav nekāda seksa, tur viss notiek pilnīgi bez emocijām, tikai reprodukcijas funkcija, kas ieprogrammēta instinkta formā. Lūk, esmu spiests jūs sarūgtināt: ar seksu nodarbojaties nevis jūs, bet tās smalkā plāna būtnes, kas jūsos tajā brīdī ir iemitinājušās. Smalkajā pasaulē uz erotiskās skatuves notiek kaut kas līdzīgs divi tumšsarkani mākoņi savstarpēji apmainās ar enerģiju.

Jūs gribat iebilst: kā tad tā? Es taču sajūtu savas emocijas, savas jūtas! Ko īsti jūs sajūtat? Vai jūs varat to paskaidrot? Visticamāk, nekas sakarīgs prātā nenāks, jo sekss izpaužas kā jūsu ķermenī ielauzies smalkās pasaules svešķermenis. Tā ir nevaldāma būtne, ko neierobežo sociālie aizspriedumi un likumi. Un, ja tai dod vaļu, tad var aiziet par tālu.

No šādas informācijas jums var kļūt slikti. Jūs ne par ko tādu nekad neesat dzirdējuši, vai ne? Šķiet acīmredzami: es tas esmu es, visas manas domas… Vai var būt citādi? Jā, var! Sarunā par apziņas parazītiem es jau teicu, ka ne visas domas ir jūsu domas. Un tagad izrādās emocijas arī. Jā, tā ir. Un iedomājieties, jūs to jau zinājāt, tikai pats sev neatzināties, ka zināt. Dīvaini, vai ne?

Tagad es uzdošu pavisam triviālu jautājumu. Padomājiet kāpēc pornogrāfija tiek ierindota aizliegtajā tematikā? Vai tāpēc, ka tā ir kaut kas nepatīkams, nelegāls, neglīts, neētisks? Bet tas taču ir dabisks process, un, kas ir dabisks, tas nav neglīts. Gultā jūs gūstat apmierinājumu un nedomājat par estētiku. Tad varbūt pornogrāfija ir kaut kas amorāls? Atkal kaut kas nav pareizi. Ja jau runājam par amorālām lietām, tad kas var būt amorālāks par slepkavību? Iedomājieties savu dzīvi cik centienu, mīlestības, rūpju jūs tajā esat ieguldījis. Jūs taču ne tikai eksistējat, bet dzīvojat, priecājaties, pārdzīvojat, kaut ko plānojat, par kaut ko rūpējaties… Te pēkšņi kāds ņēma un ar vienu vēzienu to visu iznīcināja. Kas var būt vēl neķītrāk, pretīgāk, riebīgāk, netīrāk, nemaz nerunājot par estētiku un morāli?

Tomēr nogalināšanu rāda vienmēr un visur tas ir normāli, kaut arī noziedzīgi. Protams, to neviens neapstrīd. Slepkavas ir jāsoda, citu variantu nav. Taču viņus neuzskata par izvirtuļiem un deģenerātiem. Nezin kādēļ šos terminus vairāk attiecina uz gejiem, lesbietēm, transvestītiem… Bet slepkavas… Kas tie tādi? Tikai noziedznieki, un bieži vien viņi vispār tiek padarīti par varoņiem. Padomājiet! Neviens īpaši nesatraucas, izņemot cietušā tuviniekus, un nešausminās par notikušo. Tā ir parasta lieta. Tātad slepkavība tas ir normāli. Un kā tad ar pornogrāfiju? To ir patīkami skatīties vienatnē vai, izņēmuma gadījumā, intīmā sabiedrībā. Taču, ieraugot kaut ko tādu "ikdienišķā" sabiedrībā, visi nezin kāpēc samulst, smīkņā, vārdu sakot, par kaut ko kaunas. Te mēs esam pietuvojušies atbildei. Pornogrāfija patiesi ir kaut kas, par ko jākaunas. Bet kādēļ jākaunas? Atkal nav skaidrs.

Būtībā kauns ir tādēļ, ka tā ir jūsu un tajā pašā laikā tā nav jūsu daba. Kā lenteņi. Kad jūs nodarbojaties ar seksu, jūs vienlaikus gan esat, gan neesat jūs. Jūs to zināt, taču nespējat skaidri izteikt.

Lūk, tagad es izsakos skaidri, pavisam strikti un noteikti. Tās interesantās izjūtas un neparastās sajūtas, kad uzbudināties vai nodarbojaties ar seksu, nav tikai jūsējās. Jūs tās dalāt ar to smalkā plāna būtni, kas tajā brīdī ir jūsos iemājojusi un kas rada visu neparasto. Tāda ir šī būtība.

Jūs jautāsiet: ko ar to visu iesākt? Neko! Vajadzētu galu galā saprast, kas notiek, un zināmā pakāpē nodrošināt kontroli. Taču lieka kontrole var traucēt, jo seksa būtība atklājas tikai tik daudz, cik tai ir atļauts. Lielāko daļu enerģijas, kas tajā laikā tiek izdalīta, savāc smalkā plāna būtne, tikai daļu atstājot jūsu ķermenim, no kā arī rodas gandarījums. Un jo vairāk brīvības, jo vairāk enerģijas un stiprāks apmierinājums. Bet sekss ar pilnu prāta kontroli ir divu kiborgu mehāniska savienošanās pēc noteikta algoritma, piemēram, pēc Kāmasūtras.

Var izdarīt secinājumu: seksuālā patoloģija ir kontroles izkropļošana uz vienu vai otru pusi. Pārlieka kontrole būs impotence vai frigiditāte. Nepietiekama kontrole izveidos maniaku. Šajā ziņā seksa būtība ir lidzīga zirgam var kustēties soļiem vai arī auļot atkarībā no jūsu prasmes vadīt zirgu.

Bet kāpēc šīs būtnes tādā pašā veidā neiemiesojas dzīvniekos? Dzīvnieki, kukaiņi, augi un citas vienkāršākās dzīvās būtnes atrodas uz zemākiem apziņas hierarhijas pakāpieniem nekā cilvēks. Viņu psihe ir primitīvāka, tādēļ tās parazītos neizraisa interesi. Svārsti tā ir cilvēces slimība.

Protams, uzreiz rodas jautājums bet mīlestība? Vai ar to nenotiek kaut kas līdzīgs? Pateikšu uzreiz: sekss un mīlestība ir divas ļoti atšķirīgas lietas. Tas jums jāsaprot. Par laimi, mīlestību mums neviens nav atņēmis, tā pieder mums! Mēs mīlam paši, ar savu dvēseli. Tikai tā jau ir cita tēma.

Man ir jauna sieva. Mēs ļoti mīlam viens otru, bet seksā mums ir problēmas. Kaut kas nav pareizi, nesanāk, neizdodas.

Jūs droši vien esat saskatījušies "maigo erotiku" un salasījušies literatūru par to, kā tas darāms. Ko es domāju ar "maigo erotiku"? Ja jūs kādreiz lietainā laikā esat staigājuši pa parku, tad droši vien esat redzējuši, kā kopojas gliemeži. Dažreiz kaut ko līdzīgu var redzēt kino. Tā dēvētajās erotiskajās ainās, ko cenzūra ļauj rādīt uz lielā ekrāna. Tas ir kaut kas nesaprotams: it kā sekss, it kā mīlestība, it kā kokteilis no abām šīm sastāvdaļām…

Ņemsim biežāk lietoto šablonu: "nodarbosimies ar mīlestību". Šīs frāzes jēgu es nekad neesmu sapratis, jo nekādi nevaru piekrist tam, ka ar mīlestību var nodarboties. Ja paanalizē, tad saistībā ar šo frāzi loģiski domājošam cilvēkam var uznākt histēriski smiekli. Varbūt "nodarbosimies ar naidu"? Sēdēsim viens otram pretī, iznīcinoši skatīsimies viens otram acīs, griezīsim zobus. Vai tā?

Vai jūs vismaz padomājat, par ko runājat un ar ko grasāties nodarboties? Atbildot uz jūsu jautājumu, es gribu uzdot savu: "Ja jums nesanāk, tad kas īsti nesanāk?" Citiem vārdiem sakot, ar ko jūs grasāties nodarboties ar seksu vai mīlestību?

Es, protams, saprotu, ka cilvēki saka "nodarbosies ar mīlestību", lai nedaudz mazinātu rupjo attieksmi pret to, kas ar to tiek domāts. Bet ne jau tikai tādēļ. Tāda nesaprašana un juceklis, kad lietas nesauc īstajos vārdos, noved pie kļūdām. Nesanāk tikai tādēļ, ka īsti nezini, ar ko vēlies nodarboties. Lai cik tas dīvaini arī būtu, daudzi jauc seksu ar mīlestību un cenšas kaut kā mākslīgi savienot šīs divas pavisam atšķirīgās lietas.

Sajaukuma iemeslu var meklēt sabiedrības morāles pamatos. Pieņemts uzskatīt, ka sekss ir labs tikai tad, ja ir mīlestība. Bez mīlestības un laulības tas ir slikti, tā ir izvirtība. Un tas, bez šaubām, ir pareizi. Neviens negrasās apstrīdēt morāles vērtības, vēl jo vairāk tādēļ, ka tām ir savs pamats. Tomēr maldīties arī nav vērts. Uz realitāti jāskatās apzināti, un visas lietas jāredz tādas, kādas tās patiesībā ir. Mīlestība nav sekss, un sekss nav mīlestība.

Mēs lieliski saprotam ja no seksa vēlas saņemt gandarījumu, tad to var iegūt, savstarpēji vienojoties, neapgrūtinot vienam otru ar pienākumiem iemīlēties un precēties. Un, ja no tā neviens nesajūt pārestību vai zaudējumu, tad jebkura morāle var atkāpties.

Ja jūs viens otru mīlat, tad jums jāsaprot seksa būtība. Lai sekss būtu sekss, abiem jāielaiž sevī smalkā plāna būtnes, kas tad arī radīs atbilstošu efektu, tāpat kā kefīra sēnītes rada kefīru. Kā to izdarīt? Vispirms atbrīvot kontroli pār savu apziņu, atlaist "grožus" un ļaut sev darīt to, kas notiek. Jums jāpiekrīt, ka būsiet ne īsti tāds kā parasti; jums jāatļauj šai būtnei ienākt jūsos.

Te nav nekādu dīvainību un izvirtību. Ar līdzīgu praksi sastopas Austrumu cīņas mākslas, kad kareivis iemieso sevī kādu dzīvu būtni un sāk atbilstoši kustēties. Vai jūs domājat, ka viņi tajā brīdi kaut ko attēlo? Nekādā ziņā. Kareivis patiesi savienojas ar tīģera, pērtiķa, čūskas vai kādu citu tēlu. Katram dzīvniekam smalkajā plānā ir savdabīgs prototips būtne, kurā tiek apkopota dzīvnieka daba, viņa tēls, manieres, paradumi.

Tieši tāpat jums sevī jāielaiž seksa būtība. Nav svarīgi, kā tas notiks, jo tas norisināsies pats no sevis, jūs to sajutīsiet. Jums tikai jābūt gatavam uz kādu laiku kļūt citam. Ja pirms tam jūs bijāt "mans zaķītis" vai "mana zivtiņa", tad tagad jūs drīzāk būsiet meža zvērs, nakts klaidonis.

Naksnīgajos džungļos, kur no visām pusēm atskan kliedzieni, rosīšanās un trokšņi, tumsā spīd kādas acis un uz katra soļa draud briesmas, šajā mežonīgajā pasaulē ari jūs esat laupītājs. Jūs arī esat bīstams. Uzmanīgi liekot ķepas uz mīkstajiem spilventiņiem, jūs spraucaties caur biezokni, izraudzīdamies savu laupījumu, un jums pretī virzās tāds pats lielisks nakts zvērs. Jūs it kā baidāties, un tajā pašā laikā jums ir interesanti, jūs jūtat uzbudinājumu, kas sajaucies ar apbrīnu un bailēm… Vispirms vajag saostīties, aplaizīties, paberzēties ar purniem, un tad vairs nav baiļu, var plecu pie pleca skraidīt pa naksnīgo mežu un medīt.

Šādā veidā jūs esat ļoti tālu no gliemeža, kas lēni un slinki apsūkā savu sugasbrāli. Jūsos mostas nikna agresija, kas virzīta, lai iekarotu, nenodarot ļaunu. Jūsu partnerim vajadzētu būt tādām pašām jūtām. Jūs abi esat lieliski meža zvēri, draudīgi plēsoņas tumšajos džungļos. Civilizētā pasaule palikusi tālu aiz jums, aiz kokiem; tagad ir jūsu medību laiks.

Ja jūs vēl ne pārāk skaidri jūtat, kā ielaist sevī seksa būtību, atslēdzot kontroli un ieslēdzot gatavību kļūt citādam, var izmēģināt vēl vienu paņēmienu. Nepieciešams "uzskrūvēt" sevi mākslīgi, uzlikt kaisles masku un mobilizēt sevi tā, it kā jūs būtu stipri uzbudinājies. Pietiek pavisam īsu laiku pabūt šajā lomā, un jūs sajutīsiet, kā uzspēlētība pārvēršas dabiskā uzbudinājumā. Spēlējot šādu spēli, jūs veidojat potenciālu, kas ierauj jūs kā dūmus vēdlodziņā. Analoģiski sākot izpildīt kāda dzīvnieka kustības, kareivis iniciē ieiešanu tā būtībā, un turpmāk tā pati koordinē viņa darbības. Kā jūs jau saprotat, šis paņēmiens prasa no jums nedaudz erotiskas iztēles.

Ir vēl kaut kas, kam būtu jāpievērš uzmanība: izvairieties no pārmērīgas mīlināšanās jūsu attiecībās. Pastāvīga siekalošanās uz maigo jūtu pamata var izraisīt pārmērīgu potenciālu, kā rezultātā mainīgais vējš pārvērtīs jūsu mīlīgo idilli par ļaunu skandālu. Lai līdz tam nenonāktu (kas var notikt, ja pārsaldināsiet attiecības), laiku pa laikam vajag izraisīt realitātes inversiju: sarīkot teatrālu, komediālu skandālu.

Piemēram:

-    Tu esi mana dzīvā rotaļlieta, netraucē man ar tevi spēlēties. Tu esi mans mīkstumiņš, mans pupiņš, mans sildītājs! Tu esi mans spilventiņš.

-     Ak tā! Es aizeju no tevis!

-    Nekur tu neaiziesi! Tu esi mans īpašums. Nē, drīzāk tu esi mana īslaicīgā aizraušanās. Pagaidām sēdi.

-     Draņķis!

-    Nu, nāc pie manis, mana rotaļlietiņa, izklaidē mani!

-     Es tevi nožņaugšu!

Un tā tālāk. Tādas inversijas rezultātā liekie potenciāli izgaisīs, bet jūsu ģimenes svārsts saņems savu enerģijas devu, un tam nevajadzēs jūs provocēt uz reālu strīdu.

Tikai sargieties ar saviem "apvainojumiem" aizskart partnera vājās vietas. Skaistu meiteni, piemēram, būs noderīgi laiku pa laikam joka pēc paķircināt, nosaucot par krokodilu, taču, ja meitene ir ne visai skaista un turklāt tas viņu neapmierina, tad līdzīga ķircināšana tiešām var apvainot. Domājiet, pirms ar kādu jokojat.

Visbeidzot pēc seksa jūs varat atļaut būtnei pamest jūs un atkal pārvērsties par "manu zaķīti" un "manu zivtiņu". Un tad patiesi varat "nodarboties ar mīlestību" cik vien spējat skūpstīties, apkampties un murrāt. Glāstiem jābūt maigiem, bet seksam neapvaldītam. Tos apvienot nav vajadzīgs. Seksu no mīlestības labāk turēt pa gabalu. Lūk, tad arī viss izdosies un būs interesantāk un mīlestība pastāvēs ilgāk, un sekss tik drīz neapniks. Es ceru, ka jūs sapratāt, ko es jums gribēju atklāt.

Es jūtu, kad dzimumakts man nozīmē vairāk tuvību un kad vētrainu seksu. Otrajā gadījumā es sevi sajūtu kā svešinieku, un, jo vētraināk un agresīvāk viss notiek, jo lielāks ir gandarījums. Pirmajā gadījumā man patīk pieskārieni, sajūtas, gribas vairāk izjust mīļoto, izkust viņā. Tādos brīžos mani pārņem visspilgtākās sajūtas, pēc tam mans ķermenis ir ļoti atraisīts un piepildīts, gribētos ilgi tā gulēt un atrasties šādā stāvoklī, tas ir, man šādos brīžos ir ļoti laba pēcgarša un labāka mīļotās izjūta.

Tas nozīmē, ka jums ir paveicies tas ir rets gadījums, kad mīlestība un sekss harmoniski apvienojas. Es jau neteicu, ka tas principā nebūtu iespējams. Es iesaku tos atdalīt un turpinu to ieteikt tiem, kuri joprojām nesaprot, kas ir mīlestība un kas sekss.

Seksa būtība ir agresīva, tādēļ reti piekrīt ienākt cilvēkā, ko konkrētā brīdī apņem maigas domas. Agresivitāte un maigums slikti sader kopā, un tieši tādēļ tās vēlams turēt šķirti. Ļoti daudzi (!) to nesaprot, tādēļ vai nu nav seksa, vai ar mīlestību viss nav kārtībā. Cik daudz mīlestības pasaulē iet bojā šī iemesla dēļ! Ja iztēlojas, ka mīlestība ir skaista pļava ar puķēm, bet agresivitāte granīta bluķis, tad iedomājieties, kas notiks, kad šis bluķis iegāzīsies jaukajā pļaviņā.

Puse laulību tiek šķirtas. Bet cik pāru netiek līdz laulībām? Ja papētītu, kādēļ cilvēki šķiras nesaderēja raksturi, ieradumi, pasaules uzskati? Sadzīves problēmas? Muļķības mīlestība parasti piever acis uz to visu. Kad cilvēku mīl, tad viss kļūst mazsvarīgs, lai tikai varētu būt līdzās šim cilvēkam. Kas tad nogalina mīlestību? Vairumā gadījumu (lai ko arī runātu) tā ir neapmierinātība seksā. Var, protams, uz visu pievērt acis, taču, ja intīmajās attiecībās kaut kas nav kārtībā, mīlestība ilgi nedzīvos, jo tā pati pretendē uz intimitāti. Kāpēc cilvēki "laiž pa kreisi"? Tāpēc, ka sekss mājās, kur gaida "zaķītis" vai "zivtiņa", ir apnicis, bet "tur" brīnišķīgais meža zvērs.

Lai tā nenotiktu, nodaliet mīlestibu un seksu. Kaut vai lidz tam brīdim, kamēr neiebrauksiet savu zirgu seksa būtību. Cilvēki ir dažādi, un viņu būtības ir atšķirīgas: viena būtība grib apvienoties ar mīlestību, otra ne. Galvenais necensties tās apvienot mākslīgi, pakļaujoties prāta vēlmēm. Ja jau tam ir lemts notikt, tas notiks, turklāt harmoniski. Un tad jūs vairs neatšķirsiet, kur beidzas sekss un sākas mīlestība. Bet, ja tas nenotiks, nepārdzīvojiet tas ir pilnīgi normāli. Pieņemiet savu mīlestību tādu, kāda tā ir.

Kā intīmajās attiecībās izmantot freilingu? Ko atdot?

Seksu?

Kā zināms, freilinga principi ir universāli, to darbība pamatojas uz mūsu pasaules spoguļīpašībām: kad jūs sperat pirmo soli, realitāte, atspoguļota spogulī, dodas jums pretī. Un tad var likties, ka freilinga principi tikpat labi būtu piemērojami arī gultā. Taču tā ir kļūda.

Pirmais freilinga princips vēsta: atsakieties no vēlmes saņemt, aizstājiet to ar vēlmi dot, un jūs saņemsiet to, no kā atteicāties. Šis princips darbojas tajā gadījumā, ja jūs esat noskaņots pagriezt realitāti vajadzīgajā virzienā. Viss ir ļoti vienkārši: jūs stāvat pie spoguļa un gribat, lai atspulgā, tas ir, realitātē jums kaut ko dotu. Kas jums tā dēļ jādara? Protams, jādod pašam, tad arī spoguļattēlā notiks tas pats.

Ir gan viena nianse atšķirībā no sapņojuma materiālā realitāte ir inerta kā piķis. Spogulis reaģē ar novēlošanos, tādēļ freilingu izmanto situācijās, kurās pieļaujams rezultātu gaidīšanas laiks. Bet, kad jūs nodarbojaties ar seksu, jums nav šī laika; efektam jābūt šeit un tagad, nevis nākotnē, tādēļ palēnināts spogulis te nepalīdzēs.

Seksā jāizmanto cits princips: atsakieties no vēlmes iegūt, aizstājiet to ar vēlmi ņemt, un jūs saņemsiet to, no kā atteicāties. Ko tas nozīmē?

Seksā vienkārši paļauties un rēķināties ar to, ka jūs visu saņemsiet, ir veltīgi. Vajag rīkoties, it sevišķi, ja ar konkrētu partneri tas notiek pirmo reizi. Jums abiem galvā neapzināti rodas jautājums: "Kā tu to iedomājies?" Atbildei jābūt viennozīmīgai nekā. Nekas nav jāiedomājas jārīkojas.

Kā rīkoties? Tā, kā sanāks. Mācību grāmatās jums var dot padomu, ka jādara tas un tas. Ja jūs domājat cītīgi sekot padomiem, jūsu sekss kļūs mehānisks: divu kiborgu savienošanās pēc uzdotā algoritma. Lai tas tā nenotiktu, nepieciešams patālāk nolikt prāta apsvērumus un tā kontroli. Šajā brīdī jūsu vietā rīkojas seksa būtība tā pati izšķirsies, kas un kā jādara. Tādējādi jāatsakās no vēlmes saņemt un ari citām gaidām un tās jāpārvērš tīrā, brīvā darbībā.

Nepieciešams ņemt gandrīz vai ar varu, nevis dot un gaidīt, ka kaut kas izdosies. Kad jūs cenšaties dot, tas līdzinās tam, it kā jūsu partneris nodarbotos ar pašapmierināšanos un jūs viņam palīdzat. Prelūdija un abpusēji glāsti, protams, ir vajadzīgi, bet ierobežotās devās un ar tādu aprēķinu, ka galvenajam vēlmju vektoram jābūt orientētam nevis uz partnera apmierināšanu, bet uz savām egoistiskām vēlmēm un prasībām.

Izklausās paradoksāli, vai ne? Droši vien līdz šim jums likās, ka visam jānotiek otrādi. Vai katram jārūpējas par to, lai partneris gūtu apmierinājumu, un tad abiem būs labi? Nekā tamlīdzīga. Ja jūs nodarbojaties ar tādu seksu, tad es vēlreiz atkārtoju tas nav sekss, bet pašapmierināšanos ar svešu palīdzību. Seksu koriģē agresīvas būtnes, un viņu vēlmes ir virzītas uz to, lai iegūtu, nevis kādam sagādātu apmierinājumu. Un tajā pašā laikā šāda virzība arī sniedz vajadzīgo efektu. Būtnes ienāk jūsos, jūs savstarpēji apmaināties ar enerģiju, un rezultātā gan viņas, gan jūs gūstat to, pēc kā tiecāties.

Bet, ja jūsu vēlmes nesakrīt ar agresīvo būtņu vēlmēm un viņas negrib ienākt jūsos, tad var gadīties vissliktākais, kas vien var notikt intīmajās attiecībās, tās kļūst vienveidīgas, mehāniskas, bezgaršīgas, ierastas, neinteresantas. Un tā rezultātā mīlestība nomirst un rodas tāda aplama šķiršanās statistika. Kāpēc aplama? Kā tad tā kāzas taču bija tik laimīgas, tik svinīgas, tik jautras. Likās, ka nekas nespēs šķirt mīlošo pāri. Kādēļ tad visa šī pompozitāte? Maldīgi priekšstati un viltus stereotipi lūk, kas izjauc jūsu laimi.

Man jau tāda statistika nemaz nav vajadzīga no jums pienāk daudz vēstuļu, kurās rakstāt, ka jūs pamet, ka ciešat un neko nevarat iesākt. Es arī nevaru palīdzēt. Varu tikai atvērt acis uz realitāti, pastāstīt, kāda tā patiesībā ir. Jūs arī paši varat to izdarīt vajag tikai atmosties un palūkoties uz visu apzināti, ar skaidru skatu. Es ceru, ka jūs sapratāt šeit izklāstītais princips nav izmantojams burtiski un aprobežoti, kā, piemēram, domāt tikai par sevi, vispār aizmirstot par partneri. Vajag sajust, kad pārlieka uzmākšanās un aktivitāte partnerim var nepatikt. Viss jādara ar mēru. Taču vienu gan paturiet prātā: jūsu vēlmēm jāsakrīt ar seksa būtības vēlmēm. Varat darīt visu, ko vēlaties, ari to, ko iesaka "mācību grāmatas", taču galvenais ievērot vēlmju orientāciju: nevis saņemt un dot, bet ņemt! Ja tas izdosies jūsu seksa būtībām, tad izdosies ari jums abiem.

Man nav īsti saprotams, kā orientēt savas vēlmes uz to, lai "pakļautu un ņemtu", jo es esmu sieviete. Aktīvā loma taču galvenokārt ir vīrietim.

Pakļaut un ņemt no jūsu puses jāsaprot kā vēlme atdot sevi, taču ne pasīvi, ar upura pacietību, bet ar plēsoņas agresiju. Varat nešaubīties jūsu vīrietis to novērtēs. Tikai nepārcentieties, nevajag sevi pozicionēt kā mežonīgu amazoni, jo tas var atgrūst partneri. Taču seksa laikā pārvērsties par maitu nemaz nav slikti. Maitas tēls, kā zināms, ir daudz seksuālāks nekā "tīra skaistuma eņģelis", kaut gan dažreiz var nospēlēt arī upura lomu. Daudzveidība atsvaidzina sajūtu asumu.

Intīmo attiecību laikā mēs ar vīru bieži saucam viens otru rupjos vārdos, kaut dzīvē ļoti reti lietojam tādus izteicienus. Godīgi sakot, seksa laikā es no tiem vienkārši paceļos spārnos, kaut citā laikā tie man derdzas. Kāpēc tā?

Jūs jau pati zināt, kāpēc. Visam savs laiks un vieta. Sekss ir spēle, kurā ierobežojumi un noteikumi attiecas tikai uz jums diviem. Var nojaust, ka jūs instinktīvi sajutāt, ka jūsu būtnēm šāda spēle iepatikusies. Uz skatuves, kur kaut kas tiek pasniegts tīšām, uzspēlēta rupjība var padziļināt pikantumu. Bet, ja to pašu pārnes no skatuves uz ikdienu, tas jau šķiet vulgāri. Piemēram, rupji lamāties afekta stāvoklī vēl ir pieļaujami, bet runāt tādā valodā ir slikta gaume. Visam savs laiks un vieta.

Lasot jūsu grāmatas un elektroniskos sūtījumus, bieži vien domāju, ka jūsu uzrakstītais man it kā jau ir zināms, tikai es kādu iemeslu dēļ šīs zināšanas neizmantoju un tās neatceros. Dīvaina sajūta it kā atmostoties no ilga miega. Vēlos uzdot jautājumu, kas mani jau sen interesē, kas jūsu izpratnē ir viendzimuma mīlestība (un sekss)?

Varu pateikt tikai vienu: viendzimuma sekss nav saistāms ar seksa būtibu īpatnībām tikai tādēļ, ka pastāv arī viendzimuma mīlestība. Mīlam mēs paši, ar savu dvēseli. Dvēsele kaut kādā veidā ir spējīga iemīlēties savā dzimumā. Kāpēc es nezinu. Es neesmu izjutis viendzimuma mīlestību, tādēļ man nav pieejas attiecīgajām zināšanām.

Pastāstiet, kā izvairīties no mazohisma tieksmes. Seksā es parasti ātri uzbudinos, bet pēc tam pēkšņi iestājas sastingums, nekustīgums, un es bieži nevaru pabeigt. Bet, kad esmu viena, galvā pastāvīgi uzrodas fantāzijas, ka mani piespiež nodarboties ar seksu, sasaista un izvaro (un bieži vien šādas fantāzijas ir arī seksa laikā ar partneri). Pēc šādām pašapmierināšanās darbībām man ir liels kauns, es jūtos vainīga nevis par pašu faktu, bet par šīm fantāzijām. Es it kā redzu savu slikto pusi un negribu tāda būt. Turklāt, kad satiku partneri ar nelielām sadistiskām novirzēm, kurš varēja mani rupji iegūt, realitātē man šāda attieksme nepatika un uzbudinājuma vispār nebija.

Un vēl gadās, ka es baidos no izvarošanas un ar aizdomām uzlūkoju vīriešus taksometros un vēlu vakarā.

Turklāt iespējams, ka ar savām fantāzijām es piesaistu šādas situācijas un no tām ļoti baidos.

Es cenšos noņemt svarīgumu un atbrīvoties, un atļaut sev darīt visu, ko vēlos, līdz galam izjust visu, par ko fantazēju, taču tik un tā nospiedošā sajūta nepāriet. Kā iemācīties saņemt apmierinājumu no parasta seksa?

"Parasta" seksa nemaz nav tas ir vai nu atšķirīgs, vai tā vispār nav. Mazohisma tieksme pāries, jums tikai "jāpabaro" sava seksa būtība, kurai vajadzīgs kaut kas reālāks nekā pašapmierināšanās. Protams, "reāls" ne tādā nozīmē, ka jūs kāds izvaro, jo jūs taču no tā baidāties. Un ari būtībai nav vajadzīga šāda "realitāte". Viņai šajā brīdī gribas ko vairāk par "parastu" seksu, kaut ko īpašu. Pilnīgi pietiks ar teatrālu spēli, tikai šai spēlei jānotiek ar pilnu atdevi kā īstenībā. Jums pagaidām šādu spēli īsti un atklāti nākas spēlēt vienatnē ar sevi. Spriežot pēc visa, jūs vēl neesat sastapusi partneri, ar kuru kopā atļautos pilnīgi atvērties. Tas ir normāli. Domājat, ka citiem viss ir gludi? Protams, ne. Vajag meklēt savu "otro pusīti".

Un nav jākaunas. Tāda ir seksa īstā daba, to vajag izprast un pieņemt. Kamēr to nepieņemsiet, jūs mocīs pretrunas: gan gribat, gan baidāties, gan kaunāties. Saprotiet, ka tas viss ir tikai spēle, kurā noteikumus nosakāt jūs pati. Nav jāatklājas visā uzreiz. Mēģiniet pakāpeniski, ja jums tā labāk patīk. Izstāstiet savam partnerim par savu seksa būtību, un kopā paspēlējiet šo spēli; pieņemiet jaunu noteikumu: būt atklātiem vienam pret otru. Atļaujiet smalkās pasaules būtnēm ienākt jūsos abos un realizēt jūsu apslēptās vēlmes. Un viss izdosies.

Man ir banāla problēma bēdīgi slavenais "mazais izmērs". Lai ko arī kāds teiktu, manuprāt, izmēram tomēr ir nozīme. Un es nezinu, kā lai ar to tieku galā.

Pārsteidzoši, cik cilvēki ir naivi savos maldos. Sievietes, sekojot kādam apslēptam instrumentam, meklē iespējami prāvāku "gaļas gabalu", bet vīrieši, ejot viņu pavadā, mēģina šo "gaļu" uzaudzēt iespējami lielu. Taču, ja esat ticis skaidrībā par seksa būtību, tad tagad jums būtu jāsaprot, ka ne viena, ne otra partnera fiziskie dotumi nekādi neietekmē sajūtu asumu.

Spēju sniegt apmierinājumu nosaka pavisam citas kvalitātes: pirmkārt, jūsu māka ielaist sevī seksa būtnes un, otrkārt, jūsu enerģētiskā kanāla caurlaides spēja. Citiem vārdiem sakot, jūs esat tik stiprs, cik labi spējat vadīt savu kontroli un savu enerģētiku. Gan pirmais, gan otrais veidojas laika gaitā prakses rezultātā. Enerģētiskā caurlaidība, tas ir, spēja saņemt un atdot enerģiju, pirmām kārtām atkarīga no organisma tīrības un fiziskās veselības. Bet fiziskie dotumi, īpaši ķermeņa masa, šo caurlaidību, gluži pretēji, nestimulē. Nemaz nerunāsim par "izmēru", ko domājat jūs.

Tā kā jūs lielāku nozīmi piešķirat reālajam spēkam, nevis ārējam izskatam, tad attīstiet nevis masu, bet enerģētiku, un jums būs burvīgs sekss.

Es strādāju par taksometra vadītāju, un reiz vēlu vakarā pie manis iesēdās divi puiši un meitene. Bija redzams, ka viņi ir iedzēruši. No viņu sarunām es sapratu, ka meitene ir nopirkta par 100 dolāriem, un tagad viņi brauc uz mājām. Bija jau tumšs, tomēr es pazinu meiteni tā bija mana drauga meitene. Iedomājieties: viņš, lielisks puisis, meiteni "nēsā uz rokām", bet viņa kuce dauzās apkārt. Mans draugs strādā, apmaksā viņas studijas, pastāvīgi dod naudu. To es nespēju saprast viņai taču nekā netrūkst. Kā tā var? Kad biju viņus aizvedis līdz norādītajai adresei, iededzu salonā gaismu un, pagriezies pret meiteni, jautāju, kā viņai iet. Viņa uzreiz mani pazina, nobālēja un aizskrēja neatskatoties.

Lūk, tāds ir šis stāsts. Ja paklausās sievietēs, tad šķiet, ka visi vīrieši ir draņķi. Bet kādas ir viņas pašas? Visas ir maukas!

Runājot par visām, jūs, bez šaubām, stipri pārspīlējat. Attiecībā uz meitenes iemesliem droši vien viņai nevajadzēja naudu, bet asas izjūtas. Ja paskatās objektīvi, tā nav meitenes vaina, drizāk viņas nelaime. Ja seksu pieņem bez izvēles un lielās devās, tad var rasties atkarība līdzīgi kā narkomānam, sākot durties. Ja kāds nodarbojas ar seksu vienlaikus ar diviem vai trim partneriem, smalko būtņu enerģija sadalās līdzīgi viens pret diviem vai trim, turklāt sajūtas var saasināties. Un, ja meitene "sajuta asins garšu", tad viņu apmierināt nebūs tik vienkārši, tieši tāpat kā, pārejot uz heroīnu, marihuāna vairs "neaizrauj".

Lūk, tādēļ morālie principi, par kuriem es runāju, ir apspriešanas vērti, pat neņemot vērā mīlestību, uzticību vai vienkārši godīgumu. Neizvēlīgums seksā var radīt nepatīkamas sekas.

Piemēram, svingeriem ir populāra šāda ciniska spēle: vairāki precēti pāri sanāk kopā, izslēdz gaismu. Vīrieši nosviež uz galda mašīnu atslēgas, bet sievietes "velk lozes" kuru iegūst, ar to ari brauc izklaidēties. Sātanistiem spēles var būt vēl trakākas.

Protams, rupjība, jaunatklāsme un viss tamlīdzīgais darbojas uzbudinoši, taču beigu beigās sākas paģiras, iztukšojums un nevaldāma vēlēšanās pēc jaunas devas, pastāvīgi un vēl vairāk. Ne par kādu laimi un mīlestību ģimenes dzīvē tagad nevar būt ne runas, un tas vairs nav kaifs, bet nelaime. Seksa būtība kļūst par apziņas parazītu un atjaunot ar to agrāko, normālo simbiozi ir ļoti grūti.

Ir kāds dīvains paradokss. Kad televīzijā vai presē runā par prostitūtu dzīvi, parasti tiek stāstīts, kā viņas žēlojas par savu dzīvi, kurā neesot nekāda apmierinājuma, viss ir netīri un pretīgi. Taču, ja šī nodarbošanās ir tik nepatīkama, tad kādēļ to nepārtraukt? Vai tad nav cita darba? Blēņas. Ja vien saņemtos, tad pamestu un atrastu citu darbu. Nē, tie nav apstākļi, bet atkarība. Narkomāns arī gribētu pārtraukt, bet nevar, jo apziņas parazīti neatlaiž.

Secinājumus izdariet paši. Neizvēlīgs un pārmērīgs sekss nav tik amorāls, cik bīstams, un no tā vajadzētu izvairīties, ja vien negribat sagandēt savu dzīvi.

GLĀZE ŪDENS

Pēdējie raksti par seksu ĻOTI izbrīnīja. Dzīve mani māca samazināt seksa nozīmīgumu, un seksa man pēdējā laikā ir maz. Tas arī uztrauc. Turklāt parasti sekss man nepatīk, pēc tā jūtos iztukšota, un es nezinu, kāpēc. Varbūt tādēļ, ka smalkās būtnes aiziet, es "pamostos", un man rodas jautājums kas būs tālāk? Tāpēc gribu nodarboties ar seksu artiem, kuriem uzticos, jūtu tuvību, abpusējas simpātijas, taču tas ne vienmēr izdodas.

Varu piedāvāt kādu spēcīgu tehniku. Uzrakstiet uz papīra domformu: esmu ļoti valdzinoša persona, es izstaroju iekšējā valdzinājuma, mīlestības un seksa gaismu; esmu mirdzoša parādība; es piesaistu sev vīriešus. Mans vīrietis mani atrod. Uzlieciet šai zīmītei virsū glāzi ūdens. Saberzējiet plaukstas, izdariet ar rokām kustību, it kā spēlētu harmonikas, starp plaukstām it kā ielieciet blīvu priekšmetu, līdzīgu gaisa balonam. Tā ir jūsu enerģija. Pietuviniet plaukstas glāzei, to neskarot. Uzrakstīto domformu izrunājiet skaļi vai klusi, bet pārliecinoši un nopietni, pēc iespējas iztēlojoties tās jēgu un izpratni. Pēc tam izdzeriet ūdeni. Atkārtojiet šo procedūru no rīta pēc pamošanās un vakarā pirms gulētiešanas. Jūsu vēlmes tiks realizētas.

Esmu daudzkārt pārbaudījis šo tehniku ar dažādām domformām tā strādā ļoti spēcīgi. Vīriešiem teksts jāveido šādi: esmu ļoti pievilcīga persona, no manis izstaro iekšējā pievilcība, mīlestības un seksa gaisma; es esmu mirdzoša būtne; es patīku sievietēm, viņas mani grib; es atrodu savu otro pusīti.

Var, protams, izmantot jebkuru citu domformu. Uzrakstiet to paši par to, uz ko jūs konkrēti tiecaties. Piemēram, ja jums jau ir otra puse, mainiet "es piesaistu sev" ar "cilvēki izjūt simpātijas pret mani" vai "es izskatos pievilcīgs un ar katru dienu kļūstu simpātiskāks". Jūs ļoti izbrīnīs, cik ātri noreaģēs realitāte. Priedēkli "ne" lietot nedrīkst, domformai jābūt dzīvi apstiprinošai, bez jebkādām abstraktām un daudzvārdīgām vēlmēm; visam jābūt konkrētam, lakoniskam un virzītam uz vienu mērķi. Ja jums ir vairāki mērķi, tad vēlams katrai glāzei ūdens uzdot tikai vienu. Piemēram, šodien jūs strādājat ar vienu mērķi, rīt ar otru vai no rīta ar vienu, bet vakarā ar citu.

Kāpēc šāda tehnika darbojas? Ūdens ir amorfs sajaukums ar savu struktūru. Tā molekulas apvienojas klosteros daļiņu konglomerātos, kas maina savu formu atkarībā no ārējiem apstākļiem. Tieši tādēļ ūdenī var ierakstīt informāciju gluži kā magnetofona lentē ierunāt to. Lai cik tas būtu dīvaini, zinātnieki par klasteriem uzzināja daudz vēlāk, nekā tika palaisti pirmie kosmosa kuģi, bet vecmāmiņas par to zināja daudz, daudz agrāk un sekmīgi pielietoja praksē.

Parasto pilsētas ūdeni, to skaitā ari no pudelēm, izmantot nedrīkst, jo tas sevī iekļāvis daudz destruktīvas informācijas. "Izdzēst" šo informāciju var, tikai ūdeni iztvaicējot vai atkausējot, vārīšana nepalīdz. Tāpēc jāņem jūsu mājā sagatavots destilēts ūdens vai atkausēts ledus ūdens. Šāda ūdens iegūšanas tehnoloģijas ir aprakstītas grāmatā "Realitātes transērfings". Turklāt šādu ūdeni ļoti veselīgi iedzert pēc atmošanās vai pirms gulētiešanas, tikai ne agrāk kā stundu pusotru pēc ēšanas. Ja domforma virzīta uz atveseļošanos, ūdens kļūst ārstniecisks iegūst to zāļu īpašības, kas ārstē slimību, ko jūs vēlaties izārstēt, un "dodas" vajadzīgajā virzienā. Svētā ūdens izcelsme ir līdzīga.

Konkrētas funkcijas piemīt arī papīra lapiņai. Pirmkārt, kad jūs ne tikai izrunājat domformu, bet to arī uzrakstāt, tā iegūst papildspēku. Otrkārt, pat viens vienīgs vārds, uzlīmēts ūdens glāzei, uzlādē to ar iekļauto informāciju. Klasterus, kas rodas šajā procesā, var aplūkot mikroskopā pēc ūdens sasaldēšanas. Eksperimentos ir pierādīts, ka tādi vārdi kā "mīlu tevi", "paldies", "sveicināts" rada dievišķa skaistuma pārsliņas, bet vārdi ar negatīvu nozīmi pārsliņas izkropļo. Par to, kāpēc tā notiek, atliek vien brīnīties. Nekā citādi kā par "dieva pirkstu" to nevaru nosaukt. Protams, galvenā loma te ir cilvēka nodomam, kas apzinās vārda nozīmi, to uzrakstot un pielīmējot pie glāzes.

Un visbeidzot jūsu roku enerģija pastiprina un lokalizē nodomu, kā rezultātā ūdens to pieņem ātri un efektīvi. Ūdenī ierakstītā informācija izplatīsies pa visu ķermeni un ierosinās morfoloģisko biolauku konkrētā nodoma izstarošanai. Nav jābaidās, ja sākumā jūs nesajutīsiet blīvu enerģijas sabiezinājumu, ja neizdevās šoreiz, izdosies pēc nedēļu ilgiem treniņiem. Turklāt ūdenim nemaz nav vajadzīga stipra iedarbība; pietiks ar to, ka jūs vienkārši ieliksiet glāzi starp plaukstām.

Tātad jūs esat apguvuši spēcīgu tehniku, kas strādā ne sliktāk kā "tieksmju ģenerators", kur morfoloģiskais lauks uzlādējas no hipnotizētāja roku kustībām. Bet par to runāsim turpmāk. Tehnika Glāze ūdens ir daudz vienkāršāka un neprasa iemaņas darbam ar enerģiju. Es to nepiedāvāju agrāk, jo pats gribēju līdz sīkumiem visu pārbaudīt praksē.

Paldies par transērfingu. Es beidzot sāku saprast, ka mana pasaule par mani rūpējas. Bet es nekādi nevaru atrast savas durvis. Vai drīkstu šim meklējumam izmantot tehniku "glāze ūdens"? Un kādi vārdi tad būtu jāraksta? Man neveicas ar slaidu vizualizēšanu, varbūt izdosies ar glāzes palīdzību?

Jūs droši vien gribējāt sacīt, ka nevarat atrast savu mērķi. Durvis atvērsies tikai tad, kad jūs būsiet ceļā uz mērķi. Protams, šo tehniku var izmantot jebkurai domformai, kas jāizdomā jums pašai. Ieklausieties savā dvēselē tā pateiks priekšā. Taču nevajag strādāt tikai ar glāzi, ielaidiet sevī vairāk jaunas informācijas, lai dvēselei ir no kā izvēlēties.

Vai var uzlādēt ne tikai ūdeni, bet, piemēram, augļus vai kādu citu pārtikas produktu?

Protams, ne vien var, bet tas ari ir vajadzīgs. Tomēr labākais informācijas nesējs ir tīrs ūdens, jo tajā ir brīvas molekulas.

Lūgšana pirms ēšanas tā arī ir ēdiena uzlādēšana ar pozitīvu enerģiju, tikai lūgšanai jābūt nevis mehāniskai, bet apzinātai, citādi viss velti. Labāk, protams, veltīt ēdienu nevis Dievam, bet sev. Kad jūs lūdzat Dievu, sanāk, it kā jūs liekat Viņam lūgties pašam par sevi. Vai jūs lūdzat pats par sevi? Dievam, protams, labāk patiktu izpildīt jūsu vēlēšanās nekā bezgalīga un iestudēta pateicība nezin par ko. Tad uzlādējiet arī savu ēdienu ar saviem nodomiem! Te vajadzīga atruna, ka šāda attieksme pret Dievu nav acīmredzama un daudziem nav pieņemama. Bet katrs jau ir tiesīgs palikt pie savas pārliecības.

Vai vajag katrreiz rakstīt domformu vai labāk izmantot vienu un to pašu lapiņu?

Ja nav slinkums, varat rakstīt katrreiz jaunu, taču varat izmantot arī vienu un to pašu. Dariet, kā jums ērtāk, tikai nepārvērtiet šo rituālu par apgrūtinošu pienākumu. Jums jāgrib to darīt. Līdz ar to jūs sakārtojat kādu savas pasaules jomu, realizējat savus nodomus. Tam vajadzētu jūs vismaz aizraut!

Ja jūs kaut ko ļoti gribat sasniegt, nav vēlams aprobežoties tikai ar "glāze ūdens" tehniku. Neviens nav atcēlis darbu ar mērķslaidiem. Jums sevī pastāvīgi jāsaglabā virzība uz mērķi, jāiedzīvojas lomā un jādzīvo vēlamajā tēlā, kaut arī sākotnēji tas ir virtuāli. Bet virtualitāte taču drīz kļūs par realitāti.

Vai šajā procesā var izmantot svētīto ūdeni vai tomēr labāk atkausēto?

Ja vien negribat no sevis izdzīt sātanu, svētītais ūdens nav vajadzīgs. Labāk ņemt no jebkādas informācijas attīrītu ūdeni atkausēto vai destilēto, kas sagatavots jūsu mājās.

Uzreiz pēc jūsu publikācijas par "glāzi ūdens" internetā dažādās vietās parādījās analoģiski teksti, gandrīz vārds vārdā. Vai tas ir svārsts?

Nē. Ja tiek publicēti teksti bez atsauces uz pirmavotu, to sauc citādi par plaģiātu. Ir, protams, patīkami, ja tevi citē tik steidzīgi, ka aizmirst norādīt, no kurienes informācija ņemta. Tas nozīmē, ka tehnika ir laba, iepatikusies. Es gan esmu atsaucies uz pirmavotu uz vecmāmiņām. Viņas, protams, zināja, ka ūdeni var apvārdot, taču neticīgi cilvēki vienmēr pret šādām lietām izturējušies nenopietni tāpēc, ka šī darbība izskatās kā māņticīgs šarlatānisms.

Kā jums šķiet, vai transērfingā vispār ir kaut kas jauns? Atbilde ir acīmredzama: nekas jauns tas nav. Tad kāpēc tas vajadzīgs? Viss jau ir pateikts: domas ir materiālas, tās iedarbojas uz matēriju; kas ir domās, tas arī realitātē… Viss jau ir pateikts, bet kādā veidā? Var izlasīt kaut vai ezoteriskās literatūras kalnus un neko neiegūt. Atcerieties cik reižu nav bijis tā, ka jūs skatāties kādu filmu vai lasāt grāmatu, bet pēc tam sev jautājat un kas no tā visa? Vai tad vajadzēja lasīt vai skatīties? Jā, protams, tāda parādība un tādas zināšanas ir vajadzīgas, bet ko ar tām darīt? It kā viss ir skaidrs piens ir balts, Volga ietek Kaspijas jūrā… Bet līdz galam tā ari nav skaidrs kaut kas paliek neaptverts.

Izrādās vienkāršo īstenību, kas guļ virspusē, nav nemaz tik vienkārši noformulēt un pārvērst par praktiski noderīgu tehniku. Ir par maz būt informētam, vajag arī aptvert un izjust, nemaz nerunājot par to, ka mūsu pasaules uzskats ir piepildīts ar muļķīgiem šabloniem un stereotipiem, kas noplicina īstenību.

Pirms brīža es teicu, ka domas ir materiālas. Taču tās nav materiālas! Tās ir idejas virtuālie tēli, kas dzīvo tādā pašā virtuālā vidē; objektīvi eksistējoši, taču ne materiāli. Vai domas iedarbojas uz matēriju? Atkal atbilde ir nē. Ar domu enerģiju diezin vai pietiktu, lai nobīdītu sērkociņu kārbiņu no galda. To bīda nevis domu enerģija, bet biolauks. Kad runa ir par realitātes ietekmēšanu, tad jāsaprot, ka domas apstaro nevis matēriju, bet tēlu, prototipu virtuālo variantu pasaulē. Līdzīgi tam, kā kinofilmas kadrs tiek apgaismots un projicējas īstenības ekrānā. Glāzi ūdens ietekmē nevis pašas domas (idejas, tēli), bet kāds starojums, kas saistīts ar domāšanas darbību un informācijas nešanu. Mēs pagaidām nezinām, kas tas par starojumu, un nevaram to izmērīt ar aparātiem, tādēļ mums tā nav materiāla parādība.

Vai tas, kas ir domās, ir arī realitātē? Un kā tieši? Lūk, par to ari viss transērfings: tajā zināšanas ir izskaidrotas, apdomātas un pārvērstas tehnoloģijā. Un, kad es "glāze ūdens" tehniku izskaidroju, konkretizēju un uzrakstīju instrukciju, tā kļuva par tehnoloģiju ar praktisku pielietojumu.

Vai sapratāt?

OTRA CIVILIZĀCIJ a

Veiksim nelielu ekskursiju transērfinga pamatos, kas skar smalkās būtnes, jo šī tēma ir ļoti nopietna un svarīga. Transērfings nostāda lasītāju kāda šokējoša fakta priekšā, kura briesmas ne katrs spēj apzināties un pieņemt, jo vienmēr ir bijis vieglāk dzīvot kaut iluzorā, bet komfortablā pasaulē, nevis biedējošā, taču pareizajā īstenībā. Ilūzija nozīmē to, ka cilvēka motivāciju un rīcību kontrolē viņa apziņa. Patiesībā tas gluži tā nav vai, pareizāk sakot, nepavisam nav tā. Zinātnieki veltīgi pēta psihi kā patstāvīgu objektu, kā cilvēka prāta īpašību. Runa nav par to, kā būvēta cilvēka psihe, bet gan par to, ka prātam nav brīvas gribas to vada no ārpuses, un to dara nevis audzinātāji un skolotāji vai ierēdņi un priekšniecība, bet gan smalkās matērijas būtnes.

Kā zināms, domu enerģija neizgaist bez pēdām. Kad kāda cilvēku grupa sāk domāt vienā virzienā, to "domu viļņi" pārklāj cits citu un enerģijas okeānā veidojas neredzamas, taču enerģiju nesošas struktūras svārsti.

Izveidojušies svārsti sāk attīstīties patstāvīgi, tie cenšas pakļaut cilvēkus struktūras elementus savai gribai, taču dara to neapzināti, jo tiem nav prāta. Nevar teikt, ka svārsti būtu kādi ļauni spēki; tie vairāk līdzinās augiem parazītiem vai nosacīti dzīvām programmām, kas, iebūvētas struktūrā, arī nosaka to darbību. Svārsti pastāv smalkajā pasaulē kā virsbūve jebkurai cilvēku apvienībai vai tā būtu ģimene, skola, uzņēmums vai valsts. Var likties neticami, ka cilvēki nesaprot to, ka neapzināti darbojas svārstu interesēs. Tomēr tas ir fakts.

Jebkura struktūra dzīvo un attīstās ne tikai cilvēku tās elementu mērķtiecīgās darbības rezultātā. Struktūra, kuru vada svārsti, ir līdzīga tam, kā automātiskā mehānisma darbību vada algoritms. Struktūras locekļi var veikt patvaļīgas darbības, taču viņi nav brīvi no savām motivācijām, un tiem noteikti neapzināti jādarbojas struktūras interesēs.

Svārsti barojas no cilvēku enerģijas. Ja jūs jūtaties par kaut ko nomākti un izsakāt neapmierinātību, jūs atdodat enerģiju svārstam. Visu, kas jums potenciāli var izraisīt negatīvas emocijas, provocē svārsts. Negatīvā enerģija tā ir viņa iemīļotais "ēdiens".

Lielākās briesmas jau nav tāpēc, ka svārsti patērē enerģiju, bet gan tādēļ, ka tie spēj piespiest cilvēkus darboties tā, lai šīs enerģijas būtu vairāk.

Ja esat par kaut ko norūpējušies un saspringti, cilvēki visapkārt noteikti darīs to, kas jūs kaitina, turklāt tieši tagad, kad jūs gribat, lai jums liek mieru.

Bērni sāk "kāpt uz galvas", kaut arī pirms tam bija mierīgi; kāds tepat līdzās sāk jūs nokaitināt; dažādi subjekti "maisās" pa kājām un uzmācas ar savām problēmām. Negatīvais ir itin visur. Ja tu kaut ko gaidi ar nepacietību, tas ilgi neatnāk. Ja kaut ko negribi redzēt, tas noteikti uzradīsies. Un tā tālāk, un tā joprojām.

Jūs paši varat apstiprināt, ka pasaule bieži vien krīt uz nerviem, protams, katram atšķirīgi. Taču būtība ir tāda: ja šajā brīdī kāds ir spējīgs jūs izsist no līdzsvara, tad tā arī notiek.

Iedomāsimies piemēru. Jūs kaut kur ļoti steidzaties un baidāties nokavēt. No šī brīža viss darbojas pret jums: cilvēki aizšķērso ceļu un jūs nekādi nevarat viņus apiet. Jums pēc iespējas ātrāk jāiziet pa durvīm, bet tur sastājusies sliņķu rinda, kas tik tikko "velk kājas". Uz šosejas ar automašīnām notiek tas pats. Visi it kā tīšām sazvērējušies. Un šis iekšējais spiediens kļūst intensīvāks atkarībā no tā, kā uzkrājas aizkaitinājums. Jo stiprāks saspringums, jo aktīvāk kaitina apkārtējie cilvēki. Un, lūk, kas ir interesanti: viņi to nedara apzināti; viņiem pat prātā neienāk, ka ar to kādam varētu traucēt. Visa cēlonis ir tas, ka virzošais spēks, kas veido neapzinātos motīvus, atrodas nevis cilvēka psihē, bet ārpus tās.

Rodas jautājums: kā pretoties svārstu ietekmei? Šajā nolūkā jābeidz izlikties par austeri, kas negatīvi reaģē uz jebkuru kairinātāju; citiem vārdiem sakot rīkojieties apzināti un nepakļaujieties provokācijām. Apzināti pārtrauciet reaģēt uz kairinātājiem, tad arī tie jūs vairs nekaitinās.

Bet tas vēl nav viss. Pasaulē svārstu ietekmē notiek daudz lielāka mēroga briesmu lietas. Kari, revolūcijas, cīņa tirgus dēļ, konkurence, terorisms tā ir tikai aisberga redzamā daļa. Šo parādību neredzamo, smalko matēriju pamatu veido nepārtraukta svārstu cīņa. Tie provocē praktiski visas konfliktsituācijas, jo pārtiek no konfliktu enerģijas. Duālā spoguļa otrā pusē notiek kas tāds, par ko daudzi izvēlētos nemaz nezināt.

Jūs jautāsiet, kā tas ir iespējams? Cilvēki paši pēc savas iniciatīvas karo cits ar citu. Un tomēr reālie iniciatori ir svārsti. Piemēram, relatīvi primitīva struktūra skudru pūznis. Zinātne nespēj sniegt pamatotu atbildi, kādā veidā skudru kolonija tiek vadita. Lūk, kas ir dīvaini skudru pūznī ir strikts pienākumu sadalījums, taču nav hierarhijas. Tad kāpēc visi kukaiņi darbojas saskaņoti kā organizācijā ar centralizētu vadību?

Skudras sazinās cita ar citu ar izdalīto smaržīgo vielu feromonu starpniecību. Smaržojošās taciņas ļauj atrast ceļu uz mājām pie barības. Bet kādā veidā informācija tiek nodota vienlaikus visiem kolonijas iemītniekiem? Ne par kādām informācijas apmaiņas formām starp skudrām nevar būt ne runas, citādi kādēļ tad viņām vajadzētu izmantot tādu primitīvu datu kopumu kā smaržas?

Kas tad apvieno atsevišķus locekļus organizētā kolonijā? Svārsts. Reizē ar struktūras veidošanos un attīstību tiek formēta arī energoinformējošā sistēma, kas uzņemas šīs struktūras vadīšanas un stabilizēšanas funkcijas. Starp svārstu un struktūras elementiem pastāv gan tiešie, gan netiešie sakari. Svārsts eksistē uz savu piekritēju enerģiju rēķina, sinhronizē to darbību, apvienojot organizētā sabiedrībā.

Tāpat notiek arī cilvēku sabiedrībā: visus procesus kontrolē šīs smalkās būtnes. Pasaule mērķtiecīgi pārvēršas matricē, un tā vairs nav fantastika. Protams, viss notiek mazliet citādi nekā zināmajā filmā, kur cilvēkus izaudzina šūnās ar piesūcekņiem un visa viņu dzīve ir tikai virtuāla ilūzija. Taču reālā situācija ir ļoti tuva šādam risinājumam.

Lai cilvēku iedzītu matricē, vispirms viņš jāievelk atkarības tīklā. Dažos pēdējos gados radušās milzum daudz jaunu atkarību: ēdiens kļuvis par barību, no kā rodas aptaukošanās; virtuālā datoru realitāte radījusi spēļu un interneta atkarību; mobilie telefoni bez tiem cilvēki pakļauti skumju un vientulības lēkmēm. Pats briesmīgākais ir tas, ka sistēmas paverdzināts cilvēks zaudē ne tikai izvēles brīvību; viņš sāk vēlēties tieši to, kas ir izdevīgs sistēmai.

Līdzīgi procesi pašlaik notiek visā pasaulē, tāpēc mūsu uzdevums ir saglabāt apziņu, lai reiz nepamostos matrices šūniņā. Šķiet, mēs ar jums savā ziņā līdzināmies pārtikas kultūrai, ko svārsti speciāli izaudzē saviem mērķiem. Cilvēku sabiedrība ir tā būvēta, ka tā nespēj pastāvēt bez svārstiem, taču arī mēs esam tiem vajadzīgi. Apzinīgs cilvēks svārstus spēj izmantot saviem mērķiem. Ir ļoti daudz šādu iespēju, taču par tām būs atsevišķa saruna.

Vai tiešām svārsti ir reāli? Tam grūti noticēt.

Piemēram, kad sākas futbola spēle, virs stadiona uzrodas kāds objekts neliela balona veidā. Šis balons ir acīm nesaredzams, jo eksistē tikai iztēlē, taču no tā sāk stiepties reāli enerģētiskie stari uz katru spēlētāju un līdzjutēju. Tā kā spēlē emocijas uzkarst, svārsts uzņem enerģiju un kļūst lielāks, bet enerģija no cilvēkiem ieplūst balonā. Kādā brīdī no balona pa stariem tiek pārraidīts impulss, un stadionam pāri veļas līdzjutēju emociju vilnis. Svārsts pakāpeniski pieaug un kļūst par milzīgu melnu mākoni, kas ar saviem stariem sāk "bīdīt" gan spēlētājus, gan līdzjutējus kā marionetes, darot visu, lai kaislības tiktu uzkurinātas vēl vairāk. Kad spēle beidzas, mākonis atkal saraujas līdz neliela balona izmēriem un aizlido.

Tātad mes dzīvojam un neko par to nezinām?

Jā, tā ir. Tas izklausās dīvaini, jo svārsti atrodas ārpus mūsu uztveršanas zonas. Bites, piemēram, ari neuztver cilvēkus. Cilvēks bites izpratnē ir kā kaut kāds nenozīmīgs objekts, kam nav jāpievērš uzmanība līdz tam laikam, kamēr viņš nav kļuvis par tiešu draudu; viņam var vienkārši iedzelt, nedomājot, kas viņš ir, iedzelt, un viss. Bite neko neapzinās viņa ir iegrimusi dziļā sapņojumā un darbojas pēc stingri noteikta algoritma. Viss, kas nav tieši saistīts ar bites pastāvēšanas algoritmu, atrodas ārpus viņas uztveršanas zonas. Viņas mērķis iegūt nektāru, bet kādēļ? tam nav nozīmes: vajag, un viss. Tam, ka šis nektārs vēlāk kaut kur paliek, arī nav nozīmes. Bites apziņas līmenis neļauj tai pacelties līdz fakta izpratnei, ka kāds medu no stropa paņem.

Tieši tāpat cilvēka apziņas līmenis neļauj viņam izprast daudz ko. Tādēļ nepieciešams atmosties. Un atmosties pilnīgi, ko mēs arī cenšamies darīt, nodarbojoties ar transērfingu. Turklāt nepieciešams nevis vienkārši uzzināt, bet noskaidrot pamatīgi un izjust. Daudzi no tiem, kuri uzzinājuši par svārstu pastāvēšanu, turpina dzīvot kā iepriekš. Nu, ir kaut kādi svārsti, un kas par to? Sapņošana turpinās. Pastāvīgi uzturēt apziņu ir slinkums. Un vai tas ir tā vērts?

Kā nu kuru tas interesē. Pēc manām domām, mēs neesam pelnījuši saukties par homo sapiens saprātīgo cilvēku, jo tehnogēnās civilizācijas ceļš mūs ved pie vēl dziļākas iegrimšanas sapņošanā uz augsti attīstītu matrici, bet pēc būtības uz stropu.

Es pievienojos citai klasifikācijai. Gudrs cilvēks ir tas, kurš daudz zina; saprātīgs tas, kurš arī saprot to, ko viņš zina; apzinīgs tas, kurš apzinās to, ko saprot.

Tā izskatās kāpnes no apzinīguma līdz zināšanām un apgaismībai. Mēs pagaidām atrodamies uz šo kāpņu zemākā pakāpiena.

Kuram ir izdevīgi pārvērst mūsu pasauli matricē?

Nevienam nav izdevīgi. Sistēma, t. i., matrice, veidojas pati kā sinerģētiska, pašveidojoša struktūra. Var likties, ka matrice ir ideāla vide svārstiem, kurā tiem vieglāk pārvaldīt cilvēkus un izsūknēt no viņiem enerģiju. Patiesībā šāda struktūra ir nolemta pašiznīcībai. Matrice veidojas vispārējā regulēšanas procesā. Cilvēki matricē kļūst līdzīgi kiborgiem, kas izpilda viņiem stingri noteiktas funkcijas un kas ir neatdalāmi sistēmas elementi, bez kuras viņi nespēj pastāvēt. Kad viss ir sakārtots, svārstu cīņa beidzas un hierarhijas virsotnē sāk valdīt viens globālais svārsts. Bet, ja iekšējās pretestības tiek novērstas un konflikts norimst, sistēma kolapsē līdzīgi izdzisušai zvaigznei un uzsprāgst vai vienkārši nomirst. Tāds būs fināls, ja cilvēce ies pa matriču būvēšanas ceļu. Tomēr kā notiks īstenībā, neviens nezina.

Man jau sen vairākus gadus ir kaut kas līdzīgs "izdomātam draugam"; es pat nezinu, kādu analoģiju piemērot, Uzrauga funkciju pildītājs. Turklāt tas notika, pirms es biju atradis jūsu informāciju un sāku interesēties par transērfinga teoriju. Viņš sāka rādīties sapņos, pēc tam "piedalīties" realitātē. Tas ir… hm… dzīvnieks, kurš pastāvīgi pasargā mani no negatīvām domām, atgādina par apzinīgumu, par to, ka visas problēmas ir atrisināmas. Vārdu sakot, dara visu to, ko var gaidīt no Uzrauga. Tikai nepiedēvējiet man šizofrēniju. Tās nav ne parādības, ne halucinācijas; es "redzu" viņu ar iekšējo skatu. Man pat mobilajā telefonā kā apsveikums ir atgādinājums par viņu, kas palīdz neiesaistīties svešās spēlēs. Mans jautājums vai šādas lietas nav zināmā mērā personificēti svārsti?

Svārsts pēc būtības ir energoinformatīva būtne, kas parādās, kad cilvēku grupa sāk domāt vienā virzienā vai arī ja starp viņiem rodas saite. Lai rastos svārsts, vajadzīgi vismaz divi cilvēki viens to nespēj radīt. Tas, par ko jūs runājat, visticamāk, ir "virtuālais sargeņģelis". Jūs radījāt viņu pati materializējāt no variantu izplatījuma, kurā ir viss, to skaitā jūsu "drauga" attēlojums jeb šablons. Noskaņojoties uz eņģeļa sektoru, jūs ar savu domu enerģiju "izgaismojat viņa kadru", un, ja šāda apgaismošana turpinās pietiekami ilgu laiku, viņš materializējas. Tāds eņģelis, kaut arī neaptverams, ir tikpat reāls kā jūsu domas. Viņš eksistē jūsu domu enerģijas dēļ, bet tas nav svārsts. Viņš vienkārši deg kā spuldzīte, kamēr jūs to barojat, domājot par viņu. Eņģelis sāk dzīvot savu dzīvi neatkarīgi no jums. Protams, kaut kādā mērā jūs nosakāt viņa uzvedību, taču ne līdz galam.

Var teikt viņš līdzinās sapņojumam un tāpēc spēj darboties patstāvīgi tajā pašā laikā, kad jūs pati izpildāt tikai vērotāja lomu un sapņojat. Un tas ir ne tikai normāli tas ir brīnišķīgi! Nezinu, cik lielā mērā viņš nav atkarīgs no jums, varu teikt tikai vienu viņš sāks darboties jūsu interesēs, ja vien jūs no viņa to gaidīsiet. Analoģiski sapņošana attīstās saskaņā ar mūsu gaidām. Var rasties jautājums: vai eksistē īsti, nevis tikai virtuāli sargeņģeļi? Man nav šādu pierādījumu, bet uzdrošinos ticēt, ka jā. Mēs vienmēr saņemam to, kam ticam. Ja vien jūs ticēsiet, jums galu galā būs virtuālais eņģelis, un tas nemaz nav slikti.

Kaut gan es kopš zināma laika par savu eņģeli uzskatu savas pasaules slāni. Esmu tā nolēmis. Un tā tam jābūt. Nav svarīgi, kādā veidolā parādās sargeņģelis, viņam taču pēc būtības nekāda veidola nav. Bet mana pasaule oho! Tā tik ir kaut kas! Tā ne tikai vienkārši rūpējas, bet teiksim atklāti nekaunīgi glaimo un pielabinās. Kā tikai viņa neizlokās, lai man izdabātu! Un vēl mana pasaule mani sargā. Arī jums tā būs, ja vien jūs ikdienā sāksiet sistemātiski praktizēt amalgamas tehniku "mana pasaule rūpējas par mani". Kā to darīt, aprakstīts grāmatā "Realitātes transērfings".

Diemžēl jāatzīst, ka ne viss man izdodas; pareizāk sakot, pagaidām nekas neizdodas. Neizdodas apstādināt svārstu, peldēt pa straumi. Pašlaik esmu pilnībā pakļauta destruktīvam svārstam. Katra diena ir saspringta un nepatikšanu pilna. Lieta tāda, ka svārsts darbojas "caur" manu vīru. Mūsu laulībā (pieci gadi) gandrīz no pirmajām dienām es nonācu kaut kādā astrālā atkarībā. Galvenās jūtas greizsirdība, kas mijas ar ambīcijām. Mēs strādājam kopā: viņu uzskata par perspektīvu darbinieku, mani ne visai; klāt nāk visas sekas no strādāšanas kopā.

Šo piecu gadu laikā mans pašnovērtējums ir ļoti pazeminājies. Bet, kad es izlēmu nespēlēt vairs mīļās, klusās meitenītes lomu, bet pieteikt pasaulei sevi ar to, ka nepiekrītu būt tāda, pie kādas visi bija pieraduši un bija apmierināti, tad, protams, pirmajā laikā izjutu šīs pasaules nepatiku. Ar to es vēl varēju samierināties, ja nebūtu sajutusi, ka mani tuvinieki sāk izrādīt pret mani paaugstinātu agresivitāti.

Es vienkārši gribu tikt skaidrībā kāpēc? Un kur man ņemt spēkus, lai spētu "nodzēst" visus šos iespējamos svārstus? Pašreiz es no pusapgrieziena varu tikt iedarbināta, un tad aiziet! līdz histērijai.

Stāvoklis patiešām ir sarežģits. Mēģināsim to sadalīt vienkāršās sastāvdaļās. Jūs sakāt, ka apkārtējā pasaule kļuva citāda pēc tam, kad jūs mainījāt savu uzvedību. Nav nekā savāda tas arī ir transērfings: tikko tu maini savu attieksmi pret pasauli, tā uzreiz transformējas. Jautājums tikai: kā savstarpēji sasaistīt cēloņus un sekas?

Uz cēloņiem norāda atslēgas frāzes: "mans pašnovērtējums ļoti pazeminājies…" un "no klusās meitenītes…" tās raksturo lomu, ko jūs izvēlējāties savas dzīves lugā. Dzīve patiesi kļūst līdzīga lugai, kad cilvēks izvēlas savu lomu. Personāža raksturs, tāpat viņa vieta uz skatuves veidojas no viņa attieksmes pret sevi un apkārtējo īstenību tas kalpo kā atspēriena punkts visam notiekošajam. Cilvēks sūta pasaulei savu attiecību impulsu, kas, atspoguļojoties spogulī, veido attiecīgo realitāti, kura savukārt izraisa pretēju darbību pret šo pašu izturēšanos. Jo, lūk, vērojot spoguļa reakciju, cilvēks no jauna izsaka savu attieksmi, kuras ietekmē realitātes aina sīvi pretojas, uzlabojas vai padziļinās atkarībā no attieksmes rakstura. Tā pēc atgriezeniskās saites, pēc daudzām izdziestošām svārstībām izveidojas relatīvi stabila aina apkārtējā īstenība. Ja pasaulei sūtītu citu impulsu, tiktu izjaukts balanss un realitāte no jauna izjustu svārstības līdz tam laikam, iekams neapstātos līmenī, kas atbilst konkrētām pasaules izjūtām.

To jūs arī izdarījāt nevēloties turpmāk samierināties ar savu stāvokli, aizsūtījāt pasaulē cita veida impulsu, uz ko pasaule tūlīt arī reaģēja tikai ne tā, kā gribējāt jūs. Spoguļa reakcija vienmēr ir viennozīmīga: kāds sūtījums, tāda arī atbilde. Spriežot pēc jūsu izjūtām ("agresivitāte pret mani…"), var secināt: jūs lēmāt "iziet uz kara takas". Atlika tikai tēlam spoguļa priekšā mainīties, kad arī atspoguļojums uzreiz sāka mainīties.

Jūs vairs neapmierina klusās meitenes loma, kura klausa un piekrīt. Jūs vēlaties būt stipra un neatkarīga. Kā pie tā nonākt? Ja nofiksēt uzmanību uz spoguļattēlu, tad pirmais, kas nāk prātā, jums jākļūst par maitu, jāsabožas un jāuzsāk cīņa ar pārējo pasauli, t. i., ar spoguli, pēc šāda principa: "Sit savējos, lai svešie baidās!" Taču, ja pievērš uzmanību pirmajam tēlam atspoguļojumam, tad kļūst acīmredzams, ka daudz efektīvāk būtu cīņu pārtraukt un sakārtot iekšējo pasauli, pārstāt ārēji pretoties, ja reiz iekšēji tas neizdodas. Nevajag demisionēt, bet paturēt savu viedokli, savus principus, neizdabāt manipulatoriem, bet dzīvot saskaņā ar savu dzīves moto, balstīties uz savu iekšējo pasauli, nevis uz ļodzīgo spoguļattēlu.

Starp citu, kāda ir atšķirība starp "aizstāvēt" savas domas un principus un "paturēt" tās? Aizstāvēt nozīmē strīdēties, pierādīt, cīnīties. Bet kā dēļ? Tādēļ, lai pierādītu vispirms sev, lai apklusinātu savu nedrošību un šaubas. Paturēt nozīmē mierīgi sekot savas pārliecības ceļam, neraugoties uz sabiedrības domām un neiesaistoties nejēdzīgos ķīviņos. Kāpēc kaut ko pierādīt citiem, ja sev visu jau esi pierādījis? Un kā lai pierāda sev? Vienkārši atļaut sev tādu greznību iziet no ierindas un kļūt brivam. Jūs iegūsiet brīvību, kad pārtrauksiet savu cīņu.

Jūs uzsākāt cīņu ar atspulgu, neizmainot savas būtnes tēlu; cīņā devās tā pati klusā meitene līdz tam laikam, kamēr bijāt iekšēji gatava paklausīt un piekrist, lai arī kas ārēji notiktu; no jūsu galvas rēgosies āķis, aiz kā jūs viegli varēs raustīt svārsti. Tad pēc kāda laika šūpošanās starp tēlu un atspulgu norims un iestāsies jūsu pasaules jaunā realitāte, kurā jūs būsiet neatkarīga un stipra un nevienam neko nevajadzēs pierādīt un ne ar vienu nevajadzēs cīnīties.

Man ir jautājums sakarā ar svārstiem, kuru pastāvēšana sākotnēji iedzina mani šokā. Prāts negribēja ticēt, jo tam bija vajadzīgs apstiprinājums un pierādījums. Taču mierīgi novērojumi par realitāti šo teoriju apstiprināja. Tad, lūk, mans jautājums ir par to, vai kaut kādā veidā ar šiem svārstiem var sarunāt, nu nodibināt citas attiecības, nevis tikai "kreditors klients"? Uz šādām domām mani uzvedināja mūsu pagāniskā pagātne. Agrāk cilvēki intuitīvā līmenī kaut kā centās "iemīlināt" dievišķās būtnes, garus, kuri it kā varēja ietekmēt viņu realitāti. Piemēram, upurēšana vai arī dažādu rituālu veikšana, pielabinot šīs būtnes. Vai to varētu klasificēt kā svārstu "iežēlināšanu"? Un vai tas mūsdienās ir iespējams?

Upurēšana un citi rituāli pēc būtības ir svārsta barošana ar enerģiju, lai tas kļūtu stiprs un spētu izpildīt lūgumus. Tā ari tika darits pagānisma laikos: sākotnēji svārstu baroja, pēc tam pie tā vērsās ar lūgumu. Smalkās būtnes tiešām spēj ietekmēt realitāti. Protams, tās nav visspēcīgas, taču kaut ko prot. Zinātnieki materiālisti, protams, tā nedomā, uzskatot sevi par ļoti gudriem salīdzinājumā ar pagāniem. Būtībā pagānu kļūda bija tikai tā, ka viņi neizmantoja kolektīva nodomus, bet lūdza saviem dieviem un ticēja, ka tie visu izdarīs paši.

Lūgt kaut ko būtnēm ir veltīgi: viņas nav ne labas, ne ļaunas, viņām nav ne atriebības jūtu, ne līdzcietības, viņas negrib darīt ļaunu, bet nevēlas arī palīdzēt. Svārsti spēj izpildīt tikai to programmu, kāda viņos ir ielikta. Lūgums, protams, arī kaut kādā mērā ir programma, taču apstiprinošā veidā izteikts nodoms, sevišķi, ja tas ir kolektīvs, ir daudz spēcīgāks. Tad strādās ne tikai svārsts, bet arī jūsu griba.

Tā var noformulēt svārstam kolektīvus nodomus un veidot savas firmas vai organizācijas programmas. Par to jau esmu rakstījis grāmatā "Realitātes transērfings". Tā ir ļoti efektīva metode sava biznesa attīstībai. Taču par to neviens neiedomājas un neizmanto, izņemot Japānu, kur zina šādu lietu nozīmi, kas eiropiešiem pat neienāk prātā. Var izdarīt secinājumu: kur dzīvo gudri (lasi guloši) un kur saprātīgi cilvēki.

Arī atsevišķs cilvēks var izmantot svārsta iespējas, lai sasniegtu savus mērķus karjerā vai biznesā. To dara šādi.

Sākotnēji nepieciešams nodibināt sakarus ar svārstu, noskaņoties uz tā vilni. Ja esat darba ņēmējs, nepieciešams ievērot korporatīvo ētiku, būt pareizam tās sistēmas loceklim, kurā strādājat, pakļauties šīs sistēmas likumiem, vienvārdsakot rezonēt ar to. Jūs viegli sapratīsiet, ko nozīmē būt pareizam jūsu sistēmas loceklim, ja būsiet apzinīgs un vērīgs. Bet, ja jums ir savs bizness, tad jūs esat sava svārsta favorīts un esat noskaņots uz tā viļņa jau no paša sākuma.

Tagad svārstam vajag piešķirt programmu. Šim nolūkam var izmantot tehniku "Nodomu ģenerators" (sk. 1. pielikumu). Salieciet rokas elkoņos sev priekšā, it kā turētu bumbu. Radiet enerģiju starp plaukstām, līdz sajutīsiet blīvu enerģijas sabiezinājumu. Kustiniet rokas tā, it kā sajustu un spaidītu gaisa balonu. Sajūtot durstīgumu plaukstās un elastīgumu starp tām, sāciet kustināt rokas tā, it kā spēlētu harmoniku. Pievērsiet uzmanību sajūtai galvā: kad rokas izplešas, galvā kaut kas saspiežas, bet tad, kad sakļaujas, izplešas. Sajūtiet, kā smadzenes reaģē uz kustības takti.

Pamēģiniet invertēt sajūtas: lai tagad smadzenes pašas kustina rokas. Kad galvā kaut kas izplešas, rokas automātiski sakļaujas, un otrādi. Varbūt ne uzreiz, bet jums noteikti izdosies. Tā nedaudz padarbojieties, tad pārejiet no roku horizontālajām kustībām uz riņķveida kustībām, it kā jūs viegli bužinātu vates mākoni. Pārslēdziet uzmanību uz savu enerģētisko apvalku, un jūs sajutīsiet enerģētikas sabiezināšanos starp plaukstām un visu čaulu. Citiem vārdiem sakot iztēlojieties, ka jūs savu enerģētiku it kā "sakuļat" ar mikseri. Sabiezinājums tā ir jūsu nodomu koncentrācija, un jūs ar šiem nodomiem "uzpumpējat" visu savu biolauku.

Turpiniet plūstošās kustības pa apli un apstipriniet domformu. Piemēram, ja jūs esat firmas īpašnieks: "Mana "Kompānija & CO" izplešas un nostiprinās. Peļņa pieaug. Viss risinās ļoti sekmīgi. Klienti dievina "Kompāniju Ј> CO". Ar katru dienu "Kompānija & CO" kļūst bagātāka. Tās autoritāte palielinās. Visi zina un ciena "Kompāniju & CO"" utt.

Jums pašam labāk jāzina, kādu programmu piešķirt savam svārstam. Jūsu firmas nosaukums "Kompānija & CO" ir atslēga tiešajiem sakariem ar svārstu, tādēļ tā jāizmanto bieži.

Ja esat darba ņēmējs, tad varat sev uzrakstīt domformu virzībai pa karjeras kāpnēm: ""Kompānijā Ј> CO" mani ļoti ciena un godā. Es savu darbu paveicu lieliski. Esmu augstas klases profesionālis, viens no labākajiem "Kompānijā & CO". Man galvā rodas spīdošas idejas un domas. Es kompānijai radu augstus ienākumus. Esmu ļoti vērtīgs darbinieks. Mani virza uz vadošiem amatiem." Pievērsiet uzmanību jūs nevis lūdzat, bet mērķtiecīgi deklarējat nodomus apstiprinošā formā. Tā rezultātā jūsu enerģētiskais ķermenis sakārtojas un pārvēršas struktūrā, kas izstaro uzdoto domformu variantu telpā. Šī programma tiek ierakstīta gan jūsu morfoloģiskajā laukā, gan svārstā; tagad tas strādās, pirmkārt, kā jūsu nodomu pastiprinātājs; otrkārt, kā vadītājs, tas ir, izpildītājs. Svārstam ir savas iespējas iedarboties uz realitāti, to skaitā ar vajadzīgo cilvēku starpniecību. Vēl vairāk ja jūsu programma tam ir izdevīga, tas būs ieinteresēts tās realizācijā. Šis ir vērā ņemams faktors. Piemēram, ja jūsu programmā jūs esat vērtīgs darbinieks un nesat kompānijai augstus ienākumus, tas acīmredzot ir izdevīgi.

Turpinot kustības, pastipriniet domformu tikai apzināti, nevis mehāniski. Laika gaitā var improvizēt un iespēju robežās iztēloties izveidoto ainu. Domformai jāsatur lakonisks visa tā apkopojums, ko jūs vēlaties iegūt. Kas vien jums šķiet svarīgs, to arī apstipriniet. Nobeigumā apstādiniet rokas un mēģiniet no jauna sajust sabiezinājumu starp plaukstām. Jūs sajutīsiet, ka tas kļuvis blīvāks.

Ņemiet šo enerģētisko bumbu un "ierīvējiet" ar vienu kustību sejā un ķermenī līdzīgi tam, kā to dara musulmaņi. Tā, uzlādējis savu morfoloģisko lauku, jūs staigāsiet visu dienu, izstarodams telpā savus nodomus, bet svārsts virzīs jūsu programmu pa saviem kanāliem.

Iedarbiniet vēlmju ģeneratoru katru ritu uz 10-15 minūtēm, padariet to par ieradumu. Jūs taču tīrāt zobus katru rītu un nesaspringstat? Jebkurš pienākums pārstāj sasprindzināt, kad tas kļūst par ieradumu, tikai nevajag sevi lieki sasprindzināt un izdarīt spiedienu uz sevi un pasauli. Spēks nav centībā, bet koncentrēšanās spējā. Izdariet nelielu piepūli uz dažām minūtēm tikai tādēļ, lai koncentrētu savu uzmanību uz mērķi. Nodomu deklarāciju pasludiniet mērķtiecīgi, pārliecinoši, mierīgi un nelokāmi. Atcerieties, kā jūras viļņi bezkaislīgi un neizbēgami veļas uz krastu. Tieši tāpat neizbēgami realizēsies jūsu nodomi.

Vai nodomu ģeneratorā var ielādēt tikai vienu mērķi vai arī vairākus?

Var "ielādēt" vairākus mērķus tik, cik pietiek uzmanības koncentrācijas. Jāņem vērā, ka domām šajā laikā nav jāmaldās savā nodabā, bet jāstrādā mērķtiecīgi. Jūs varat secīgi pie sevis vai skaļi noskaitīt visu jūsu mērķu domformas. Tās, kas attieksies uz svārstu, vienlaikus strādās gan kā jūsu vēlmes, gan kā svārsta programma. Neaizmirstiet atkārtot tā nosaukumu; pārējās domformas ģenerēsies kā jūsu nodoms.

Vai tehniku "Nodomu ģenerators" var izmantot mīlestības meklējumos vai arī tā vairāk piemērota mērķa sasniegšanai karjerā?

Šo tehniku var izmantot jebkura mērķa sasniegšanai, arī savas otrās pusītes meklējumos. Izveidojiet domformu, tāpat kā to dara "glāze ūdens" tehnikā, un uzlādējiet ar to ģeneratoru. Ja strādājat ar mērķslaidu, nepieciešams iedomāties ainu līdz sīkumiem, bet "ģeneratoru" un "glāzi" nepieciešams uzlādēt ar slaida kvintesenci, t. i., ar nodomu deklarāciju. Pietiek pārliecinoši noskaitīt domformu, apzinoties tās saturu; nevajag aprobežoties tikai ar tehnisko pusi, neaizmirstiet arī par slaidiem; mērķslaidam domās jāpavīd iespējami biežāk.

Jūs rakstāt, ka iekļaut mērķslaidā konkrētus cilvēkus ir bezjēdzīgi, pat nerentabli. Kā lai vizualizē rezultātu, ja tas atkarīgs no cilvēkiem? Esmu arhitekts. Iznāk, ka slaidā jāiekļauj žūrijas pozitīvā reakcija, tās žūrijas, kura pieņem projektu konkursu? Kaut arī var teikt, ka citu cilvēku pozitīvā reakcija, kuru es atkārtoju kā slaidu, ir rezultāts tam, ka projekts ir ģeniāls, pirmās vietas cienīgs, un tādā gadījumā es ietekmēju nevis viņus, bet projektu?

Nedrīkst iekļaut mērķslaidā konkrētu cilvēku, jo tādā gadījumā jūs riskējat netīši "pieskarties" viņa dvēselei un līdz ar to pārkāpt privātumu, kas dvēselei var nepatikt, vēl jo vairāk tādēļ, ka jūs nespējat ietekmēt cilvēku tāpēc, ka viņš ir dzīvs, iedvesmots, viņam ir apzināts nodoms, nevis šablons no variantu telpas. Bet pastarpināti caur svārstu iedarboties uz cilvēku ir iespējams. Un ar to nodarbojas t. s. melnie un baltie magi.

Svārstiem ir pieeja mūsu apziņai. Ja svārstam piešķir programmu, tas var ietekmēt attiecības, motivāciju, mērķa objekta spriedumus un uzvedību. Starp citu, var ietekmēt eksaminētāja vai žūrijas viedokli nav problēmu; problēma ir nodibināt saikni ar attiecīgo svārstu. Ja jūs esat konkrētā svārsta favorīts, tas būs pavisam vienkārši; jūs arī esat saistīts ar svārstu, kad darbojaties pēc tehnoloģijas "nodomu ģenerators". Tāpat studentu var uzskatīt par mācību iestādes "nolīgto darbinieku", un tātad ari viņš savā svārsta programmā var iekļaut "augstu sekmību". Tādā veidā jūs iekļaujat mērķslaidā konkrētus cilvēkus, bet svārsts pats izvēlas "vajadzīgos" tos, kurus vajag ietekmēt, lai programma tiktu realizēta.

Jebkurā gadījumā ietekmēt vajadzētu tikai to, ko jūs gribat izvirzīt novērtēšanai, sevi vai savu darbu, nevis kādu konkrētu cilvēku. Ja jums nav pieejas svārstam, nāksies iztikt bez tā palīdzības un vienkārši uzpildīt savu morfoloģisko lauku ar nodomu "es esmu ģēnijs" vai "mans projekts ir ģeniāls". Piemēram, jūs vēl neesat pieslēdzies tās iestādes svārstam, kur jūs gribētu strādāt, tāpēc nevarat iekļaut tā programmā veiksmīgu darba interviju, jo šeit darbosies tikai jūsu nodoms; kaut gan mēģinājums noskaņoties uz svārsta viļņa ir ļoti vēlams. Šajā nolūkā nepieciešams iegūt par to iespējami vairāk informācijas un mēģināt burtiski iedzīvoties, saplūst ar to vietu, kur vēlaties atrasties; tad, protams, iespējas jūtami palielināsies.

Bet nodarboties ar mīlestības pieburšanu vai ar kaut ko tamlīdzīgu nav vērts. Tas gandrīz noteikti aizies jums gar degunu. Mīlestību nevar uzspiest vai suģestēt. Mīlestība ir viena no dižajām pasaules mīklām; par to zināms tikai tas, ka tā uzrodas pati spontāni, neizskaidrojami un neparedzami. Jebkuri mēģinājumi modināt mīlestību (savu vai svešu) mākslīgi ir ne tikai muļķīgi, bet arī bīstami. Tāda mīlestība būs neīsta, mākslīga kā "zombiju mīlestība", negatīvie blakusefekti noteikti uzpeldēs ja ne uzreiz, tad nākotnē.

Vai var izmantot "nodomu ģeneratora" tehniku loterijā?

Nē, šeit darbojas tikai varbūtību teorija. Dažreiz runā, ka nejaušības nenotiek, taču šajā situācijā izvēle pamatojas tieši uz nejaušu gadījumu. Iedomājieties rotējošas bungas ar bumbām kāds tur var būt likums? Tikai nejaušība. Kurš un kā var ietekmēt izvēli? Neviens un nekādi, nav attiecīgu mehānismu.

Man ir salīdzinoši liels parāds bankai. Personiskais bizness sakarā ar finanšu krīzi stipri panīcis, arī interese par to ir zudusi. Sāku investēt sporta totalizatorā. Sameklēju profesionālus prognozētājus, ieguldīju 50 tūkst, rubļu, divu nedēļu laikā summa trīskāršojās. Viss bija lieliski, mērķslaids darbojās, nauda "nāca", bankas netraucēja, un pēkšņi vienā dienā nesakrita neviens sporta notikums. Visa nauda tika paspēlēta.

Tā kā es aizraujos ar futbolu, radās interese nopelnīt uz likmēm nejau kā galveno ienākumu, bet lai apvienotu manu hobiju un profesionālo interesi par investēšanu un līdz ar to nopelnītu papildu naudu. No transērfinga viedokļa es visu darīju pareizi nepiešķīru tam visam īpaši lielu nozīmi, bet nepārdomāju visas detaļas un riskēju. Es biju pārliecināts par 100 %, ka riskēju pareizi, bet visu laiku radās kaut kādas pilnīgi dīvainas likumsakarības, kas gadās ļoti reti, un es zaudēju vairāk nekā laimēju. Kā to var izskaidrot? Man tas patika ne jau naudas dēļ, bet gan kā manu interešu apvienojums ar hobiju. Man vajadzēja laimēt! Ja jau esi pārliecināts par uzvaru, tad uzvarai arī jānāk; iekšējam nodomam nav tāda jēdziena "nevar". Es ar to nodarbojos apmēram gadu, bet pozitīvu rezultātu tā arī nav bijis.

Ārējais nodoms darbojas tādā gadījumā, ja jūs atnākat variantu telpas lielveikalā un brīvi izvēlaties savējo. Tā ari notiek izvēles brīvība. To, kas pieder jums, neviens neatņems. Kad jūs spēlējat ar uzpirksteni, jūs cenšaties sagrābt svešu. Vai tad tas nav saprotams? To, kas pieder uzpirkstenim, viņam pēc šī paša principa neviens neatņems. Viņš no jums var atņemt, jo jūs iesaistījāties viņa spēlē, nevis savā.

Es jau ne vienu reizi vien brīdināju, ka mēģināt apspēlēt svārstu ir bezcerīgi. Šajā nolūkā nepieciešams būt vismaz mehāniskam grāmatvedim bez jebkādām emocijām, kaislībām un vēlmēm. Kad jūs ne aiz kā nevarēs aizķert, jūs varat laimēt. Taču problēma ir tā, ka jums vienmēr ir kaut kas, aiz kā aizķert; jums kā dzīvam cilvēkam nav lemts būt nevainojamam.

Jūs varat laimēt vēl tajā gadījumā, ja esat svārsta favorīts, t. i., atrodaties piramīdas virsotnē vai esat spēļu iestādes vadītājs. Tad, protams, var laimēt pastāvīgi, jo šajā gadījumā tas ir jūsu. Favorīts atrodas īpašā statusā.

Jūs taču neesat no Rotšildu ģimenes? Tad jau spēle ar cenām un zeltu nav jūsējā. Jums nav lemts kā Morganam drukāt naudu? Tad valūtas operācijas arī nav domātas jums. Kas ir saimnieks šajās spēlēs? Tas, kurš nosaka likumus. Viņš un tikai viņš vienmēr būs galīgais laimētājs, bet jūs tikai spēles kauliņš, ko izmanto; jums atļauts laimēt tikai paretam, lai pastiprinātu cerības uz iluzoriem panākumiem un paturētu jūs spēlē.

Svārsts patur jūs spēlē tikai tādēļ, lai atņemtu iespējami daudz enerģijas. Kā to vislabāk izdarīt? Ļaut braukāt pa amerikāņu kalniņiem, lai elpa aizraujas: te galvu reibinošs pacēlums, te straujš kritums. Un tā tik ilgi, līdz no jums būs izspiests viss iespējamais. Bet, ja jūs uzmanāties un spēlējat "ar prātu", tad jūs patur spēlē ilgi kā slaucamu govi, neļaujot nospēlēties pavisam, bet nedodot ari atelpu.

Tā dzīve paiet nemitīgā stresā, ko arī pieprasa svārsts. Tur, kur darbojas likmes, svārsti ir visalkatīgākie. Nespēlējiet ar viņiem loterijā, kuru neesat uzsākuši jūs; var uzspēlēt vienu vai divas reizes, bet pēc tam noteikti izstāties no spēles un vairs neiekļauties tajā; šajā gadījumā briesmas ir lielākas par riska cenu. Tā ir kā narkotika: vai esat pārliecināti, ka, pamēģinot vienreiz, vairs pie tās neatgriezīsieties? Un ja nu nespējat?

SOLIS ĀRPUS IERINDAS

Pašlaik visiem kā sievietēm, tā vīriešiem, kā jauniem, tā arī ne visai jauniem gribētos būt veseliem, slaidiem un skaistiem. Tāpēc nākamajās nodaļās es sniegšu informāciju, kā to panākt. Stāstīšu par ūdeni, gaisu un ēdienu, jo tas, ko mēs dzeram, ēdam un elpojam, ir pamats visam pārējam. Viss pārējais galu galā ir tikai atvasinājums. Es nebūt nepārspīlēju; no tā viss sākas un turpinās pa cēloņu un seku ķēdīti. Ūdens, gaiss un ēdiens kā materiālais sākums veido veselību un ārējo izskatu un nosaka garīgo turpinājumu brīvās enerģijas daudzumu, iekšējo skaņojumu, pasaules izpratni, panākumus darbā un personiskajā dzīvē, spēju ietekmēt realitāti.

Iespējams, kādam liksies, ka tam visam nav tieša sakara ar transērfingu, bet kāds par veselību nemaz neinteresējas. Taču tas tikai līdz zināmam laikam. Ar gadiem jūsu domas kardināli mainīsies. Un, ja vēl runāt "par izpratni", tad ļoti daudzi pat nespēj iedomāties, ko nozīmē laba veselība un augsts enerģētiskais līmenis, jo nekad to nav izjutuši.

Organisms kā mūsu dvēseles materiālais apvalks līdz zināmam laikam īpašu uztraukumu nerada. Viņš ir spējīgs normāli staigāt, reizēm pat skriet, vadīt automašīnu, kustināt rokas un kājas, atvērt un aizvērt muti, izdarīt līganas kustības gultā, apmierināt vienkāršas prasības, vispār rīkoties pilnīgi adekvāti. Taču atliek ievietot šādu vidēju organismu daudzmaz ekstremālos apstākļos, tas padosies un sāks saukt mammu.

Tas, ka veselības problēmas līdz šim nav likušas sevi manīt, vēl neko nenozīmē. Organisms aug un attīstās līdz divdesmit gadiem, pēc tam sākas atgriezenisks process. Ir tāds likums, ļoti nepatīkams likums: ja nav attīstības, sākas degradācija. Tas faktiski nozīmē: ja pēc divdesmit gadiem jūs nepieliekat nekādas pūles, lai attīstītos, jūs degradējaties. Ja agrāk veselība bija kārtībā, tad četrdesmit gadu vecumā (kādam varbūt pat agrāk) par veselību jāsāk burtiski cīnīties. Ja to nedarīsiet, ieraudzīsiet savu degradāciju "visā spožumā".

Nepastāv ne veselība, ne enerģija "līmenī". Ir kustība vai nu augšup, vai lejup. Šī kustība ir gandrīz nemanāma, taču rezultāts parādās pēkšņi: nez no kurienes uzradīsies celulīts vai uzaugs vēders…

Tad, lūk, lai neiestātos šis "pēkšņi", varbūt būtu labāk pasīvās un bēdīgi slavenās degradācijas vietā izvēlēties attīstības ceļu? Tādēļ jāiziet no kopējās ierindas, kas soļo taisnā ceļā uz matrici, un jāsāk darboties gudri, apzināti, nevis tā, kā pieņemts aizmigušo marionešu sabiedrībā. Turpmākā informācija daudziem šķitīs neparasta un neatbilstoša vispārpieņemtajām normām. Patiesi-ja jūs spersiet izšķirošo soli no ierindas, tad nokļūsiet ārpus matrices robežām. Jūs rīkosieties citādi nekā pārējie, bet salīdzinājumā ar pārējiem saņemsiet daudz vairāk enerģijas un kļūsiet neatkarīgi no svārstiem. Sākotnēji tas, ko jūs darīsiet, jūs pārsteigs, bet apkārtējie par jums brīnīsies, jo jutīsies nokaitināti un apjukuši. Pēc tam viņi, redzot, kas ar jums notiek, sekos jūsu piemēram.

NOVECOŠANAS MEHĀNISMS

Mēs ar jums esam ne tikai mirdzošas būtnes, kas izstaro enerģiju. Savā materiālajā būtībā mēs esam kā dzīvības pilnas ūdens lāses. Vecs cilvēks ir kā iztvaikojusi lāse, protams, ja vien viņš nav aptaukojies. Organisms noveco, kad ūdens pamet tā šūnas. Kāpēc tas notiek? Viens no iemesliem ir tas, ka ūdeni, tāpat kā enerģiju, no šūnām izsūknē brīvie radikāļi. Droši vien daudzi ir dzirdējuši par brīvajiem radikāļiem un antioksidantiem, taču, visticamāk, visai miglaini saprot, kas tie tādi ir.

Tad, lūk, brīvie radikāļi tās ir molekulas vampīri, pozitīvi uzlādētas, taču nepilnvērtīgas un zvērīgi izsalkušas, jo tām nav brīvā elektrona. Šie vampīri meklē, kur varētu iegūt brīvo elektronu. Viņi to izrauj no neaizsargātās šūnas; rezultātā šūna zaudē enerģiju dzīvības spēku ar visām no tā izrietošajām sekām. Brīvie radikāļi ir viens no organisma novecošanas galvenajiem iemesliem. Antioksidanti turpretī ir negatīvi lādētas molekulas, kas nes brīvo elektronu. Tādas molekulas ir donori tās neitralizē brīvos radikāļus.

Novecošanas procesā viss notiek samērā vienkārši: jūsu izskats ir jūsu veselības atspoguļojums, un jūs esat tik jauni, cik uzlādēts jūsu "akumulators", t. i., šūnas. Veselība ir atkarīga no jūsu organisma tīrības, bet organisma tīrība atkarīga no tā, kā jūs to barojat. Šūnu uzlādēšana vai, citiem vārdiem sakot, viņu "dzīvīgums" ir atkarīgs no jūsu ēdiena "dzīvīguma" pakāpes.

Dzīvais ūdens, gaiss un ēdiens ir antioksidanti, nedzīvais ūdens, gaiss un ēdiens brīvie radikāļi: pirmie uzlādē šūnas, atjauno organismu, otrie šo lādiņu atņem un paātrina novecošanas procesu. Tas ir svarīgākais, kas būtu jāzina. Patiesība vienmēr ir viegli saprotama un saredzama. Kā teicis Kozma Prutkovs: "Tas, kas ir vienkāršs, ir visiem saprotams, bet tas, kas sarežģīts, nevienam nav vajadzīgs."

Vidēji statistiska cilvēka ierastais uzturs sastāv no produktiem, kas pagatavoti uz uguns; tas ir nedzīvs ēdiens. Turpretī dzīvais ēdiens nav termiski apstrādāts. Analoģiski tas ir ar ūdeni un gaisu. Tas, ko parasts cilvēks elpo un dzer, ir nedzīvais. Un ne tikai apkārtējās vides piesārņojuma dēļ, par ko visi zina. Teiksim tā: mēs zinām tikai to, ko pienākas zināt paklausīgam sistēmas elementam; par citām dzīvībai svarīgām lietām mums vienkārši nestāsta. Viss, ko radījusi dzīvā daba, saskaroties ar tehnogēno civilizāciju, tiek pakļauts kardinālām, kaut arī ne vienmēr redzamām izmaiņām.

Dabā neviens cits, izņemot cilvēku, ēdienu negatavo uz uguns. Vārīts ēdiens spēj vienīgi uzturēt eksistenci, un tas nav cilvēka saprāta sasniegums, bet viņa fatāla kļūda. Vārītos un konservētos produktos praktiski visas derīgās sastāvdaļas pārvēršas par neorganiskām, nedzīvām. Organiskās vielas atšķiras no neorganiskajām kvantu līmenī. Asimilēti tiek tikai organiskie, dzīvie mikroelementi un makroelementi, ko satur dzīvie (nevis vārītie!) augi. Augi atšķirībā no mums spējīgi ne tikai akumulēt neorganiskās vielas no apkārtējās vides, bet ari tās pārstrādāt dzīvajiem organismiem pieņemamā veidā. Tāpēc tie atrodas uz uztura piramīdas zemākā līmeņa. Kas notiek ar tām vielām, kas netiek asimilētas? Organismam nākas tās kaut kā izvadit, taču slodze ir tik liela, ka organisms vienkārši to nespēj. Daba iepriekš nevarēja paredzēt, ka viņš praktiski vienīgais no visām dzīvajām būtnēm uz planētas! iedomāsies dzīvo ēdienu pārvērst nedzīvajā.

Vērojama dīvaina aina: cilvēki nopietni ievēro ārējo higiēnu, bet par iekšējo nepadomā. Starp citu, cilvēka ķermenī atrodas vesela atkritumu noliktava to nevar redzēt, taču pēc svara tiek savākti vairāki (pat desmiti) kilogrami. Izvadītāj sistēmas nespēj tikt galā ar atliekām un ir spiestas visus šos "dubļus" izvietot visur, kur vien iespējams. Rezultātā ķermenis ļoti ātri piesārņojas un sāk līdzināties vecai santehnikai, ko neviens nekad nav tīrījis.

Organisma rezerves ir milzīgas, tādēļ arī cilvēks dažkārt iemanās nodzīvot līdz septiņdesmit un pat vairāk gadiem, taču reiz visam pienāk gals. Jau atrodoties dzīves ceļa vidū, visi cilvēki sāk izjust organisma piesārņojuma sekas: slimības, lieko svaru, vājumu un vispār nav vairs spēka un viss nav tā, kā bija agrāk jaunībā.

Lieta tāda, ka biolauks ļoti uzmanīgi reaģē uz "kanalizācijas" aizsērēšanu. Čakras aizsprostojas, enerģētiskie kanāli sašaurinās, enerģijas plūsma pārvēršas par vārgu strautiņu, kas noved pie dzīvības spēku zaudēšanas. Galvenais ja ne vienīgais brīvās enerģijas deficīta cēlonis ir prozaisks organisma piesārņojums. Parasti cilvēka ķermenis saglabā sevī bojāgājušo šūnu daļiņas, olbaltumvielu un tauku masu ar tiem starpšūnu telpa ir tā piesārņota, ka burtiski aizpilda limfvadus un asinsvadus. Šis piesārņojums traucē visu sistēmu normālai darbībai, tas pretojas šūnu "saziņai" un vājina enerģētiskos signālus, ar ko šūnas savstarpēji apmainās. Enerģētikas pavājināšanās savukārt veicina patoloģiskas izmaiņas fiziskajā ķermeni. Veidojas noslēgts aplis.

Ir zināms viens fundamentāls princips, kura spēks vienkāršības un acīmredzamības dēļ nevar izraisīt šaubas: dzīvam organismam jāsaņem dzīvs ēdiens. Šī principa nozīmi pirmais pieminēja doktors Frenks Potendžers, kurš jau 20. gs. sākumā veica vienu pamatīgu eksperimentu: 10 gadu garumā viņš vienu kaķu grupu baroja ar termiski neapstrādātiem produktiem, un visi kaķi saglabāja labu veselību un izturību. Otra kaķu grupa saņēma vārītu ēdienu, un rezultātā dzīvniekiem attīstījās tās pašas slimības, kas raksturīgas cilvēkiem: pneimonija, paralīze, zobu izkrišana, nervozitāte utt., t. i., tika sagrautas visas organisma sistēmas. Pirmās paaudzes kaķēni piedzima vārgi un slimi, otrā paaudzē bija nedzīvi, bet nākamajās paaudzēs kaķenes sāka sirgt ar neauglību.

Vēl šokējošāks piemērs ir ar cilvēkiem. Padomju laikos dažos Krievijas apgabalos kolhozniekiem ikdienā bija ieviesta šāda prakse: no rīta viņi devās uz darbu uz visu dienu un atgriezās tikai vakarā. Un, ja mājās neviens nepalika, viņi no rīta siltā krāsnī atstāja katliņu ar biezputru vai boršču, lai, vakarā atnākot, uzreiz varētu ieturēt maltīti. Tur, kur šāda prakse pastāvēja, cilvēku mūžs bija īss un viņi nomira jauni no nezināmām slimībām. Iemesls šķiet acīmredzams: ar katru jaunu sasildīšanu ēdiens kļuva arvien nedzīvāks.

Vēl vienu svarīgu secinājumu izdarīja doktors Edvards Hovels viens no dabiskās atjaunināšanās sistēmas pamatlicējiem. Viņa atklājuma būtība bija tāda, ka galvenie komponenti, ar ko "dzīvs ēdiens" atšķiras no tā, kas bijis pakļauts termiskai apstrādei, ir fermenti (enzīmi).

Viņš noskaidroja, ka šis "dzīvās enerģijas mērvienības" tiek sagrautas temperatūrā, kas ir augstāka par +41°. Kāpēc viņš tām devis tik nopietnu nosaukumu "dzīvās enerģijas mērvienības"?

Fermenti tās ir vielas, kas dzīvi dara iespējamu. Tās nepieciešamas jebkurai ķīmiskai reakcijai, kas notiek mūsu organismā; bez fermentiem dzīvā organismā nenotiktu nekāda aktīva darbība. Tie ir "strādnieki", kas sakārto organismu līdzīgi tam, kā celtnieki būvē māju. Barības vielas, vitamīni un minerāli ir tikai celtniecības materiāls. Visas darbības "būvē" nodrošina fermenti, turklāt tie darbojas ne tikai kā katalizatori, kas paātrina ķīmiskās reakcijas. Ir noskaidrots, ka savas darbošanās procesā fermenti rada zināmu starojumu, ko nevar teikt par katalizatoriem: fermenti sastāv no olbaltumvielu transformētājiem, kas uzlādēti ar enerģiju gluži kā elektriskās baterijas.

No kurienes mūsu organismā rodas fermenti? Acīmredzot noteiktu fermentu potenciālu mēs iemantojam jau piedzimstot. Šis organiskais enerģijas uzkrājums paredzēts visai dzīvei. Tas ir gluži tāpat kā saņemt noteiktu starta kapitālu. Ja to tikai tērēs, iestāsies bankrots. Te ir tāpat jo ātrāk jūs iztērēsiet fermentu enerģiju, jo ātrāk izlietosies dzīvības spēks. Kad nonāksiet līdz tādam brīdim, kad jūsu organisms vairs nespēs radīt fermentus, jūsu dzīve beigsies. Baterija būs izlādējusies.

Lietojot termiskai apstrādei pakļautu ēdienu, cilvēki bezrūpīgi izšķiež savu fermentu organiskos krājumus. Kā uzskata doktors Eduards Hovels, tas ir viens no galvenajiem slimību cēloņiem, novecošanai pirms laika un agrai nāvei. "Zaļie" produkti satur savus fermentus, kas ļauj veikt autolīzi pārtika tiek uzņemta viegli, jo tā galvenokārt "vārās" savā sulā.

Akadēmiķis A. Ugoļevs ir veicis zīmīgu eksperimentu. Vienā glāzē ar kuņģa sulu viņš ievietojis vārītu vardi, bet otrā dzīvu. Dzīvā varde izšķīdusi pilnīgi, bet vārītā tikai nedaudz virspusēji deformējusies, jo viņas fermenti jau bija nedzīvi.

Tad, lūk, ja jūs ēdat ēdienu, kurā vairs nav fermentu, organismam jāizlieto savas rezerves ēdiena sagremošanai. Tas arī noved pie ierobežotā fermentu potenciāla samazināšanās.

Iedomājieties, ka jūs esat izlēmuši savās mājās veikt kapitālo remontu. Ir divi notikumu attīstības varianti. Pirmajā gadījumā jums atveda vajadzīgos materiālus, sameta visus kaudzē un aizbrauca. Jums nācās pašam ķerties pie darba un patērēt daudz spēka un laika, lai veiktu visu šo smago darbu. Otrā gadījumā vienlaikus ar materiāliem atbrauca celtnieki un visu padarīja, bet jūs šajā laikā atpūtāties vai nodarbojāties ar savām lietām.

Šāda atšķirība pastāv arī starp termiski apstrādāta un "svaiga" ēdiena lietošanu. Kad cilvēks ēd vārītus produktus, visi dzīvības spēki tiek virzīti gremošanas nodrošināšanai. Fermenti "strādnieki", kuriem vajadzēja pildīt savus tiešos pienākumus attīrīt un atjaunot dzīvos audus, bija spiesti visu pamest un pildīt tiem netipisku darbu. Tiem vairs nav laika nodarboties ar organismu, un tas tiek atstāts novārtā.

Jūs varat iedomāties šādu situāciju: cilvēki pēkšņi pārstāj staigāt un sēdēt mierīgi, bet sāk skraidīt apkārt kā apdulluši, neraugoties uz briesmīgu nogurumu? Tāpat atšķiras organisma darba režīms svaigēdājiem un "parastiem" cilvēkiem viens mierīgi pastaigājas, bet otrs skrien mūžīgo maratonu, līdz bezspēkā nokrīt.

Vēl viens novecošanas cēlonis ir zināms kā Heiflika limits. Amerikāņu zinātnieks Leonards Heifliks atklāja, ka organisma šūnas spēj dalīties tikai noteiktu reižu skaitu apmēram piecdesmit -, pēc tam tās vienkārši nomirst. Heiflika limits ir atkarīgs no telomēriem DNK gala iecirkņiem. Pie katras šūnu dalīšanās telomēri saīsinās. Pēc noteikta skaita šādas dalīšanās telomēri samazinās līdz robežai, aiz kuras turpmāka dalīšanās vairs nav iespējama, un šūna nomirst.

Bet tas vēl nav viss. Daudzu eksperimentu rezultātā ir konstatēts, ka galvenais iemesls telomēru garuma samazināšanai, izņemot šūnu dalīšanos, ir brīvo radikāļu iedarbība. Citiem vārdiem sakot, organisms nespēj nodzīvot tam atvēlēto laiku, jo cilvēks jau no dzimšanas sevi bendē ar nedzīvu barību.

Izdarīsim secinājumu. Cilvēka organisms ir līdzīgs baterijai dzīvo tik ilgi, līdz uzlādējums beidzas. Ja jūs lietojat termiski apstrādātu ēdienu, uzlādējums tukšojas ļoti ātri, bet, ja jūsu pārtikas devā ir tikai dzīvais ēdiens, baterija gandrīz netukšojas. Iedomājieties, ka jums ir lukturītis, ko ieslēdzat ļoti reti, tad bateriju nevajadzēs mainīt gadiem ilgi. Bet, ja jums tas deg pastāvīgi, tad paši zināt, kas darāms ar šādu pastāvīgumu. Tikai jūsu personisko bateriju nav iespējams samainīt tā iztukšojas, bet jūs klusi "izdziestat".

Var jau atjaunot sākotnējo mundrumu, pat iegūt tādu veselību, kāda jums nekad nav bijusi! Taču, lai to panāktu, nedzīvā virtuve jāpārvērš dzīvajā. Kas jums tur ir plītis, kastroļi, pannas? Ja jūs gribēsiet uzlauzt laiku un pārlikt savas dzīves smilšu pulksteni, tad drīz vien iepriekšminētais inventārs no jūsu virtuves pazudīs.

SLĒPTIE DRAUDI

Nemaz nav obligāti jābūt veselīga dzīvesveida apoloģētam un jānonāk līdz absurdam pedantiskā sekošanā noteiktiem principiem. Taču galvenos veselīga uztura principus labāk ievērot, citādi ķermenis jums sagādās daudz nepatikšanu.

Galvenais ķermeņa atkritumu rašanās cēlonis ir nesaderīgu produktu lietošana, kā rezultātā tie nevis tiek sagremoti, bet vienkārši sapūst. Kā alternatīva kalpo viens ļoti labs princips: dalītais uzturs. Jūs droši vien esat par to dzirdējuši. Princips pamatojas uz to, lai kuņģī nenonāktu "nesaderīgi" produkti: piemēram, saldais ēdiens un augļi jāēd atsevišķi vismaz pusstundu pirms pamatēdiena, nedrīkst jaukt olbaltumvielas ar ogļhidrātiem utt. Literatūru par pareizu uzturu papūloties var atrast. Palasiet, piemēram, Maijas Gogulanas grāmatas. Nav obligāti jāievēro stingrie likumi, taču lielas atkāpes arī nav pieļaujamas. Dalītais uzturs ievērojami atvieglos dzīvi jūsu organismam, līdz ar to jums radīsies daudz brīvas enerģijas citām lietām. Un, protams, dalītais uzturs ir vienīgais iedarbīgais paņēmiens, lai izvairītos no liekā svara. Jebkurš cits paņēmiens dos tikai īslaicīgu, nenozīmīgu uzlabojumu, nemaz nerunājot par blakusefektiem.

Otrs ķermeņa atkritumu avots ir balto miltu izstrādājumi līdz absurdam novesta kulinārija. Viss vērtīgais, kas atrodas graudos, ir dīglī un apvalkā. Augstākās šķiras baltos miltus iegūst, attīrot kviešu graudus no dīgļiem un sēklapvalkiem; tādā veidā viss vērtīgais tiek atdalīts un paliek tikai grauda nedzīvā daļa, kas galvenokārt sastāv no cietes. Šo grauda nedzīvo daļu daba paredzējusi kā būvmateriālu kā mucu ar taukiem dīglītim. Ēst izstrādājumus no augstākās kvalitātes baltajiem miltiem ir tas pats, kas veikalā nopirkt cieti un ar karoti sukāt iekšā pusdienās. Aknas piesērēs ar mazutveida masu, stērķele nosēdīsies organismā kā gļotas, zarnu sieniņas nekavējoties apvilksies. Acis neredz, kā tas notiek, bet redz, cik vilinoši izskatās produkti no baltajiem miltiem. Visveselīgākā ir graudu maize un neraudzēta maize no rupja maluma miltiem. Jo augstāka ir miltu klase, jo lielāks no tiem ļaunums un mazāka vērtība organismam.

Trešais atkritumu avots ir visi tie produkti, kas bijuši pakļauti termiskai un citai apstrādei. Piemēram, sulās, ko jūs pērkat veikalā, palicis pavisam maz derīgu vielu, kaut arī sulas skaitās "simtprocentīgas". Ievērojiet šīs sulas ir pagatavotas no koncentrātiem. Bet kā rodas koncentrētās sulas? No apstrādes, izsautēšanas. Pēc tam tām vēl pievieno mākslīgos vitamīnus. Jājautā kādēļ pievienot vitamīnus produktam, kuram tie jau būtu jāsatur? Tādēļ, ka pēc sulas apstrādes vitamīnu tajās vairs nav. Jādzer tikai svaigi spiestas sulas, ko esat ieguvuši, izmantojot sulu spiedni.

Dzīvās sulas satur arī organisko, dzīvo ūdeni. Tas ūdens, kas tek no krāna, ir nedzīvs. Tā ir tikai ķīmiska viela, ko absorbē organisma šūnas. Bet vai jūs zināt, kā iegūst vairumu žāvēto produktu? Ne jau obligāti ar tradicionālo paņēmienu, kas būtu vairāk vai mazāk pieņemams. Visbiežāk šos produktus izmērcē kancerogēnā šķidrumā un tad pakļauj termiskai apstrādei. Vispār produktos, kas ir termiski apstrādāti, ne tikai iznicināti gandrīz visi vitamīni, bet ir izveidojušās arī kancerogēnās vielas indes.

Ceturtais produkti, kas satur hidrogenizētos taukus jeb transtaukskābes. Tie ir margarīns, kulinārijas tauki, rafinētā eļļa, sviests ar tauku saturu, zemāku par 82 %, kausētais sviests, majonēzes un kečupi. Šīs taukvielas iegūst, ķīmiski un termiski apstrādājot rafinēto augu eļļu. Lai "izvilktu" visus taukus, kas palikuši pēc pirmās spiešanas, izmanto ķīmiskos šķīdinātājus (piemēram, heksānu, kas līdzīgs benzīnam). Šķīdinātāju no šī briesmīgā sajaukuma pēc tam iztvaicē un iegūst to, kas ierasti atrodas veikalu plauktos. Šos it kā "pārtikas produktus" plaši reklamē, uzdodot par "attīrītu eļļu", kas ir veselīga un nesatur holesterīnu u. tml. Patiesībā augu holesterīns organismam ir vajadzīgs, bet transtaukskābes ir bumba ar laika degli.

Transtaukskābes ir ārkārtīgi indīgas un, uzkrājoties organismā, izraisa daudz bīstamu procesu: stresu, aterosklerozi, sirds slimības, vēzi, aptaukošanos, bērnu slimības, imunitātes un potences pazemināšanos. Transtaukskābes bloķē gremošanas fermentu darbību ar visām no tā izrietošajām sekām; galvenā no tām barība netiek sagremota, bet tur, mūsu organismā, sapūst, kaut arī mēs to nejūtam. Transtaukskābes, nonākot organisma šūnās, tajās nosēžas uz ilgu laiku un nosprosto membrānas, tādēļ šūnas nesaņem pilnvērtīgu barību un uzkrāj toksīnus. Transtaukskābes no organisma tiek izvadītas tikai divus gadus pēc tam, ja tās pa šo laiku netika lietotas. Transtaukskābes ir atklātas pavisam nesen tehniskā progresa rezultātā, ko izraisīja bads kara gados; tāpēc organisms nezina, ko ar tām iesākt kā pārveidot un kā tās izvadīt.

Lielākais transtaukskābju avots ir ātrās uzkodas, kūkas, cepumi, margarīns (šis "produkts" izstrādāts kara gados, to neēd pat žurkas un prusaki). Pēc savām īpašībām tas nemaz neatpaliek no saimniecības ziepēm un nebojājas tāpat kā citi mazgāšanas līdzekļi. Tas tiek ražots šādi. Tos pašus "rafinētos taukus", kas iegūti ķīmiski, uzkarsē un hidrogenizē, izlaižot caur tiem ūdeņradi. Rezultātā iegūst dabai nezināmu transizomēru sajaukumu, kam ir mīksta plastilīna konsistence, pretīga smaka un krāsa; lai šo "produktu" būtu vieglāk realizēt tirgū, tam pievieno vēl kaudzi visdažādāko ķīmisko līdzekļu.

Tātad ja vien jums vēl nav apnicis dzīvot, konditorejas izstrādājumus labāk gatavojiet paši, izmantojot kvalitatīvu sviestu. Majonēzi un tomātu sulu arī varat pagatavot paši no dabiskām sastāvdaļām.

Piektais. Plašāk izplatītais atkritumu avots visdažādākās ātrās uzkodas. Tie ir sintētiski produkti, ko var apēst uzreiz vai arī pēc principa "ātri gatavs". Šeit ietilpst sausie ēdieni: "tikai pielej ūdeni" zupas, buljoni, dažādu veidu mākslīgās pārslas, šokolādes batoniņi, čipsi, konservi, dažādi kraukšķīgie našķi un, protams, gāzētie dzērieni, ar kuriem varētu tīrīt tualetes podus.

Reiz ASV tika veikts kāds "smieklīgs" eksperiments: vienu grupu žurku baroja ar pārslām, bet otru ar šo pārslu kartona kārbām. Tad, lūk, pirmā grupa devās uz "citiem medību laukiem" pēc divām nedēļām, bet otrā grupa nodzīvoja ilgāk.

Vēl nav zināms, par cik saīsināsies mūža garums sintētiskās pārtikas lietotājiem, jo ātrās uzkodas ir ienākušas ikdienas lietošanā pavisam nesen tikai pirms pāris desmitgadēm. Bet šajā laikā, piemēram, Amerika, kur ātrās uzkodas izplatītas visvairāk, no klejojošas nācijas, kura gadsimtiem pārtikusi tikai no dabiskiem produktiem, pārvērtusies par nāciju, kas cieš no pārmērīgas aptaukošanās. Un šim briesmīgajam fenomenam netiek pievērsta īpaša uzmanība nācija vienkārši guļ. Līdzjūtīgās māmiņas domā: "Ja bērniņš ir "apaļīgs", tātad viss kārtībā labi ēd!" Mostieties, guļavas! Jūs nobaro nokaušanai kā lopus! Aptaukošanās tā ir nevis nācijas turības, bet gan iznīcības simbols, un cilvēku tuklums ir nevis veselības, bet patoloģijas pazīme!

ĶERMEŅA PARAZĪTI

Mēs jau pieskārāmies tēmai par apziņas parazītiem, bet ir ari ķermeņa parazīti visļaunākie ienaidnieki. Viņu ļaunprātība izpaužas tādējādi, ka, pirmkārt, mūsdienu medicīniskās laboratorijas (kaut kā dīvaini!) praktiski nespēj diagnosticēt šo "viesu" klātbūtni organismā. Tas ir fakts. (Klīnikas nemaz nav apgādātas ar nepieciešamo aprīkojumu.) Un, otrkārt, parazītu klātbūtne reti izpaužas tiešās simptomātiskās pazīmēs. Ķermeņa parazīti uzvedas klusi, tie nav ieinteresēti, lai viņus atrastu. Cilvēks var justies labi, bet tajā pašā laikā viņa organismā notiek kaut kas tāds! Labāk iztiksim bez detaļām.

Daudzi nicīgi novēršas: nu nē, tas nav par mani; tas notiek kaut kur tālu Āfrikā vai ar klaidoņiem; es mazgāju rokas, tīru zobus un jūtos lieliski!

Lai nu tā būtu. Labsajūta ir mānīga un turpinās, līdz piesārņojuma procents nepārsniedz noteiktu normu. Kaut gan vai tad te var runāt par kādu normu? Ja manī un uz mana rēķina mīt kaut kādi riebekļi, vai es ar to varu samierināties?

Daudzi to nezina, bet daudzveidīgo parazītu no visdažādākajiem tārpiem līdz vienšūņiem un sēnītēm ir vairāk nekā visu citu veidu kopā. Neviens cilvēks nevar droši zināt, kas ir viņam iekšā, ja nekad nav nodarbojies ar speciālu tīrīšanu. Viennozīmīgu atbildi var dot tikai patologanatoms, veicot sekciju, kura noteikti cilvēka zarnās atklās tārpus.

Ar ko šis cilvēks slimoja? Vienalga ar ko. Piramīdas pamatnē gandrīz visu slimību gadījumos būs saindēšanās ar parazītiem. Un ieviesties tie var ne tikai zarnu traktā, bet jebkurā iekšējā orgānā, to skaitā ari smadzenēs un asinīs. Ortodoksālie ārsti ilgu laiku agresīvi pretojās šim faktam. Kā tad tā? Asinis taču ir sterilas, tajās nevar būt nekādu svešķermeņu. Tā bija līdz tam laikam, iekams jaudīgā mikroskopā viņiem parādīja, ka asinīs peld nesagremotas barības piciņas, sēnītes un pat kāpuru oliņas. Pavisam nesen bija publicēti arī filmēšanas materiāli, kuros redzams, kā operācijas gaitā no pulsējošas sirds izvelk tajā ieviesušos parazītus tos velk ar pinceti, bet tie izlokās un pretojas.

Cilvēks kādu laiku šajā pretīgajā kopdzīvē jūtas diezgan labi, kamēr pienāk laiks, kad pieļaujamās robežas ir pārkāptas, un tad līdzšinējā veselība sabrūk acu priekšā kā kāršu namiņš. Slimniekam nosaka diagnozi, kuras cēlonis ir nezināms. Ārsti nezina īsto iemeslu, tāpēc ka iemesls viņus vairumā gadījumu nemaz neinteresē viņu darbs ir ārstēt pacientu pēc savām augstskolā mācītajām metodēm, kamēr pacients vien ir dzīvs.

Tāda ir patiesā un nepievilcīgā mūsu dzīves puse. Pētnieki un mediķi izvairās no visa, ko viņi vēl nav paguvuši aprakstīt savās disertācijās; lūk, kad aprakstīs, tad viss būs "zinātniski" un pamatoti; bet pagaidām visu nesaprotamo un neizpētīto vajag pasludināt par nezinātnisko profanāciju. Tāpat kā daži "zinātnieki" norobežojas no paranormālām parādībām, tā arī daudzi oficiālās medicīnas uzticamie piekritēji neuzskata par vajadzīgu pievērst lielāku uzmanību parazītu problēmai. Ne vieni, ne otri viegli nepadodas izpētei un izskaidrošanai, tādēļ vieglāk ir tos ignorēt.

Ko tad nelūgtie viesi dara mūsu organismā? Pirmkārt, tie ar pieaugošu apetīti patērē barības vielas, vitamīnus un mikroelementus, sevišķi germāniju un silīciju, bez kā organisms nespēj normāli funkcionēt. Otrkārt, tie piemēslo visus orgānus ar saviem toksiskajiem izdalījumiem; viņiem taču arī uz "tualeti" jāaiziet. Bet šī tualete ir mūsu ķermenī. Aknas un nieres strādā ar pārslodzi, nevis lai aizsargātu no neredzamās kaitīgās ietekmes, bet lai izvadītu no organisma toksīnus neredzamo ienaidnieku radītos produktus.

Rezultātā cilvēks agri vai vēlu saslimst. Tādām raksturīgām slimībām kā vēzis, AIDS, diabēts, hepatīts primārais ir viens un tas pats prozaisks un nejauks iemesls parazīti.

Arī jebkura infekcijas slimība kaut netieši, bet ir šo sākotnējo cēloņu rezultāts. Kad cilvēka organisms vairs nespēj cīnīties ar indīgajiem toksīniem, tas zaudē imunitāti un saslimst.

Nesen Pasaules Veselības organizācija tomēr publicēja ziņojumus (no faktiem nenoslēpsies!), no kuriem izriet, ka visas iespējamās cilvēka saslimšanas (līdz 80 %) vai nu tieši izraisa parazīti, vai arī tās ir šo parazītu darbības sekas mūsu organismā. No patologanatomu prakses ziņojumiem 90 % gadījumu, kad veikta līķu sekcija, konstatēts, ka tie mudž no resniem tārpiem un vienšūnas mikroorganismiem. Saskaņā ar frekvenču rezonanses diagnostikas rezultātiem ar dažādiem parazītiem inficēti 97 % iedzīvotāju; īpaši augsta ir inficēšanās ar cērmēm, spalīšiem un visām lenteņu sugām. Ar sēnīšu slimībām inficēti vairāk nekā 25 % iedzīvotāju.

Tomēr šie skaitļi, visticamāk, ir samazināti tādēļ, ka šī tēma ir maz izpētīta. Kā rāda dziednieku pieredze, kuri tieši nodarbojas ar parazītu inficēšanās problēmām, tad inficēšanai pakļauti 100 cilvēku no 100 tādā vai citādā veidā. Mūža vidū atkarībā no ķermeņa svara parazītu kopējā masa ķermenī svārstās no nedaudziem līdz vairākiem desmitiem kilogramu. Šeit uzskaitīti ne tikai tārpi, bet arī vienšūņi un sēnītes. Tie dzīvo visur visos orgānos un starpšūnu telpās. Šādi "viesi" var būt ne tikai afrikāņu bērnam, bet arī jebkuram civilizētam un normālu higiēnu ievērojošam cilvēkam. Pastāv liels skaits inficēšanās iespēju sākot ar šašliku un speķa ēšanu un beidzot ar rokasspiedienu. Elementāri!

Līdzās acīmredzamajam fiziskajam ļaunumam ķermeņa parazīti arī tieši iedarbojas uz cilvēka apziņu. Kā viņi to dara ķīmiskā vai kādā citā veidā, nav svarīgi. Galvenais, ka šāda iedarbība notiek, kaut arī tam grūti noticēt. Daudzi parazīti burtiski zombē savus saimniekus. Tāds raksturīgs sižets, kad cilvēkā ieviešas kāds riebīgs radījums un sāk viņu izrīkot, nebūt nav izfantazēts. Lūk, ko šajā sakarā raksta bioloģijas zinātņu kandidāte Jeļena Krasnova:

Ievērojamus augstumus saimnieka zombēšanas tehnikā sasniedzis lentveida sūcējtārps, kura kāpuri dzīvo skudrās, bet pieaugušo stadijās nagaiņos. Šie kāpuriņi spēj koriģēt skudru uzvedību, kairinot kukaiņa smadzenes. Tie piespiež kukaini uzrāpties zāles galā un tur nekustīgi karāties. Tā spalīši paaugstina iespēju tikt dzīvnieku apēstiem kopā ar savu starpsaimnieku. Tikai karstā laikā kāpuriņi atslābinās tie nav ieinteresēti, lai skudra aizietu bojā izžūstot, bet gan lai kāpj lejā un atvēsinās pie miklās augsnes.

Un ko tik nedara ar saviem saimniekiem toksoplazmas! Šie vienšūnas parazīti, kam starpsaimnieks ir pele, bet galamērķis kaķis, ļoti ieinteresēti kaķa medību panākumos. Tie iemitinās peles smadzenēs, taču nevis kur pagadās, bet "lauciņā", kas atbild par kaķa urīna smakas uztveršanu. Normālas peles, sajūtot šo smaku, aizbēg, bet inficētās šī smaka piesaista.

Uz cilvēku var attiecināt šādu piemēru. Ja kāds pastāvīgi lieto rupjus vārdus (tas ir nevis lamājas, bet runā ar lamuvārdiem), neapdomājot izmētā ap sevi drazas (tieši tā iet un nedomādams izmet tukšu pudeli vai ietinamo papīru) vai izgāž uz apkārtējiem negatīvas emocijas, tad es esmu absolūti pārliecināts, ka viņam ir cērmes. Tāda ir parazītu daba tie izplatās reizē ar netīrumu izsvaidlšanu gan tiešā, gan pārnestā nozīmē.

Vēl viena parazītu klātbūtnes izpausme: cilvēks neko negrib zināt par šo tēmu, tā viņu kaitina. Un vēl viņš cenšas lietot tikai tādu ēdienu, kas sekmē parazītu augšanu un vairošanos, tas ir, nevis dabisko, bet sintētisko, nedzīvo. Dabiskā pārtika, sevišķi dzīvi augu valsts produkti, ir ļoti kaitīga parazītiem. Bet par to parunāsim vēlāk.

Kā nelūgtos "viesus" padzīt no sava ķermeņa? Dažas tautas intuitīvi ikdienas ēdienkartē ieviesa augus ar spēcīgi izteiktām antiparazītiskām īpašībām. Piemēram, Anglijā un Izraēlā tas ir ķiploks, Indijā dažādas garšvielas, Meksikā asie pipari, Krievijā mārrutki, rutki, sinepes. Šīs un citas piedevas būtu jālieto pastāvīgi. Taču ne jau visus parazītus var padzīt ar šādu paņēmienu.

Pirmām kārtām izmēģiniet antiparazitāro programmu. Šobrīd ir zināmas diezgan daudzas metodikas, ko var atrast internetā vai grāmatās; tiek lietoti ari medicīniskie un tautas līdzekļi. Jūs varat izvēlēties to metodiku, kas jums šķiet piemērotāka; galvenais, lai tā būtu metodika ar sistemātisku pieeju, nevis kāds viens brīnumlīdzeklis, ko jums piedāvā reklāma un kas jūs uzreiz atbrīvos no "svešajiem".

Tas vēl nav viss. Varat nešaubīties, ka izdzīto "viesu" vietā atnāks citi. Lūk, tie vecie taču kaut kādā veidā iemājoja? Tātad ieradīsies arī jaunie. Kā tad tā vai patiešām pastāvīgi nepieciešams attīrīties un dzert tabletes? Veidojas kaut kāds apburtais loks… Taču izeja ir, un drīz vien jūs visu uzzināsiet.

Un tā ja jau šī lieta ir tik nopietna, kāpēc visas pasaules ārsti neceļ trauksmi, pastiprināti nenodarbojas ar šīs nozares pētījumiem un neķeras pie ikviena iedzīvotāja ārstēšanas no parazītiem? Kāpēc viņi meklē neesošus ārstniecības līdzekļus pret vēzi un AIDS? Kāpēc nesāk ārstēšanu, atbrīvojot no slēptiem, bet patiešām patoloģiskiem traucējumiem? Kāpēc ārstē sekas, ignorējot cēloņus? Kāpēc nesludina organisma attīrīšanu kā galveno higiēnas likumu un veselīgu uzturu kā veselības pamatu? Kāpēc ar to nodarbojas tikai saujiņa dziednieku entuziastu?

Tikai tādēļ, ka ārsti paši neēd pareizi, neattīrās un viņiem ir parazīti. Tie vada viņu apziņu, tāpēc ārsti faktiski nav ieinteresēti, lai cilvēki būtu veseli. Šķiet kāds absurds! Pajautājiet jebkuram ārstam vai viņš vēlas, lai slimnieks atveseļotos un vairs neslimotu? Protams, jebkurš normāls cilvēks atbildētu apstiprinoši. Tas taču ir acīmredzams! Un kas notiek īstenībā? Padomājiet par to un secinājumus izdariet paši!

MATRIČU ARHITEKTI

Kā jau varēja gaidīt, iepriekšējā tema vienam otram nepatika.

Ar transērfingu esmu pazīstams jau apmēram gadu. Te pēkšņi ieraudzīju jūsu mājaslapu un parakstījos sūtījuma saņemšanai. Un, lūk, pienāca raksts par ķermeņa parazītiem. Nevarētu teikt, ka biju izbrīnīts, bet kaut kā nespēju noticēt, vienkārši nesaprotu, kāpēc šādi raksti? Lai piesaistītu publiku? Lai visu laiku pasniegtu kaut ko pikantu? Attiecībā uz tām zināšanām, ar ko jūs dalījāties, savu attieksmi neesmu mainījis, bet rakstu par parazītiem vienkārši neuzskatu par nopietnu.

Lai ari no vairāk nekā 26 tūkstošiem lasītāju savu "neizpratni" izteica tikai viens, var uzskatīt, ka daži vienkārši paklusēja. Es taču brīdināju, ka ne tikai apziņas, bet ari ķermeņa parazīti spēj ietekmēt to nēsātāju uzvedību un mentalitāti. "Klusie ciemiņi" nav ieinteresēti, lai to klātbūtne tiktu apspriesta un nodota atklātībai, tāpēc arī "klusās vakarēšanas saimnieki" nevēlas par to neko dzirdēt. Protams, ne visi, bet tie, kuri turpina saldi gulēt, klausoties "Pasakas par spēku". Tā ir ērtāk! Tu mums stāsti par transērfinga brīnumiem, bet mēs pagaidām pagulēsim, tikai neierosini neērtas tēmas, galu galā netraucē baudīt mirkli.

Ja es gribētu "noturēt publiku", tad nesāktu runāt par lietām, kuras mūsu sabiedrībā nav populāras. Es skaidri zinu, kas cilvēkiem patīk un kas ne. Tieši pretēji es nevienu neaicinu sev līdzi un, iedomājieties, man ļoti patīk novērot, kad atsakās no maniem sūtījumiem. Tā ir sava veida attīrīšanās. Daudz patīkamāk ir atrasties tādu cilvēku sabiedrībā, kuri jau sapratuši, kas ir transērfings.

Šo zināšanu kvintesence ietverta vienā vienkāršā, nemanāmā un ļoti miglaini izprotamā patiesībā. Svārstu pasaulē dzīve ir izveidota tādējādi, lai apmiglotu apziņu un uzmanību novirzītu tālāk no lietu reālā stāvokļa. Cilvēks matricē neredz realitāti tādu, kāda tā patiesi ir, nesaprot, kur rodas visi "kas, kāpēc un kādēļ". Viņam zudis redzējums, kas vienkārši ir aizmiglots.

Kā tiek aptumšots prāts? Ļoti vienkārši. Vēlreiz atcerēsimies pasaku par jūrasbraucēju Sindbadu. Reiz ceļotāji nokļuva zemē, kur vietējie iedzīvotāji viņus uzņēma ļoti viesmīlīgi un baroja ar garšīgu ēdienu. Ceļotāji ēda šo pārtiku daudzas dienas, un pamazām viņu ķermeņi pārvērtās resnos gaļas blāķos, bet prāts aptumšojās. Viņi vairs nespēja objektīvi novērtēt realitāti. Un te noskaidrojās, ka viņus baroja nokaušanai. Es nemitēšos atkārtot, ka pasaku un fantāzijas nav tie visi ir mūsu realitātes aspekti, kas ir jau bijuši vai tiks realizēti. Tas, ko mēs ielaižam sevī tieši, ēdiens, ūdens un gaiss ir instruments apziņas skaidrības nomākšanai. Kad tu lieto dabisku ēdienu un dzer dzīvo ūdeni, apziņa jūtami noskaidrojas tas ir pārbaudīts. Bet par to runāsim vēlāk.

Kā tiek novērsta uzmanību? Caur to, kas ieplūst mūsos pastarpināti, caur informāciju. Piemēram, uzmanība tiek pievērsta slimībām un vienlaikus tiek aizvesta patālāk no sākotnējiem cēloņiem. Ir slimibas tās jāārstē. Vēl ir sociālās un personiskās problēmas, arī tās vajag ārstēt ar psiholoģijas un citām metodēm. Patiesie iemesli, ar ko vajadzētu reāli nodarboties, apzināti tiek slēpti. Kam tas ir izdevīgi? Ar to, lūk, būtu jāsāk. Var likties, ka tas izdevīgi tiem, kas nodarbojas ar ārstēšanu. Bet, ja pa cēloņu un seku ķēdīti nonāktu līdz pirmavotam, tad kļūtu skaidrs, ka šāds lietu stāvoklis izdevīgs ķermeņa un prāta parazītiem matrices būvēšanas iniciatoriem un arhitektiem. Matrices elementiem, kas iesaistīti būvniecībā, tas kļūs izdevīgi tikai vēlāk, jo tie sāks vēlēties to, kas vajadzīgs sistēmai.

Lūk, tā. Transērfings nenodarbojas ar problēmu ārstēšanu, bet novērš to rašanās iemeslus. Iemesli ne vienmēr ir saskatāmi, tādēļ arī šķiet, ka par to runāju nevietā. Bet tagad turpināsim.

DZĪVAIS ŪDENS

Ūdens ir dzīvības pamats. Šo formulējumu var ņemt par pamatu jebkuros spriedumos par enerģijas, veselības un ilgdzīvošanas tēmām. Tomēr šis fakts ir tā iespiedies cilvēku apziņā, ka visi tam piekrīt un tūdaļ pat aizmirst. Tātad, nemaz nesākušās, sarunas par šo tēmu arī beidzas, pārslēdzoties uz, kā šķiet, konkrētākiem jautājumiem: enerģijas paaugstināšana ar visdažādāko ezoterisko metožu palīdzību, ārstniecības brīnumzāļu un "nemirstības tablešu" meklējumiem. Paradokss ir tikai tajā apstāklī, ka par ūdeni pašu vienkāršāko un ikdienā ierastu lietu cilvēki pieraduši neko nezināt. Pārsteidzoši!

Es pastāstīšu par ūdens īpašībām, par tik vienkāršām un saskatāmām un tikpat šokējošām tiem cilvēkiem, kuri par to neko nav dzirdējuši, bet arī nevēlētos ātri novecot un nomirt. Saukšu lietas īstajos vārdos, jo kaunpilna un muļķīga nāve ir nepieklājīga.

Sāksim ar to, ka ūdens jādzer, vai arī citādi, lai būtu saprotamāk: vajag dzert ūdeni. Vai es pateicu kādu muļķību? Vai kaut ko acīmredzamu? Nē, pēc būtības tas nepavisam nav acīmredzams. Protams, visiem zināms, ka bez ūdens cilvēks nomirs. Neraugoties uz to, daudzi cilvēki ūdeni vispār nedzer; es domāju tīru ūdeni.

Jebkurš dzēriens tas ir ēdiens. Un nepavisam ne tādēļ, ka kāds jucis naturopāts reiz ieviesis šādu klasifikāciju. Mūsu organisms pieņem dzērienu kā ēdienu, kuru nepieciešams sagremot, pārstrādāt vai izvadīt. Tīrs ūdens ir līdzeklis organisma attīrīšanai un ūdens līdzsvara uzturēšanai.

Mūsu organisms ir pielāgojies ūdens iegūšanai no pārtikas, arī no dzērieniem. Bet kā lai to attīra? Jūs taču mazgājat traukus un veļu, ieviešat tīrību, izmantojot ūdeni. Ko darīt organismam? Ja tas nesaņem tīru ūdeni, lai attīrītos, tam nākas kaut kā izlocīties izmantot iekšējo resursu ūdeni. Iedomājieties ja jūsu rīcībā nebūtu ūdensvada un ūdeni nāktos iegūt, nevis atgriežot krānu, bet pielietojot citas metodes. Ar to tad arī spiests nodarboties mūsu nabaga organisms.

Ūdens jādzer tādēļ, lai organisms spētu attīrīties. Jebkura pārtika, pat dabiskā, nemaz nerunājot par sintētisko, piesārņo organismu. Jūs taču nemazgājat traukus ar limonādi vai tēju! Daži naivi svaigēdāji ar lepnumu paziņo, ka ūdeni gandrīz vai nemaz nedzer, it kā negriboties, jo visu ūdeni viņi saņemot no svaigiem dārzeņiem un augļiem. Un veltīgi! Mūsu organisms nav kaprīzs un prasīgs, pieradis samierināties ar mazumiņu, tomēr tas nenozīmē, ka to nevajadzētu kopt. Ūdens jādzer apzināti, kaut arī nemoka slāpes ne mazāk kā pusotru vai divus litrus dienā, tikpat apzināti, kā veic uzkopšanas darbus.

Tie paši svaigēdāji lepni lielās, ka neizmanto ziepes un šampūnu, jo viņu ķermeņi esot tik tīri, ka higiēnas līdzekļi ir lieki. Ķermenis, protams, ir tīrs, taču ne sterils caur ādu vienalga izdalās dažādi rūpnieciskie netīrumi, ar ko tik ļoti piesārņota visa apkārtējā vide, to skaitā arī augi. Un atmirušās šūnas, kas veidojas uz ādas katru dienu, arī vajadzētu nomazgāt.

Tagad jāuzdod ļoti svarīgs jautājums: kādu ūdeni vajadzētu dzert? Parastais krāna ūdens nav derīgs, tas ir tehnisks. Ar to var mazgāt grīdas, mašīnu, tualetes podu, bet to nekādā ziņā nedrīkst dzert. Cilvēks ir izvērsis ļoti aktīvu un ļoti netīru darbošanos: visu laiku kaut ko rada, dedzina, pastāvīgi eksperimentē ar radiāciju un ķīmiju, izber atkritumus, izlej netīros ūdeņus, mēslo, indē laukus… Kur vien skaties, visur tiek piesārņota apkārtējā vide, un, tā kā piesārņotajā vidē notiek ūdens riņķojums, tad šāds ūdens nekādi nevar būt tīrs, ja vien tas nav iegūts no aizvēsturiska ledus. Nevar uzticēties arī dzeramajam ūdenim pudelēs. Neesiet naivi! Nav nekādas garantijas, ka šis ūdens nav iepildīts no ūdensvada, kā to bieži vien ari dara.

Neuzticieties arī dažādu veidu ūdens filtriem. Filtri paredzēti nezinošiem cilvēkiem, kurus viegli pārliecināt ar reklāmas palīdzību: attīri ūdeni ar mūsu superfiltru un esi mierīgs dzer uz veselību! (Pavērojiet, kā un kādā virzienā tiek novērsta jūsu uzmanība.) Patiesībā ūdens satur piemaisījumus, kurus vienkārša filtrācija nespēj novērst. Tie ir smago metālu sāļi, radionukleīdi, visvisāda ķīmija utt. līdz pat līķu indei no pilsētu kapsētām. Atmostieties galu galā un neļaujiet sevi iesaistīt komerciālos projektos, par ko zinoši cilvēki saņem naudu. Jūsu naudu. Biznesa shēma ir ļoti vienkārša izveido attiecīgu reklāmu, pārliecini un saņem ienākumus. Nebūtu brīnums, ja drīz vien sāktu pārdot gaisu, ko it kā esot "lietderīgi elpot".

Protams, pirmējā filtrācija ir vajadzīga kaut vai vannai un dušai, bet dzert šādu ūdeni tomēr nedrīkst, it īpaši, ja tas ir hlorēts. Nekādā gadījumā uzreiz nevāriet no krāna ņemtu ūdeni, jo vārišanas laikā hlors pāriet nešķīstošā savienojumā, kas ir vēl indīgāks par pašu ūdeni, bet nitrāti, kas ari ir ūdenī, pāriet nitrītos, kas ir vēl indīgāki. Ūdens jānostādina vaļējā traukā vismaz vienu diennakti.

Taču ķīmiskais piesārņojums nebūt nav galvenais, ne mazāku ļaunumu sagādā informatīvais piesārņojums. Ūdens, kas tek no kalnu upes, nes sevī neskartas dzīvās dabas informāciju. Bet ar ko ir piesātināts ūdensvada ūdens? Iedomājieties, cik informatīva piesārņojuma uzņem sevī ūdens, izplūstot cauri rūpnieciskajām attīrīšanas iekārtām, apakšzemes cauruļu savienojumiem un pagrabiem, daudzstāvu māju dzīvokļiem. Visa lielās pilsētas negatīvā informācija tiek ierakstīta no pirmā acu uzmetiena nevainīgajā un tīrajā ūdenī gluži kā magnetofona lentē. Un jūs esat gatavi to visu ieliet sevī? Nekādi filtri te nepalīdzēs. Tas pats attiecas uz ūdeni pudelēs.

Ko darīt, ja filtri neglābj? Vienīgais drošais ūdens attīrīšanas paņēmiens no kaitīgiem piemaisījumiem ir destilācija. Vai arī cits variants ledus izkausēšana. Sasalstot visi piemaisījumi tiek izspiesti. Ledus vidū izveidojas sālsūdens, ko vajag izliet. Kausētā ūdens iegūšanas tehnoloģija jau tika piedāvāta grāmatā "Realitātes Pavēlnieks". Abi ūdens attīrīšanas varianti novērš gan ķīmisko, gan informatīvo piesārņojumu.

Jūs droši vien brīnāties: ar kausēto ūdeni viss būtu skaidrs, bet kāpēc destilētais ūdens? Ūdenī ir sāļi, kas nepieciešami organismam, īpaši zobiem. Nopietni runājot, tā ir maldināšana un, patiesību sakot, nepareizs stereotips. Un šādu viltus stereotipu ēdināšanas sfērā ir visai daudz.

Patiesībā ūdenī izšķīdušos neorganiskos sāļus organisms neuzņem. Tiek uzņemti tikai organiskie mikroelementi un makroelementi, ko satur dzīvi (nevis vārīti!) augi. Jūs varat lietot ķīmiskos preparātus, sūkāt naglas, ēst mālus, laizīt visādus sāļus, dzert minerālūdeni tas viss ir bezjēdzīgi. Var tikai saindēties, nevis kaut ko iegūt. Augi atšķirībā no mums spēj ne tikai akumulēt ķīmiskās vielas no apkārtējās vides, bet ari pārveidot tās dzīviem organismiem pieņemamā veidā. Nedzīvie minerāli atšķiras no dzīvajiem kvantu līmeni. Neorganiskie savienojumi daļēji tiek izvadīti no organisma, taču ne visi organisms uz to nav spējīgs un izgrūž šos sārņus itin visur, arī uz asinsvadu sieniņām un locītavām. Starp citu cilvēks ir tik jauns, cik jauni ir viņa asinsvadi. Bet, ja tie līdzinās vecai santehnikai, tad nu jūs jau paši saprotat…

Kā jūs domājat kāds ūdens organismam būtu piemērotāks? Acīmredzot svaigs lietusūdens tā to noteikusi daba (ja vien, protams, atmosfēra nebūtu piesārņota). Par šo faktu dīvainā kārtā sen esam aizmirsuši. Bet destilēts ūdens cieši iespiedies apziņā kā tehniskais ūdens. Taču lietusūdens tas ir destilēts ūdens! Tādu ūdeni, kas veidojies, kūstot ledājiem, dzer kalnu apvidu iedzīvotāji, un viņi dzīvo ilgi tikai tāpēc, ka izmanto ūdeni bez sāļiem un piemaisījumiem.

Padomājiet, kāpēc gados vecāki cilvēki pastāvīgi drebinās un vīstās drēbēs, bet jaunieši ģērbjas viegli un nesalst? Vai pēdējiem ir tā dēvētās "karstās asinis"? Kāpēc? Viena vienkārša iemesla dēļ jaunībā asinsvadi vēl ir tīri, tādēļ asinis pa tiem plūst brīvi un enerģija izdalās vairāk, bet mūža vidū "vidējam" cilvēkam asinsvadi līdz pat pusei piesārņojas ar šiem "derīgajiem" sāļiem, ko satur ūdens.

Apdzīvotās vietās, kur ēdiena pagatavošanai izmanto "slikto" ūdeni, cilvēki biežāk slimo ar sirds slimībām, insultu, artrītu, aterosklerozi un citām kaitēm, kuras izraisa sāļu nogulsnēšanās. Ūdens uzvārīšana te nelīdzēs. Starp citu šī problēma ir viegli atrisināma, ja vien mājās ir ūdens destilators. To var iegādāties vai pasūtīt specializētās aptiekās, un vēlams ar lielāku jaudu, lai ūdens nebūtu jāiegūst pa pilītei.

Ja jūs vēl šaubāties, vai ūdens dēļ ir vērts tā nopūlēties, paskatieties, cik daudz katlakmens veidojas destilatorā. Tas liek padomāt. Katlakmens tējkannā ir sīkums salīdzinājumā ar to, ko jūs ieraugāt destilatorā. Tas nepārtraukti jānoņem. Kad jūs sapratīsiet, ka tāds darbs vairs nebūs jāveic organismam, šaubas pazudīs.

Savā mūžā cilvēks vidēji izdzer 75 tonnas ūdens. Pieņemsim, ka 1 litrā ūdens ir tikai 1 grams "slikto" sāļu. Tad sanāk, ka organismam nākas izvadīt 75 kilogramus katlakmens. (Iedomājieties 75 paciņas sāls!). Viss katlakmens nemaz netiek izvadīts! Cik kilogramu paliek ķermenī? Ja vēl parēķināt, ka no šīm 75 tonnām tīrs ūdens sastāda pavisam nelielu daļu, bet lielākais daudzums ir saldinātie dzērieni? Pieskaitīt ikdienā lietoto vārāmo sāli? Tad iedomājieties, kāds milzīgs darbs ir jāpaveic organismam. Nav nekāds brīnums, ka tas, nabadziņš, tik ātri nolietojas.

Nekādā gadījumā regulāri nevajadzētu dzert minerālūdeni un avota ūdeni to pašu iepriekš minēto iemeslu dēļ. Tāds ūdens var sniegt tikai īslaicīgu ārstniecisko efektu un tikai tādā gadījumā, ja tiek dzerts tieši no avota, kur ūdenim vēl nav zudusi Zemes dziedinošā enerģija. "Ārstēšanās" ar minerālūdeni no pudelēm ir tas pats, kas sist ar pletni pa nierēm. Var jau būt, ka kādu bridi palidz, bet vai jums nešķiet, ka šāds paņēmiens ir visai apšaubāms?

Sāli kā ķīmisko elementu pievienot ēdienam arī nebūtu labi. Protams, ja jūs pārsvarā lietojat dabiskus produktus. Pēc maniem novērojumiem, piebērt sāli vēlas tikai "mirušai" barībai, bet dzīvai ne. Sāls lietošana ir kaitīgs ieradums; izvairīties no tā ir ļoti viegli pietiek trīs četras dienas "pamocīties" bez sāls, kad vajadzība pēc tā pamazām izzūd. Visādi briesmu stāsti, kā, piemēram: sāls taču ir asinīs, organismam sāls vajadzīgs, dzīvniekiem patīk to laizīt, destilētais ūdens izvada no organisma minerālus utt., ir pilnīgas muļķības. Vairāk par to var izlasīt Pola Brega grāmatā "Šokējoša patiesība par ūdeni un sāli". Jā, asinis ir sāļas tiem, kuri pārlieku patērē sāli. Tad tās ir tik piesātinātas ar sāli, ka nespēj "attīrīties". No organisma sāls tiek izvadīts ar urīnu un sviedriem. Ievērojiet nevis zūd, bet tiek izvadīts! Jājautā ja jau sāls organismam ir tik vajadzīgs, kādēļ tas mīlulītis no sāls atbrīvojas?

Pēc attīrīšanas ūdeni nepieciešams atdzīvināt, jo līdz tam tas ir nedzīvs. Kā saprast terminu "dzīvais ūdens"? Ūdenim piemīt kāda īpašība oksidēšanās un reducēšanās potenciāls (ORP), ko mēra milivoltos. Dzīvais ūdens ir negatīvi lādēts, kas liecina par brīvo elektronu klātbūtni. Nedzīvajā ūdenī turpretī vērojams elektronu trūkums, tādēļ šāds ūdens ir lādēts pozitīvi. Ko tas nozīmē?

Kā jau minēju, materiālajā izpratnē mēs esam kā dzīva ūdens lāses. Vecs cilvēks ir izžuvusi lāse, ja vien viņš nav aptaukojies. Organisms noveco tad, kad ūdens pamet viņa šūnas. Kāpēc pamet? Viens no iemesliem ir tas, ka brīvie radikāļi kā sūknis izsūknē ūdeni no šūnām pēc enerģijas atdeves.

Dzīvs, negatīvi uzlādēts ūdens ir bagāts ar brīvajiem elektroniem, tādēļ tas ir spēcīgs antioksidants un atjauno enerģiju, t. i., atdzīvina. Nedzīvs ūdens, kas tek no krāna, ir bagāts ar brīvajiem radikāļiem, tādēļ tas arī ir nāvējošs. Dzīvais ūdens ar negatīvo ORP (oksidēšanās un reducēšanās potenciālu) dabā, cik man zināms, nav sastopams, tāpēc ka tāds ūdens stāvoklis ir nestabils elektroni dažu stundu laikā pazūd, un ūdens vispirms pārvēršas neitrālā, bet pēc tam nedzīvā ūdenī. Ir ari avoti ar pozitīvu, bet zemu ORP, un tas, protams, ir labs ūdens. īstu dzīvo ūdeni var viegli pagatavot mājās, izmantojot elektroaktivatoru. Es personiski izmantoju ierīci "AIT-l", un tā mani pilnīgi apmierina (var atrast un pasūtīt internetā). Tikai 30-40 minūtes, un jums ir 1 litrs dzīva antioksidanta. Tā ārstnieciskās īpašības saglabājas ne ilgāk kā 5-7 stundas.

Bet elektriskās tējkannas ir domātas tiem, kam patīk brīvie radikāļi. No šī redzespunkta tējkannas lietošana ir sadomazohisms. Es tēju negatavoju ar verdošu ūdeni, man tas nav vajadzīgs. Es ņemu kaltētas vilkābeles, kadiķa vai pīlādža ogas, sasmalcinu mežrožu kopaugļus, brūklenes, dzērvenes un to visu apleju ar aukstu dzīvo ūdeni. Vēl var pievienot krūma čužu, piparmētru, kazrozi vai citus augus jo vairāk sastāvdaļu, jo bagātāka buķete. (Kafiju es nedzeru, bet bezprincipiāli un nekaunīgi izmantoju kafijas uzlejamo stikla kannu ar virzuli, jo tajā var labāk atdalīt uzlieto tēju no ūdens.) Pēc 10-12 stundām pievienoju medu, un sanāk tik dievišķīgs dzēriens, kādu esmu par to pārliecināts jūs savā dzīvē ne reizi neesat garšojuši. Jebkuri elitārās un dārgās melnās un zaļās tējas veidi tam nestāv ne tuvu klāt.

Vēl viens svarīgs ūdens raksturotājs ir skābju un sārmu līdzsvars (pH). Dzīvajam ūdenim ir sārmaina reakcija pH>7, kaut ari garšā šis sārmainums gandrīz nav jūtams. Nedzīvā ūdens reakcija ir skāba pH<7. Nedzīvais ūdens paskābina mūsu organismu, dzīvais gluži pretēji pasārmina. Kāpēc ir vajadzīga organisma pasārmināšana?

Lieta tāda, ka jebkurai iekšējai videi jābūt sārmainai, citādi organisms "iziet no ierindas" tāpat kā automašīnas dzinējs nekvalitatīvas degvielas dēļ. Vesela cilvēka asiņu pH ir 7,43. Ja šis rādītājs noslīd līdz 7,1, cilvēks nomirst. Redziet tikai dažas desmitdaļas atdala mūs no nāves. Cilvēki, kuri ir pārēdušies un pārdzērušies mirušo sintētiku, pat nepadomā, ka noveduši sevi līdz liktenīgajai robežai; viņu organisms šādu uzbrukumu neiztur, tā rezerves beidzas, un tas padodas. Neatliekamās palīdzības ārsti šādiem slimniekiem veic dzeramās sodas injekcijas, lai "sasārminātu" skābās un lipīgās asinis, kas pārāk lēni tek pa asinsvadiem, lai slimais nenomirtu ceļā uz reanimāciju.

Kad jūs jūtaties slikti, jūs negribat ne tēju, ne kakao, bet kaut ko atsvaidzinošu, kaut vai minerālūdeni. Tas nozīmē, ka organisms jau lūdz: beidzot iedodiet man kaut ko dzīvu. Taču minerālūdens nav dzīvs; tas ir nedzīvs, skābs.

Pievērsīsimies fizikālajai ķīmijai. Piedāvātajā sarakstā dzērieni sakārtoti pēc to vērtības.

Dzīvais ūdens: ORP = -350/-700 (atkarībā no aktivācijas laika); pH = 9,0/12,0

Tikko atkausēts ūdens: ORP = +95; pH = 8,3 Vārīts, strauji atdzesēts ūdens: ORP = +218; pH = 8,2 Ūdensvada ūdens: ORP = +160 (parasti sliktāks, līdz + 600); pH = 7,2

Zaļā tēja: ORP = +55; pH = 7,0 Melnā tēja: ORP = +83; pH = 6,7 Kafija: ORP = +70; pH = 6,3 Destilēts ūdens, aktivizēts ar šungītu: ORP = +250; pH = 6,0

Minerālūdens: ORP = +250; pH = 4,6

Vārīts ūdens, pēc 3 stundām: ORP = +465; pH = 3,7

Kola: ORP = +320; pH = 2,7

Mērījumi veikti ar firmas "Hanna" ORP un pH-metriem istabas temperatūrā. Aktivizētā ūdens sagatavošanai izmantots destilēts ūdens, kas aktivizēts ar šungītu. Aktivizētājs nedarbojas tīrā ūdenī, vajadzīga kaut neliela elektrovadāmība, tādēļ ūdeni nepieciešams nedaudz mineralizēt ar silīciju, līdz ar to ūdenim veidosies ārstnieciskas īpašības. Kā redzams, ORP kausētajam ūdenim uzrāda plusus, tomēr tas nav dzīvais ūdens. Tā priekšrocība ir samērā augstais pH līmenis, un tas ir attīrīts no piemaisījumiem un negatīvas informācijas. Izbrīnu rada arī fakts, ka vārītais un pat parastais ūdensvada ūdens ir veselīgāks par tēju. Tēja nedaudz paaugstina ORP, bet jūtami pazemina pH, kas dod skaidru atbildi par tās lietderīgumu.

Secinājums: ja jūs gribat dzert patiešām veselīgu šķidrumu, tad atdzīviniet destilēto ūdeni, kas nostādināts uz šungīta akmens un silīcija ar elektroaktivatoru, tas būs vislabākais variants. Ja nav destilatora, dzeriet atkausētu ūdeni vai izmantojiet jaunās tehnoloģijas membrānfiltrus. Ja nav vēlēšanās vai iespējas pagatavot kausēto ūdeni, nostādiniet ūdensvada ūdeni vismaz diennakti, labāk uz šungīta vai silīcija. Jebkurā gadījumā ūdeni nepieciešams aktivizēt. Jūs taču izmantojat tējkannu? Tad kādēļ to neaizstāt ar elektroaktivatoru?

Ūdens īpašības ievērojami uzlabo Sango koraļļu kalcijs. Šo produkciju izplata pasaulē pazīstamais Koraļļu klubs. Nesen tika atklāts, ka Japānas salas Okinava iedzīvotāji dzīvo ievērojami ilgāk par saviem ciltsbrāļiem. Izrādījās, ka šajā salā plaši izplatīts ir unikāls korallis, kas padara ūdeni ārstniecisku: paaugstina pH, ORP "nogrimst" negatīvajā laukā un ūdens struktūra uzlabojas. Mājas apstākļos, protams, var iztikt bez koraļļa, taču izbraukumos vai darbā, kur aktivizētājs nav pieejams, šis brīnišķīgais pulveris var lieti noderēt.

Kur slēpjas dzīvā ūdens spēks? Dzīvais ūdens atjauno enerģiju, neitralizē brīvos radikāļus, attīra organismu, palēnina novecošanas procesus, izšķīdina tauku nosēdumus. Ar ko jūs mazgājat taukainus traukus? Ar sārmainiem līdzekļiem. Dzīvais ūdens ir organisma mazgāšanas līdzeklis, jo tas ir sārmains. Ja jums ir liekais svars, tas jūs turpinās uztraukt tik ilgi, kamēr uzmanību koncentrēsiet uz diētām un citiem ierobežojumiem. Bet vienkārši ierasto dzērienu vietā vairāk dzeriet dzīvo ūdeni, ēdiet, nejaucot kopā nesaderīgus produktus, un jūsu liekie kilogrami izgaisīs kā nebijuši.

Taču galvenā dzīvā ūdens īpašība ir tā, ka tas pasārmina organismu. Kā jau esmu teicis, lai izvairītos no "viesiem", ar vienu antiparazitāro tīrīšanu nepietiks, jo veco vietā radīsies jauni. Tomēr izrādās, ka tas var nenotikt, ja vien organismā saglabāsies augsts pH līmenis. Parazīti nespēj dzīvot sārmainā vidē, to pastāvēšanai vajadzīga skāba vai pūstoša vide.

Ir droši zināms, ka 100 % svaigēdājiem nav parazītu, jo dzīvā pārtika arī pasārmina organismu, turpretī nedzīvā paskābina. Es jūs neaicinu kļūt par svaigēdājiem, bet dzert dzīvo ūdeni gan vajadzētu. (Ne katrs svaigēdājs dzer dzīvo ūdeni; varbūt pat nav dzirdējis par to.) Varu apgalvot, ka regulāra dzīvā ūdens lietošana pietiekami pasārmina organismu. Tādēļ, lai izvairītos no parazītiem, nav obligāti jābūt svaigēdājam. Šādus pētījumus neviens nav veicis, un konkrētu atbildi jums neviens nesniegs, taču jūs paši varēsiet to pārbaudīt, ja ir iespēja iziet pārbaudi specializētā diagnostikas centrā (tādi ir, taču to nav daudz) pēc antiparazitārās tīrīšanas un tai sekojošas dzīves ar dzīvo ūdeni.

Sistēmai šādi pētījumi nav vēlami. Reiz es biju nolēmis sameklēt pH indikatorus tādas parastas lakmusa strēmelītes. Man tas neizdevās. Elektroaktivatoru veikalu plauktos arī neatradīsiet. Tas nav nekāds brīnums. Kādēļ gan cilvēkiem atvērt acis par slimību galvenajiem cēloņiem? Tad viņi skaties vien visu sapratīs un vairs neslimos! Bet to nekādi nedrīkst pieļaut. Tādēļ viņu uzmanība jānovērš un jākoncentrē uz slimībām un ārstēšanu. Ārstējam līdz kapa malai.

Jebkurā gadījumā, ja jūs ēdat nedzivu ēdienu, vairāk dzeriet dzīvo ūdeni, un parazīti dabūs trūkties. Un ne tikai viņi.

Ļoti bieži ziņās izskan informācija, ka beidzot atrastas zāles pret vēzi vai arī atklāti tā rašanās patiesie iemesli.

Tas ir smieklīgi, bet tajā pašā laikā ari skumji. Lūk, cik daudz "brīnišķīgu atklājumu"! Bet cilvēki turpina mirt. Starp citu, sākotnējais un galvenais iemesls tika atklāts jau 1931. gadā, un to izdarīja zinātnieks Oto Varburgs, par ko arī saņēma Nobela prēmiju. Skābekļa trūkums organismā veicina vēža attīstību. Nezin kāpēc par to neviens neatceras. Var jau elpot tīru gaisu, cik uziet, taču šūnas cietīs no skābekļa bada, ja organisma vide būs skāba. Savukārt skābekļa trūkums vēl vairāk paskābina organismu, līdz ar to veidojas apburtais loks, kas neizbēgami noved pie slimības.

Paaugstinoties mūsu organisma pH tikai par 0,15, šūnas uzņem par 60 % vairāk skābekļa. Vēža šūnas, tāpat kā parazīti, nespēj vairoties sārmainā vidē.

Es neatklāju neko jaunu, tas viss sen ir zināms. Transērfings arī nav atklājums, bet reliktu zināšanu apraksts. Zināšanas nekur neslēpjas, tās atrodas virspusē. Tajā pašā laikā šīs zināšanas ir ezoteriskas, plašākai publikai nepieejamas. Šāds paradokss iespējams tādēļ, ka cilvēki dzīvo kā sapnī un nespēj aptvert vienkāršu informāciju.

Visbeidzot parunāsim par vēl vienu svarīgu ūdens īpašību tā struktūru. Par to tika rakstīts nodaļā "Glāze ūdens". Svarīgākais ir tas, ka ūdens dzīvā struktūra agresīvu ārējo faktoru iedarbības rezultātā tiek sagrauta. Tas pats notiek ar cilvēka starpšūnu šķidrumu. Ūdens no jaundzimušā šūnas zem mikroskopa atgādina brīnišķīgu sniegpārsliņu. Palielinoties vecumam, pārsliņa zaudē savu formu un pārvēršas kroplā ledusgabalā. Acīmredzot sākotnējo formu izjauc negatīvu iedarbību komplekss ūdens un ēdiena ķīmiskais un informatīvais sastāvs, tāpat arī ārējā un iekšējā informācija. Pēdējais ir cilvēka domas un tas, kas tajās dominē, negatīvais vai pozitīvais noskaņojums. Mēs ne vienmēr esam spējīgi sašķirot ārējo informāciju, pat savas domas un emocijas īsti neprotam vadīt. Bet varam izvēlēties ūdeni, ko dzeram. Organisms nespēj uzņemt ūdeni ar bojātu struktūru, to viņam nākas pārstrukturēt pašam, tikai tad ūdens spēs remdēt slāpes un atsvaidzināt šūnas. Tādēļ nāksies patērēt daudz enerģijas un resursu. Organismam nevajadzētu ar to nodarboties, ja mēs dzertu strukturētu ūdeni. Kur to ņemt?

Ūdeni ar sakārtotu struktūru rada Zemes elektromagnētiskais lauks, un to var atrast tikai dabiskos avotos. Bet tā dziednieciskās īpašības nesaglabājas ilgi, iespējams, tikai diennakti. Turklāt avota ūdenim ir viens trūkums cietība. Atkausēta ūdens struktūra, kā izrādījies, ir nepabeigta. Tā, par nožēlošanu, ir ne tikai nedzīva, bet arī "salauzta". Ūdeni varam strukturēt paši, turot savu plaukstu "laukā", tikai sēdēt nāksies diezgan ilgi. Informācija tiek ierakstīta ātri, bet, lai ūdenī izveidotu struktūru, jāpatērē 20-30 minūtes.

Ir arī labi jaunumi. Maskavas zinātnieki Leonīds un Jeļena Izvekovi izgudrojuši ierīci ar nosaukumu akvadisks, kas atrisina ūdens strukturēšanas problēmas. Spriežot pēc klasteru attēliem, ar akvadisku apstrādātā ūdens struktūra ir identiska no Sergeja Rodoņežska dziednieciskā avota ņemtajam ūdenim. Akvadisku var pasūtīt internetā.

Es nosaucu daudz palīglīdzekļu, kas acīmredzot būs jāiegādājas. Bet tie kalpos ilgi. Un veselības dēļ nevajadzētu taupīt. Nedomājiet, ka es nodarbojos ar reklāmu un man par to maksā. Neesmu nekādi ieinteresēts, es tikai dalos ar noderīgu informāciju, no kuras patiesi būs labums. Jūs nekur neatradīsiet reklāmas par destilatoru, elektroaktivatoru, akvadisku un pat par koraļļu kalciju ne. Tas reklāmas tirgum nav vajadzīgs. Ziņas par tām izplatās pēc cita principa no mutes mutē no tiem cilvēkiem, kas to visu ir izmēģinājuši savā dzīvē. Un viņiem es nododu ari savu pieredzi.

Dzīvajam ūdenim, kas iegūts ar akvadisku, piemīt papildu ārstnieciskas īpašības, turklāt uz katru cilvēku šāds ūdens iedarbojas individuāli, it kā zinātu, kas šim cilvēkam vajadzīgs. Atsauksmes var atrast intemetā, tādēļ es neuzskaitīšu šīs apbrīnojamās iekārtas pozitīvo devumu. Apbrīnojami ir tas, ka instruments nedūc, nepatērē elektrību, bet efekts ir visai iespaidīgs. Ūdens kļūst ļoti garšīgs, bet vannā ieliets ūdens iegūst smaragda nokrāsu. Pārbaudiet paši.

Noslēdzot šo tēmu, gribu pateikt, ka es nebūt neesmu uzskaitījis visas ūdens īpašības, taču domāju, ka arī ar šīm pietiek. Cik īpašību vēl nav izpētītas! Pašlaik zinātnieki uzskata, ka ūdens ir visbrīnišķīgākā viela dabā, un to tikai sāk atklāt. Lūk, kāds tas ir dzīvais ūdens. Un pret to būtu jāizturas kā pret dzīvu būtni. Dzeriet to ar mīlestību un pateicību par to, ka tas ir tāds dziedinošs un tīrs, un ūdens jums par to atlīdzinās.

Vai var izmantot tikai akvadisku vai tomēr vajadzīgi visi trīs aparāti, t. i., arī destilators un elektroaktivators?

Ja nav iespējams iegādāties visu, tad vislabākais būtu akvadisks. Vienlaikus ar ūdens struktūras atjaunošanu uzlabosies arī pārējās tā īpašības. Tomēr dzeršanai ideālu ūdeni iegūst, izejot pilnu ciklu.

Kāda ir dzīvā ūdens iegūšanas kārtība?

1.   Destilācija.

2.    Nostādiriāšana uz šungīta un/vai silīcija vismaz diennakti.

3.   Atdzīvināšana ar elektroaktivatoru no 30 minūtēm līdz 1 stundai.

4.    Strukturizācija ar akvadisku no 20 minūtēm līdz 1 stundai.

Jūs rakstāt: "Ūdensvada ūdens: ORP = + 160 (parasti sliktāks, līdz +600); pH = 7,2, destilēts ūdens, nostādināts uz šungīta: ORP = +250; pH = 6,0." Tad jau sanāk, ka ūdensvada ūdens ir veselīgāks…

Tas ir atkarīgs no ūdens, kam katrā reģionā ir atšķirīgas īpašības. Nav jēgas izvēlēties vienu vai otru. Ja ir destilators, tad kāpēc neiegādāties arī elektroaktivatoru?

Mani mulsina akvadisks kā ierīce: daudz pozitīvā, bet ir arī, ko kritizēt. Ko jūs par to domājat? It īpaši par akvadiska uzbūvi kā tas viss darbojas? Un vai kaut ko līdzīgu var uzmeistarot pats? Vai ir alternatīva?

Kritiku var dzirdēt vienmēr, visur un par visu. īpaši tad, ja vēlas tirgot tikai savu produkciju. Man šādas ieinteresētības nav, es neko nepārdodu.

Akvadiska uzbūve un darbības princips līdz galam nav izskaidroti, droši vien tādēļ, lai saglabātu monopolu uz tā ražošanu. Gatavot kaut ko pašiem nav jēgas. No visām alternatīvām es personiski dodu priekšroku akvadiskam. Mana pasaule man izvēlas vislabāko. Es pats ar amalgamas tehnikas palīdzību esmu izveidojis sev šādu realitāti. Jums es nododu savu pieredzi.

Vai sanāks dzīvais ūdens, ja to gatavos pec "Realitātes likteņlēmēja" grāmatā dotās receptes?

Nē, tur dota tikai atkausēta ūdens sagatavošanas tehnoloģija, un, kā noprotams no iepriekš teiktā, tas nav īsts dzīvais ūdens, kaut arī salīdzinoši labs. Varat izmantot šo metodi, ja jums nav visu nepieciešamo ierīču dzīvā ūdens iegūšanai.

Lūk, fragments no Bolotova grāmatas: "Tārpi kuņģī un zarnās var ieviesties tikai pie stipri pazeminātas kuņģa sulas skābes." Es vairākus gadus lasu par organisma iekšējās vides pH. It kā viss būtu pareizi, taču nevaru sev viennozīmīgi izvēlēties labāko.

Kuņģa sula tiešām ir skāba, un tā izdalās, sakošļājot ēdienu. Tomēr tas nenozīmē, ka jādzer nedzīvais skābais ūdens. Olbaltumvielas tiek sagremotas skābā vidē, bet ogļhidrāti sārmainā. Lai kuņģī uzturētu atbilstošo vidi, ūdens jādzer 15-20 minūtes pirms ēšanas un 1,5-2 stundas pēc ēšanas. Un, protams, nedrīkst jaukt nesavietojamus produktus. Organisms pats zinās, kādu vidi un kad ieslēgt.

Bolotovs ir izstrādājis savu unikālu sistēmu, kurā ir ļoti daudz nianšu, tāpēc nevar vienkārši "izraut" fragmentu no konteksta un izdarīt secinājumus. Viena pieeja pamatojas uz to, ka cilvēks pēc savas bioloģiskās dabas ir zālēdājs, cita tikpat nepārprotami norāda, ka cilvēks ir visēdājs. Katrā sistēmā darbojas savi principi. Es ierosinu nemētāties no viena pie otra, bet pieņemt sistēmu no Dieva: cilvēks lieto augu izcelsmes pārtiku, viņa kuņģa vide ir sārmaina; parazīti sārmainā vidē nespēj attīstīties. Tātad ūdenim un ēdienam jabut sārmainiem, t. i., dzīviem. (Ari skābi augļi galu galā dod sārmainu reakciju.)

Par sārmaino vidi. Kā tad ir ar kefīru un disbakteriozi? Skābais kefīrs ir derīgs, bet tur taču nav mikroorganismu?

Disbakterioze attīstās nevis tādēļ, ka uzturā pietrūkst kefīra. Ja jūs domājat, ka disbakteriozi var izārstēt tikai ar skābiem produktiem, jūs ļoti maldāties. Organismā ir sava īpaša un daudzveidīga mikro flora. Pakļaujot to tikai viena veida baktērijām, piemēram, skābpiena vai rauga baktērijām, jūs apspiežat pārējos baktēriju veidus. Tādus produktus vēlams lietot vai nu neregulāri, vai vispār no tiem izvairīties. Var, protams, strīdēties, taču dabā neviens dzīvnieks neraudzē maizi ar raugu un neražo kefīru. Visi dzer dabisku pienu, bet galvenokārt bērnībā. Organisms pats tiks galā ar savu mikrofloru, ja vien to pārsvarā ēdinās ar dabiskiem augu izcelsmes produktiem.

Nav skaidrības par destilatora izvēli. Kādu un kur labāk iegādāties?

Jāizvēlas jaudīgs, piemēram, 4 1/h, kas dienas laikā varētu saražot 30 litrus. Tāda destilatora jauda ir 4 kW. Ja tuvumā nav specializētas aptiekas, meklējiet internetā. Iegaumējiet, ka standarta destilators strādā ar tekošu ūdeni, tādēļ, ja mājās nav ūdensvada, uzmanīgi izlasiet šīs ierīces instrukciju.

Kā izmantot šungītu un silīciju?

Nostādiniet ūdeni diennakti un vairāk. Varat izmantot gan silīciju, gan šungītu. Akmentiņu daudzums ir 100 grami uz 1 litru ūdens.

Pašlaik dzeru ūdeni no vasarnīcas akas. Ūdens garšīgs, mūsu ģimenei tas patīk. Vai to var atdzīvināt ar elektroaktivatoru vai vajadzīgas vēl kādas darbības?

Protams, ar elektroaktivatoru var atdzīvināt jebkuru tīru ūdeni. Grūti pateikt, cik tas ir tīrs vienā vai otrā vietā; tam vajadzīga speciāla aparatūra. Jāņem vērā, ka akas, avota vai artēziskā urbuma ūdens ir samērā ciets, to vajadzētu vai nu destilēt, vai sasaldēt un atkausēt, bez tā nekas nesanāks. Izšķirieties paši, kas jums svarīgāks nepārpūlēšanās vai tomēr veselība.

Jau no senām dienām cilvēki ir dzēruši avota ūdeni. Ja jau pati daba ir devusi šo dabisko ūdeni, kādēļ tad kaut kas vēl jāizgudro?

Dabā ir daudz avotu, tādēļ ari ūdens ir visur, taču ne katrs dabiskais avots ir nekaitīgs, it īpaši mūsdienās. Ne jau visur cilvēki dzēra tikai avotu ūdeni, veselīgākie un ilgdzīvotāji dzēra kalnu upju, kūstoša ledus un lietusūdeni.

Es dzīvoju privātmājā. Ūdeni ņemu no akas, kur nav ne hlora, ne kādu citu rūpniecisku piemaisījumu. Vai šis ūdens ir nedzīvs? Vai to var izmantot tehnikai "Glāze ūdens"?

Šis ūdens ir nedzīvs tādā nozīmē, ka tā ORP nav negatīvs. Tehnikai "Glāze ūdens" labāk izmantot strukturētu ūdeni, tajā klasteri ir sakārtoti, tāpēc arī informācija pārklājas labāk. (Tikpat labi var uzlādēt no informācijas attīrītu destilētu vai atkausētu ūdeni.) To, cik laba struktūra ir akas vai avota ūdenim, var noteikt tikai ar speciālu aparatūru.

Ja jau dabā nav ūdens ar negatīvu ORP, kādēļ tad nostāties pret dabu?

Šajā gadījumā mēs nenostājamies pret dabu, mēs tai palīdzam. Jo zemāks ORP, jo ārstnieciskāks ūdens. Ja ūdeni var padarīt labāku, tad kādēļ to nedarīt?

Vai nostādināt ūdeni uz sudraba ir lietderīgi?

Tikai tādā gadījumā, ja nav citu paņēmienu, kā to atbrīvot no mikroorganismiem.

Man ir ļoti ierobežoti līdzekļi. Ir problemātiski sakrāt naudu, lai nopirktu kaut vienu aparātu. Kā pagaidām veikt ūdens attīrīšanas procesu?

Var gatavot atkausēto ūdeni pēc tehnoloģijas, kas aprakstīta grāmatā "Realitātes likteņlēmējs". Nākamajā etapā lietderīgi iegādāties akvadisku vai elektroaktivatoru, to cenas ir aptuveni vienādas. Kad būs nauda, iegādājieties destilatoru. Izbraukumos vai darbā, kā jau esmu teicis, derēs Sango koraļļu kalcijs.

Kur vislabāk sasaldēt ūdeni?

Ūdeni vislabāk saldēt nerūsējoša tērauda katlā, jo citi trauki, ūdenim sasalstot, var tikt bojāti.

Man šķita, ka problēmas risinājums varētu būt reversās osmozes aparatūras uzstādīšana, kas kļūst arvien populārāka. Testēšanas rezultāti parāda, ka atsāļošana notiek ne sliktāk kā destilācijas procesā.

Nekādi filtri nenovērš informatīvo piesārņojumu, kas ir ne mazāk kaitīgs par ķīmisko. Kurš var garantēt, ka

ūdens, ko lietojat, šajā ziņā ir tīrs? Ja nu vienīgi tad, ja dzīvojat kādā neskartā dabas stūrītī.

Izrādās, ka aktivatorā var iegūt arī nedzīvo ūdeni. Kāpēc tas ir vajadzīgs?

Nedzīvais ūdens tiek izliets vai arī pēc diennakts atkal tiek izmantots aktivizācijai. To ilgi neuzglabā. Šādu ūdeni var izmantot kā antiseptiķi augu lapu apsmidzināšanai pret kaitēkļiem vai slimību ārstēšanai pēc īpašas shēmas.

Elektroaktivatora instrukcijā rakstīts, ka šāds ūdens dzerams kā zāles pa pusglāzei neatkarīgi no ēdienreizēm un citām zālēm, ja tādas tiek lietotas. Bet no raidījuma "Dzīvais ūdens" es sapratu, ka šo ūdeni dzer citu dzērienu vietā vai arī izmanto zāļu uzlējumu gatavošanai, nevis dzer pa pusglāzei noteiktos laikos trīs reizes dienā. Vai jūs dzerat dzīvo ūdeni, kad un cik vēlaties, vai arī tas jādzer kā zāles maz un noteiktā laikā?

Protams, dzeru un ne tikai tad, kad slāpst, bet apzināti pusotru divus litrus dienā. Dzīvo ūdeni, tāpat kā citu daudzveidīgu pārtiku un dzērienus, kā zāles lieto tie, kas raduši bojāt savu veselību un pēc tam ārstēties. Jo pastāv šāda kārtība: slimot un ārstēties. Dīvaini ļaudis… Vispirms novedām savu organismu līdz pusnesamaņas stāvoklim, pēc tam cītīgi ārstējam, pēc tam atkal atslābstam un atkal ārstējam. Kā kuram tīk. Es personiski nesabāžu sevī visu, kas pagadās, lai pēc tam nebūtu jāārstējas. "Ja tavs ēdiens nebūs kā zāles, tad tavas zāles kļūs par ēdienu."

Pēdējā mēneša laikā esmu būtiski uzlabojis ūdens kvalitāti, ko dzer mana ģimene (šungīts, atkausētais ūdens,

atteikšanās no minerālūdens). Paralēli tam meklēju elektroaktivatoru un destilatoru, bet tad iedomājos: vai vienkāršāk nebūtu dzert svaigi spiestas sulas?

Es jau teicu, ka sulas ir ēdiens, nevis dzēriens. Organismam, lai tas pats spētu attīrīties, nepieciešams tīrs ūdens. Pamēģiniet nemazgāt tasīti, no kuras dzersiet sulu, tad redzēsiet, kas ar to būs.

Tautā jau sen ir populāra tējas sēne un Indijas rīsu sēne. Šie dzērieni tiek gatavoti uz cukura bāzes, un, cik es saprotu, sēnēm tas gandrīz pilnībā būtu jāpārstrādā. Vai šie dzērieni varētu būt noderīgi?

Protams, šiem dzērieniem ir ārstnieciskas īpašības, tie izārstē daudzas slimības. Taču sistemātiska to dzeršana nav ieteicama, jo sēnītes un baktērijas, ar kurām kaut ko ieskābē, mūsu organismam ir svešas. Tām tikai jāpadara savs darbiņš. Tāpēc ar šādiem dzērieniem pats optimālākais variants būtu ārstēšanas kurss viena līdz divu mēnešu garumā. Labākais dzēriens organismam ir parasts, tīrs ūdens.

Iegādājos ūdens elektroaktivatoru AU-hlegūtais dzīvais ūdens ir šķidrums ar piegaršu… it kā pēc izšķīdināta krīta, nedaudz salds… Garša ne gluži nepatīkama, bet īpašu sajūsmu neizraisa. Tika izmantots parastais ūdensvada ūdens un arī avota ūdens. Elektroaktivācija veikta 30 minūtes. Garša abiem vienāda. Vai tam tā jābūt? Vai arī es esmu izdarījis kaut ko nepareizi? Un vēl kur var kaut ko sīkāk uzzināt par dzīvā un nedzīvā ūdens izmantošanu.

Dzīvā ūdens kvalitāte atkarīga no izmantojamā ūdens. Ūdens nav jāpadara pārāk sārmains visam labajam jābūt ar mēru. Aktivācijas laiks ir atkarīgs no ūdens mineralizācijas pakāpes, kā arī no elektrodu un keramiskās kolbas tīrības. Ja Ar 1-1 indikatora rādītājs atrodas zaļajā zonā, aktivācijas laiks jāsaīsina līdz 10-15 minūtēm. Nedzīvajam ūdenim kolbā būtu jāsmaržo skābi, bet dzīvajam ūdenim var būt (vai arī nebūt) tikko jaušams sārma aromāts. Sārma piegaršai nevajadzētu būt. Ja tāda ir, tad aktivācijas laiks jāsaīsina vai arī jāizmanto no smagajiem sāļiem attīrīts ūdens.

Kad aktivizē destilētu ūdeni, kas nostādināts uz šungīta vai silīcija, indikatora rādītājiem jāatrodas dzeltenajā zonā vai nulles pozīcijā. Aktivācijas laiks šajā gadījumā būs no 40 minūtēm līdz 1 stundai. Tādēļ sekojiet indikatoram.

Elektrodi un keramiskā kolba jatīra reizi 2 nedēļās. Aparātu atslēdz no elektrības, tajā ielej 6 % etiķi (nevis ūdeni) un atstāj uz pusstundu. Pēc tam rūpīgi izmazgā.

Par dzīvo un nedzīvo ūdeni uzrakstīts daudz grāmatu. Tās var meklēt grāmatnīcās vai internetā.

Es gribētu ņemt dzīvo ūdeni līdzi uz darbu. Kā vispareizāk pēc sagatavošanas to uzglabāt? Šobrīd es to glabāju akvadiska krūzē. Ja izdodas sagatavot vairāk, ieleju to plastmasas kanniņā.

Dzīvais ūdens savas īpašības saglabā neilgu laiku. ORP stundas laikā paaugstinās uz pozitīvo pusi par apmēram 50-80 vienībām. Pēc 7 stundām tas vēl ir labs ūdens, taču ne vairs īsti dzīvs ORP pāriet plusos. Akvadiska krūze ir labākā uzglabāšanas vieta. Ja gribat to ņemt līdzi, tad vislabāk ielejiet ūdeni slēgtā stikla vai plastmasas pudelē. Es domāju, ka var iztikt bez termosa. Kannā ūdens saglabās tikai savu struktūru. Es nezinu, cik ilgi tas būs varbūt nedēļu, varbūt mēnesi. Man zināms tikai tas, ka svētītais ūdens savu struktūru saglabā gandrīz gadu. Par akvadiskā strukturētu ūdeni man šādu ziņu nav.

Ja dzīvo ūdeni karsē, vai tas zaudē savas īpašības? (Karsēšana vajadzīga dzērienu pagatavošanai.) Ja nezaudē, tad kādā veidā to labāk karsēt uz atklātas uguns, elektriskajā tējkannā vai mikroviļņu krāsnī?

Vai jūs zaudētu savas dzīvības īpašības, sildoties mikroviļņos vai tējkannā (pieņemsim, ka jūs varētu tajās ietilpst)? Protams, dzīvais ūdens kļūst nedzīvs.

Es bažījos: vai ūdens pārliekais sārmainums, kas jūtami pārsniedz organisma sārmainumu, var izjaukt organisma līdzsvaru un nodarīt kaitējumu?

Nepadariet ūdeni pārlieku sārmainu viss ir labs, kas ir ar mēru. Dzīvais ūdens nevar nodarīt kaitējumu organismam, bet var izlīdzināt pH līmeni.

Destilācija informatīvai attīrīšanai? Vai tad aktivators ar to netiek galā? Destilācija filtrācijas vietā? Vai ir lietderīga tikai membrānā attīrīšana un nostādināšana uz šungīta un silīcija vienu diennakti?

Ūdens struktūra un tajā ierakstīta informācija nav viens un tas pats. Struktūru var mainīt, bet informāciju es vēlreiz atkārtoju var izdzēst tikai tvaicējot vai atkausējot.

Protams, jāizmanto visi pieejamie līdzekļi.

Aktivators AU-1 atstāj daudz baltu nogulšņu. Kā tās filtrēt? Kas tās ir par nogulsnēm? Tiek izmantots avota ūdens.

Tie ir cietie sāļi, par ko esmu runājis. Avota ūdens ir ciets. Aktivators nosēdina šos sāļus, bet, protams, ne visus. Ūdeni var filtrēt caur vairākām marles kārtām.

Vai dzīvo ūdeni (destilators, šungīts, aktivators, akvadisks) var izmantot ēdiena gatavošanai, tas ir, vienmēr un visur?

Ēdiena gatavošanai var izmantot destilētu ūdeni, nostādinātu uz šungīta vai silīcija. Nav jēgas aktivizēt ūdeni, strukturēt un pēc tam vārīt.

Iegādājos mājas destilatoru, itāļu firmas "Euronda" akvadisku (4 l 5 stundās). Iegūtais ūdens ir garšīgs, bet tas, kas paliek pašā destilatorā procesa beigās, izraisa šausmas pēc taustes nogulsnes ir ziepjainas, eļļainas, smaka riebīga, šķebīga.

Lūk, tagad jūs pati redzat, kādu ūdeni dzērāt agrāk. Es sapratu, ka jūs izmantojat galda destilatoru, kurā ūdens pilnīgi iztvaicējas. Bet tas nav labi. Jo netīrāks ir ūdens tur, kur to iztvaicē, jo zemāka būs destilāta kvalitāte. Man ir ierīce, kas strādā ar tekošu ūdeni (fl3-4), tajā tilpums visu laiku tiek papildināts ar svaigu ūdeni. Un vēl es pēc katriem 5 iegūtajiem litriem mainu ūdeni. Tāpēc lai kāds būtu destilators, mainiet tajā ūdeni, nenovediet līdz tik kritiskam stāvoklim.

Man neizdodas internetā atrast ne destilatoru, ne elektroaktivatoru.

Ja izmantojat yandex.ru meklētāju, tad visus aparātus var atrast bez problēmām. Vispirms destilatoru meklējiet specializētajās aptiekās vai medicinas preču veikalos, tikai pēc tam internetā. Ja jūs nedzīvojat Krievijā, tad meklējiet savā valstī. Kurš meklē un kuram tas ļoti vajadzīgs, tas atradīs.

Paskatoties internetā akvadisku cenas, šķiet, ka tās ir par augstu šādai it kā vienkāršai konstrukcijai. Tāpēc sāku meklēt pie pakaļdarinātājiem.

Es jau teicu, ka konkurenti nesnauž, svārstu cīņas nenorimst. Man ir vienalga, ko par akvadisku raksta citi. Es rakstu tikai par to, ko esmu izmēģinājis. Ūdens kļūst garšīgāks, tas ir fakts. Ūdens vannā (ir arī speciāls akvadisks vannām) iegūst smaragda nokrāsu un rada relaksācijas sajūtu visā ķermenī tas ir vēl viens fakts. Daudz citu faktu var sameklēt akvadiska ražotāju mājaslapā sadaļā "Atsauksmes".

Mēs dzīvojam relatīvi ekoloģiski tīrā rajonā, dzimtas mājās. Dzeram avota ūdeni, kas nav pārāk ciets. Mums ir ierobežotas iespējas izmantot elektrību, bet destilatori, ja es pareizi saprotu, ir darbināmi ar elektrību. Vai tos var ar kaut ko aizstāt? Vai arī pietiks tikai ar akvadisku, šungītu un silīciju?

Ja jūsu rajons ir samērā ekoloģiski tīrs, tad iztiksiet gan bez destilatora, gan bez akvadiska un silīcija. Avota ūdenim jābūt labi strukturētam un piesātinātam ar silīciju. Smagos sāļus gan derētu izfiltrēt, kaut vai caur membrānas filtru. Ja tas nav iespējams, lieciet galdā dabiskus augu izcelsmes produktus, kas attīra asinsvadus un locītavas no nogulsnējumiem. Vasarā ēdiet daudz svaigu zaļumu, ziemā rutkus, citronus, rāceņus.

Pēc aktivatora iedarbības ūdenī parādās baltas pārslas, kas peld pa visu trauku un nenosēžas. Vai tas ir normāli?

Ūdens ir ļoti ciets. Jums jāsamazina aktivācijas laiks vai jāpāriet uz destilētu ūdeni; var izmantot vismaz reversās osmozes filtru.

Pēc destilācijas ūdenim ir nepatīkama piegarša.

Varbūt destilators ir nekvalitatīvs. Tādā gadījumā pirms lietošanas ūdens jānostādina atklātā plašā traukā divas diennaktis. Un vispār destilēto ūdeni labāk glabāt lielā emaljētā traukā, kurā var iebērt silīciju vai šungītu.

Destilētu ūdeni parasti izmantoja jūrnieki savos braucienos. Vairumam no viņiem sāka izkrist zobi un mati.

Jūrnieki un kosmonauti slimo citu iemeslu dēļ. Ūdens, kas ilgāku laiku glabāts slēgtos traukos, zaudē Saules enerģiju, un no tāda var saslimt. Destilēts ūdens jāglabā caurspīdīgos un vaļējos traukos, lai tas saņemtu gaismu. Tikko sagatavotam destilētam ūdenim jāpastāv gaismā (ne obligāti tiešos saules staros) vairākas stundas. Pēc tam trauku var pārklāt ar salveti, lai uz ūdens nenosēstos putekļi.

Esmu ārsts, un man ir ļoti nepatīkami vērot, kā jūs maldināt cilvēkus. Destilētu ūdeni nedrīkst dzert!

Organismam vajadzīgs kalcijs. Vai jūs gribat, lai cilvēki kļūst invalīdi? Turklāt destilēts ūdens izskalo no organisma minerālus.

Jūs nekādi nespējat nomierināties! Labi, paskatīsimies, ko par ūdeni un kalciju saka Veselības aizsardzības ministrija. Saskaņā ar oficiāliem datiem kalcija diennakts devai jābūt vidēji 1000 mg pieaugušajiem un 1500 mg bērniem. Taču, ja labi padomā, šādu normu diennaktī uzņemt ir visai sarežģīti, ja nu vienīgi pārēdoties sezamu. Skatāmies tālāk higiēnisti pierādījuši, ka dzeramajam ūdenim jāsatur ne mazāk kā 30 mg// kalcija. Parēķiniet, cik litrus ūdens dienā jāizdzer, lai sanāktu 1000 mg. Apmēram 3 spaiņi.

Tam, ka destilētais ūdens izskalo no organisma minerālus, es piekrītu. Tikai kādus? Sāļu nogulsnējumus locītavās un uz asinsvadu sieniņām jā, protams. Izskalo dažādas draņķības arī no starpšūnu telpām. Tikai no pašām šūnām nekādus minerālus bez to "piekrišanas" izskalot nevar, jo šūnām šim nolūkam ir membrānas, kas pilda attiecīgas funkcijas. Ja jūs ieliktu vannā uz vairākām stundām, vai no jums izietu sāļi? Padomājiet pats.

Kāpēc vajadzīgi šungīts un silīcijs?

Tās gan ir vispārzināmas lietas, bet varbūt visi tomēr to nezina, tāpēc es labāk paskaidrošu. Pirmām kārtām šungīts un silīcijs ļoti aktīvi veicina organisma attīrīšanos no sārņiem un indīgām vielām, lai tīrā organismā brīvi plūstu enerģija.

Silīcijs ir mikroelements, bez kā organisms nemaz nespēj eksistēt. Ja trūkst silīcija, tad visi pārējie mikroelementi un vitamīni netiek uzņemti un rodas vairums dažādu "nenoskaidrotas izcelsmes" slimību. Vēl vairāk mainās enerģijas pārsūtīšanas kārtība no smadzenēm uz ķermeni un zūd kontrole pār dzīvības nodrošinājuma procesiem. Silicijs ir īpaši nepieciešams grūtniecēm.

Visi parazīti silīciju patērē milzīgos daudzumos un izmanto savu audu būvēšanai. Tas ir vēl viens iemesls, kura dēļ no nelūgtajiem un badīgajiem viesiem būtu jāatbrīvojas.

Silīcija akmentiņiem ir organiska izcelsme. Tie ir veidojušies pirms miljoniem gadu, atmirstot dzīvo organismu kolonijām. Tas nozīmē, ka silīcijs nav tikai vienkāršs ķīmisks minerāls, bet organiski aktīvs elements, ko organisms viegli var uzņemt. Tiek lietoti pelēkas vai melnas krāsas akmentiņi, ko var nopirkt aptiekās.

Ja jūs dzerat ūdeni no pudelēm, tad kāpēc gan pudelē neiemest dažus akmentiņus un nepaturēt vienu divas dienas? Tas taču ir tik vienkārši un tik nepieciešami organismam. Silīcijs satur informāciju par krita perioda relikto ūdeni un strukturē, atdzīvina un attīra ūdeni. Mikroorganismi un svešķermeņi paliek nosēdumos. Ja jūs uz silīcija nostādiniet neattīrītu ūdeni, nolejiet (neizmantojiet) 3-4 cm zemāko slāni. Šādi nostādinātu ūdeni var vārīt, bet pašus akmentiņus gan ne.

Šungīts, pateicoties savai unikālajai struktūrai, kā arī silīcijam un silikātiem tā sastāvā, arī attīra ūdeni. Senatnē (un dažviet arī mūsdienās), ievērojot tradīcijas, akas dibenu izklāj ar silīciju vai šungītu.

Pirms vairāk nekā 300 gadiem bija zināms, ka ūdens, izplūstot caur šungītu saturošiem iežiem, iegūst ārstnieciskas īpašības. Pirmie oficiālie atzinumi par to datējami ar 17. gs. sākumu un saistīti ar Krievijas carienes Marjas Romanovas vārdu. Atrodoties trimdā Tolvujas ciemā Zaoņežjē, viņa slimoja ar krītamo kaiti un bija uz nāves robežas. Vietējie zemnieki parādīja carienei dziednieciskus avotus, ar kuru ūdeni viņi paši ārstējās jau kopš seniem laikiem. Dzīvais ūdens veicināja carienes izveseļošanos, un viņa varēja tikties ar dēlu. Četri dēli, kurus viņa pirms tam bija dzemdējusi, nomira vēl zīdaiņa vecumā, bet jaunākais Mihails Romanovs kļuva par caru dinastijas dibinātāju. Pēc simts gadiem Pēteris I Oņegas ezera krastā nodibināja kūrortu "Marciālie ūdeņi". Viņš arī izdeva rīkojumu visiem zaldātiem mantu maisiņā vienmēr nēsāt šungīta akmeni, ar ko pārgājienos attīrīt ūdeni.

Šungita struktūra ir diezgan neparasta. Tas sastāv no oglekļa sfēriskajām molekulām fullerēniem. Tās līdzinās bumbiņām, kas veidotas no piecstūriem vai sešstūriem. (Pirms neilga laika uzskatīja, ka ogleklim ir trīs formas: dimants, grafīts un karbīns.) Tieši fullerēni ir tie, kas strukturē ūdeni, piešķir tam ārstnieciskas īpašības. Tie izlases veidā iedarbojas uz organismu, attīrot to no nevajadzīgā un kaitīgā, vienlaikus veicinot deficīta atjaunošanu.

Šungīta izcelsmes noslēpums, kam ir jau vairāk nekā divi miljardi gadu, līdz šim laikam nav atklāts. Ir zināma hipotēze, ka tās varētu būt planētas Faetons, kas sadūrusies ar Zemi, atliekas. Hipotēze pamatojas uz to, ka šungītu var atrast tikai vienā vietā Karēlijā. Un arī citu veidu fullerēnus var atrast tikai meteorītu krišanas vietās.

Šungīts attīra ūdeni no dažādiem hlororganiskajiem savienojumiem, nitrātiem un nitrītiem, vara, mangāna un dzelzs pārpalikumiem, novērš ūdens duļķošanos, piegaršu, smakas. Tiesa, tas piepilda ūdeni ar sāļiem un mikroelementiem, taču nelielā, organismam optimālā koncentrācijā un novērš ūdens rūsēšanu. Šādi nostādinātu ūdeni var dzert bez vārīšanas jau pēc pusstundas.

Fullerēni nonāk ūdenī homeopātiskās devās un padara to dziedniecisku. Šāds ūdens noder anēmijas, alerģijas, astmas, gastrīta, aknu slimību, žultspūšļa un nieru, kā arī diabēta un sirds muskuļu slimību ārstēšanai, imunitātes stiprināšanai un hroniska noguruma likvidēšanai. Turklāt šungīts atjaunina organismu. Tādu ūdeni ir veselīgi dzert. Ja ar to mazgājas, tad nevajag slaucīties.

Uz šungīta ūdeni vēlams nostādināt 2-3 diennaktis. Uz 1 litru ūdens ņem 100 g akmentiņu. Gan šungītu, gan silīciju reizi nedēļā nepieciešams nomazgāt, ja ūdens nav bijis destilēts. Es uzskatu, ka akmentiņus var izmantot ne ilgāk kā vienu gadu, jo tie neizbēgami pārklāsies ar sāļu kārtiņu. Parādoties šādai kārtiņai uz akmentiņu virsmas, tie uz 2 stundām jāiegremdē 2 % etiķskābes šķīdumā vai arī sālsūdenī, pēc tam 2 vai 3 reizes jānoskalo parastā ūdenī, tad jāiegremdē uz 2 stundām dzeramās sodas šķīdumā un vēlreiz jānoskalo. Pirms pirmās šungīta lietošanas akmentiņus rūpīgi nomazgājiet un nemetiet ūdenī pārlieku daudz akmentiņu, jo sākumā tie izraisa pārlieku stipru mineralizāciju.

Kā jūs jau droši vien sapratāt, es nedzeru destilētu ūdeni, bet nostādinu to uz šungīta un silīcija, ko arī jums iesaku. Silīcijs un šungīts piepilda ūdeni ne tikai ar silīciju, bet arī ar kalciju, dzelzi, magniju, kāliju, fosforu un citiem nepieciešamajiem mikroelementiem, tikai atšķirībā no parasta ūdens mineralizācija ar šungītu ir minimāla un organismam nekaitīga.

Vieni saka, ka destilētu ūdeni nedrīkst dzert, jūs sakāt, ka vajag. Citi saka, ka sāls organismam ir vajadzīgs, jūska ne. Kam lai ticu?

Jā, ir dažas grāmatas, kurās "zinātniski" pierādīts, ka destilētu ūdeni nekādā gadījumā nedrīkst dzert, pat otrādi ūdenī jāieber sāls. Un vispār sāls organismam ir vajadzīgs. (Kaut gan, ja padomā, izklausās dīvaini, jo vēl ne tik sen vairākas tautas vispār nezināja, kas ir sāls.) To pašu var pierādīt par alkoholu, gaļu, cukuru… Var turpināt kas jums vēl nav vienaldzīgs? Tad, lūk, ja jūs gribat, lai kāds jums pierāda, ka kaitīgais produkts patiesībā ir derīgs, tad šis "kāds" noteikti atradīsies. Līdzīga satura grāmatas ir populāras tikai tāpēc, ka cilvēkiem ir patīkami dzirdēt, ka viņus pārliecina par to, ka viņiem ir pareizs dzīvesveids. Cilvēkam jau garšo viss sāļais, un grāmata viņam to pierāda: sāls (alkohols, gaļa, cukurs), lūk, kas organismam vajadzīgs. Un cilvēks ar vēl lielāku baudu nododas savai atkarībai un stāsta par to visu arī citiem.

Atkal un atkal nākas atkārtot acīmredzamu patiesību neorganisko minerālu, kāds ir sāls, organisms nespēj uzņemt un nekādu vērtību nespēj tam nodrošināt, tādēļ arī tas jāizvada no organisma. (Tas, kā organisms ar to tiks galā, ir viņa problēma, un sekmes būs dažādas.) Neorganiskās vielas spēj uzņemt tikai augi, tāpēc ari tie atrodas uztura piramīdas pašā apakšā. 1a iekārtojusi daba. Pamēģiniet "zinātniski pamatot", ka daba pieļāvusi kļūdu.

Attiecībā uz veselību ir ļoti daudz pretrunīgu teoriju. Daudzos aspektos jebkurš speciālists, kas pieturas pie saviem uzskatiem, tomēr var atrast daudz nepilnību un strīdīgu jautājumu. Ja saaicinātu visus speciālistus vienkopus, viņi nekad nenonāktu pie kopīga slēdziena. Katrs no viņiem patiesi un pārliecināti, spriežot no savu pētījumu pozīcijas, varēs apstiprināt, ka tikai mūsu precizitāte ir vislabākā, tikai mūsu patiesības ir vispareizākās. Cik speciālistu, tik arī viedokļu. It īpaši par ūdens tēmu, kā izrādās, pašu neizpētītāko dabas vielu. Taču, kamēr zinātnieki savstarpēji vienosies, mēs visi laimīgi nomirsim.

Kam lai uzticas? Protams, tikai sev. Kā gan citādi? Pamēģiniet mani pārliecināt par to, ka vienīgi šis vai tas speciālists sludina īsto patiesību. Un manas zināšanas arī nav pēdējā instance. Vienīgā cerība un atspēriena punkts var būt dabas likumi. Pavērojiet, ko dara daba! Dzeramais ūdens attīrās iztvaikojot. Ja nebūtu lietus, nebūtu ne upju, ne ezeru, ne avotu. Dzīvnieki (ne vienmēr un ne visi) laiza ne jau vārāmo sāli, ko izmanto civilizācija, bet gan minerālo. Par to, kāpēc viņi tā dara, zinātnieki klusē (varbūt arī izliekas, ka zina).

Ieklausīsimies sevī. Katrā no mums vēl gail dabas dotu zināšanu uguntiņa. Civilizācija gan to cenšas iznīcināt ar visiem iespējamiem paņēmieniem. Tikai dzīvs ūdens, dzīvs gaiss, dzīvs ēdiens var likt tai uzliesmot. Ar nožēlu jāatzīst, ka katrs to nespēj saprast. To apzināsimies tikai tad, kad nebūsim vairs atkarīgi no nedzīva ēdiena. Jēzus Kristus ir sacījis: "Jūs nesaprotat dzīvības vārdus, jo esat miruši." Lai iegūtu izpratni, jāatbrīvojas no atkarības. Turp es jūs ari vedu. Cita ceļa nav.

KRISTĀLA KAMERTONIS

Vai tiešām visas tās blēņas, par ko jūs runājat, ir uzmanības vērtas? To neēd, to nedzer, varbūt neelpo arī… Man transērfings strādā arī bez visas šīs draņķības.

Diletantiska pieeja. Protams, transērfings strādās, kur tas liksies; jautājums tikai cik efektīvi. Jūs paši sev izvēlaties Spēka līmeni, ko lietosiet turpmāk. Kāds grib sasniegt pilnību, cits apmierinās ar zemāku piedāvājumu. Es orientējos uz pirmajiem, tāpēc sniedzu informāciju, kā virzīties tālāk. Jūs paši izlemsiet, kas jums vajadzīgs un kas ne. Iespējams, pēc kāda laika jūsu pārliecība mainīsies, kas to lai zina. Bet pagaidām jūs šo informāciju varat pieņemt zināšanai. Tas nenozīmē piekrist vai nepiekrist, strīdēties vai nestrīdēties, pieņemt vai nepieņemt. Vai saprotat?

Jūsu iespējas pārvaldīt realitāti ir tieši proporcionālas brīvās enerģijas lielumam un apziņas skaidrībai. Neapzinātā sapnī jūs esat bezspēcīgi-jūs sapņojat un jūs vada, tāpēc ka apziņa atrodas pasīvā stāvoklī "vadības stūre atlaista" un nolūka enerģija nedarbojas, jo ir izslēgts dzinējs. Tas ir pirmais zemākais līmenis.

Apzinātā sapņojumā jūs esat gandrīz atmodies tas ir otrais likums. Bet, ja apziņā vēl nav pietiekamas skaidrības, jūs nespējat ietekmēt sapņa gaitu; līdz ar to dzīvosiet kā murgā, it kā būtu lietojis narkotikas.

Dosimies tālāk pa līmeņu kāpnēm. Pieņemsim, jūs skaidri apzināties, ka tas ir sapnis, un saprotat, ka pašreiz varētu vadīt notiekošo. Bet pēkšņi izrādās, ka jūsu spēks nedarbojas. Kaut arī jūs saprotat, ka esat aizmidzis, tomēr nespējat neko darīt jūs vajā murgi, bet jūs esat bezspēcīgs. Tas norāda uz zemu enerģētiku: vai nu jūs esat slims, vai jums ir paģiras, vai esat vienkārši novājināts.

Nākamais līmenis: ja jūsu enerģētikas un apziņas līmenis jau ir pietiekami augsts, jūs esat spējīgs darīt visu, kas patīk, lidot, ietekmēt sapņu personāžus un pakļaut tos savai gribai. Tikai sapņa scenāriju jūs vēl nevarat izvēlēties. Kāpēc? Pietrūkst enerģijas.

Kad papildināsiet savu enerģiju, pacelsieties kādu līmeni augstāk, kur iegūsiet spējas ietekmēt sapņus un pārvaldīt tos.

Jūs esat pamodies. Kas ir mainījies? Realitāte kļuvusi mazāk ietekmējama: sapnī tā bija plastiska, vajadzēja tikai mazliet saņemties, un jums viss pakļāvās, bet tagad realitāte kā piķis nemaz nepakļaujas! Bet principi taču palikuši iepriekšējie! Jo lielāka enerģija un apņemšanās, jo lielāks spēks ir jūsu rīcībā. Augstākais līmenis ir apgaismība, kad apziņa noskaidrojas tiktāl, ka tu redzi visas savas iepriekšējās dzīves, apzinies visu izplatījuma būtību un enerģētika paaugstinās līdz tādam līmenim, ka vari brīvi lidot un pārvietot priekšmetus. Kādam tas ir vajadzīgs, citam ne. Tādēļ es saku izvēlieties savu spēka līmenil Ja nevēlaties doties tālāk, neviens jūs neaicinās.

Tagad parunāsim par to, kā paaugstināt brīvās enerģijas līmeni un panākt apziņas maksimālo skaidrību vienkāršā un dabiskā veidā ar ūdeni, uzturu un gaisu. Viss, par ko es rakstu, ir pārbaudīts praksē. Apziņā patiesi notiek ievērojamas pārvērtības. Sajūtas ir neparastas, tās grūti izstāstīt; es tās raksturotu kā apgaismību. Atklājas lietu būtība, realitāti jūs redzat tādu, kāda tā ir, viss kļūst saprotams, it kā no acīm būtu nokritis plīvurs. Enerģijas ziņā jūtams vieglums un spēks. Citiem vārdiem sakot, rodas nekas cits kā gatavība saņemt un darboties. Tas viss gan nolūka spēks, gan apgaismība pieaug pakāpeniski un katru dienu, bez jebkādām meditācijām un speciāliem treniņiem. Viss ir vienkārši un dabiski: caur galveno, fundamentālo sastāvdaļu ūdens, uztura un gaisa izmaiņām.

Senos laikos, kad daba vēl bija tīra un pirmatnēja, ūdenim un gaisam nebija izšķirošas nozīmes. Tagad ir! Kādreiz arī cilvēkiem piemita īpašas spējas. Kāpēc tagad tās vajag veidot, pakļaujot sevi vardarbībai? Viss notiktu viegli un dabiski, ja mēs mēģinātu atgriezties pie sava senā, tīrā stāvokļa, kādi bijām zīdaiņa vecumā: tad bija Dvēseles spēks, bet nebija Prāta; tagad ir Prāts, bet Dvēseles spēks ir pazaudēts. Pienācis laiks šo spēku vienotībai. To nevar izveidot kā jaunu īpašību, to var atgūt kā likumīgu, bet nozaudētu. Attīrīt ķermeni, attīrīt apziņu, nomest sastingumu, atmosties, atcerēties tas ir dabiskais ceļš, par ko runā senās Gudrības tik vienkāršs un nesarežģīts.

"Jūs esat tas, ko ēdat!" ierakstīts seno indiešu rakstos. Kā to saprast? Kas es esmu burkāns vai cīsiņš? Vai varbūt esmu salda kūciņa? Protams, runa jau nav par to. Cilvēks attiecībā uz ārējiem nodomiem ir līdzīgs zvaniņam: ja viņš piesārņo organismu ar neveselīgu mākslīgu pārtiku, tad it kā apaug ar sūnām un zaudē dzidro skanējumu. Ārējie nodomi nereaģē uz dobju zvana skaņu, bet "apsūnojušais zvaniņš" nepieņem nodomu kustību. Tikai tad, ja cilvēka ķermenis un apziņa ir tīri, tas skan kā kristāla kamertonis, rezonējot ar Spēka vibrācijām; un Spēks tam pakļaujas.

Pirms attīrīt apziņu, jāsāk ar ķermeni. Ja cilvēks to nesaprot, tad es teiktu, ka viņš pat vairs neatgādina "apsūnojušu zvaniņu", bet drīzāk auna ragu, no kura pūt, cik gribi, jēgas nav nekādas. Palasiet apokrifos evaņģēlijus tur ir viss: ir svaigēšana, ir organisma attīrīšana, ir antiparazitārā programma.

Piemēram, mūsdienās ir plaši pazīstams Esēņu Miera evaņģēlijs, kas uzrakstīts senajā aramiešu valodā. Tas ilgstoši glabājies Vatikāna slepenajos arhīvos, un pirmais to pārtulkoja Edmonds Šekelis. Lūk, daži izvilkumi no šī evaņģēlija.

Un daudzi slimie un nešķīstie sekoja Jēzus vārdiem un devās uz upes krastu. Viņi nometa savus apavus un apģērbu, viņi sāka gavēt, viņi atdeva savu miesu Gaisa, Ūdens un Saulesgaismas eņģeļiem. Un Zemes Mātes eņģeļi ieskāva viņus savos apkampienos, pārņēmuši viņu miesu kā iekšēji, tā ārēji. Un viņi visi ieraudzīja, kā viss ļaunums, visi grēki un viss netīrais steigā pamet viņus. Un, kad viņi tika kristīti, Ūdens eņģelis iegāja viņu miesā, un no tās iztecēja viss pretīgais; visa agrāko grēku netīrība kā kalnu ūdenskritums gāzās no viņu miesas cietā un mīkstā nelietības plūsmā. Un zeme, kuras ūdeņi bija iztecējuši, bija tik piesārņota, tik briesmīgi smirdēja, ka

neviens tur vairs nevarēja palikt. Un nelabie pameta viņu miesu daudzu tārpu veidā, kas locījās bezspēcīgās dusmās, kad Ūdens eņģelis izdzina tos no Cilvēku Dēlu iekšām. Un tad pār viņiem nolaidās Saulesgaismas eņģeļa spēks, un iznīka tārpi, Saulesgaismas eņģeļa sadedzināti. Un visi drebēja šausmās, skatoties uz visu šo Sātana nekrietnību, no kuras eņģeļi viņus bija izglābuši.

Un nedomājiet, ka pietiek būt tīram tikai no ārpuses, lai Ūdens eņģelis jūs ieslēgtu savos apkampienos. Es jums saku patiesi: iekšējā netīrība ir daudzkārt lielāka par ārējo. Un tas, kurš attīra sevi no ārpuses, bet iekšēji paliek netīrs, līdzinās kapenēm spilgti izkrāsotām no ārpuses, bet iekšā pilnām ar dažādas izcelsmes briesmīgu netīrību un nelietību. Un tāpēc patiesi saku jums: Ļaujiet Ūdens eņģelim kristīt jūs arī iekšēji, lai jūs tiktu atbrīvoti no visiem jūsu agrākajiem grēkiem un lai jūs kļūtu iekšēji tīri kā ūdens putas, kas mirgo saules staros.

Un tā sameklējiet lielu ķirbi, kura stublājs būtu cilvēka augumā. Izņemiet visu, kas tam ir iekšā, lai tas kļūtu tukšs, un piepildiet to ar upes ūdeni, ko sasildījusi saule. Pakariet to uz koka zara un nometieties ceļos Ūdens eņģeļa priekšā, ķirbja stublāju ievietojiet savā anālajā atverē, lai ūdens iekļūtu jūsu zarnu traktā. Un palieciet uz ceļiem Ūdens eņģeļa priekšā un lūdzieties dzīvajam Dievam, lai viņš jums piedod visus pagātnes grēkus; un lūdzieties Ūdens eņģelim, lai tas atbrīvo jūsu miesu no visa netīrā un slimīgā. Pēc tam izvadiet ūdeni no ķermeņa, lai tas aiznes sev līdzi visu netīro un ļauno, kas piederīgs Sātanam. Un jūs ieraudzīsiet ar savām acīm un sajutīsiet ar savu augumu visu netīrību un nelietību, kas piesārņoja jūsu ķermeņa templi, un visus grēkus, kas mituši jūsu ķermeni un likuši jums sajust visdažādākās ciešanas. Es jums patiesi saku, kristīšana ar ūdeni jūs atpestīs no tā visa. Atkārtojiet kristīšanu ar ūdeni savā gavēņa laikā tik ilgi, līdz ieraudzīsiet, ka ūdens, kas no jums iztek, kļuvis tīrs kā upes putas. Pēc tam nogādājiet savu miesu pie upes un tur, Ūdens eņģeļa apkampienos, pateicieties dzīvajam Dievam par to, ka viņš jūs atsvabinājis no jūsu grēkiem. Un šī Ūdens eņģeļa svētīgā kristīšana atnesīs sev līdzi jaunas dzīves piedzimšanu, jo jūsu acis turpmāk redzēs un jūsu ausis dzirdēs.

Un patiesi, es jums saku kurš nokauj, tas nokauj pats sevi, bet kurš ēd nokautu zvēru miesu, ēd nāves miesu. Jo tā asinīs katra asinslāse pārvēršas indē, viņa elpā šī elpošana pārvēršas smirdoņā, bet viņa miesā viņu miesa strutainās brūcēs, viņa kaulos viņu kauli kaļķī, viņa iekšējos orgānos viņu iekšējie orgāni puvekļos, bet viņa acīs viņu acis pelējumā, viņa ausīs viņu ausis sēra tapā, un viņu nāve kļūs par viņa nāvi.

Nenokaujiet un neēdiet sava nevainīgā upura miesu, lai nekļūtu par Sātana vergiem, jo tas ir ciešanu ceļš, un tas ved pie nāves. Bet izpildiet Dieva gribu, lai viņa eņģeļi varētu jums kalpot dzīves ceļā. Pakļaujieties Dieva vārdiem: "Skatieties, esmu jums devis visas zāles, kas nes augļus, kas ir visā pasaulē, un visus kokus, kas nes augļus, ko jūs ēdat. Un katram zemes zvēram un katram lidojošam putnam, un visam, kas rāpo pa zemi un kam ir dzīvības elpa, esmu devis zaļo zāli par barību. Tāpat arī visu būtņu, kuras pārvietojas un dzīvo uz zemes, pienu. Tāpat kā es devu viņām zaļo zāli, es dodu jums viņu pienu. Bet miesu un asinis jūs ēst nedrīkstat.

Nenokaujiet ne cilvēkus, ne zvērus, ne tos, kas varētu būt jūsu ēdiens. Ja jūs ēdat dzīvu barību, tā piepilda jūsu dzīvi, bet, ja jūs nokaujat savu ēdamo, tad nedzīvā barība nokaus arī jūs. Jo dzīvība rodas tikai no dzīvības, bet no nāves vienmēr rodas nāve. Jo viss, kas nokauj jūsu barību, tāpat nokauj arī jūsu miesu. Un viss, kas nokauj jūsu miesu, nokauj arī jūsu dvēseli. Un jūsu miesa kļūst par to, kas ir jūsu barība, tāpat kā jūsu elpa kļūst par to, kas ir jūsu domas. Tāpēc neēdiet neko, kas bijis nokauts ar uguni, salu vai ūdeni. Jo apdedzis, sasmakojis vai sasaldēts ēdiens tāpat sadedzinās, sadalīs un sasaldēs jūsu miesu. Nelīdzinieties muļķa arājam, kurš apsēja savu zemi ar izvārītām, sasaldētām un iepuvušām sēklām. Un, kad pienāca rudens, viņa laukos nebija ražas. Milzīgas bija viņa bēdas. Bet līdzinieties arājam, kurš apsēja savus laukus ar dzīvām sēklām, un viņa lauks saražoja dzīvas kviešu vārpas simtreiz vairāk, nekā viņš iesēja. Es jums saku patiesi dzīvojiet tikai ar dzīvības uguni un netaisiet savu ēdienu uz nāves uguns, kas nokauj jūsu ēdienu, jūsu miesu un arī jūsu dvēseli.

"Kā lai mēs gatavojam maizi bez uguns, Skolotāj?" daži jautāja lielā izbrīnā.

Lai Dieva eņģeļi gatavo jūsu maizi. Samitriniet savus kviešus, lai Ūdens eņģelis var ieiet tajos. Pēc tam nolieciet tos ārā, lai arī Gaisa eņģelis var tos apskaut. Un atstājiet tos no rīta līdz vakaram zem saules, lai Saulesgaismas eņģelis var ieiet tajos. Un pēc triju eņģeļu labvēlības drīz vien jūsu kviešos izdīgs dzīvības dīglīši. Tad izklājiet savus graudus un pagatavojiet plānus plāceņus, kādus gatavoja jūsu senči vergi, bēgot no Ēģiptes. Pēc tam atkal nolieciet tos zem Saules stariem, tiklīdz tā parādās;

un tad, kad tā sasniegs zenītu, apgrieziet plācenīšus uz otru pusi, lai arī tos Saulesgaismas eņģelis varētu apskaut, un atstājiet tos līdz tam laikam, kad saule norietēs. Ūdens, Gaisa un Saulesgaismas eņģeļi pabaroja un izaudzēja kviešus uz lauka, viņiem arī jāsagatavo jūsu maize. Un tā pati Saule, kas ar dzīvības uguni ļāva kviešiem izaugt un nogatavoties, izceps jūsu maizi uz tās pašas uguns. Jo Saules uguns dod dzīvību kviešiem, maizei un miesai, bet nāves uguns nogalina kviešus, maizi un miesu. Bet dzīvā Dieva dzīvie eņģeļi kalpo tikai dzīviem cilvēkiem, jo Dievs ir dzīvo, nevis mirušo Dievs.

Nevāriet uz uguns, nesajauciet ēdienus, lai jūsu zarnas nelīdzinātos purvam ar smirdošiem tvaikiem. Es jums patiesi saku tas ir pretīgi Radītāja acīs.

Ja jūs savā miesā sajauksiet visus barības veidus, miesas miers noārdīsies un jūsu miesā sāksies bezgalīgs karš.

* * *

Apokrifs ir nekanonisks sacerējums, tā saturs ir attālināts no oficiālās ticības mācības, tādēļ Baznīca to neatzīst. Kāpēc tas tika attālināts? Tāpēc, ka bija neērts.

Tieši tāpat kādam var būt neērti transērfīnga aspekti, kas te tiek pasniegti. Taču tie nav manis izdomāti. Kā bija teikts: "Jūsu acis arī turpmāk redzēs, bet jūsu ausis dzirdēs." Tas ir gala rezultātā ne tikai ķermenis attīrīsies, bet arī apziņa noskaidrosies lūk, kādēļ tas viss ir vajadzīgs. Tāpēc, ja kāds domā, ka es te nodarbojos ar blēņām, tad viņa pretenzijas nevēršas pie īstā adresāta. Un, ja kāda transērfinga daļa kādam liksies "apokriftiska", tas mani nemaz neuztrauks. Es tik un tā darīšu to, kas man jādara.

DZĪVAIS GAISS

Jums var likties, ka es esmu maniakāli ķerts uz visu organisko. Bet ko lai dara, ja no visām pusēm tev uzglūn ķermeņa un apziņas parazīti, ķīmija, sintētika un citi matrices mošķi? Kā no tā visa pasargāties? Uz kurieni bēgt? Var, protams, norobežoties no civilizācijas vispār, apmesties kādā neskartā dabas stūrītī, kā to daudzi arī dara. Ir tāda kustība kā daunšiftings, kad labi apmaksātam un sekmīgam menedžerim pēkšņi uznāk dullums, viņš visu pamet un aiztraucas uz kādu attālu nostūri dzīvot dabiskā vidē. Kā redzams, ir vēl cilvēki, kuri atmostas un apzinās, ka dzīve, kaut arī apzeltītā matrices šūnā, bet pastāvīgā cīņā un stresā, tomēr nav dzīve.

Taču tas nav labākais variants, nemaz nerunājot par to, ka ne kurš katrs to var atļauties. Civilizācijai ir savi plusi, bet no tās sekām nākas glābties pašu spēkiem. Ja neparūpēsies par sevi pats, citi to nedarīs. Pat transērfings nespēj attīrīt produktus, ūdeni un gaisu tas jāizdara pašiem.

Mūsdienu cilvēka organisms patiesi atrodas pastāvīgā stresā un cīņā par izdzīvošanu. Mēs to pat nepamanām, jo organisma resursi ir pietiekami lieli, taču ne neizsmeļami. Viss ar laiku var beigties.

Apkārtējā vide kļuvusi ļoti nelabvēlīga dzīvošanai. Vai es pateicu kaut ko jaunu? Tas ir tiktāl iedzīvojies mūsu apziņā, ka mēs pie tā jau sen esam pieraduši un vairs nepievēršam tam uzmanību. Tādējādi apziņa aizmiglojas un iegrimst sapnī: vai tad apkārtējās vides piesārņojumam ir kāda nozīme, kas par to? Dzīvojam taču. Tas ir tāpat kā lielā ātrumā traukties ar ļoti dārgu auto pa akmeņainu un bedrainu ceļu, ne par ko nesatraucoties (vai jums ir dārgs jūsu organisms?).

Tad, lūk, pēc pēdējām zinātnes atziņām (zinātnei ari ir savi plusi!), cilvēka organisms 80 % no saviem iekšējiem resursiem patērē tikai tam, lai nodrošinātu izdzīvošanu (šis skaitlis 80 visticamāk, ir samazināts). Tas ir ļoti satraucošs signāls; satraucoši un dīvaini šķiet arī tas, ka gandrīz nekad netiek runāts par piesārņojumu telpās. Kaut arī nekā dīvaina te nav. Šajā gadījumā būtu jārunā par parādību, par ko jau esmu rakstījis: sistēma strādā tā, lai aptumšotu apziņu un novērstu uzmanību no svarīgiem jautājumiem. Kāpēc visapkārt to vien dzirdam par izplūdes gāzēm, skursteņiem un briesmīgo smogu lielpilsētās; tajā pašā laikā no agresīvas sintētikas izgatavots apģērbs, apavi, trauki un pat bērnu rotaļlietas interesē tikai reto?

Tādēļ vien, ka veseli elementi sistēmai nav izdevīgi, sistēmas elementiem jāatrodas uz robežas starp veselību un slimību, lai tie sekmīgi darbotos un tajā pašā laikā lai tiem nebūtu brīvās enerģijas pārpalikuma. Skrūvīte, kurai parādījies brīvās enerģijas pārpalikums, mēdz izskrūvēties no mehānisma un iet savu ceļu. Un to nekādā gadījumā nedrīkst pieļaut. Ja visi sadomās izlēkt no savām šūniņām, sistēma izjuks (taču visi, protams, to negribēs vienkārši nesapratīs; tāpēc es arī saku, ka transērfings nav domāts visiem).

Interesanti ir tas, ka šī destruktīvā sistēmas uzvedība izpaužas nemanāmi, apslēptā veidā. Viss izskatās tā, it kā tas nevienam nav vajadzīgs. Sistēma var izlikties (to tā arī dara), ka rūpējas par vispārējo veselības stāvokli un labklājību, bet patiesībā jūsu veselība absolūti nevienu neinteresē, visa labvēlīgā retorika ir vienkāršs acu apmāns.

Lietu reālā būtība ir tāda, ka izplūdes gāzes un citi atmosfēras piesārņotāji uz cilvēka organismu neatstāj tik lielu ietekmi kā gaiss telpās, kur pilsētas cilvēks pavada 90 % no savas dzīves, ja ne vairāk. (Tā vien gribas iesaukties: svētīti tie, kuri strādā svaigā gaisā!)

Cik svarīgs ir tas, ko mēs elpojam, pierāda fakts, ka diennaktī cilvēks patērē aptuveni 3 kg ūdens un ēdiena, bet gaisu vairāk par 20 kg. Turklāt viss ieelpotais gaiss plaušās nonāk tiešā kontaktā ar asinīm.

No kā sastāv gaiss telpās? Tā ir neredzama putekļu dispersija, sīkas, mehāniskas daļiņas, ērces, aerosoli, krāsu un laku izgarojumi (ieskaitot priekšmetus pēc ķīmiskās tīrīšanas), kā arī izgarojumi no dažādiem plastikātiem, ar ko piebāzta modernā telpa. Pat cietajiem metāliem ir smarža to molekulas iztvaiko tikpat sekmīgi kā šķidrumu molekulas. Plastikāti, tāpat kā citas ķīmiskās vielas, iztvaiko ļoti intensīvi.

Kurš neprātis iedomājās, ka agresīvo plastmasu smaka nav kaitīga? Kādi necilvēki no plastmasas ražo apģērbu, apavus un bērnu rotaļlietas? Kas esi tu, kropli, kurš sāka ražot DVD disku iesaiņojumus no plastikāta ar indīgiem izgarojumiem? Kur tu sēdi un perini savus kaitīgos projektus? Parādies! Būtu jauki uz tevi paskatīties, kāds tu esi matrices skrūvīte!

Visi šie izgarojumi izraisa galvassāpes, nogurumu, beziemesla satraukumu, alerģiju, depresiju, pazemina darbspējas, domu asumu un, protams, veicina ātrāku novecošanos. Brīvā dabā putekļi un mikroorganismi sadalās, bet telpās gluži pretēji uzkrājas un vairojas. Telpās gaiss vienmēr ir desmit un simt reižu indīgāks nekā laukā vai lielajās pilsētās. Lūk, tā! Taču tas nevienu neinteresē.

Vēl vairāk. Gaiss telpās nav vienkārši indīgs tas ir miris! Kā tas būtu jāsaprot? Tas ir apmēram tāpat kā nedzīvais ūdens. Dzīvais gaiss satur negatīvi lādētus jonus tās ir molekulas donori, kam rezervē ir brīvais elektrons. Tāds gaiss ir kalnos, pie jūras, pie ūdenskritumiem un mežā. Ja turpretī gaisā dominē pozitīvie joni molekulas vampīri, kam nav elektrona, tad gaiss ir ne tikai miris, tas kļūst pat agresīvs. Brīvie radikāļi šūnām atņem enerģiju un veicina organisma novecošanos atšķirībā no antioksidantiem, kas dod enerģiju un atjaunina.

Kā zināms, pēc negaisa elpot ir ļoti viegli gaiss ir svaigs, burtiski dzīvs. Tas ir negatīvo jonu augstas koncentrācijas rezultāts. Jonizētu skābekli organismam ir vieglāk uzņemt, kas, starp citu, samazina vēža slimību iespējamību. Dzīvais gaiss noņem nogurumu, normalizē miegu, paaugstina gara un fiziskās darbspējas, paaugstina modrību, potenci un seksualitāti. Taču tas nevienam nav vajadzīgs!

Nedzīvs gaiss turpretī pazemina dzīves tonusu, prāta asumu, izraisa depresiju, pazemina potenci, nomāc, izraisa grūtniecības komplikācijas un visbeidzot pazemina apzinīgumu cilvēks atrodas it kā snaudā, darbojas kā automāts. Jājautā kam tas ir vajadzīgs? Viss ir acīmredzams tas vajadzīgs sistēmai matricei.

Starp citu, nedzīvā un toksiskā gaisa problēma telpās ir viegli atrisināma. Tikai ne ar filtriem; tie problēmu neatrisinās, jo izfiltrē tikai daļu no gaisa. Turklāt, tāpat kā jebkurš elektroinstruments, tie iznīcina negatīvos jonus, to vietā dāsni ražojot pozitīvos. Gaisa tīrīšanai un atsvaidzināšanai visās telpās jānotiek vienlaikus. Vai tas maz iespējams? Protams, civilizācija ir atnesusi kā iznīcinošus, tā arī radošus rezultātus, tikai aiz pirmajiem adekvāti vajadzētu sekot otrajiem, kas diemžēl nenotiek. Jo sistēmai tā vajag.

Gaisa jonizētājus, kas bija zināmi kā Čiževska lustras, XX gs. pirmajā pusē izgudroja krievu zinātnieks Aleksandrs Čiževskis. Viņš pirmais pierādīja, ka negatīviem lādiņiem piemīt ievērojams atjauninošs un atveseļojošs efekts.

Viens no šī efekta principiem ir šāds. Asinsdaļiņas "ieskauj" elektriski uzlādētas membrānas, un, pateicoties tam, asinsdaļiņas atgrūžas cita no citas. Samazinoties negatīvajam lādiņam, tās sāk salipt, un veidojas konglomerāti, asiņu plūstamība pavājinās, un to šūniņas pārstāj pildīt savas funkcijas, pazeminās enerģētika utt. pēc patoloģisko seku ķēdes principa.

Visas organisma šūnas atgādina akumulatorus, kam nepieciešama pastāvīga uzlādēšana. Uzlādējumu šūnas saņem no negatīvajiem joniem, kas arī ir antioksidanti. Joni caur plaušām nonāk asinīs, tiek iznēsāti pa visu organismu, atjauninot šūnu negatīvo lādiņu. Rezultātā apmaiņas procesi aktivizējas, enerģētika paaugstinās un organisms atdzīvojas gluži kā spuldzīte, kurai pievieno jaunu bateriju. Ja gaiss ir nedzīvs, šūnu elektriskais lādiņš zūd, metabolisms palēninās, tādēļ "spuldzīte" dziest un cilvēks kļūst slims.

Mūsdienās ir izstrādātas daudzas jonizētāju modifikācijas, kas ir ievērojami kompaktākas par Čiževska lustru; tās vienlaikus gan attīra gaisu, gan to atdzīvina. Attīrīšanas princips ir ļoti vienkāršs: negatīvi lādētos jonus piesaista mikrodaļiņām, kas "lidinās" gaisā, un "atsēdina" tās uz grīdas. Tādējādi attīrīts tiek viss telpas tilpums. Pēc tam tikai biežāk jāveic uzkopšanas darbi, un tas ari viss.

Jonizētāji ražo arī ozonu, taču nelielā koncentrācijā. Ir zināms, ka ozons ir spēcīgs oksidants, kas darbojas kā brīvais radikālis. Taču mazās devās tas nodrošina gaisa uzlabošanos, jo neitralizē ķīmiskos savienojumus un nogalina mikroorganismus, līdz ar to sniedzot papildu attīrīšanas efektu.

Vēl savos pirmajos eksperimentos Čiževskis novērojis, ka dzīvais gaiss palēnina izmēģinājumiem pakļauto žurku novecošanos un pagarina viņu dzīvi par 40 %. Tajā pašā laikā telpās, kur negatīvo jonu nebija nemaz, dzīvnieki ātri vien gāja bojā.

Čiževskis rakstīja: "Mūsu 40 gadu laikā veiktajos pētījumos par jonizēto atmosfēru ne reizi netika konstatēta šāda gaisa nelabvēlīga ietekme. Nevienam mūsu līdzstrādniekam netika novērota kāda saslimšana vai slikta pašsajūta negatīvo jonu ieelpošanas rezultātā. Speciālie novērojumi ar cilvēkiem un dzīvniekiem, ko mēs esam veikuši, nespēja ietekmēt mūsu pārliecību par to, ka negatīvas polarizācijas jonus, kaut arī lielā koncentrācijā, bet labi un nesāpīgi pacieš visi." To apstiprināja ari medicīnas institūti daudzkārtīgu pārbaužu rezultātā. Mediķiem nācās atzīt faktu, ka negatīviem joniem piemīt daudzveidīga ārstnieciska iedarbība, tajā pašā laikā to trūkums var novest pie katastrofas.

1938. gadā Čiževskis rakstīja, ka nav vairs tālu tas laiks, kad gaisa jonizēšana sabiedriskajās un dzīvojamās telpās būs tikpat ierasta kā apgaismojums, temperatūras un mitruma regulēšana. Cik viņš bija naivs! Zinātnieku apcietināja. To arī varēja gaidīt: sistēma vienmēr neitralizē vai likvidē tos, kuri tai traucē.

Tas tomēr netraucēja valsts vadībai jau kopš Staļina laikiem izmantot jonizētājus personiskās veselības uzlabošanai. L. Brežņevs, piemēram, deva rīkojumu apgādāt ar Čiževska lustrām visas Centrālkomitejas telpas, ieskaitot vasarnīcas. Varbūt tādēļ valsts vadītāji varēja valdīt līdz dziļam vecumam?

Taču augstākās vadības izpratne nebūt neizraisīja jonizētāju pielietošanas plašu propagandu: sistēma to nepieļāva ne toreiz, ne tagad. Tas gan nenozīmē, ka svārstu favorīti neko nesaprot un nepieņem. Gluži pretēji viņi ir visātrāk pamodušies matrices elementi. Bet favorīti, kā zināms, nav atbrīvoti no gribas izrādīšanas viņi jo sevišķi ir pakļauti sistēmas interesēm. Nav palīdzējusi pat tāda fakta atzīšana kā augkopības, lopkopības un putnkopības efektivitātes ievērojama palielināšanās, izmantojot jonizētājus. Galvenais kavēklis idejai par "vispārēju jonizāciju" bija "blakusefekts" dzīvā gaisa ietekme uz cilvēkiem atveseļošana un apzinīguma paaugstināšana. Bet tas nu sistēmai nemaz nav vajadzīgs.

Var jautāt: kādēļ tad ar jonizētājiem nevarētu apgādāt kaut vai klīnikas? īpaši tās, kur ārstējas sirds, vēža un plaušu slimnieki, kam tīrs gaiss vajadzīgs vairāk nekā citiem. Un cehus ar elektriskām un citām iekārtām, zemūdens laivas? Tur taču strādā dzīvi cilvēki. Un strādā līdz pagurumam. Bet tas nevienam nav vajadzīgs.

Kārību krīzes laikā padomju zemūdenēm nācās apmēram trīs mēnešus kursēt Sargasu jūrā, kur ūdens temperatūra ir ap +30 °C. Karstuma dēļ temperatūra zemūdeņu nodalījumos nenokritās zem +50 °C… + 70 °C. Iedomājieties, cik izturīgs ir cilvēka organisms! Jūrnieki izturēja, bet par cik gadiem viņi novecoja šajos trijos mēnešos par desmit, divdesmit? Mani interesē vai kosmosa kuģi ir nodrošināti ar jonizētājiem vai ari kosmonauti vēlas pārbaudīt sava organisma izturību?

Šādu pētījumu dēļ nemaz nav jālido kosmosā vai jāiegremdējas dziļumā metāla kolbā, kas dāsni aprīkota ar elektroniku. Vai tad neesat ievērojuši, ka, izejot no teātra vai kino, jūs jūtat galvassāpes vai nospiestību? Tas nebūt nav no informācijas pārpilnības: slēgtās telpās ar mākslīgo ventilāciju un lielu cilvēku pieplūdumu negatīvo jonu praktiski nav. No kurienes lai tie rodas? Cilvēki izelpo tikai pozitīvi lādēto jonu pārpalikumu, ventilācijas sistēmas un kondicionēšanas iekārtas arī nogalina ikvienu negatīvo jonu. Saunās ar elektriskajām krāsnīm (atšķirībā no dzīvās uguns) atpūtas un atraisītības vietā tiek panākts pretējs efekts. Vai jūs to nezinājāt? Tirgus paviljoni ar saldējamām iekārtām, izstāžu zāles ar datortehniku, ātrās apkalpošanas kafejnīcas, metro un vēl daudz citu telpu, kur pulcējas cilvēki un ir daudz tehnikas, tās visas ir vietas, kur jūs elpojat nedzīvu gaisu.

Un nevienam neienāk prātā šīs telpas apgādāt ar jonizētājiem. Šķiet, tas ir acīmredzami apmeklētāji jutīsies komfortabli, viņi apmeklēs šo iestādi vēlreiz. Bet iestāžu vadītāji, kā redzams, par to nav informēti. Sistēmai matricei tas nav izdevīgi; no tā ari vispārējā nelaipnība, kas izskatās kā galīga neizpratne. Šķiet nevar taču cilvēki būt analfabēti? Izrādās var.

Protams, nedzīvs gaiss telpās vēl nenozīmē, ka cilvēki tur uzreiz kritīs bezsamaņā vai aizrīsies; simptomi neparādās tik spilgti un nepievērš sev uzmanību. Organisma resursi, kā jau teikts, ir neizsmeļami. Bet kādēļ tos tērēt? Jo vairāk tādēļ, ka saindēšanai ar nedzīvo gaisu var būt ļoti nopietnas sekas.

Raimonds Čendlers savos Čikāgas detektīvos apraksta, kā sausais un karstais vējš, kas raksturīgs šai pilsētai vasarā, noved pie tā, ka stāvoklis Čikāgā burtiski elektrizējas un cilvēki kļūst nemierīgi un viegli aizkaitināmi. Acīmredzot tāds vējš ir piesātināts ar pozitīviem joniem. Līdzīgi vēji ar tādu pašu ietekmi uz cilvēkiem vērojami arī daudzās citās pilsētās.

Freds Soika un Alans Edmonds grāmatā "Jonu efekts" raksta: "Simptomi, ko atklāj cilvēki, kuri kļuvuši par pozitīvo jonu saindēšanās upuriem, ir tādi paši vai līdzīgi tiem, kuri vēršas pie ārstiem, psihiatriem un psihologiem ar sūdzībām, ko medicīniskā terminoloģijā varētu nosaukt par nemiera psihoneirozi, t. i., bezmiegs, nepamatots nemiers, pastāvīgas iesnas, pēkšņa panika, aizkaitinājums, absurdas neuzņēmības un nedrošības lēkmes.

Elektrosistēmas, tāpat arī apsildīšanas, ventilācijas un kondicionēšanas sistēmas automobiļos analoģiski nonāvē negatīvos jonus. Vēl vairāk mašīnas kustības laikā berze uz korpusu rada pozitīvu lādiņu, kas piesaista negatīvo jonu atliekas, kā rezultātā vadītājs saņem pozitīvo jonu pārdozējumu. Un, tā kā paaugstināta pozitīvo jonu koncentrācija samazina modrību, tad varat secināt paši, kā tas ietekmē satiksmes drošību.

Statistika, ko publicē vairāku valstu ceļu policija, parāda šādu ainu: kad vējš pūš no kontinenta, avāriju skaits palielinās divreiz. Kāpēc tā? Saprotams kontinentālais vējš nes sev līdzi paaugstinātu pozitīvo jonu koncentrāciju.

Bērni garos automobiļu pārbraucienos kļūst kaprīzi, dzīvesbiedri strīdas, it sevišķi ziemā, kad mašīnas logi parasti ir aizvērti. Tad kāpēc gan savu mašīnu neaprīkot ar jonizētāju? Tas taču ir tik vienkārši! Bet cilvēks parasti domā citādi, pareizāk sakot vispār negrib domāt, slinks pat pirkstu pakustināt savā labā.

Lidmašīnās tā pati mākslīgās ventilācijas aina, tā pati apkure, tā pati berze ar gaisu, un rezultātā atkal ir pozitīvo jonu pārpilnība. Arī tas nevienam nerūp. Visi to vien zina kā vicināt rokas un piecirst kāju, uzklausot nepatīkamos un apnicīgos sprediķus par ekoloģiju un veselīgu uzturu.

Mūsdienās ekoloģija nav tikai tas, kas attiecas uz apkārtējo vidi. Jau sen būtu laiks parūpēties par iekšējo ekoloģiju sava organisma tīrību, jo arī tai ir ļoti svarīga nozīme, ko lielākā cilvēku daļa nemaz neapjauš un par ko pastāvīgi nākas atgādināt. Akadēmiķis Vjačeslavs Broņņikovs turklāt nodarbojas arī ar dvēseles ekoloģijas problēmu. Transērfinga un Broņņikova skolu mērķi sakrīt: apzinīga cilvēka veidošana. Jāsaprot, ka saprātīgais cilvēks homo sapiens ir mūsu pagātne; nākotne saistās ar apzinīgu un atmodušos cilvēku. Lellei, kas guļ matrices šūniņā, nākotnes nav.

Līdz XX gs. viss bija dabisks, turpretī tagad viss ir kļuvis sintētisks. Dzīves vide pilnīgi un principiāli ir izmainījusies, līdz ar to ir izmainījušies dzīvošanas noteikumi tajā. Vai tiešām to neviens nesaprot? Tāpēc esmu spiests nevis apspriest sarežģītākos realitātes vadīšanas jautājumus, bet izskaidrot elementāras lietas, bez kurām turpmākā virzība nav iespējama.

Izšķir vairāku veidu jonizētājus: paredzētus lielām telpām, vidējus, automašīnu un personālos, ko pakarina uz krūtīm. Tādus var atrast veikalos vai internetā (paldies Dievam, ka tie vispār ir nopērkami!). Izvēloties aparātu, jāzina, kur jūs to uzstādīsiet un ar kādu platību jārēķinās. īpašu uzmanību pievērsiet ozona koncentrācijai: tai jābūt minimālai. Ja tehniskajā pasē par ozonu nekādu ziņu nav, tādu aparātu labāk nepirkt, jo ne visi ražotāji rūpējas par mūsu veselību. Jāizvēlas ražotāji, kuri savam darbam pieiet nopietni.

Es izmantoju jonizētāju "Super-Plus-Turbo". Man izvēle bija pamatota ar to, ka

1)  šis aparāts tika izstrādāts pēc Maskavas Imunoloģijas institūta rekomendācijām;

2)   tehniskajā pasē bija norādīts, ka ozona koncentrācija nepārsniedz sanitārās normas;

3)  gaiss tiek jonizēts tādā koncentrācijā, kas atbilst dabiskiem apstākļiem;

4)   tiek aizturētas 0,3-100 mikrometrus lielas daļiņas.

Aparāta konstrukcijā jābūt izņemamām plāksnītēm, kuras var notīrīt, jo tās neizbēgami pārklāsies ar sodrējiem (lai pārklājas plāksnītes, nevis mūsu plaušas). Kaseti ar plāksnītēm reizi vienā vai divās nedēļās jānomazgā ziepjainā šķidrumā, rūpīgi jānoskalo ūdeni un vairākas stundas jāžāvē.

Jonizētājam jābūt darbināmam visu diennakti. Ja tam pieliek plaukstu, jāsajūt jonu plūsma, kaut ari tur nav ventilatora. Sākumā dzīvā gaisa aromāts jums var būt nepatīkams; pie tā jāpierod, un ar laiku jūs vairs nekādu aromātu nesajutlsiet. Kad aparāts sāk dūkt tas nozīmē, ka ir laiks mazgāt kaseti, tikai pēc tam tā ilgi jāžāvē, pirms ievietot aparātā.

Vēl viena jonizētāja priekšrocība ir tā, ka to var izmantot arī kā aromlampu. Šajā nolūkā aparāts ir vienkārši ideāls tāpēc, ka parastajās lampās ēteriskās eļļas sakarst un tas negatīvi ietekmē to iedarbību. Ņem parastu pretodu plāksnīti, piestiprina to pie jonizētāja un uz plāksnītes uzpilina 5-7 pilienus jebkādas ēteriskas eļļas. Tādā veidā jūs varat pastiprināt dzīvā gaisa labvēlīgo iedarbību, radīt sev noteiktu garastāvokli, paaugstināt darbspējas, atbrīvoties no noguruma un depresijas. Lūk, tā vienkārši un ģeniāli. Paldies jums, Aleksandr Čiževski!

Mani visai izbrīnīja un nepārliecināja jonizētāja "Super-Plus-Turbo" izvēle, kā arī jūsu viedoklis, ka pie gaisa smaržas var pierast. Šī smaka nogalina visu dzīvo: es internetā atradu, lūk, šādu neglaimojošu informāciju par šo aparātu.

Neatsaucieties uz konkurenta ražotāja mājaslapu, kur nevar būt objektīvas informācijas. Ozona aromāts ir relatīvs, to viegli var sajaukt ar negatīvo jonu smaržu. Cilvēks spēj uztvert ozona aromātu pat ļoti mazā koncentrācijā. Parasti jau telpās vispār nav ne ozona, ne negatīvo jonu; kad sāk darboties jonizators, tas uzreiz ir jūtams. Tāpēc es saku, ka pie dzīvā gaisa aromāta ir jāpierod. Dabiskā gaisā ozona koncentrācija ir 3-5 mkg/m3 , galējā pieļaujamā koncentrācija telpās 30 mkg/m3 , ozona koncentrācija 5 cm attālumā no "Super-Plus-Turbo" ir ne vairāk kā 14 mkg/m3 . Kā redzat, lai izdzīvotu tehnogēnā vidē, nepieciešams sagādāt alternatīvas tehniskās palīgierīces, lai neitralizētu civilizācijas ļauno ietekmi. Kas tad cits atliek, ja vēlas izdzīvot? Es neesmu uzskaitījis nebūt ne visas līdzīgas ierīces. Mēs vēl nerunājām, piemēram, par elektromagnētisko smogu, taču ari tā ir realitāte, turklāt visai draudoša. Pameklējiet paši papildinformāciju par noderīgām ierīcēm, kas kompensētu visu to, ar ko mūs indē civilizācija. Iesaku painteresēties internetā par ierīci ar nosaukumu FSK (funkcionālā stāvokļa korektors). Varbūt jūs arī gribēsiet to iegādāties.

UN ATKAL UZ PRIEKŠU PAGĀTNĒ!

"Muzikālā transērfīnga" sakarā. Ziniet, es, protams, biju nedaudz šokēts, ieraugot jūsu fotogrāfiju un izdzirdot jūsu balsi. Es tiešām nejautāju tikai ziņkārības dēļ. Lieta tāda, ka es kādreiz interesējos par svaigēšanu un citām līdzīgām lietām. Taču es vienmēr pievērsu uzmanību to cilvēku izskatam, kas aicināja pievērsties veselīgam dzīvesveidam, atteikties no visiem civilizācijas labumiem utt. Atklāti sakot, mani neiespaidoja neviena kunga ārējais izskats.

Kaut vai "X" kungs, kurš pašreiz ir visai populārs. Jā, viņš izskatās labi, bet atbilstoši savam vecumam. Vai, piemēram, "Y" kungs fotogrāfijā vectētiņš, nevis jauns cilvēks. Vai, piemēram, "Z"… Vispār ārējais izskats (plikpaurība, grumbas u. c., kas norāda uz vecumu) nerada vēlēšanos sekot viņu padomiem. Godīgi sakot, nav saprotams, kāpēc vajadzīgi tādi upuri, ja jau cilvēks izskatās tāpat kā tas, kurš nav ievērojis ieteiktās pārtikas devas. Un, lai kā arī stāstītu, ka šī cilvēka iekšējie orgāni ir tādi paši kā divdesmitgadīgajam, es tam neticu, jo ārējais izskats ir iekšējā stāvokļa atspulgs.

Bet jūsu fotogrāfija un balss (sākumā es domāju, ka tekstu lasa kāds divdesmitgadīgs puisis, nevis jūs) mani iespaidoja. Kaut arī, iepazīstot transērfingu, es praktiski atteicos no gaļas, saldumiem un citiem "ļaunumiem",

tomēr vēl nav izdevies spert pēdējo soli. Tagad jūtos tam nobriedis… Paldies!

Gribēju jautāt vēl kaut ko. Transērfingam taču vēl nav ne 10 gadu. Vai agrāk, pirms apguvāt šīs zinības, jūs bijāt svaigēdājs un dzīvojāt veselīgu dzīvi?

Jūs uzdevāt "atslēgas" jautājumu. Līdz 32 gadu vecumam es dzēru, smēķēju un ēdu visu pēc kārtas. Vārdu sakot, dzīvoju "pēc pilnas programmas". Man pat prātā neienāca, vai jādomā par to, ko ēst un ko neēst, kas ir kaitīgs un kas ne. Organismam bija pietiekami daudz resursu, tādēļ tas vēl neziņoja par to, ka eksistē.

Tiesa, dažreiz pēc standartbrokastīm baltmaize ar sviestu un desu, cepta ola, kafija ar pienu savā "idiota" galviņā padomāju: no kā tāds smagums? Un darbā pēc standartpusdienām kādēļ tā velk uz miegu? Tas jau nav darbs, bet katorga; ne dzīve, bet grūtību pārvarēšana. Organisms jau ultimāta formā pieprasīja: negribu strādāt, gribu piejūras! Kam vajadzīga tāda dzīve?

Iedomājieties, kas dīvains notiek. Sākotnēji tu neatdali sevi no fiziskā ķermeņa. Es esmu es ar savām domām, ādu un kauliem. Vai ne? Bet ar laiku sagurušais organisms kā nodzīts zirgs sagādā raizes. Kādā brīdī ar neizpratni un trauksmi tu apzinies, ka neesi vairs agrākais veselīgais indivīds. Ir garīga būtība ar savām vēlmēm un ambīcijām, un ir fiziskais ķermenis ar ierobežotām iespējām, kas turklāt ar katru dienu samazinās. Izrādās, viss patiesi ļoti ātri beidzas un zūd.

90. gadu sākumā manās rokās nonāca Genādija Malahova grāmata "Organisma attīrīšana un pareizs uzturs", kas man lika aizdomāties. Ar to arī sākās mans apgaismības ceļš. Pārsteidzoši, bet spēks jau toreiz mani virzīja turp, uz kurieni vajadzēja virzīt. Iepriekšminēto grāmatu izdeva neviens cits kā Pjotrs Lisovskis, mans pirmais izdevējs. Par to, kas pirmais izdeva Malahovu, es uzzināju tikai pēc daudziem sadarbības gadiem ar šo izdevēju. Līdz tam es domāju, ka mūs kopā saveda transērfings mani kā autoru un viņu kā izdevēju. Taču izrādījās, ka mūsu ceļi krustojušies jau pirms daudziem gadiem, kad es vēl nemaz nedomāju par tādām lietām kā transērfings. Toreiz vēl nebija tādas izdevniecības un nevienas prātīgas domas manā galvā.

Malahova grāmatas ietekmē es pamazām no savas ēdienkartes izslēdzu daudzus produktus. 37 gadu vecumā es pārgāju uz dalīto uzturu, 40 gados pamazām (nevis uzreiz) sāku pāriet uz svaigēšanu. Tādā veidā ceļš līdz pilnīgai pārejai uz dzīvo ēdienu man ilga aptuveni 15 gadus. Kāpēc tik daudz? Tāpēc, ka es ļoti ilgu laiku nespēju saprast, cik tas ir svarīgi un nepieciešami.

Tagad, atskatoties atpakaļ, es redzu pilnīgi skaidri: ja es toreiz nebūtu nostājies uz šī ceļa, pie manis nebūtu atnācis transērfings un es savu atlikušo dzīvi izciestu kā cietumsodu nogurdinoši, smagi, bez iniciatīvas. Spēks manā vietā būtu izvēlējies kādu citu, tāpēc ka es vienkārši neko nesaprastu. Saprātā, ko ir aptumšojis matrices uzturs, nav iespējams iekļaut Zināšanas. Snaudošais saprāts varbūt arī spētu pieņemt šīs zināšanas kā informāciju, zināšanu apkopojumu, taču nespētu tās aptvert un nodot citiem.

Tagad es saprotu jo tuvāk es nonācu dzīvā uztura lietošanai, jo vairāk noskaidrojās mana apziņa. Un, ja kāds no jums nostāsies uz šī ceļa un pēc tam izlasīs transērfinga grāmatas, viņš atklās sev daudz jauna, kas agrāk bija paslēpts starp rindiņām un neatklājās, neaizdedza signāllampiņu kaut kur saprāta dzīlēs. Starp dabisku uzturu un skaidrību saprātu pastāv tieša saikne.

Ļoti dīvaini šķiet tas, ka par šiem jautājumiem līdz šim nekur skaidri un atklāti nav runāts. Vai jūs varat nosaukt kaut vienu svaigēdāju no visiem garīgajiem skolotājiem? Cik man zināms, pēdējais no tādiem bijis tikai Jēzus Kristus (sk. Esēņu evaņģēliju). Es pats pēc būtības neesmu skolotājs, esmu tikai retranslators, taču tas viss ir nonācis pie manis. Tātad transērfings ir "ezoterika ezoterikā" (pēc analoģijas ar Broņņikova mācību par "netradicionālo netradicionālaj ā").

Tagad es jūtu: kopš tā laika, kad nostājos uz pakāpenisko izmaiņu ceļa (svaiga pārtika sintētiskās vietā), mans organisms nevis noveco, bet gluži pretēji arvien atjaunojas, tas ir, novecošanas process pagriezās atpakaļ un sākās reģenerācija. Man personiski tas kalpo kā pretarguments uzskatam, ka novecošanas process ir neatgriezenisks. Protams, trakā jaunība manā organismā ir ieviesusi "neatgriezeniskas izmaiņas", taču es šaubos par šo izmaiņu neatgriezeniskumu. Jūtu un redzu, ka ļoti daudz kas spēj atjaunoties un atdzimt. Pagaidām es nevaru izdarīt nekādus galīgus un skaļus secinājumus, bet tendence ir redzama visai skaidri.

Kungi X un Z, kuri pieminēti vēstulē, kaut arī propagandē veselīgu dzīvesveidu, tomēr izskatās atbilstoši savam vecumam, un tieši tādēļ viņus nevar uzskatīt par dabiska uztura piekritējiem, bet Y kungs pie tā nonāca pārāk vēlu, kad bija paspējis pietiekami novecot. Turklāt ar veselīgu dzīvesveidu dažādi sludinātāji saprot ko citu.

Un paši svaigēdāji bieži vien savās kaislībās "šauj pār strīpu", tādēļ dažkārt izskatās ne sevišķi veselīgi. Par to runāsim turpmāk.

Ņemiet vērā, ka mani nevajag pieskaitīt ne pie sludinātājiem, ne pie medicinas nozares speciālistiem, ne ari pie kāda virziena sekotājiem (un svaigēdājiem to skaitā), es tikai translēju zināšanas, kas man tika dotas un kas ir manis paša pārbaudītas. Tā ir jūsu izvēle pieņemt šis zināšanas vai ne. Klausiet savai sirdij!

Vai ar transērfinga palīdzību var uzlabot ārējo izskatu, atgūt jaunību?

Var, tikai viss būs atkarīgs no tā, kā jūs šīs zināšanas pielietosiet. Transērfings jāuzskata par holistisku, nedalāmu mācību. Taču daudziem ērtāka šķiet tikai tās viena puse metafiziskā, kas iekļauj sevī nodomus un vizualizāciju. Vienpusēja pieeja šajā gadījumā ir mazefektīva, sevišķi, ja ir runa par fizisko ķermeni. Neaizmirstiet, ka mūsu pasaule ir duāla, tā ir gan materiāla, gan nemateriāla. Tādēļ ar vizualizāciju vien nepietiek. Nepieciešama abpusēja kompleksa pieeja, bet galvenokārt jāakcentē fiziskā puse. Viss ir diezgan vienkārši: jūsu izskats ir jūsu veselības atspulgs; jūs esat tik jauni, cik daudz lādiņa ir jūsu "akumulatoros" šūnās. Veselība ir tieši atkarīga no organisma tīrības, bet organisma tīrība savukārt no tā, ar ko organisms tiek barots. Šūnu lādiņš jeb, citiem vārdiem sakot, to "dzīvīgums" arī ir atkarīgs no jūsu ēdiena "dzīvīguma" pakāpes.

Dzīvais ūdens, gaiss un ēdiens ir antioksidanti; nedzīvais ūdens, nedzīvais gaiss un nedzīvais ēdiens ir brīvie radikāļi. Pirmie uzlādē šūnas un atjauno organismu, otrie šos lādiņus atņem un paātrina novecošanos. Tas ir galvenais, kas jāzina; patiesība vienmēr ir vienkārša un nav izdomājums. Kā teicis Kozma Prutkovs: "Tas, kas ir vienkāršs, ir visiem saprotams, bet, kas sarežģīts, nevienam nav vajadzīgs."

Organisma atjaunināšanu veicina reducēšanās procesi, turpretī oksidēšanās stimulē ātru novecošanos. Kā jau tika teikts, palielinoties mūsu organisma pH tikai par 0,15, šūnas uzņem skābekli par 60 % vairāk, šūnas "brīvi uzelpo" un atdzīvojas. Dzīvais ēdiens "pagriež" pH līmeni uz sārmaino pusi, bet nedzīvais, īpaši dzīvnieku izcelsmes ēdiens, gluži pretēji stimulē oksidēšanās procesus organismā.

Turklāt sārmaina vide ir nāvējoša parazītiem, tie labi jūtas tikai skābā vidē. Bet, ja sārmaino vidi vēl uzlabo ar ķiploku vai piparu, nelūgtie viesi apreibst un tiem nākas doties projām vai iet bojā, kas atspoguļojas cilvēka ārējā izskatā seja kļūst ievērojami svaigāka. Austrumos sen zināms, ka tas, kurš ēd aprikozes un melones, izskatās ļoti labi. Kāpēc? Tāpēc, ka šie augļi "pasārmina" organismu. Šādas īpašības ir ari arbūziem, bumbieriem, gurķiem un svaigiem zaļumiem. Tādēļ vasarā tas viss jāēd lielos daudzumos, bet ziemā jāēd žāvētas aprikozes, rozīnes un jūraskāposti.

Kad es tirgū pērku žāvētas aprikozes, gadās, ka tantiņas skatās uz mani un saka: "Jā, jā, aprikozes palīdz pret daudzām slimībām. Tās jāvāra vienu stundu un novārījums jāizdzer." Klusībā nosmejos: tantiņām kaut ko pierādīt ir bezcerīgi; tāpēc jūs visas esat tik lielas un grumbainas, jo pieradušas nogalināt dzīvo ēdienu. Padomājiet, kāpēc žāvētas aprikozes būtu jāvāra! Aplejiet tās uz nakti ar dzīvo ūdeni, un no rīta jums būs brīnišķīgs dzēriens un svaigi, saldi augļi un garšīgi riekstiņi kauliņos. Kas galu galā ir veselīgāks svaigi augļi vai "līdz nāvei izvārītie"? Ko tikai neizdomā, lai "ārstētu" sevi līdz kapa malai! Svaigas vai žāvētas aprikozes, piemēram, ļoti labi "pasārmina" organismu, bet, ja no tām vārīs ievārījumu vai kompotu ar cukuru, tās kļūst par spēcīgu oksidantu, sliktāku nekā trekna gaļa.

Himalajos dzīvo hunzu tauta, kas pazīstama ar ilgdzīvošanu. Viņu mūža vidējais ilgums ir 110-120 gadu. Vecīši jūtas labi un dzīvo aktīvu dzīvi, bet sievietes dzemdē vēl pat 65 gados. Līdzās esošās ciltis tādos pašos apstākļos mirst jau 60-70 gadu vecumā. Starpība starp vieniem un otriem ir tikai ēdienā hunzu ēdiens ir dzīvā bariba, galvenokārt aprikozes vasarā svaigas, ziemā žāvētas. Kompotus ar cukuru viņi nevāra. Ēd galvenokārt svaigus dārzeņus un augļus, diedzētus graudus, dabisku aitu sieru. (Dažreiz ēdot arī gaļu, varbūt tāpēc dzīvo "ne tik ilgi".)

Kad jūs sāksiet ēst galvenokārt dabiskus, dzīvus produktus un izslēgsiet no uztura jebkurus stimulatorus un relaksatorus, ieskaitot tēju un kafiju, pārmaiņas spogulī redzēsiet jau visai drīz. Sevišķi jūtami tas izpaudīsies jūsu acīs skatiens kļūs skaidrs, mirdzošs kā bērnam, un tas, starp citu, atstāj daudz lielāku iespaidu nekā grumbu trūkums. Kāpēc tā notiek? Jūs droši vien esat ievērojuši, ka dzērājiem skatiens ir miglains. Tas liecina par to, ka organisms ir stipri pārslogots, enerģētika novājināta un tā vairs nespēj "iziet caur acīm". Enerģētiski šādu cilvēku var salīdzināt ar cauru spaini. Caurums veidojas tādēļ, ka svārsti ļoti intensīvi izsūc enerģiju, un dzērājiem nepārtraukti ir vajadzīga papildu deva, papildu kredīts. Tā ir pēdējā stadija (ja, protams, neņem vērā narkomānus). Tiem, kuri "dzer ar mēru", situācija ir labāka, taču visai līdzīga acis nav gluži tīras, bet tiem, kuri vispār nedzer, bet lieto nedzīvu ēdienu un lutina sevi ar "sociālajām" narkotikām cigaretēm, kafiju vai tēju, acis arī klāj plīvurs. Tās visas ir dažādas stadijas un dažādas devas, taču būtība visur viena organisma piesārņošana, enerģētiskās plūsmas bloķēšana un "Neverending Story" nepārtraukta kontaktēšanās ar svārstu banku, saņemot kredītu un to atmaksājot.

Kas notiek, kad stimulatoru, relaksatoru un nedzīva ēdiena uzņemšana tiek pārtraukta? Organisms pakāpeniski attīrās, svārsti atlaižas, "caurums spainī" tiek aizlāpīts, enerģija atjaunojas un plūst brīvā, varenā plūsmā, arī caur acīm. Tādēļ acis burtiski sāk mirdzēt ar iekšēju gaismu. Tas, protams, atstāj iespaidu.

(Te nepieciešama atkāpe. Es neiesaku krasi pāriet no nedzīva ēdiena uz svaigēšanu. Kāpēc? Par to parunāsim vēlāk. Lai attīrītu acis, pietiks kaut vai tikai atteikties no stimulatoriem un uzturā lietot pārsvarā dzīvu ēdienu.)

Vēl viens laba ārējā izskata un ilga mūža priekšnoteikums ir kustības. Vēlreiz atkārtošu nepielūdzamo postulātu: nav status quo stāvokļa ir vai nu attīstība, vai degradācija. Ja jūs apstāsieties savā attīstībā, uz apstāšanos visā pārējā varat necerēt neizbēgami sāksies degradācija. Dzīve iekārtota tā, ka pēc savas būtības tā ir pastāvīga kustība, izdzīvošana, un no tā nevar izvairīties. Tādēļ obligāti jākustas, un tas jādara apzināti. Pusstundas gājiens līdz darbavietai, aizstājot braukšanu, ir laba dāvana organismam. Tibetas komplekss "Atdzimšanas acs" ir nepieciešamais minimums, ja nav iespēju vai patikas nodarboties ar kaut ko intensīvāku.

Kustības vajadzīgas kaut vai divu iemeslu dēļ. Pirmais vielmaiņas un organisma attīrīšanas aktivizācija, otrais muskuļu un kaulaudu tonusa uzturēšana. Piemēram, ja cilvēku uz gadu palaistu kosmosā, kur nav nepieciešams pārvarēt gravitācijas spēku, un atbrīvotu viņu no jebkādas fiziskās slodzes, visi muskuļi un kauli atrofētos tā, ka, atgriežoties uz Zemes, pietiktu ar vieglu kritienu, lai salauztu kaulus un pārvietošanās ar kājām nebūtu iespējama, jo vienkārši trūktu spēka. Tieši tādēļ kosmonautiem jāveic daudz fizisku vingrojumu.

Kamēr jūs atrodaties kustībā, jūs kā pa skrejceļu mūkat no vecuma un nespēka. Bet atliek jums tikai apstāties, kā skrejceļš jūs uzreiz atvilks atpakaļ. Atcerieties to!

Tagad mēs beidzot esam nonākuši pie transērfinga metafiziskās daļas. Lai novecošanas procesu pagrieztu atpakaļ, jāpārprogrammē sava virsapziņa. Tā ir diezgan sarežģīta tēma. Kā zināms, cilvēkam ir apziņa, zemapziņa un virsapziņa. Cilvēka apziņa atrodas materiālā telpā. Tas, vienkāršoti runājot, ir viņa saprāts. Zemapziņa novietojas starptelpā bardo un koriģē dzīvības procesus. Tie ir beznosacījuma refleksi, elpošana, asinsrite, gremošana utt. Virsapziņa atrodas variantu telpā. Tā savā ziņā ir cilvēka prototips, viņa atveidojums, matrice, šablons, pēc kura cilvēks ir veidots. Turpat atrodas informācija par to, kā šis cilvēks izskatās, cik ātri noveco. Šo programmu ir nepieciešams koriģēt.

Vai tas maz iespējams? Protams, cilvēks gribot negribot pastāvīgi to koriģē visas dzīves laikā. Virsapziņa ir cilvēka projekts, kurā iekļauts viņa pasaules uzskats, sevis izjūta un daudz kas cits. Tur ierakstita aptuveni šāda informācija: es esmu labs vai slikts cilvēks, sekmīgs vai neveiksminieks, vesels vai slimīgs, bagāts vai nabadzīgs, skaistulis vai kroplis, jauns vai vecs. Informācija atkarībā no daudziem apstākļiem laika gaitā mainās.

Šo mentālo šablonu var apzināti izmainīt. Protams, tas nav tik vienkārši, bet ir pilnīgi reāli. Ne tik viegli tādēļ, ka tam traucē prāta stereotipi un sabiedrības ietekme. Piemēram, visiem vajag strauji novecot un nomirt tādā un tādā vecumā. Var teikt, ka te darbojas princips "lai jums notiek pēc jūsu ticības". Brīnumam noticēt nav viegli, ja visi apkārt runā, ka tas nav iespējams. Taču transērfingā kā mērķa sasniegšanas veids tiek pieņemts nodoms, nevis ticība. Jāveic konkrēts darbs fiksēt savu uzmanību uz mērķi. Kas konkrēti būtu jādara?

Kā vienu no saviem mērķiem pieņemiet atjaunināšanos. Burtiski "jāiedegas", iemiesojoties šajā idejā. Tas ir tā vērts, jo drīz vien jūs visu acu priekšā ievērojami mainīsieties. Lai cieši nofiksētu uzmanību uz mērķi, pēc mūsu terminoloģijas, nepieciešama vēlēšanās sadalīties "āķīšos". Par āķīšiem var kļūt šādi rituāli, no kuriem pirmie divi fiziski, tieši ietekmē veselību un ārējo izskatu.

Glāze ūdens. Ikreiz, dzerot ūdeni, uzlādējiet to ar domformu: "Mans organisms attīrās un atjaunojas. Sārņi un indes no organisma tiek izvadītas, un tas beidzot elpo viegli un brīvi. Visas funkcijas atjaunojas un normalizējas. Man ir teicama veselība un spēcīga enerģētika. Veselība atspoguļojas izskatā: es izskatos jauns un pievilcīgs." Varat vēl piebilst: "Paldies tev, mans labais ūdentiņ, par to, ka tu esitāds dzīvs, dziedinošs un tīrs, par to, ka tu man palīdzi." Līdzīgi uzlādētu domformu var veltīt arī ēdienam.

Mazgāšanās. Katru vakaru pirms gulētiešanas jānomazgājas ar ūdeni, kas nostādināts uz šungīta. Efektu var pastiprināt, ja ūdeni ieliek gan akmentiņus, gan šungīta piramīdu. Efekts būs vēl jūtamāks, ja piramīdas vietā izmantosiet vannas akvadisku. Mazgājoties vēlams domās skaitīt: "Tas ir dziedinošs ūdens. Mana āda atjaunojas, reģenerējas, grumbas izzūd. Mana āda ir vesela, gluda, elastīga, svaiga. Ar katru dienu es izskatos arvien labāk un labāk. Es izskatos jauns un pievilcīgs." Nav pieļaujami nekādi priedēkļi "ne-" un lieki vārdi. Piemēram, nesakiet: "Manas grumbas izlīdzinās." Pat nepieminiet nevajadzīgo! Tikai pozitīvās nostādnes. Pēc mazgāšanās nevajag slaucīties lai ūdens iztvaiko un nostiprina uzdoto programmu.

Spogulis. Ikreiz, pieejot pie spoguļa, nedomājiet par saviem trūkumiem, bet koncentrējieties tikai uz panākumiem un konstatējiet uzlabojumus. Nostipriniet domformu: "Ar katru dienu es izskatos arvien labāk un labāk. Man ir teicama veselība un spēcīga enerģija. Veselība atspoguļojas izskatā. Es izskatos jauns un pievilcīgs. Man ir mirdzošas acis. Manās acīs atstarojas mana jaunā dvēsele. Es esmu ļoti pievilcīga personība. Esmu mirdzoša būtne." Tādā veidā, darbojoties reizē ar duālā spoguļa fizisko un metafizisko pusi, jūs sasniegsiet visai iespaidīgus rezultātus. Tas viss strādā tas ir pārbaudits, tādēļ par līdzīgu brīnumu "neiespējamību" varat būt mierīgi. Novēlu patīkamu ceļojumu pagātnē!

NOVECOŠANAS PROCESA atpakaĻgaita

Man bieži pienāk vēstules, kuru saturs ir vairāk vai mazāk līdzīgs: "Vai ar transērfinga palīdzību iespējams saglabāt jaunību, atjaunot veselību, uzlabot ārējo izskatu, paaugstināt dzīves tonusu? Ko jūs pats darāt šajā jomā? Ko ēdat, kādus vingrojumus veicat?"

Grāmatās "Realitātes transērfings" un "Realitātes likteņlēmējs" jau apskatīti veselības un enerģētikas jautājumi, taču man vēlreiz jāatgriežas pie šīs tēmas tās popularitātes dēļ. Protams, jums, cienījamo lasītāj, tas viss var šķist neinteresanti, ja jums vēl nav trīsdesmit pieci gadi un varbūt nav pat trīsdesmit. Tomēr agri vai vēlu pienāks laiks, kad, ielūkojoties "savas dvēseles svētnīcā", nāksies skumji konstatēt: "Sveiks, alus vēderiņi" vai "Sveiks, celulīt!".

Tas, par ko runāsim turpinājumā, kādam atkal var šķist pārāk tāls no transērfinga. Taču tas nepavisam tā nav. Viss, kas saistīts ar veselību un enerģētiku, ir viena no transērfinga sastāvdaļām patīk tas jums vai ne. Realitātes vadīšana bez pietiekama brīvās enerģijas daudzuma nemaz nav iespējama.

Vispār tam, ko es ēdu vai ar ko nodarbojos, nav nekādas nozīmes. Katrs indivīds ir īpašs, tam ir savas intereses un uzskati, tādēļ vienas shēmas visiem nevar būt.

Par saviem personiskajiem uzskatiem varu pastāstit, lai ilustrētu šo piemēru. Ko izdevies sasniegt man pašam?

Laiku pa laikam es tiekos ar saviem klasesbiedriem un ikreiz esmu pārsteigts: cik jauni viņi kādreiz bija un kā tagad novecojuši. Viņus savukārt izbrīna tas, ka es nemainos kāds biju, tāds esmu palicis. Un tad bijušie klasesbiedri sāk mani iztaujāt par to, kā man tas izdodas. Es atbildu, ka lietoju tikai dabisko kosmētiku un ēdu tikai dabisku ēdienu. Taču viņi pat nesaprot, par ko ir runa. Lai cik tas ari būtu paradoksāli (kaut svārstu pasaulē tas drīzāk ir likumsakarīgi), mūsdienu modernajam cilvēkam maz zināms par to, kas samaitā viņa skaistumu, atņem veselību un enerģiju.

Sākumā atkārtošu pavisam triviālu postulātu, par ko jau esmu runājis, tā dēvētais "status quo" nepastāv, ir vai nu attīstība, vai degradācija. Tas nozīmē, ka no tā brīža, kad jūsu ķermenis ir izaudzis un noformējies, sākas tā degradācijas process. Un, ja "dvēseles templim" nepievērst uzmanību, tad visai drīz tas pārvērtīsies drupās. Varbūt jums šis process neliksies tik ātrs, jo jūs paši dzīvojat ilgi un ikdienā izmaiņas ir gandrīz nemanāmas. Bet paskatieties uz apkārtējiem cik ātri viņi noveco. Aplūkosim, piemēram, kino un teātra aktierus jūs redzējāt, kādi viņi bija vēl nesen un cik stipri ir mainījušies šodien. Diezin vai jūs paši vēlaties drīzu tikšanos ar vecumu.

Kāds varbūt teiks tāda ir dzīve, nevar uzvarēt neizbēgamo, jāsamierinās un jāpieņem. Ne vella! Es personiski negribu ne ar ko samierināties, bet īpaši negribu ievērot nejēgu teikto. Nejēdzība ir tajā, ka cilvēki ar visu savu izglītību nesaprot elementārus veselīga dzīvesveida principus.

Protams, visiem zināms, ka dzert un smēķēt ir slikti, bet nodarboties ar sportu labi; ēst gaļu ir slikti, bet augļus un dārzeņus labi. Ar šo sapratne praktiski arī beidzas. Zināšanu trūkums svin uzvaru pār svaigēšanu kā vienu no diētām vai vispār attiecas pret to kā pret muļķīgu untumu. Kas tad tā īsti ir: untums vai trešās tūkstošgades cilvēku ēšanas veids man tas vairs nav jautājums, jo rezultātu es redzu savā sejā.

Un tā dabiskā ēšana jeb svaigēšana ir to produktu lietošana uzturā, kas nav bijuši pakļauti termiskai vai ķīmiskai apstrādei. To nevajag jaukt ar veģetāriem ēdieniem, kas, manuprāt, nemākulīgas lietošanas gadījumā var nodarīt veselībai nopietnu kaitējumu.

Es neatkārtošos un nesākšu no jauna skaidrot, kāpēc nepieciešama tieši dabiskā pārtika un ko tā dod. Tas viss ir sīki aprakstīts grāmatā "Realitātes likteņlēmējs". Pateikšu tikai vienkāršu analoģiju: cilvēka organisms ir līdzīgs baterijai dzīvo tik ilgi, kamēr nepazūd uzlādējums. Kad jūs lietojat nedzīvu pārtiku, kas ir termiski apstrādāta, uzlādējums zūd visai ātri, bet, ja jūsu pārtika ir tikai dzīvā barība, baterija gandrīz nemaz neizlādējas. Iedomājieties, ka jums ir lukturītis, ko jūs ieslēdzat ļoti reti, tad bateriju var nemainīt gadiem, bet, ja tas deg pastāvīgi, tad jūs paši zināt, kas jādara. Tikai jūsu personisko bateriju nomainīt nevarēs, tā nosēdīsies, un jūs klusi "izdzisīsiet".

Kam vajadzētu ietilpt dabiskās pārtikas devā? Ļoti vienkārši visam, ko var ēst svaigā veidā. Ja produkts bez termiskās apstrādes ir ar nepatīkamu garšu vai vispār nav ēdams, to lietot nevajadzētu. Piemēram, jēla gaļa ir pretīga. Turklāt tai ir destruktīvs algoritms programma, kas jums nozīmē vienu pašiznīcināšanos. Tā ir kādreiz dzīvas bojā gājušas būtnes līķis, kam bijis salīdzinoši augsts apziņas līmenis. Tas nozīmē, ka dzīvā būtne apzinājās, ka viņu nogalinās, un, kad tas notika, šī pēdējā doma iespiedās dzīvnieka ķermenī kā programma lūk, ko tas nozīmē.

Tagad par to, kas ietilpst manā pārtikas grozā. Tie ir zaļumi, svaigi dārzeņi un augļi, jūraszāles (jūraskāposti), auzu ķīselis, jūras produkti (kalmāri, garneles, dažreiz mazsālītas vai saldētas jūras zivis, ikri), ziedputekšņi, rieksti (valrieksti un mandeles), mazliet sezama halvas, olas dzeltenumi, skābēti kāposti (bez sāls), tumšās rozīnes, dateles, žāvētas aprikozes, dažreiz tumšā šokolāde (kurā ir vairāk par 70 % kakao), reizēm sviests un cietais siers. Vienīgais produkts, kas saņēmis apstrādi (termisko), ir kviešu maize (nelielās devās). Lūk, tas arī viss. Novājējis neesmu. Tā nav izteikta svaigēšana, kad ēd tikai augu izcelsmes barību, bet mani šāda pārtika apmierina. Jums varbūt ir citādi.

Ir vēl dažas nianses. Es vienā ēdienreizē neēdu nesaderīgus produktus. Piemēram, uzreiz pēc jūras produktiem es neēdu augļus; salātiem vienmēr pievienoju karoti ābolu etiķa vai citronu sulas (lai attīrītu organismu) un tējkaroti mārdadža eļļas (atjaunojas aknu šūnas). Saulespuķu un olīveļļas vietā lietoju tikai mārdadža, amaranta, ciedru eļļu vai lineļļu (attīra asinsvadus). Cukura vietā lietoju medu, kafijas un tējas vietā aukstā ūdenī nostādinātu zāļu uzlējumu. Dzeru Kuriļu (klintsrozīšu), Tibetas, Sibīrijas, ugunspuķes, karkadē (palēnina novecošanos) tējas. Sulas tikai svaigi spiestas. Dzeru tikai dzīvo ūdeni, kas nostādināts uz silīcija un šungīta un aktivizēts ar elektroaktivatoru. Sāli, minerālūdeni un saldos gāzētos dzērienus nelietoju vispār.

Tagad par jūras produktiem. Iespējams, jūs brīnīsieties vai tad tos var ēst termiski neapstrādātus? Ne tikai var tādi tie ir pat garšīgāki. Taisnība, sākumā tas šķiet neparasti. Taču, ja jūs ēdīsiet nevārītus kalmārus vai garneles mēnesi vai divus un pēc tam mēģināsiet tos vārīt, tad sapratīsiet, kādu nedzīvu produktu esat ēduši visu iepriekšējo dzīvi. Vārītas olbaltumvielas nav pilnvērtīgas, tās ir sabrukušas, un tās uzņemt ir nesalīdzināmi grūtāk. Turklāt nevārīti jūras produkti, īpaši mīdijas un jūras ķemmīšgliemenes, līdzās olbaltumvielām satur arī visas organismam nepieciešamās minerālvielas un vitamīnus. Jūs varat apēst nelielu porciju šāda jūras kokteiļa, un tā lietderības koeficients būs daudz augstāks nekā kilogramam gaļas ar dārzeņiem.

Protams, jāzina, kā to visu pagatavot. 200-300 g svaigi sasaldētu jūras produktu (var veidot kokteili no dažādiem produktiem) rūpīgi nomazgā, atkausē (var izmantot remdenu ūdeni) un sagriež. Pievieno svaigas dilles, universālo ķīniešu piedevu (vai Korejas burkānu piedevu) un 1 /3 citrona sulu. Piedevas labāk gatavot pašiem, jo rūpnieciski gatavotajām pievienots sāls un nātrija glutamāts. Piedevas sastāvdaļas: sarkanais saldais pipars (to ņem divreiz vairāk nekā pārējās garšvielas), koriandrs, ingvers, kurkuma, ķiploks, melnie pipari, muskatrieksts, sinepju sēklas, sīpols. Ja kādam garšo asāks ēdiens, var pievienot čili piparus. Tas viss piestā jāsaberž līdz pulverim. Nesālīt! Sīpoliem, ķiplokiem un mārrutkiem jābūt svaigi saldētiem; ja tiem pēc atkausēšanas jūtams sarūgtējis aromāts, tādus ēst nedrīkst. Svaigas garneles ir pelēkas, oranžās jau ir vārītas. Arī visus kalmārus nevar ēst Argentīnas kalmārs jēlā veidā ir pārāk sīksts. Vislabākie ir nelielie, ar violetu nokrāsu.

Tāpat var ēst jūras zivis, tikai, protams, neatkausētas; bez sāls, ar iepriekš minētajām piedevām. Tiesa, ne jau katrai zivij ir patīkama garša. Visgaršīgākās šķitīs kuprlasis, ketlasis, pelamīda, skumbrija, moiva. Foreles un lašus tagad audzē mākslīgi, un nav zināms, ar ko tās tiek barotas. Tās es neiesaku. Neiesaku ēst arī svaigas saldūdens zivis, jo mūsdienās par ekoloģiski tīriem var uzskatīt tikai jūras produktus. No visiem augiem vistīrākās ir jūraszāles. Jūs varat noprast, ka tās ir izcilākās no pārtikas klāsta. Pat cilvēka asiņu plazma pēc sastāva ir līdzīga jūraszālēm.

Jūraskāpostus (laminārijas) vēlams gatavot pašiem, jo visi pārējie "normālie cilvēki" tos vāra. Nezinu kāpēc varbūt, lai iznīcinātu visu labo, kas tajos ir. Un vārīts jūraskāposts ir mazgaršīgs. Uzturā ieteicami svaigi saldēti jūraskāposti.

Tagad, kā rakstījis Vladimirs Majakovskis, "parunāsim par draņķībām". Ir dzirdēts, ka, ēdot svaigus jūras produktus, var saindēties vai ka no tiem zarnās var iemitināties parazīti. Mana ilgstošā pieredze rāda, ka tā nav taisnība. Protams, tas nenotiks tad, ja neeksperimentēsiet ar eksotiskām zivju un molusku sugām, neēdīsiet produktus ar rūgtenu aromātu un neēdīsiet jēlas saldūdens zivis. Mūsdienās lielāka varbūtība ir saindēties ar piena produktiem. Un tārpu zarnās nebūs, ja ēdīsiet ķiplokus un mārrutkus. Bet, ja svaigo jūraszāļu deva jūsu pārtikas grozā nav liela, tad iesaku jums tomēr nesekot manam piemēram, jo es nevaru garantēt, ka būsiet pilnībā pasargāti no "briesmām".

Bet "briesmas" var izraisīt arī kas cits. Piemēram, cērmju oliņas var atrasties uz dažādiem sadzīves priekšmetiem uz naudas, telefona klausules, gaisā it visur. Tātad svaigi jūras produkti vai simpātiska cilvēka rokasspiediens kāda starpība? Tik un tā nāksies vai nu lietot antiparazitārus līdzekļus, vai "samierināties ar viesiem". Manuprāt, labāk tomēr ir ēst to, kas parazītiem "negaršo", t. i., dzīvos produktus. Parazīti labi jūtas un vairojas tikai pūstošā vidē, kas rodas no nedzīviem produktiem.

No putnu olām, kas rūpīgi nomazgātas ar karstu ūdeni, drīkst lietot tikai jēlu dzeltenumu. Par holesterīnu nebaidieties tā tur nav. Olas dzeltenums satur dabisko holesterīnu, kas ir nepieciešams organismam. Sliktais holesterīns, kas nogulsnējas uz asinsvadu sieniņām, rodas no dzīvnieku taukiem un vārīta ēdiena. Olas baltumu organisms uzņem slikti, tādēļ to labāk nelietot. Vārītas vai ceptas olas ir nepilnvērtīga mirusī barība. Salmonellas sakarā teikšu, lūk, ko. Ja nevēlaties saindēties, neēdiet olas vispār, bez tām var iztikt. Līdz galam neizvārītas olas no salmonellas neglābs, bet stipri vārītas ēst nav jēgas. Ja jūs absolūti nebaidāties saslimt, tad jums nekas arī nedraud tā strādā jūsu vēlēšanās, kas ļaus izvairīties no gadījuma saslimšanas.

Kāpēc vispārpieņemto dzērienu vietā labāk lietot zāļu tēju? Pirmkārt, tāpēc, ka gandrīz visas "tējas zāles" satur antioksidantus (pagarina novecošanas procesu). Piemēram, parastā šaurlapu ugunspuķe kā antioksidants ir daudz stiprāka nekā zaļā tēja. Otrkārt, zāļu tēja ir daudz garšīgāka un bagātīgāka par tēju no paciņām. Un, treškārt, es teiktu ar kofeīnu dzīve ir laba, bet bez tā vēl labāka. Vispār, lietojot jebkurus stimulatorus un relaksatorus, jūs nokļūstat svārstu ķetnās. Sākumā tie izsniedz jums kredītā enerģiju, bet pēc tam prasa lielus procentus. Un tā tas turpinās visu mūžu. Ir acīmredzami, kurš paliek zaudētājos.

Kā saka Viktors Peļevins, labākais psihedēliķis ir "tīrs" no visa: nav ne stimulatoru, ne relaksantu. Ja vēl pievieno dabisku ēdienu, tad organisms nonāk pilnīgā harmonijā, paaugstinās dzīves tonuss, noskaidrojas apziņa un atbrīvojas variantu kanāls, strauji paaugstinās radošais potenciāls, tāpat arī nodomu spēks, tas ir, spēja vadīt realitāti. Cits jautājums vai jums tas ir vajadzīgs? Bet tas, protams, ir jūsu pašu ziņā.

Es, piemēram, reizēm varu iedzert un uzsmēķēt, bet kādreizējo kaifu no tā vairs negūstu. Kāpēc? Tāpēc, ka organisms ir noregulēts uz augstākām vibrācijām, svārsti vairs nesavažo un enerģiju nedod, jo strādā pie zemākām vibrācijām. Ja es atgrieztos pie nedzīvās barības lietošanas, dzertu, smēķētu, tad no visa tā saņemtu savu daļu enerģētiskā kredīta un kaifotu. Bet man pret visu nedzīvo ēdienu izveidojies noturīgs pretīgums. Organisms ātri pierod pie labā un atgriezties atpakaļ vairs nevēlas.

Es ļoti šaubos, vai patiešām ir veselīgi dienā izdzert glāzi sausā sarkanvīna. Visticamāk, šo leģendu izgudrojuši tie, kam vienkārši patīk iedzert kādu glāzīti. Spirts, gribi vai negribi, tomēr jebkurā veidā ir inde, it īpaši, ja to lieto katru dienu. No alkohola smadzenes saraujas un deģenerējas. Šo faktu labi zina mediķi, kuri nodarbojas ar secēšanu.

Neapšaubāmi ir tas, ka glāze granātābolu sulas organismam būs ļoti noderīga, tikai sulai jābūt svaigi spiestai.

Tam nepieciešami nogatavojušies granātāboli, kas nostāvējuši vismaz mēnesi, lai mīkstums būtu izžuvis, jo citādi sulai būs siva garša. Ar nožēlu jāatzīst, ka nav iespējams nopirkt labu sulu spiedni. Kā redzat, dabiska ēšana ir tik nepopulāra, ka par sulu spiešanu ražotāji pat nedomā. Sulu var izspiest arī ar rokām, vispirms pārgriežot granātābolu uz pusēm. Cits paņēmiens izmantot gaļasmašīnu. Granātābolu sagriež četrās daļās, samaļ un iegūst visai vērtīgu dzērienu. Ja garša šķiet skābena, pievienojiet nedaudz ūdens. Šī sula ir labākais līdzeklis veselības saglabāšanai, bet kā antioksidants tā pārspēj visu dabā sastopamo.

Runājot par saldētiem dārzeņiem, jāpiemin, ka pirms sasaldēšanas tos blanšē un tie vairs nav dzīvs ēdiens. Tomēr pēc uzturvērtības un īpašībām saldēti dārzeņi daudzkārt pārsniedz vārītos, jo vairāk tādēļ, ka vārītie piesārņo organismu ar neorganiskajiem sāļiem. Kāpēc tos vārīt? No tiem var pagatavot brīnišķīgus salātus. Un atkārtoju, ka dārzenis, kas apliets ar verdošu ūdeni, jau ir nedzīvs.

Pēdējais ieteikums kā vajadzētu sākt maltīti. Ir zināms, ka daudzas tautas līdz pat šodienai pirms ēšanas veic dažādus rituālus: novēl ēdienu Dievam, skaita lūgšanas u. c. Nedomāju, ka Dievam šāda rosīšanās ir nepieciešama. Bet jums ļoti var noderēt ēdiena uzlādēšana ar domu enerģiju. Nolieciet šķīvi uz galda starp plaukstām un radiet enerģētisko lauku. Ja to neizdodas sajust fiziski, tad vismaz iedomājieties. Pēc tam skaļi vai domās noskaitiet domformu, kam jāsatur visi tie nodomi, ko jūs esat iecerējuši paveikt. Piemēram, šis ēdiens mani attīra un nodrošina ar visu nepieciešamo, mans organisms atjaunojas, attīrās un kļūst jaunāks. Es izskatos labi, man ir ideāla veselība, stipra enerģētika un augsts intelekts, es viegli tieku galā ar visām problēmām utt. Tā jūs varat pieminēt visu, kas jums ir svarīgs. Pēc šīs deklarēšanas paņemiet starp plaukstām radušos lauku un ierīvējiet to vēderā. Tad jūsu ēdiens būs uzlādēts ar nodomu enerģiju un varat nešaubīties, ka tam ir liela nozīme.

Otrais, par ko es solīju uzrakstīt, ir fiziskie vingrojumi. Es dodos gulēt pulksten deviņos vakarā un pamostos ap pieciem sešiem no rīta. Uzreiz izdzeru glāzi dzivā ūdens un sāku savu ikdienas vingrojumu kompleksu: speciālā vingrošana mugurai, stiepšanās vingrojumi, ko parasti izmanto Austrumu cīņas mākslā, un Broņņikova enerģētiskais komplekss. Tas aizņem 2 stundas. Pēc vingrošanas kontrastduša. Katra darbība tiek apvienota ar nodomu deklarēšanu jāfiksē uzmanība uz to, ko dari pašreiz un ko esi nodomājis sasniegt turpmāk. Trīs reizes nedēļā nodarbojos ar spēka vingrojumiem cilāju svaru bumbas un hanteles. Taču nedaudz tikai lai muskuļi nezaudētu tonusu. Stundu vai divas pavadu, staigājot gar jūru. Tas ari viss. Nav daudz, bet nav arī maz. Man tā ir minimālā programma. Jums tā var būt citāda ieklausieties savā ķermenī. Tam jāgrib kustēties. Kustībām jārada prieks. Ja ķermenim nepatīk kustēties, tas nozīmē, ka ķermenis ir ļoti piesārņots un tas steidzami un pamatīgi jātīra.

Un visbeidzot daži vārdi par dabisko kosmētiku. Kāpēc tai vajadzētu būt dabiskai? Tā paša iemesla dēļ, kāpēc ēdienam jābūt dabiskam. Jo tuvāk dabai ir tas, ko jūs lietojat, jo augstākas būs jūsu enerģētiskās vibrācijas.

Tas nozīmē, ka svārstiem būs grūtāk jūs uzķert. Ja jūs lietosiet tikai sintētiskos produktus, varat uzskatīt, ka esat lelle, ko svārsti regulāri rausta aiz aukliņām. Jo vairāk sintētikas jūsu pārtikā, jo mazāk jums ir brīvās enerģijas un brīvības vispār.

Parastā kosmētika, ko reklamē plašsaziņas līdzekļi, tiek ražota no dzīvnieku pasaules produktiem, minerālajām izejvielām un naftas pārstrādes produktiem. Turpretī dabiskā kosmētika veidota galvenokārt no augu komponentiem. Ortodoksālie dabas draugi vispār atsakās no kosmētikas un iesaka zobus tīrīt ar pelniem un matus mazgāt ar parastu ūdeni. Protams, lietojot dzīvo ēdienu, ķermenis kā iekšēji, tā ārēji kļūst tīrāks un tam nav nekādas nepatīkamas smakas. Tomēr es esmu citādās domās vajag mazgāties!

Tikai ne ar to ķīmiju, ko piedāvā reklāmās. Atrodiet saviem līdzekļiem atbilstošu firmu. Ir dārgāka un lētāka produkcija. Katrā gadījumā dabiskā kosmētika maksā dārgāk nekā parastā, taču tas ir tā vērts kvalitāte ir daudz augstāka, blakusefektu mazāk. Piemēram, sejas tīrīšanai var izmantot rožu, priežu, tējas koka u. c. ziepes. Seja jāsamērcē, ziepes jāberzē rokās, kamēr izveidojas krēmveida masa. Šī masa jāuzziež uz sejas un ar vieglām kustībām "jāieklapē" 2-3 minūtes. Lūk, labākais dabiskais pīlings. No šīm ziepēm āda nesavelkas kā no parastajām. Līdzīgu paņēmienu ir daudz. Ir receptes, kas paredzētas ādas saudzēšanai, ir tādas, kas piemērotas vīriešu sejas ādai. Kungi, kuriem nav vienaldzīgs ārējais izskats, lieto krēmus, ekskluzīvus šampūnus, smaržas.

Visu, kas jums būtu jāzina, jūs varat uzzināt pie konsultantiem veikalos vai speciālās literatūras katalogos.

Protams, es jūs neaicinu nekavējoties pāriet uz dabisko pārtiku un vispār sevi mainīt. Nekur nav jāsteidzas. Var sākt ar elementārām lietām. Es pats pie tā visa nonācu pakāpeniski. Varēja, protams, to paveikt ātrāk, bet, kā nu bija, tā bija. Es vēl šobrīd esmu ceļā, un, ejot šo ceļu, es neieklausīšos svešās domās un nesekošu dīvainiem padomiem, ko ari jums neiesaku. Bet, ja jums vajadzīga informācija, kā pakāpeniski nonākt pie dabiskas pārtikas, tad palasiet grāmatu "Realitātes likteņlēmējs". Ja šī informācija jums liksies pieņemama, lieliski! novēlu labu ceļavēju. Bet, ja pagaidām ne (ceru, ka tikai pagaidām!), dzīvojiet tā, kā uzskatāt par pareizu. Jo jūs taču esat savas realitātes likteņlēmēji.

ZINĀŠANAS NAV DOMĀTAS VISIEM

"Kads stimuls jus personiski pievērsa svaigešanai?"

Tie bija septiņi: tīrība, enerģija, veselība, jaunība, skaidrība, apzināšanās un brīvība. Es tos pieņēmu ne jau uzreiz. Uz mērķi virzījos pakāpeniski un diezgan ilgi, jo pat līdz pēdējam brīdim nesapratu, cik svarīgi ir ēst nevis relatīvi nekaitīgu ēdienu, bet patiesi dzīvu. Vairums lasītāju šeit rakstīto īsti neizprot, kamēr turpina lietot nedzīvo ēdienu. Arī es saprotu, ka esmu izvirzījis ļoti nepopulāru un neērtu tēmu. Kā rāda prakse, tikai nedaudzi ir spējīgi saprast un pieņemt transērfingu. Un no šiem nedaudzajiem tikai daži nostāsies uz organisma attīrīšanas un atbrīvošanas ceļa no nedzīvās pārtikas. Pārējie vienkārši nesapratīs KĀPĒC, un tiem neko nevarēs pierādīt. Atkārtošu Jēzus Kristus vārdus: "Jūs nesaprotat dzīvības vārdus, jo esat miruši." Lai paliek tas nav ne labi, ne slikti, katram savs ceļš ejams.

Mans pirmais stimuls tīrība nosaka visu pārējo: tīrā organismā enerģija plūst brīvā, mutuļojošā straumē; tīrs organisms funkcionē viegli, tas vienmēr darbojas kā pulkstenis, tādēļ arī slimībām nav kur rasties. Veselība atnāk kā objektīva likumsakarība, par to nav jācīnās. Un tīrība vienkārši ir patīkama.

Viktorija Butenko grāmatā "12 pakāpieni ceļā uz svaigēšanu" raksta: "Dabā pūšanas procesā baktērija nesmird.

Grūti noticēt? Mežā neviens nenogrābj lapas, neviens neaprok mirušos dzīvniekus; viss guļ zem klajām debesīm. Putnu un dzīvnieku izkārnījumi paliek tur, kur tie nokrituši. Lūdzu, atbildiet uz manu jautājumu: vai mežs slikti smakoja, kad jūs tur pēdējo reizi bijāt? Garantēju, ka atbildēsiet: nē. Gluži pretēji: kad esam mežā, mēs dziļi ievelkam gaisu un saucam: "Cik patīkams gaiss!" Ja jau dabā baktērija, sadalot organiskos materiālus, nesmird, tad kāpēc mums pūšana asociējas ar smaku? Kāpēc civilizētā pasaulē baktērijas tik pretīgi smird? Tas ir tādēļ, ka tām ļoti grūti pārstrādāt to, ko mēs esam radījuši. Lai to pārbaudītu, veiciet eksperimentu. Ielieciet termiski neapstrādātus augļus un dārzeņus komposta kaudzē, un jūs redzēsiet, kā tie pūst un sadalās bez sliktās smakas. Pēc tam iemetiet šajā pašā kaudzē kādu vārītu ēdienu, piemēram, makaronus, vistas zupu vai kartupeļu biezputru. Pēc dažām dienām jūs sajutīsiet smaku smirdēs tik pretīgi, ka jūs to nevarēsiet paciest un jums nāksies komposta kaudzi apbērt ar zemi. Smaka nāk no baktērijām, kas cenšas pārstrādāt vārīto ēdienu."

Acīmredzot organismā ar nedzīvo barību notiek tas pats, kas komposta kaudzē, tikai daudz ātrāk.

Jaunība, tāpat kā veselība, arī saglabājas objektīvu iemeslu dēļ. Viss ir ļoti vienkārši: dzīvais ēdiens nenosēdina "bateriju". Kāpēc par to jau esmu rakstījis grāmatā "Realitātes likteņlēmējs". Ziniet, tas ir ļoti divaini un neparasti vērot, kā viss apkārt noveco, bet tu esi palicis tāds pats kā pirms 10 gadiem. Un apkārtējiem ari tas ir tikpat neizprotami. Izlemiet paši, vai tas jums ir vajadzīgs vai ne. Man dažreiz jautā: "Vai tad jūs gribat nodzīvot līdz simts gadiem?" Kāpēc tieši līdz simts, nevis ilgāk? Kāpēc šāda primitīva robeža? No kurienes tā radusies? Patiesībā es nemaz nedomāju par to, cik ilgi dzīvošu, un netiecos pēc tā, lai dzīvotu iespējami ilgāk; mani šis jautājums pagaidām nemaz neuztrauc. Doma jau nav par to, lai nodzīvotu līdz sirmam vecumam, bet par to, lai šis vecums nebūtu tāds nevarīgs, bezpalīdzīgs, bezveidīgs tāds, kāds tas ir gandrīz vienmēr. Vilkt tālāk un tālāk, kaut virs simts gadiem, bet nožēlojamā stāvoklī nav nekādas nozīmes. Doma ir par to, lai ar gadiem nedegradētos, kā tas parasti notiek, bet dzīvotu pilnvērtīgi jebkurā vecumā, saglabājot apziņas skaidrību.

Skaidrība, apzināšanās un brīvība ir objektīvs tīrības rezultāts. Tas gadījums, kad esība materiālā tīrība nosaka apziņu dvēseles tīrību. Šeit nav runa par domu tīrību vai kaut kādu dvēseles stāvokli morālā izpratnē, bet gan par cilvēka būtības tīrību kā kamertonim, kas rezonē ar spēka vibrācijām.

Lietojot uzturā vārītu, kā arī sintētisku ēdienu, jūs, būdami enerģijas uzņēmēji un izstarotāji, pārejat uz zemo vibrāciju diapazonu. Tas, pirmkārt, nozīmē, ka jūsu apzināšanās līmenis arī pazeminās. Nedzīvs ēdiens aptumšo apziņu tas ir fakts (pasaka par jūrasbraucēju Sindbadu nebūt nav pasaka, ja pavēro mūsdienu pasauli).

Otrkārt, jūs kļūstat viegli pieejami svārstiem, jo arī tie vibrē zemos viļņos. Ja jūsu pārtika galvenokārt sastāv no nedzīviem augiem, gaļas un sintētikas, varat uzskatīt, ka svārsti jūs uztver tā, it kā galvas vietā jums būtu āķītis, aiz kā parocīgi paraustīt, un uz kakla karātos uzraksts "Apēd mani!". Jūs viņiem esat tikpat apetītlīgi kā grilēta vista vai šašliks.

Un pretēji ēdot dabisku ēdienu, jūs pakāpeniski pārejat uz augstāku vibrāciju diapazonu un svārstiem kļūstat neredzams; tie jūs it kā vairs nepieņem. Tiem nav vairs, aiz kā aizķerties, kļūst sarežģīti "uzkraut" kādas kaitīgas programmas un ieradumus, iemānīt sektā vispār nav iespējams. Jūs iegūstat pārliecību, stingru mugurkaulu, iekšējo brīvību. Jūsu apziņa noskaidrojas, "tarakāni" no galvas aizbēg, jūs sākat skatīt realitāti tādu, kāda tā ir. Jums atklājas lietu būtība, viss kļūst skaidrs un saprotams, jūs skaidri domājat un skaidri izsakāties.

Kāpēc ir vajadzīgs transērfings? Lai atmostos no sapņošanas un vadītu savu sapni. Un tam nepieciešami iepriekšminētie enerģija, skaidrība, apzināšanās, brīvība. To var panākt, tikai ilgi un neatlaidīgi strādājot ar sevi. Bet to var iegūt ari kā dāvanu. Pārejot uz tīro pārtiku, āķīši patiesi (gan ne uzreiz!), tomēr atkritīs paši no sevis, to skaitā baiļu un vainas izjūtas, pārliecības trūkums, atkarības sajūtas, nospiestība. Brīvība tiek iegūta dabiskā ceļā, un likteņlēmēja uzdevums atrisināsies. Nevar teikt, ka šis ceļš ir īsākais viss nenotiek tik ātri, kā gribētos, bet tas, ka šis ceļš ir vienkāršākais un dabiskākais, noteikti ir tiesa.

Kāpēc es to vēlreiz un vēlreiz atkārtoju? Tāpēc, ka vienkāršā patiesība, kaut arī tā atrodas pašā virspusē, tomēr ir grūti aptverama. Tāds, lūk, paradokss! Jāpriecājas kaut vai par to, ka visa šī informācija vispār ir pieejama, nevis šī vārda tiešajā nozīmē apslēpta. Kaut gan… pieejama vēl nenozīmē sasniedzama. Matriču sistēma nemaz necenšas slēpt ezoteriskās zināšanas. Kāpēc slēpt? Tik un tā visi jau nesapratīs un neapgūs. Daudzi pat neizmēģinās un tāpēc nesapratīs. Vārds "ezoterika" to arī nozīmē "ne visiem". Vai jūs esat padomājuši, kāpēc tā nav domāta visiem? Man šis jautājums joprojām paliek bez atbildes.

DZĪVAIS UZTURS

Jūs te visus aģitējat kļūt par svaigēdājiem, bet pats lietojat jūras produktus. Kā tad ir ar ideju nenogalināt dzīvas būtnes?

Es nevienu sev līdzi neaicinu un vēl jo vairāk neaģitēju, tikai sniedzu informāciju. Tāpat es nesoļoju nevienā ierindā. Es sevi neuzskatu ne par svaigēdāju, ne visēdāju, ne transērferu, ne dvēseļu mednieku, ne sludinātāju utt., es esmu es pats. Man ir savs ceļš. Unikāls. Mans. Un ari jums vēlu to pašu. Vai sapratāt?

Par dzīvo būtņu nenonāvēšanu ja to absolutizē, tad var nomirt badā. Vai tad augus jūs neuzskatāt par dzīvām būtnēm? Burkāni ari "spiedz", kad tos griež uz dēļa. Pat DNK molekulas izdod pirmsnāves skaņas, kad tās sāk karsēt, kā to tika pierādījis krievu zinātnieks Pjotrs Garjajevs. Viss dabiskais, kas atrodas ap mums, ir dzīvs un apzinās sevi, pat minerāli, tikai apziņas līmenis ir atšķirīgs. Zivis un vienkāršākie jūras dzīvnieki atrodas uz zemākas apziņas pakāpes salīdzinājumā ar sauszemes dzīvniekiem, tāpēc arī neizjūt ciešanas tādā pakāpē un veidā, kā tas notiek augstāk attīstītiem dzīvniekiem.

Ja jūs pēc savas pārliecības tomēr domājat, ka nav pieļaujama nekādu dzīvo organismu nogalināšana, tad ēdiet nevis augus pilnībā, bet tikai to augļus un zaļumus, turklāt no saknēm un sēklām ari būtu jāatsakās. Tur ir arī sava patiesība un sistēma. Es tomēr uzskatu šādu ēdienu par nepilnvērtīgu, vismaz sākotnējā posmā, kamēr organisms pārkārtojas. Bet šī pārkārtošana var ilgt gadiem, jo pirms tam ir bijuši ilgi gadi ar nedzīvo ēdienu.

Šo rindu rakstīšanas brīdī es jau esmu atteicies no dzīvnieku izcelsmes produktiem un pārgājis uz augu valsts produktu svaigēšanu un esmu pilnīgi apmierināts. Pirmie iespaidi: ļoti labs miegs, pārsteidzoši labi izskatās mati, ir jauna miera un pārliecības izjūta un vēl pirmatnējā dabiskuma tīrības izjūta. Tagad vairs nav nepatīkamās ķermeņa smakas, gluži pretēji ir sajūtams kāds jauns, interesants, patīkams aromāts. Domāju, ka turpmāk organisma attīrīšanās gaitā parādīsies vēl citi brīnišķīgi atklājumi. Bet es atkārtoju es līdz tam nonācu pakāpeniski, vairāku gadu laikā, un nekādus straujus izrāvienus es ieteikt nevaru. Jēli jūras produkti ir ļoti labs ēdiens pārejas periodā.

Jūs rakstījāt, ka katram dzīvam organismam ir tāda kā baterija, kas izlādējas, organismam attīroties, utt. Un ka mēs to uzlādējam, ēdot parasto ēdienu. Pēc jūsu vārdiem ja lietojat termiski neapstrādātus produktus, tad baterija neizlādējas un tādējādi var papildināt dzīvības spēku bilanci un vienmēr būt spirgts un enerģijas pilns. Tad jau zālēdāji dzīvnieki arī neslimotu un nemirtu. Pat savvaļas dzīvnieki, kurus nebaro ar kombikormu, nomirst un savas dzīves norietā ir vāji.

Naivs jautājums. Mēs visi mūža beigās kļūstam vāji un pat nomirstam, redz, kas par lietu! Baterija, protams, tiek tērēta, bet, lietojot uzturā dzīvo ēdienu, tas notiek daudz lēnāk. Salīdzināt cilvēku ar dzīvniekiem šajā gadījumā ir nekorekti. Pirmkārt, cilvēka gremošanas sistēma un viss organisms ir daudz attīstītāks. Otrkārt, vairumam dzīvnieku dzīves ilgums ir krietni īsāks. Ierobežojumi ir ieprogrammēti ģenētiskā līmenī. Cilvēks var dzīvot ilgāk par simts gadiem. Cik tieši pēc dažādām ziņām, no simt sešdesmit līdz trīssimt vai varbūt vēl ilgāk. Taču nekādā gadījumā ne septiņdesmit.

Jau vairākus gadus biju domājusi, ka būtu labi pakāpeniski pāriet uz svaigēšanu, bet kā? Kur ņemt spēkus? Kā var atteikties no sviestmaizes ar sieru? Grāmatā "Realitātes likteņlēmējs" izlasīju nodaļu par svaigēšanu un kopš tā laika (būs jau pusgads) esmu svaigēdāja apmēram par 95 %. Viss ir kļuvis skaidrs un galvenais tik pārliecinošs, ka tagad man būt svaigēdājai ir vienkāršāk nekā sviestmaižēdājai. Es esmu kartupeļu un sautētu dārzeņu upuris. Salāti arī ir labi, bet… zivis un sēnes arī gribu. Un kā ar bilanci, lai nepārspīlētu?

Kad pārejat uz dabisku augu izcelsmes pārtiku, neaizraujieties ar maksimālismu. Esiet īpaši uzmanīga, ja sajūtat stipru fizisku vai psihisku diskomfortu. Es neatbalstu eksperimentus ar organismu, viss ir jādara ar mēru un pakāpeniski. Ja jūs pārtraucat lietot dzīvnieku izcelsmes produktus, noteikti iekļaujiet ēdienkartē ziedputekšņus vai bišu maizi, diedzētas sēklas, tāpat arī jūraszāles, citādi sekas būs pretējas iecerētajam. Nesteidzieties atteikties no siera, mazsālītām jūras zivīm un mīksti novārītām olām, atvadieties no tām tikai tad, kad jūtat, ka varat bez tām iztikt.

Personiski man ir bijuši neparedzēti pārtraukumi, taču neko citu kā tikai sarūgtinājumu tas nav nesis. Kad ikdienas ēdienkartē ir tikai dzīvā pārtika, visā ķermenī jūtama tīrība un enerģija. Ir tīri šķīvji, tu pats esi tīrs un viegls, un prāts ir gaišs. Bet atliek pamēģināt nedzīvo ēdienu, kad izjūti pretīgumu, it kā būtu saskāries ar kaut ko netīru, ko ātrāk vajadzētu nomazgāt. Bet pavisam nesen, kad es pats biju "visēdājs", es nedomāju par savu eksistenci bez vispārpieņemtā un pierastā ēdiena un pret dažādiem ēdināšanas brīnumiem izturējos ar izsmieklu un nicinājumu. Bet tagad man neko no agrāk lietotajiem produktiem vairs negribas, un arī jums ar laiku tas pāries. Nesteidzieties.

Ļoti gribu pāriet uz svaigēšanu, taču nezinu, kā. Uzrakstiet, kādās grāmatās par to var izlasīt, tikai lai būtu ļoti sīki un no paša sākuma.

Labākās grāmatas, pēc manām domām, ir Viktorijas Butenko "12 pakāpieni ceļā uz svaigēšanu" un "Zaļā dzīve". Tās var atrast un pasūtīt internetā. Šīs grāmatas patiesi palīdzēs un daudz ko izskaidros.

Es gan neuzskatu, ka vajadzētu ievērot kādus stingrus likumus, lai pārietu uz svaigēšanu, katram tie jāizstrādā pašam. Varu tikai brīdināt: jo stingrāki un prasīgāki būsiet pret sevi, jo sliktāk jums viss izdosies. Ja sev pavēlēsiet un pielietosiet varu pēc principa "vajag", tad pienāks brīdis, kad vadzis lūzīs, un jūs atgriezīsieties pie iepriekšējiem ieradumiem. Šeit labākais princips ir pakāpeniskums.

It kā izdodas noturēties, bet ieraduma spēks dažkārt "aicina" uz restorānu, kur viss ir ierasts un garšīgs. Kā jūs tikāt galā ar šo vēlmi aiziet un "paēst kā cilvēks"?

Pilnīgi pretēji restorānā man pašreiz viss šķiet ļoti negaršīgs. Protams, šāda realitāte neiestājās uzreiz, bet es sevi nespiedu ar varu un "neaizliedzu saldēdienu". Es strādāju pēc metodes vienu produktu aizstāšana ar citiem, es neatteicos no vieniem, bet pārslēdzos uz citiem. Kad jūs sāksiet pakāpeniski pāriet uz dzīvo ēdienu, jūsu organisms nevis lūgs, bet kategoriski pieprasīs kaut ko garšīgu no iepriekš lietotajiem produktiem. Un ne jau tādēļ, ka organismam kategoriski pietrūktu kartupeļu vai desas, bet tādēļ, ka nedzīvs ēdiens izraisa spēcīgu narkotisku atkarību. Vai jūs to nezinājāt? Visi mūsu planētas iedzīvotāji ir ēdiena rijēji. Kad sākas "laušana", pret organismu jāizturas kā pret zīdaini tas gudri "jāpiemāna". Kā to dara?

Piemēram, kāpēc jāēd desa, nezinot, no kā tā pagatavota; labāk to nomainīt ar dabisku šķiņķi, ja labi redzams, ka tas sastāv no gaļas. Organisms to sapratīs un piekritīs: labi šodien ēdīsim šķiņķi. Bet rīt vai, teiksim, pēc nedēļas jūs organismam piedāvājat ideju, ka vārīta teļa gaļa nemaz nav sliktāka par šķiņķi un ir daudz labāka par ceptu gaļu. Organisms atkal tam piekritīs. Izvāriet teļa gaļu un vārīšanas beigās uz dažām minūtēm buljonam pievienojiet kāpostus, burkānus, sīpolus un garšvielas lielisks ēdiens! Daudz labāks par ātrās ēdināšanas ēdieniem un treknu cūkgaļu. Pēc kāda laika atkal piedāvājiet jaunu ideju: lūk, ar gaļu labi sader tikai svaigi zaļumi, turklāt tie ir visai veselīgi, tad kāpēc tos nelietot vārīto dārzeņu vietā? Organismam šī ideja patīk, kļūst interesanti barot sevi ar veselīgu ēdienu, jo viņš taču pēc tam jūtas labāk. Kartupeļi frī it kā būtu garšīgi, tikai pēc to ēšanas kļūst smagi, īpaši, ja tiek uzdzerta kola. Vai tad nav labāk iztvaicēt kartupeļus ar visu mizu un neuzdzert visādus draņķus? Ļoti labi! Organisms vēl kādu laiku gribēs ceptus kartupeļus, taču tam jāieskaidro, un viņš pieradis pie veselīgā un kaitīgo pamazām aizmirsīs. Viņam jau sāks patikt dalītais uzturs, kad kartupeļiem vairs nepievienosim gaļu. Rezultāti ir acīmredzami: liekais svars samazinājies un enerģijas ir vairāk. Kādu reizi jūs gribēsiet doties pie dabas. Kā tad bez šašlika? Nekā! Tagad jums mierīgi un diplomātiski jāpārliecina savs organisms ierastās cūkgaļas vai jēra gaļas vietā var pagatavot foreli. Izrādās tā nebūt nav sliktāka par gaļu! Nē, tā ir pat labāka organisms priecājas. Un gaļa vairs nav vajadzīga. Visapkārt tik daudz garšīgu zivju ēdienu un visi itin gardi! Bet tad, palasot Zēlandu (ieteicams tukšā dūšā), organismam iepatiksies ideja: vai nepamēģināt jēlas garnelītes vai kalmāru? Un mazsālītas jūras zivis ar piedevām vai tad tas nav ēdiens? Un atkal jauns atklājums jūras veltes nemaz nav jāgatavo uz uguns svaigā veidā tās ir pat garšīgākas!

Tādā garā var turpināt. Pievērsiet uzmanību tam, uz ko tiek virzīts nodoms: ne jau uz atteikšanos no kāda produkta, bet uz tā nomaiņu ar citu. Tā ir liela starpība! Jūs sevi nepiespiežat, bet pakāpeniski transformējat savu pārliecību un ieradumus. Gribas kaut ko saldu? Kāpēc ne, tikai bez cukura, bet ar medu. Jūsu motivācija ir lietot nekaitīgus produktus, kas nevis piesārņo, bet attīra organismu. Piemēram, biezputras. Vai tās ir veselīgas? Nē, tas ir mīts! Vai tās piesārņo organismu? Jā! Vai jūs to nezinājāt? Tad jums jāpameklē informācija par produktiem, kas attīra organismu un nodrošina to ar visu nepieciešamo.

Grāmatā "Realitātes Pavēlnieks" ir rakstīts, ar ko aizstāt ierastās biezputras. Pākšaugi pupiņas, lēcas, zirņi ir ne tikai veselīgi, bet ari garšīgi, turklāt tie lieliski attīra organismu. Un, organismam attīroties, nokritīs arī svārstu āķīši, organisms pats pieprasīs dzīvu ēdienu, to nenāksies ne pierunāt, ne piespiest.

Galvenais ir pareizi orientēt savas uzmanības vektoru: nevis uz atteikšanos no kaitīgiem produktiem, bet uz veselīgo produktu meklēšanu. Tas ir tāpat kā ar kaitīgiem ieradumiem kad jūs ar tiem cīnāties, parasti nekas nesanāk, cīņa ar spoguļiem un svārstiem vienmēr tiek zaudēta. Kad jūs esat pārņemts ar kaut ko pretēju veselību, labu fizisko formu, enerģiju ieradums izzūd. Vai saprotat, kas notiek? Jūs vairs nepievēršat uzmanību spogulim, bet pārslēdzaties uz citu mērķi.

Tāpat ir ar ēšanu. Pievērsieties pārejas procesam uz arvien tīrāku ēdienu; sāciet interesēties nevis par kādu produktu nodarīto ļaunumu, bet par labumu, ko var gūt no citiem produktiem. Jūs vairs nedegradējaties kā visi apkārtējie, bet attīstāties viņiem skauž, bet jums prieks. Kaut arī šodien jūsu ēdienkartē ir vēl daļa nedzīva ēdiena, ar katru dienu tā kļūst mazāk un ar katru dienu jūsu organisms atjaunojas un jūs sajūtat to, kā nav citiem, enerģiju, skaidrību, apzināšanos, brīvību.

Kāpēc nevar strauji pāriet uz svaigēšanu?

Var, ja ļoti gribas, tikai jāzina, ka straujai pārejai seko visai nepatīkami efekti. Iestājas krīze: sāk streikot gremošanas sistēma, saasinās vecās slimības, nez no kurienes uzrodas jaunas, krasi samazinās svars, iespējamas galvassāpes un zobu sāpes, nervozitāte un pat depresija.

Tas gan katram notiek atšķirīgi. Protams, ar laiku viss normalizējas, taču tieši šis krīzes periods, kad gaidītās uzlabošanās vietā notiek pasliktināšanās, ir galvenais iemesls, kāpēc cilvēki to neiztur un atgriežas pie nedzīvā ēdiena. Krīzes periods var turpināties diezgan ilgi, pat vairākus gadus. Ar šo atkarību vieglāk tikt galā, ja visas organisma funkcijas ir kārtībā. Bet, ja sliktā pašsajūta nepāriet, saņemties ir ļoti grūti. Viktorija Butenko raksta:

Visi 132 vēža slimnieki, kurus es sastapu Veselības institūtā, jutās labāk, ievērojot svaigēšanas diētu. Visi viņi apņēmās kļūt par svaigēdājiem, jo viņu audzēji bija samazinājušies. Daudzi bija iestājušies koledžā vai sākuši meklēt jaunu darbu. Bet, kad viņi atgriezās mājās un sastapa kārdinājumu, kad pienāca Ziemassvētki vai dzimšanas dienas, viņi nespēja noturēties. Viņi visi nomira un atstāja savus mīļotos cilvēkus, un viņu bērni kļuva par bāreņiem tikai tādēļ, ka nespēja pretoties savai atkarībai no vārīta ēdiena. Tā ir rūgta patiesība. Es personiski pazinu šos cilvēkus, es viņiem mācīju, kā diedzēt graudus, es runāju ar viņu radiem, viņiem visiem bija ģimenes atbalsts, bet atkarība no vārīta ēdiena ņēma virsroku, un viņi nomira. Es atceros Sindiju no Mičiganas, viņa bija skolotāja. Viņas trīs bērni viņai teica: "Mammu, mēs tev spiedīsim sulas, ēd tikai nevārītu ēdienu, un tu dzīvosi!" Sindijas vīrs sacīja: "Paliec pie svaigēšanas, mēs visi tevi atbalstīsim." Taču viņa to nespēja, un vēzis atgriezās. Viņa nomira. Lūk, jums vēl viens piemērs, ka vārītais ēdiens kļūst par atkarību.

Šis stāsts parāda, ka atkarība no vārīta ēdiena ir stiprāka par bailēm no nāves, stiprāka par bailēm no jebkuras slimības un stiprāka par ciešanām un sāpēm.

Vienīgais ceļš, lai pārtrauktu mūsu atkarību no vārīta ēdiena, ir šīs atkarības atzīšana, kā arī tās patiesības ievērošana, ka vārīts ēdiens kontrolē mūsu dzīvi.

Ir svarīgi strauji pāriet uz svaigēšanu tad, ja jums ir tāda slimība, ar kuru medicīna vairs nespēj tikt galā, vai ja jums ir pietiekami stingra motivācija, kaut arī tas nepieciešams arī pirmajā gadījumā. Vajag, protams, ļoti gribēt, citādi visi gaišie nodomi drīz izgaisīs. Tāpēc iesaku apkārtceļu: nesteidzīgu, bet drošu lēnāk brauksi, tālāk tiksi!

Ar kādām grūtībām var sastapties, strauji pārejot uz svaigēšanu?

Atkārtoju vēlreiz jūs sagaida krīzes periods ar fiziskiem un psihiskiem traucējumiem, kas var turpināties nenoteiktu laiku. Cik ilgi un kādā formā katram tas var atšķirties atkarībā no veselības stāvokļa un organisma piesārņojuma varbūt gadu, varbūt divus, bet var būt ari tā, ka nekas bīstams nenotiks.

Lēmums jāpieņem apzināti un atbildīgi. Ja jūs tomēr izšķiraties par strauju pāreju, vēlams pavērot savu psihisko stāvokli un sevi kontrolēt; ja rodas aizkaitinājums vai depresija, mēģiniet saprast, vai jūs ar to tiksiet galā. Man dažreiz pienāk vēstules no karojošajiem svaigēdājiem, kurās tie mani apvaino par to, ka es sludinu dabisku produktu ēšanu, bet pats stingros likumus neievēroju.

Jājautā no kurienes šī agresija? Svaigēdājam vajadzētu būt mierīgam, pārliecinātam, draudzīgam, savaldīgam. Kad satiec cilvēkus, kuri dedzīgi visus aģitē pieņemt viņu ticību un turklāt ļoti sāpīgi un ļauni reaģē uz nesapratni, tad veidojas asociācija ar fanātismu un sektantismu. Bet, tā kā svaigēdāju kustība nav nekāda sekta, secinājums ir viens: šādi cilvēki vēl nav pārvarējuši krīzi vai arī ēd nepareizi, nepilnvērtīgi, tādēļ ari psihe nav līdzsvarota.

Došu jums padomu: ejiet mierīgi savu ceļu, neatskatieties uz apkārtējiem un nevienu neķeriet aiz rokas. Esiet tāds, kāds esat, un lai citi ir citi.

Kāpēc krasa pāreja izraisa pašsajūtas pasliktināšanos?

Skaidroju. Arnolds Ērets svaigēšanas pamatlicējs jau pagājušā gadsimta sākumā veica visai svarīgu atklājumu, ko varētu formulēt šādi: toksīnu eliminācija (izvadīšana) no organisma tiek pārtraukta, kad vārīts ēdiens nonāk kuņģī.

Skan dīvaini, vai ne? Ko tas nozīmē, un ko tas izraisa?

Toksīnu un sārņu daudzums organismā atkarīgs no tā, cik to iekļūst ar ūdeni, gaisu un ēdienu. Dzīvā pārtika praktiski nepiesārņo organismu (protams, ja tā ir dabiska, nevis sintētiska). Vēl vairāk dzīviem augu valsts produktiem piemīt brīnišķīga īpašība tie iedarbina attīrīšanas mehānismu.

Ar vārītu ēdienu viss ir otrādi. Lielāko indīgo netīrumu daudzumu veido baktērijas organisma iekšpusē, ja vien ēdiens bijis pakļauts siltumapstrādei (sk. piemēru par komposta kaudzi Viktorijas Butenko grāmatā). Tā Daba soda cilvēku par to, ka viņš pārkāpj tās likumus.

Bet tas vēl nav viss. Nedzīvais ēdiens atšķirībā no dzīvā spēj bloķēt toksīnu eliminācijas funkcijas. Organisms tiek it kā paralizēts, tas aizvada šo piesārņojumu visur uz asinsvadu sieniņām, taukaudiem, starpšūnu telpās, bet izvadīt ārā to nespēj.

Kas notiek ar cilvēku, kurš lieto intoksikāciju izraisošus produktus? Viņš kļūst par narkomānu. Ar narkotikām, alkoholu un tabaku notiek gluži tas pats, kas ar nedzīvo ēdienu. Nav nekādas starpības. Tas nozīmē, ka cilvēks izjūt ne tikai izsalkumu, bet arī narkotisko abstinenci.

Kad iestājas pārtraukums starp kārtējām devām, organisms iziet no sastinguma un sāk intensīvi atbrīvoties no toksīniem. Tas notiek fiziskajā laukā, bet smalkajā laukā svārsts vēl turpina izsūkt enerģiju atgūst savu kredītu. Iestājas ļoti nepatīkams, dažreiz pat grūti pārvarams stāvoklis lauzošas sāpes visā ķermenī.

Cilvēkam rodas nepārvarama vēlme uzņemt vēl un tieši to produktu, kura toksīni šajā brīdī tiek izvadīti. Ja viņš uzņem kārtējo devu, eliminācija apstājas un rodas komforta sajūta. Dzīve atkal ir skaista! Tā veidojas noslēgts aplis, līdz organisms nomirst, indējoties ar saviem atkritumiem.

Kad jūs strauji pārejat no nedzīvās pārtikas uz dzīvo, sākas intensīva pārbūve un visādu draņķu izvadīšana no organisma tālākajiem stūrīšiem. Toksīni turklāt nonāk asinīs, tādēļ pašsajūta pasliktinās.

Dabiski, ka tas viss norisinās līdztekus barības abstinencei. Jums pastāvīgi gribas kaut ko apēst, sevišķi to, kas jau ir aizliegts. Pārbūves un attīrīšanās process var būt diezgan ilgs, ja piesērēšana arī ir bijusi ilga, tātad tas turpināsies gadiem. Taču jums jāzina, ka galu galā viss nokārtosies un organisms tiks sakārtots. Tātad, ja jūs izjūtat šādas "ēdiena paģiras", tad uzņemiet tās ar sajūsmu jūsu organisms drīz attīrīsies un brīvi uzelpos.

Vai var kaut kā atvieglot stāvokli vai neitralizēt pārejas perioda blakusefektus?

Pirms pārejas uz dzīvo pārtiku nepieciešams attīrīt zarnu traktu, aknas un nieres, kaut vai pēc G. Malahova ieteikuma. Sameklējiet grāmatplauktos atbilstošu literatūru un izvēlieties sev piemērotāko. Obligāti jāiziet antiparazitārā programma, tad pārejas periods nebūs tik sāpīgs. Pretējā gadījumā organismam nāksies visai grūti tikt galā ar savu "ģenerālo tīrīšanu", sevišķi, ja ķermenī ir parazīti. Kad sāksies to iznīcināšana, intoksikācija pastiprināsies vēl vairāk. Ieteicama regulāra pirts apmeklēšana, fiziska slodze, kustības, pastaigas. Obligāti gribat vai negribat dzeriet tīru ūdeni (labāk jau dzīvo) vismaz 2 litrus dienā.

Kāpēc tik strauji zūd svars?

Ja jūs orientējaties uz vispārpieņemtām auguma un svara attiecībām, tas ir veltīgi. Šie standarti darbojas tikai nedzīvās pārtikas ēdājiem. Kas veido statistiski vidējā, "normālā" cilvēka svaru? Sārņi, toksīni, tauku nosēdumi, kas ir praktiski jebkur, ieskaitot muskuļaudus. Ko tad jūs domājāt? Ja jau cilvēks pastāvīgi lieto alkoholu, viņš saspirtojas gluži tāpat kā tad, ja cilvēks neatiet no šķīvja ar nedzīvu ēdienu. Tad saskaņā ar Ēreta likumu viņa organisms visu laiku ir paralizēts nespēj aktīvi izvadīt sārņus un spiests tos "iegrūst" vienalga kur, lai tikai saglabātu dzīvības nodrošināšanas funkciju. Lūk, kādas piedevas veido vidējo statistisko "normu".

Piemēram, iedomājieties omulīgu apalīti, kurai patīk sēdēt uz soliņa un grauzt saulespuķu sēkliņas. No kurienes viņai liekais svars? Ne jau no sēkliņām, bet gan no tā, ka viņas kuņģis nekad nav bijis tukšs. Mūsdienu jaunatne tas vispār ir fenomens pastāvīgi kaut ko grauž, sūkā un pēc tam ar tādu pašu centību moka sevi ar dažādām diētām, lai tikai nodzītu svaru. Pārsteidzoši, kādā dziļā snaudā atrodas visa cilvēce! Neviens neko nezina, nevienam neienāk prātā, ka liekais svars rodas ne tikai no apēstā ēdiena daudzuma, bet no pastāvīgas, lai arī nelielas kuņģa noslogošanas, kaut vai ar košļājamās gumijas košļāšanu.

Par akadēmiķi Pavlovu un viņa suni zina visi, bet neviens nezina un neatceras Arnoldu Ēretu. Te nav par ko brīnīties, jo matriču sistēmā par viņu neviens nedrīkst zināt! Arī jūs nevienam nestāstiet, jo tā ir slepena informācija!

Tad, lūk, kad jūs sākat lietot dzīvo ēdienu, organisms atbrīvojas no atkritumiem un svars samazinās. Kas tas par svaru jūs tagad saprotat? Ķermeņa masa var palikt zemā līmenī vēl ilgi, līdz tiks pabeigta organisma pārkārtošanās. Kad visas funkcijas būs normas robežās, svars stabilizēsies. Bet ne jau obligāti saskaņā ar vispārpieņemtajiem standartiem.

Pati daba nosaka optimālo jūsu miesas uzbūvi. Tas, pirmkārt, ir atkarīgs no fiziskās slodzes līmeņa. Kad muskuļos vairs nav sārņu un tauku nogulsnējumu, tie kļūst tieši tādi, kādiem jābūt, lai izturētu atbilstošu slodzi. Ne vairāk un ne mazāk. Ja muskuļi netiek aktīvi izmantoti, tie atrofējas un to masa samazinās.

Otrkārt, ja jūs vēlaties palielināt svaru, dažādojiet savu ēdienkarti. Tai jābūt pilnvērtīgai, neieslīgstiet galējībās! Labs olbaltumvielu avots pavasarī un vasarā ir visdažādākie zaļumi, tajos olbaltumvielu ir desmitiem reižu vairāk nekā dārzeņos un augļos. Rudeni un ziemā ēdiet riekstus un jūraszāles. Un vēl daudz citu produktu. Ja gribēsiet, uzzināsiet.

Piemēram, "dzīvus" griķus supermārketā nopirkt nevar, tie būs pakļauti apstrādei augstā temperatūrā. Bet griķi ir tik vērtīgi dabiskā veidā. Ja ļoti gribēsies, atradīsiet informāciju internetā.

Kāda ir jūsu attieksme pret mono svaigēšanu?

Monotrofā svaigēšana nozīmē, ka vienā ēdienreizē ēd tikai vienu produktu, citiem vārdiem sakot tā ir stingri dalīta ēšana. Ēdiens tādos gadījumos tiek uzņemts un patērēts optimāli un pilnvērtīgi. Uz to būtu jātiecas. Es personiski cenšos ēst tikai tā, taču stingrus likumus neievēroju. Salātiem pievienoju eļļu un samaisu viena veida produktus, kā tas ieteikts receptēs. Es nedomāju, ka ķirbju sēklas nedrīkst sajaukt ar saulespuķu sēklām vai vienu riekstu veidu ar citu. Noteikumiem, manuprāt, nav jābūt stingriem, bet gan pārdomātiem.

Pārejai uz monotrofo svaigēšanu jābūt organiskai un dabiskai, nevis fanātiskai un uzspēlētai, tas ir, tai jānotiek pakāpeniski. Jums jāieklausās savā organismā (kad tas ir pārvarējis abstinenci, to jau var uzklausīt). Ja šāda ēšana neizraisa fizisku vai psihisku diskomfortu un patiesi apmierina, tas ir ļoti labi jums ir pareizs organisms.

Stingrie svaigēdāji pret visu izturas "stingri", un ar viņiem grūti strīdēties. Ja jau jūs esat pārliecināti, ka salāti ir ārkārtīgi kaitīgi, tad uz veselību! tāda ir jūsu pārliecība. Tikai, Dieva dēļ, nesakiet to govij, citādi viņa tā satrauksies, ka pazudīs piens. Jo tagad tai nāksies izvēlēties katru zālīti atsevišķi, lai nepārkāptu briesmīgo tabu: nesajaukt atšķirīgus augus.

Ēšanas ziņā ir ļoti daudz maldinošu stereotipu un vēl vairāk neizpētītā, tādēļ ka zinātnieki, kam ar to vajadzētu nodarboties, paši nav iemācījušies pareizi ēst un šādus mērķus sev nav pat izvirzījuši.

Piemēram, jums droši vien ir zināms šis rituāls: burkānu sulā ieliet tējkaroti eļļas. Visur, kur ir svaigi spiesta sula, jums piedāvās šo karotīti. Kāpēc? Tāpēc, ka reiz kādam ļoti gudram onkulim (varbūt tantei) ienāca prātā ģeniāla doma: ja beta karotīns šķīst tikai eļļā, tad bez šīs eļļas to nav iespējams uzņemt, tātad burkānu sulai pievienot karotīti eļļas ir vienkārši nepieciešams. Un visapkārt visi nobrīnījās: vellos, cik gudrs onkulis! Un sekoja viņa ieteikumiem un, ja kāds to nezināja, viņu pamācīja: kā var nezināt! Un, protams, pāraudzinātais no tā paša brīža sāka stingri pildīt rituālu, ar šausmām atskatoties uz savu tumšo pagātni, kad viņš beta karotīnu nav uzņēmis.

Paldies Dievam, govīm tas nav zināms, citādi tās nekādi nepiekristu ganīties bez karotītes eļļas.

Redzat, kā izplatās pavisam muļķīgi stereotipi. Protams, organisms pats bez karotītes izlems, kā tam uzņemt taukos šķīstošos vitamīnus; varat ēst burkānus un dzert sulu vienkārši tāpat ar mierīgu sirdi. Tikai atkal jūs, lūdzu, nevienam par to nestāstiet, jo šī informācija ir ļoti slepena. Ja jums uzmāksies kāpēc jūs nevēlaties karotīti, sakiet, ka jums ir alerģija pret beta karotīnu, un visi rimsies, jo no viņu skatpunkta alerģija ir normāla parādība.

Lūk, tā, ja ņem kādu principu lai arī ne gluži bezjēdzīgu un noved to līdz absolūtam, var sanākt "stingri likumi idiotiem".

Prātīgus likumus gan nevajadzētu ignorēt. No tiem es minētu šādus. Pirmām kārtām receptēm vajadzētu būt vienkāršām. Nepārslogojiet ēdienu ar lielu skaitu dažādu komponentu, nelieciet augļus dārzeņu salātos tā būtu izkropļošana. Augļus un ogas ēdiet atsevišķi no visa cita un tikai dienas pirmajā pusē. Ja jums nākas sajaukt produktus vai ari lietot tos vienā ēdienreizē, tad izmantojiet tikai vienu veidu, piemēram, ābolus un bumbierus, aprikozes un plūmes, bietes un burkānus utt. Neaizraujieties arblenderēšanu.Ja vien ir iespēja košļāt, tad košļājiet nesasmalcinātus produktus, lai siekalu fermenti darītu savu darbu un nostiprinātos zobi. Blenderēšana vairāk piemērota bērnu ēdieniem un zaļumu biezzupas pagatavošanai, jo zaļumus košļāt ir grūti. Neaizraujieties ar sulām. Un vēl ja ir iespējams, labāk ēst nesagrieztus augļus un dārzeņus, tā tie labāk tiek sagremoti, jo vienlaikus ar enzīmiem saglabājas ari koenzīmi, ko satur miza un šūnaudi. Piemēram, vīnoga ir vērtīgāka par vīnogu sulu. Dodiet priekšroku sezonas augļiem un dārzeņiem. Vispirms ienākas ogas ēdiet tās, bet nesezonas augļus atstājiet maliņā; pēc tam pienāk kārta ķiršiem un aprikozēm no siltajām zemēm ēdiet tās, un daudz. Pēc tam parādās gurķi ēdiet tos. Nogatavojas arbūzi un melones "ķerieties" tiem klāt. Un tā tālāk. Ziemā priekšroku dodiet žāvētiem augļiem, riekstiem un jūraszālēm. Neaizraujieties ar siltumnīcu augļiem, tie var būt pilni ar ķīmiju. Ziemā ēdiet jūraszāles un skābētus kāpostus.

Es tiešām izbaudīju neizsakāmas sajūtas, kad manī ieplūda enerģija. Biju svaigēdājs, kamēr neaizbraucām atvaļinājumā; tur nācās ēst visu pēc kārtas. Pēc atgriešanās atkal ēdu visu pēc kārtas tam iemesls nav narkotiska pieķeršanās termiski apstrādātiem produktiem, bet vairāk gan sociālais spiediens, pareizāk sakot, radinieku spiediens uz psihi: sievas, tēva, sievasmātes (pārējo domas mani skāra mazāk). Nevarētu teikt, ka viņi man būtu uzspieduši daudz padomu, kā pareizi ēst, viņi tikai regulāri, katru dienu izmeta dažas frāzes, piemēram, "kā nu tā var" vai "vajadzētu apēst šo vai to". Kad es to dzirdu dienu no dienas, sāk uzkrāties zināma kritiskā masa un pēc tam man vieglāk ēst to, ko man piedāvā, nekā klausīties šīs frāzes dienu no dienas. Šajā sakarā rodas jautājums ko jūs varat ieteikt?

Ja jūs esat pazīstams ar transērfingu, tad vajadzētu zināt, ka apkārtējie jums uzmāksies ar tiem pašiem jautājumiem, kas jums nedod mieru. Viņi neatkāpsies tik ilgi, līdz jūs pats būsiet atbrīvojies un nomierinājies. Atcerieties jūs stāvat spoguļa priekšā, esiet tāds, kāds jūs esat, un lai citi ir citi.

Pieņemsim, ka jūs esat apņēmies kardināli mainīt savu veidolu: nopirkāt jaunu, sev netipisku apģērbu, caurdūrāt mēli, iekārāt ausī auskaru, mainījāt frizūru un izdarījāt ar sevi vēl kaut ko neparastu. Jums tas patīk, taču jūs vēl neesat iejuties jaunajā tēlā un jums šķiet, ka apkārtējie lūr uz jums, nepieņem un izsmej. Protams, tā tas arī būs, kamēr šīs domas jūsu galvā neizgaisīs.

Tāpat ir ar ēšanu. Drīz jūs pieradīsiet un pieņemsiet savu jauno tēlu. Kad jūsu iekšējās pretrunas tiks atrisinātas, apkārtējie uzreiz nomierināsies un pieņems jūs tādu, kāds esat. Galvenais nepiesaistiet ar varu nevienu savai ticībai un nereaģējiet ar dusmām uz neizpratni.

Kopējs galds tā ir mūsu dzīves neatņemama sastāvdaļa, tāpēc apkārtējie neizbēgami brīnīsies un mēģinās jūs pārliecināt, ka tās ir blēņas. Necentieties viņus pārliecināt viņi satraucas tikai par to, ka viņiem ir pamatotas aizdomas, ka jums ir taisnība. Ejiet savu ceļu mierīgi un jautri, netaisnojieties un nevienam neko nepierādiet: visu pateiks jūsu ziedošais izskats.

Kā mainījušās jūsu attiecības un saskare ar tuviem cilvēkiem (ar mīļoto, bērniem, tuviem draugiem)? Mūsdienu sabiedrībā ēdiena gatavošana ir pacelta līdz mākslas līmenim, un bieži vien daudzi dzīves aspekti tiek saistīti ar ēdiena/vīna baudīšanu. Jūsu personības izmaiņu procesā droši vien mainījušies arī jums tuvi cilvēki (vecie draugi aizgājuši, atnākuši jauni). Vai jūs nejūtaties mazliet vientuļš?

Nekas nav mainījies. Ja jūs sevi pieņemat tādu, kāds esat, citi automātiski tam piekrīt. Ārējā forma, t. i., apkārtējā realitāte, ir atkarīga no jūsu iekšējā satura. Ja jūs dzīvojat saskaņā ar savu kredo un jums nav iekšējo pretrunu, spogulis rāda tikpat harmonisku formu. Bet, ja jūs moka šaubas, ja jūs nepieņemat kādu savu jauno aspektu, tad ārēji pasaules spogulī jūs ieraudzīsiet analogu ainu: jūs nepieņems līdzcilvēki. Tādā gadījumā vai nu atsakieties no šiem jaunajiem aspektiem, vai arī pagaidiet un pierodiet, līdz tie kļūs par jūsu kredo sastāvdaļām.

Pārejot uz dzīvo ēdienu, jūs nemaināt sevi, bet tikai dažus ieradumus, piemēram, vīnu nomaināt ar sulu. Ja šādas izmaiņas izraisa iekšēju cīņu, tad ārēji apkārtējā vidē šī cīņa var attiecīgi atspoguļoties. Vispirms sakārtojiet savu kredo: vai tiešām man tas ir vajadzīgs? Vai arī samierinieties ar savu jauno tēlu un pagaidiet, kamēr pie tā pieradīsiet gan jūs paši, gan apkārtējie.

Kad jūs jau pilnīgi esat pārgājis uz svaigēšanu un draugi vai paziņas jūs uzaicina uz restorānu, ko jūs tur ēdat?

Ja es nokļūstu apstākļos, kur nevaru ēst to, ko gribu, es ēdu, ko piedāvā, un neesmu kaprizs. Izņemot gaļu, protams. Arī jums neiesaku "saspringt" šajā ziņā. Paretam ieēdot kaut ko "tādu", nekas nenotiks.

Vispār pārkāpt noteikumus drīkst, ja to dara apzināti, tikai diez vai tas jums patiks: lieta tāda, ka jūsu organismam pēc noteikumu pārkāpšanas uzreiz kļūs skumji un jūs to sajutīsiet viņš jau ir vienkāršs un naivs, tas jūsu organisms, viņš noticēja, ka jūs viņu vairs neindēsiet ar nedzīvu ēdienu. Un tajās reizēs, kad jūs nepildāt savu solījumu, jūs skumdināt savu gudro ķermeni un pats to vēlāk nožēlosiet.

Es, piemēram, varu gan uzsmēķēt, gan iedzert esmu to daudzkārt mēģinājis, bet galu galā nonācu pie secinājuma: kāpēc man tas vajadzīgs? Nekāda gandarījuma, tikai sarūgtinājums. Vienu gan pateikšu: tas ir mans personiskais skatījums. Jūs izvēlaties paši vai var un vai ir vajadzīgs pārkāpt noteikumus.

Kā svaigēšana ietekmē attiecības ģimenē, ar draugiem un paziņām?

Neietekmē nekādi, ja jūs mierīgi ejat savu ceļu, neraugoties uz apkārtējo viedokļiem, un pats nevienam neuzmācaties.

Mani interesē, kā jūs paziņojāt saviem tuviniekiem par izmaiņām ēšanas paradumos. Vai jūs viņiem rādījāt grāmatas par svaigēšanu vai arī ļāvāt palikt tādiem, kādi viņi ir, necenšoties pievērst svaigēšanai?

Manu tuvinieku lokā nav neviena svaigēdāja. Protams, es cilvēkiem paskaidroju, kāpēc neēdu to, ko ēd viņi, ja man pajautā. Taču piesaistīt savai ticībai es nevienu negrasos. Ja cilvēks nav gatavs, viņu nekādi nepārliecināsi; ja arī izdotos pārliecināt, viņi to nespēs. Diemžēl tāda ir realitāte. Bet, ja cilvēks tam ir nobriedis, nekāda pārliecināšana nebūs vajadzīga, pietiks ar mājienu.

Sieva ļoti vēlas, lai es pieņemtos svarā, cenšas mani uzbarot. Es jau principā sev neko neesmu liedzis, ēdu, cik un ko vien gribu, taču rezultāta nav. Ēdu to, no kā cilvēki parasti uzbarojas un pēc tam cieš, bet mans svars paliek nemainīgs. Manus "izlēcienus" atslodzes dienas, gavēšana un svaigēšana sieva vienkārši nesaprot, saka: šādi es nekad "neuzbarošos". Esmu viņai devis lasīt rakstus par svaigēšanu, bet apspriešanas vietā saņēmis atbildi: "Nedod man vairs šādus rakstus!" Es gribētu palielināt savu svaru, būdams svaigēdājs, par kādiem desmit kilogramiem. Vai tas ir iespējams tā mērķtiecīgi palielināt svaru? Un kā uzzināt, kāda ir "norma" manam augumam? Ko ēst, un kas ir vajadzīgs? Un kā svaigēšanu savienot ar treniņiem trenažieru zālē? Lai uzaudzētu muskuļu masu, ir taču vajadzīgs sportisks uzturs.

Cilvēki ir dažādi: vieni, ēdot nedzīvo pārtiku, kļūst vāji, citi, pat būdami svaigēdāji, pieņemas svarā. Kā kuram organisms uzbūvēts tur neko nevar darīt. Vienīgi jāizvairās no patoloģiskas aptaukošanās vai novājēšanas. Ja vēlaties pieņemties svarā no augu svaigēšanas, pirms tam obligāti jāiziet antiparazitārā programma un jāattīra organisms. Pēc tam negaidiet drīzas izmaiņas. Kā jau esmu teicis, nāksies gaidīt nenoteikti ilgu laiku, līdz organisms pilnīgi pārkārtosies. Novājēšanas problēma var būt saistīta arī ar vielmaiņu. Normāla vielmaiņa noteikti atjaunosies, tikai nevar zināt, cik ātri.

Daudz ātrāk un vienkāršāk ir pieņemties svarā, pakāpeniski pārejot uz svaigēšanu, ja jūs nodarbojaties ar bodibildingu. Nekur nav jāsteidzas, ja esat jauns un nesūdzaties par veselību. Iekļaujiet savā uzturā olu dzeltenumus, svaigus jūras produktus (mazsālītus vai bez sāls un ar piedevām), daudz zaļumu, jūraszāles, ziedputekšņus un pākšaugus.

Ja nevarat ieēst diedzētus pākšaugus svaigā veidā, pavāriet tos 1-2 minūtes. Tas, protams, nebūs dzīvais ēdiens, taču ļoti labi attīrīs organismu un sagatavos to "tīrajai" svaigēšanai.

Es pati dodu priekšroku svaigiem augļiem un dārzeņiem, bet vārīti (izņemot kartupeļus) man nepatīk. Taču man garšo silts ēdiens, piemēram, zupa, bet galvenais ĻOTI KARSTA zaļā TĒJA. Vai silts ēdiens ir kaitīgs? Vai drīkst dzert karstu vai siltu tēju?

Ļoti karsts ēdiens ir nedzīvs. Jums jāizšķiras starp dzīvo un nedzīvo ēdienu. Karstu tēju dzert var, liela ļaunuma nebūs.

Es ieklausos ājurvēdas padomos zinātnē, kam ir vairāki tūkstoši gadu. Esmu sapratusi, ka termiski neapstrādāts ēdiens mani nesilda (dzīvoju Maskavā, kur 9 mēnešus gadā ir auksts), turklāt ar mana ķermeņa konstitūciju (vāta) vispār iesaka daudz siltas, mitras barības. Man garšo zaļumi, taču manā klimatā ar to nepietiek. Nesezonas augļi un dārzeņi mani nesaista.

Cilvēku maldiem ari ir vairāki tūkstoši gadu. Pat daba krāj pieredzi miljoniem gadu ilgi. Dabā neviens neuzņem barību atbilstoši asinsgrupām, pēc kaut kādām ķermeņa uzbūves pazīmēm utt. Tas, ka karsts ēdiens silda, ir ilūzija, organismam jāsilda sevi pašam, no iekšpuses. Tam nepieciešami tīri asinsvadi un veselīga mikroflora. Asinsvadus labi iztīra citronu sula, dabisks ābolu etiķis, lineļļa. Kad lietosiet dzīvo ēdienu, asinsvadi attīrīsies un asinis kļūs karstas. Tas nenotiks uzreiz, bet notiks neizbēgami. Pašreiz ēdienkartē vajadzētu iekļaut diedzētus pākšaugus, vārītus ne vairāk kā 3 minūtes, tāpat arī diedzētus kviešu graudus, saulespuķu un ķirbju sēklas.

Ko jūs varat pastāstīt par transgēniem produktiem? Tagad parādās daudzi produkti (tomāti, kukurūza u. c.), kuri satur šiem augiem un augļiem netipiskus gēnus. Vai no transgēniem produktiem vajadzētu uzmanīties?

No genomodificētiem produktiem noteikti jāizvairās. To iedarbība uz organismu pagaidām vēl nav izpētīta, taču pirmie eksperimenti ar dzīvniekiem jau parādījuši, ka šo produktu lietošana uzturā izraisa neauglību. Sīkāk par to un ari par daudz ko citu lasiet Olgas Afanasjevas grāmatā "Produkti: derīgi vai bīstami?". Pērciet augļus un dārzeņus nevis supermārketā, bet tirgū, vēlams, no vietējiem ražotājiem un tikai vietējo produkciju vai no tām valstīm, kur augļi un dārzeņi aug dabiskos apstākļos.

Ja jūs pēc garšas jūtat, ka produkta ir ķīmija, to labāk izmest.

Ko darīt ar tiem produktiem, kurus nedrīkst ēst nevārītus vai neceptus, piemēram, kartupeļus, baklažānus?

Drīkst vai nedrīkst tie nav likumi, drīzāk personiskā izvēle. Es ievēroju principu: kas man nevārīts nešķiet garšīgs, to es neēdu, piemēram, zaļus jaunos kartupeļus ēst var, bet man to negribas darīt, tātad man tie nav vajadzīgi. Diedzētie pākšaugu dzinumi arī nav garšīgi, tātad tos labāk 1-2 minūtes pavārīt. Ja kādam tie garšo svaigā veidā, tad kālab gan ne?

Jūs sakāt, ka jāēd ziedputekšņi vai bišu maize, diedzētas sēklas un jūraszāles. Kur tad to visu var nopirkt? Vai ir jēga meklēt lielveikalu plauktos?

Lielveikalos diezin vai varēs atrast kaut ko dabisku un nekaitīgu. Jāmeklē tirgū, specializētos veikalos vai internetā, kur pārdod ekoloģiski tīru un dabisku produkciju. Ja gribēsiet, atradīsiet.

Kur ir garantija, ka žāvētie augļi ir žāvēti zemā temperatūrā?

Es pērku žāvētos augļus nevis supermārketā, bet tirgū no pastāvīgiem tirgotājiem, tāpēc zinu, kā šos augļus žāvē. Tirgū ir ļoti maza varbūtība nopirkt nedzīvus žāvētos augļus, tāpēc ka žāvēt tos elektriskajās ierīcēs ir dārgs un laikietilpīgs prieks. Tajās zemēs, kur šie augļi aug, ir ļoti daudz saules, tāpēc kaltes nav nepieciešamas.

Esmu pārgājis uz svaigēšanu, katru dienu ēdu diedzētus kviešu asnus. Viss būtu labi, tikai zobi sākuši sāpēt.

Asni aktivizē attīrīšanas procesu, bet attīrīšanu pavada veco vainu saasināšanās vai jaunu rašanās. Ja uztrauc zobi, tātad nav kaut kas kārtībā ar kalcija bilanci organismā. Pievērsieties kalciju saturošiem produktiem: vasarā ēdiet vairāk zaļumu, ziemā skābētus kāpostus, jūraszāles, riekstus. Derīgi zināt, ka kalciju pilnvērtīgi var uzņemt tikai pie pietiekama daudzuma D vitamīna un fosfora. Tāpēc, ja sāp zobi, nesteidzieties strauji pāriet uz svaigēšanu, atstājiet savā uzturā olu dzeltenumus, mencu aknas, treknas zivis un sviestu. Daudz fosfora ir graudaugos, D vitamīnu satur kaņepju eļļa, kas visai labvēlīgi ietekmē visas organisma funkcijas.

Es jau divus gadus ēdu tikai dabisku ēdienu, pašsajūta lieliska, visas slimības pazudušas, spēka ir vairāk. Manam bērnam ir pusgadiņš, drīz sākšu piebarošanu, un radās jautājums: ar ko sākt? Kā pareizāk izplānot viņa barošanu?

Pirmkārt, ja pietiek mātes piena, tad līdz gada vecumam labāk neko citu nedot. Pēc tam var uzsākt piebarošanu, ja piena vairs nepietiek.

Ja vēlaties barot bērnu ar dabisku, dzīvu ēdienu, šajā jautājumā neiesaku konsultēties ar ārstiem. Viņi, kā pati saprotat, noteikti būs pret. Pat ne tādēļ, ka dabisks ēdiens varētu radīt ļaunumu, bet aiz bailēm no kaut kādiem neparedzamiem sarežģījumiem. Svaigēšanu taču medicīnas institūtos nemāca.

Sarežģījumi, protams, būs, ja pārkāpsiet Dabas likumus. Šie likumi ir visai vienkārši. Pirmais: mātei jāēd tie paši produkti, ar kuriem viņa gatavojas barot bērnu. Pēc sava sastāva piens ir mātes uztura spoguļattēls. Ja māte, kas baro ar krūti bērnu, ēd vienu, bet bērnam dod pavisam ko citu, mazulim noteikti būs gremošanas traucējumi.

Otrais likums: mērenība un pakāpeniskums. Jūs droši vien pati zināt, ka piebarot jāsāk ar nelielām porcijām un ļoti uzmanigi. Sulas noteikti jāatšķaida. Nesāciet ar cietiem augļiem un dārzeņiem, bet ar biezeni. Bērna barošanai ideāli piemērots ir dzīvais auzu ķīselis, tikai sākumā tas jādod nedaudz un jāpieradina pakāpeniski. Nedzīvo biezputru vietā labāk, protams, vārīt dzīvās no kviešu, rudzu, griķu dīgstiem. Tos pagatavot ir ļoti vienkārši: asnus ieber blenderī, pievieno ūdeni, samaisa un sasmalcina. Var pievienot nedaudz medus un mazliet lineļļas vai ciedru eļļas. Riekstus pievieno uzmanīgi un pakāpeniski, sākot ar saberztiem ciedru riekstiem. Ļoti vērtīgs un veselīgs ēdiens bērniem ir dzīvā, zaļā zupiņa no sistēmveidojošām receptēm. Ziedputekšņi, bišu maize, medus tas ir lieliski. Tikai to visu pievienojiet pienam uzmanīgi un pakāpeniski.

Trešais likums: dabā neviens nedzer svešu pienu. Tikai mātes piens ir ideāls ēdiens. Tikai bērnībā baro ar pienu. Ja jūs līdz šim laikam vēl svārstāties atteikties no dzīvnieku piena vai ne, atbildiet uz trim jautājumiem.

1.   Vai govs ir jūsu bērna māte?

2.   Vai gribat, lai jūsu bērnam izaugtu ragi, nagi un vilna?

3.   Vai novēlat savam bērnam dažādas saaukstēšanās slimības?

Ja trīsreiz atbildējāt ar "nē", ne par ko vairs nav jādomā. Jautājumi, protams, ir absurdi, bet dzīvnieku piena lietošana ari ir absurds. Tikai padomājiet: dzīvnieks baro jūsu bērnu! Vai tas ir normāli? Ja vien nebūtu kolektīvās psihozes vispārpieņemto stereotipu, šāda ēdināšana izskatītos kā galīgi izkropļota mežonība. Šāda narkoze jeb ieradums ļoti stipri aizmiglo apziņu un prātu. Paskatieties, kā tas darbojas.

Pie tā, ka visi dzer govs pienu, jūs esat pieraduši kopš bērnības. Te nav nekā neparasta. Ir tautas, kas dzer zirgu un kamieļu pienu. Kā jums tas patīk? Nu vairs ne tik apetītlīgi, vai ne? Bet iedomājieties, ka jums piedāvā dzert cūkas pienu. Vai jūs to dzertu? Visticamāk ne. Neko citu kā novēršanos un riebumu šāda ideja neizraisa. Bet kāda starpība govs vai cūka… Viss balstās uz ieradumu un kolektīvo apziņu.

Tas pats ir ar dzīvnieku un putnu gaļu. Kad jūs pieejat pie letes, kur ir desas, redzētais nerada asociācijas ar dzīvnieku nokaušanu nav nekādu pirmsnāves brēcienu, nav sakropļotu līķu, asins smakas, netīrības un citu kautuves šausmu. Gluži otrādi asociācijas ir citas: sagriezta desiņa uz svētku galda. Pat vistas kautķermenis ne ar ko neatgādina, ka tas ir bijis jauks, dzīvs radījums, kuru nogalināja netīrā un cietsirdīgā veidā. Jūsu apziņa ir pakļauta narkozei. Bet vai no tā kas mainās?

Var saprast un attaisnot nomadu cilšu lopkopju pieķeršanos piena produktiem. Vai mūsdienu civilizētam cilvēkam vairs nav ko ēst? Uz ko paļauties: uz ražotājiem, kuri izveidojuši mītu, ka "bez piena produktiem nav dzīves", vai uz Dabu? Tas, ka piens ir galvenais kalcija piegādātājs, ir īsts mīts: kāposti, salāti un rieksti satur divreiz vairāk kalcija, svaigi zaļumi vairākkārt, sezams, nātres septiņreiz. Piena produktos pārpilnībā ir gan gļotas, gan kazeīns. Gļotu pārpilnība ir iemesls saaukstēšanās slimībām, bet kazeīns, no kā veidojas ragi un nagi, salipina iekšējos orgānus, un tie kļūst viskozi un sastinguši.

Ja nepārkāpsiet Dabas likumus, bērns augs vesels, aktīvs, gudrs un apsteigs attīstībā savus vienaudžus. Dabisks, dzīvs ēdiens savas izcelsmes dēļ garantē dabisku un harmonisku attīstību, nedzīvs rada problēmas. Piemēram, kāpēc vidējais statistiskais bērniņš ir histērisks, kaprīzs, pastāvīgi brēc, slikti guļ? Tāpēc, ka slikts ēdiens uz viņu iedarbojas tikpat spēcīgi kā stimulatori un relaksanti uz pieaugušo. Alkoholiķiem un narkomāniem ir vienādi simptomi sabeigta nervu sistēma un miega traucējumi. Tikai devas katram vecumam ir atšķirīgas. Es vēlreiz atkārtoju skaidri un gaiši nepatīkamo un neērto taisnību: starp nedzīvu ēdienu un narkotikām nav nekādas principiālas atšķirības, tā ir tikai devās.

Dzīvs ēdiens organismu attīra, nedzīvs piesārņo. Ja organismu neattīrīs ar dzīvo ēdienu, šo darbu uzņemsies slimības. Kā zināms, slimība tā ir attīrošā krīze.

Taču dzīvā ēdiena attīrošās īpašības ļoti bieži tiek uzskatītas kā nelaime, no kuras jātiek vaļā.

Piemēram, māte savam bērniņam, kurš pirms tam ēdināts ar piena maisījumiem un vārītām biezputrām, dod kādu dabisku, dzīvu produktu. Bērniņam sākas gremošanas traucējumi vai diatēze, vai šagrēnāda pa visu ķermeni. Tādu pašu efektu rada nevārīta augu izcelsmes pārtika uz pieaugušajiem tā vienkārši netiek sagremota un pat izraisa alerģiju. Tā veidojas secinājums: dzīvais ēdiens ir kaitīgs, tāpēc nav jānodarbojas ar muļķībām un jāēd normāli, kā to dara visi.

Par svaigēšanu ir ļoti maz pētījumu, pieredzes un literatūras, toties ir daudz nepamatotu un bezjēdzīgu spriedelējumu. Tādēļ ari radies tāds daudzums nepamatotas kritikas, kas nāk no mazizglītotiem mietpilsoņiem un neinformētiem mediķiem, kuri pat nezina, par ko runā.

Protams, dzīvais ēdiens neuzkavējas netīrā gremošanas traktā, tas traktu uzreiz sāk tīrīt. Sagremot dzīvo ēdienu nav iespējams, tāpēc organisms ir pieradis pie nedzīviem produktiem un cieš no tā, ka dominē pūstošā flora, bet trūkst "labo" baktēriju.

Ko darīt vērsties pie zālēm vai brīnumjogurtiem, kas it kā atrisina šo problēmu, vai atgriezties pie nedzīvu produktu lietošanas? Nē! Dzīvais ēdiens attīrīs organismu un izārstēs disbakteriozi. Jūs droši vien esat novērojuši, ka suņi un kaķi dažkārt ēd tiem neraksturīgu barību zāli. Kāds gudrs tēvocis reiz iedomājās, ka tādējādi viņi uzņem vitamīnus. Visi zina, ka zaļā zāle ir vitamīni, tātad dažreiz ēst zāli ir ļoti veselīgi. Taču ievērojiet tikai dažreiz, nevis bieži!

Patiesībā dzīvnieki tādā veidā realizē disbakteriozes profilaksi, īpaši mājdzīvnieki, kuri ēdināti ar cilvēku barību. Zaļā zāle satur visas labās baktērijas, tāpēc arī dzīvai zaļumu zupai vai vienkāršiem zaļumiem jābūt uzturā katru dienu. Pēc zināma laika dzīvais ēdiens pats novērsīs visas problēmas, visu normalizēs un radīs priekšnoteikumus tā uzņemšanai.

Lūk, tik vienkārši un saprotami ir dabas likumi. Vairāk par bērnu dabisko ēdināšanu varat uzzināt no tiem vecākiem, kuri ir apguvuši šo pieredzi.

Lai bērniņam nebūtu nekādu attīrīšanas krīžu, gatavojieties viņa piedzimšanai laikus. Ideālā gadījumā ja māte savu bērnu nolēmusi audzināt par svaigēdāju, viņai pašai jākļūst par tādu vismaz gadu pirms bērna ieņemšanas. Pretējā gadījumā gan mātei, gan bērnam nāksies pāriet uz dzīvo ēdienu pakāpeniski, nevis ekstremāli un steidzamā kārtā. Neeksperimentējiet ar bērniem, ja paši vēl neesat skaidrībā par savu uzturu!

Kam tad ražo bērnu pārtiku?Ārsti to iesaka. Vai tad viņiem nevar ticēt?

Neesiet naivi. Lielveikali tirgo nedzīvu matrices pārtiku. Tās ražošanas mērķis ir naudas iegūšana, nevis jūsu bērna veselība. Sistēmas (matrices) mērķis, kam veltīta šī ražošana, ir šūniņu piepildīšana ar paklausīgiem elementiem. Šiem elementiem jābūt, pirmkārt, ne īpaši veselīgiem (bez brīvās enerģijas), otrkārt, nedaudz "apdauzītiem", lai viņi nesaprastu, kur atrodas. Šo iemeslu dēļ viņi jāēdina ar matrices pārtiku.

Tāda ir patiesā realitāte. Bet reklāma, ar kuru jums "skalo smadzenes" no televizoru ekrāniem, tā ir ilūzija un ciniski meli. Lietas jāsauc īstajos vārdos. Ilūzija tiek radīta ļoti profesionāli: ekrānā jums parāda veselus un laimīgus bērnus, kuri saņem "visus nepieciešamos vitamīnus un mikroelementus" no konservu kārbām, taču veseli un laimīgi viņi jau nav sintētikas dēļ. Jaunā organisma potenciāls vēl ir augsts, tāpēc sekmīgi cīnās ar ķīmiju. Bet jūs vienalga ticat; jūs esat pieraduši ticēt autoritāšu viedoklim, tā jūs esat pieradināti no skolas sola.

Kas tad veido autoritatīvos uzskatus? Tie paši matriču speciālisti, kuri sēž ražotāju laboratorijās, vai nejēgas ārsti, kuru arī netrūkst. Viņi visi strādā "sistēmai", tātad viņu mentalitāte pieslīpēta šai sistēmai. Jo sistēmai, es atkārtoju, nav vajadzīgi pilnīgi veseli elementi. Padarīt viņus par slimiem ir ļoti viegli: attālināt no dabiskiem produktiem un pieradināt pie sintētiskiem. Turklāt neviens ražotājs nekad nenosauks savu produkciju par sintētisku, gluži otrādi visi salīdzinās to ar dabisko. Tad kāpēc jāatsakās no dzīviem produktiem, bet apmaiņā ražot nedzīvus un piepildīt tos ar ķīmiju? Tikai tāpēc, lai apstrādātu matrices jaunos locekļus, ieskrūvēt viņu galvās āķīšus, aiz kuriem pēc tam varētu raustīt kā lelles.

Reiz es redzēju, kā padzīvojusi sieviete auklēja pusotra gada vecuma mazdēlu. Vienā rokā viņam bija čupačups, otrā tukša alus bundža, droši vien vecmāmiņas izdzerta. Bērns centās izsūkt no bundžas pēdējās lāsītes, bet vecmāmiņai šāda nodarbošanās šķita pilnīgi nekaitīga. Kas gan tur pāris pilienu! Viņa nepavisam nejūt, ka pašrocīgi mazuļa galviņā ieskrūvē svārstu āķīšus viņai pašai tādi jau ir.

Tādi kā viņa (un tādu ir daudz) pārbaro savus bērnus ar supermārketu sintētiku līdz nemaņai (no kurienes tik daudz debilo?) un ar putām uz lūpām visiem mēģina pierādīt, ka jālieto tādi produkti, kādus lieto viņi. Paši jau "nobarojušies" ar nedzīvo pārtiku tiktāl, ka izskatās kā pirāti no filmas "Miroņa lāde". Arī bērnus grib pārvērst par gobliniem.

Vai tā ir realitāte? Vai fantāzija? Vai arī otrādi? Kā jums tīk. Kā viens, tā otrs daļa no mūsu realitātes. Un uz kino nemaz nav jāiet paskatieties reklāmas vai paverieties visapkārt.

Kāda ir jūsu attieksme pret biopiedevām?

Es nešķiroju pārtiku pamata un papildu kategorijā. Cita lieta ir daži produkti, kas "normāliem" cilvēkiem var būt ārstniecisks līdzeklis vai biopiedevas, man parasta pārtika. Protams, runa ir tikai par dabiskām piedevām. Sasmalcinātus jūraskāpostus, klijas, amaranta vai spirulīna eļļu pārdod tikai aptiekās, veikalos to nav. Kādam tās ir zāles, man vienkārši ēdiens. Dažs labs pieradis sevi sākotnēji kropļot, pēc tam cītīgi ārstēt, es turpretī augstāk vērtēju tādu uzturu, lai nevajadzētu ārstēties. "Ja tavs ēdiens nebūs kā zāles, tad tavas zāles būs ēdiens."

Jūs varbūt domājat kāda garlaicība un atpalicība! Labāk taču izslieties ar pilnu krūti, nevis trīcēt par savu veselību! Patiesi, par savu veselību es nemaz neuztraucos vienkārši tam nav pamata. Tas nemaz nav garlaicīgi, bet pat ļoti interesanti. Garlaicīgi būtu ēst to, ko ēd visi pārējie. Bet, kad es dodos savas pārtikas meklējumos, jūtos kā stalkers. Es neesmu tāds kā citi, kaut ari ārēji tas nav redzams. Es meklēju pārtiku tur, kur citi meklē zāles, tāpēc ka tādus produktus kā auzas, kvieši, lini, tumšās rozīnes, žāvētas aprikozes u. tml. parasti pērk, lai pagatavotu kādus ārstnieciskus līdzekļus. Tirgotāji tā arī raksta "ārstnieciskās auzas". Vai tad kādam ienāks prātā lietot uzturā neapstrādātas auzas, tam taču ir auzu pārslas. Neviens pat neiedomāsies, ka neapstrādātas auzas arī var kaut kā pagatavot. Bet pie gaļas stendiem es dodos tikai tāpēc, lai nopirktu kaut ko ēdamu savam kaķim, kas arī ir svaigēdājs. Tā nu sanāk, ka es izliekos par to, kas patiesībā neesmu (par laimi, vampīrs neesmu). Un tas nemaz nav garlaicīgi.

Daži vārdi par manām "piedevām". Mārdadža eļļa pēc savām ārstnieciskajām īpašībām pārspēj plaši pazīstamo smiltsērkšķu eļļu, taču par to reti kurš zina. Mārdadža eļļai ir unikāla īpašība tā atjauno aknu šūnas un izvada no organisma indes, turklāt tā ir spēcīgs aktioksidants ar apmēram 10 reižu lielāku antioksidantu aktivitāti nekā tokoferols, pazīstams kā vitamīns E jaunības vitamīns. Šī auga sastāvā ietilpst unikāla bioloģiski aktīva viela silimarīns, kas pēc savām ārstnieciskajām īpašībām ir daudzfunkcionāls, tādēļ ka to nevar iedalīt kādā vienā ārstniecisko līdzekļu grupā. Atkārtoju vēlreiz: kādam zāles, kādam ēdiens.

Amarantam, kas bija pazīstams jau acteku laikos, arī piemīt ārstējošas un atjaunojošas īpašības. Amaranta eļļa ārstē no daudzām slimībām un satur 6 % skvalēna spēcīga antioksidanta, ko vēl nesen ieguva no haizivju aknām. Amaranta eļļā vitamīns E piesaistīts retā daudzveidībā, tā ir 40-50 reižu efektīvāka par parastajām tokoferolajām formām. Amaranta ārstnieciskajai iedarbībai ir tik plašs spektrs, ka kaut ko uzskaitīt nav nozīmes. Ne jau velti inkiem un actekiem amarants bija galvenā pārtikas kultūra, bet mūsdienu cilvēkam šis augs nezin kādēļ no pārtikas auga pārvērties par ārstniecisko. Tikai ir kāda nianse amaranta eļļa ir diezgan dārga.

Mārdadži un amarants bija pazīstami jau senatnē, taču zinātnieku uzmanību piesaistījuši tikai tagad, turklāt vērā ņemamu uzmanību. Arī tas ir labi labāk vēlu nekā nekad. Kaut gan zinātnieku interesi piesaista ne jau paši dabiskie produkti, bet gan ārstniecības līdzekļi, ko no šiem augiem var iegūt.

Kāpēc jūsu receptēs nav olīveļļas un saulespuķu eļļas?

Tāpēc, ka linu, ciedru un amarantu eļļa sastāv galvenokārt no polinepiesātinātajām (vieglajām) taukskābēm, kas organismā nesintezējas. Vieglās eļļas attīra asinsvadus, līdzīgi tam kā nafta šķīdina bitumu. Šīs eļļas pat no šķīvja var nomazgāt ar aukstu ūdeni, bez jebkādiem mazgāšanas līdzekļiem. Secinājumus izdariet paši!

Paldies par informāciju svaigēdājiem. Sākotnēji nezin kāpēc uzreiz tam noticēju, tikai atteikties no agrākā uztura nevaru. Kad pirmoreiz izlasīju par pelēšanu, no nedzīvās pārtikas "atvadījos" uzreiz vienā dienā un uz trim mēnešiem. Pēc tam sākās šausmas! Pēc triju mēnešu absolūtas "neatcerēšanās" pastāvīgas atkāpes no apņemšanās; nesapratu, kas notiek. Pārstāju smēķēt un lietot alkoholu, taču tas izrādījās nieks salīdzinājumā ar ēdienu. Nezinu, ko darīt.

Tāpēc es vienmēr saku: ja jums nav stingras motivācijas, uz svaigēšanu labāk pāriet pakāpeniski. Lēnāk brauksi, tālāk tiksi. Pie stabiliem rezultātiem noved zināšanas un iekšējā gatavība, nevis gribasspēks un emocionāla "uzskrūvēšanās". Jums jānobriest, jāizaug līdz tam.

Ja ticēt Esēņu evaņģēlijam, tad sanāk, ka Jēzus sludinājis svaigēšanu. Bet kā tad ar leģendu, ka viņš pabarojis cilvēkus ar maizi un zivīm? Kam lai tic?

Jēzus ēdināja cilvēkus ar to, ko viņi tajā laikā ēda. Viena lieta viņus pabarot, cita apskaidrot, ko ēst nav labi.

Jūs rakstāt par piena kaitīgumu. Bet kā tad ar Esēņu evaņģēliju, kur Jēzus tieši un konkrēti runā par pretējo?

Jēzus sludināja savu mācību cilvēkiem, kas nodarbojās ar lopkopību. Domāju: Viņš saprata ja aizliegs pat pienu, tad tas jau būs pārspīlēti.

Kā zināms, Jēzus kopā ar saviem mācekļiem dzēra vīnu, ēda maizi un turklāt teica, ka tā ir viņa miesa un viņa asinis.

Pirmkārt, tas, visticamāk, nebija vīns, bet vīnogu sula. Šeit ir grūtības ar Bībeles tekstu tulkošanu. To, kas mūsdienu tulkojumā skan kā "vīns", patiesībā ir vīnogu sula. Sulu toreiz sauca par vīnu, saprotat? Tikai šķirnes un kvalitāte bija dažādas: par labu sulu uzskatīja svaigi spiestu, bet sarūgušu par sliktu. Nedomāju, ka Kristu cienāja ar sliktu sulu.

Otrkārt, vīnu tajos laikos un tajā vietā diezgan krietni atšķaidīja ar ūdeni.

Treškārt, no Kristus rokām es arī būtu ēdis un dzēris visu, kas tika dots. Vai tiešām jūs domājat, ka Kristus kausā varēja būt tas, ko mēs šodien uzskatām par alkoholu? Jēzus un viņa mācekļu azaids bija tāds, ka pēc svētīšanas maize un vīns vairs nebija agrākie, bet apzīmēja dievišķā un cilvēciskā sākumu Kristū. Analoģiski šķidrums, ko pārdod tirgū, uzsūcis sevī tik daudz negatīvās informācijas, ka pārvērties par konkrētu indi. Iedomājieties, cik cilvēku ar pozitīvu un negatīvu enerģētiku iziet caur šiem punktiem. Tāpēc, ja gribat dzert vīnu, tad labāk mājās darinātu vai to, ko tirgo firmas veikalos, nevis prastu traktieru dziru.

Noklausījos visu transērjingu trīs reizes (audioierakstā) un ievēroju: kad klausījos pēdējoreiz (tajā laikā biju svaigēdājs), sapratu daudz ko, par ko nekad nedomāju, kamēr lietoju termiski apstrādātu ēdienu. Starp citu, man izdevās izjust analoģiju kā sapņojumā mums izdodas radīt sapni, tā arī dzīvē gadās, ka var atmosties.

Kad es to izjutu, manī uzsprāga it kā patīkama enerģētiska bumbiņa tas bija tik vareni! Kopš tā laika es sāku vairāk saprast frāzi "pamosties nomodā".

Lūk, jūs izjutāt to pašu, ko es, kad runāju par apziņas skaidrošanos. Ļoti bieži šķiet, ka tu kaut ko saproti, taču tā nav. Kad prāta loģisko slēdzienu ķēdīte izveidojas par striktu shēmu, pārvēršas šablonā, parādās sapratne. Taču tā ir tikai ilūzija, interpretācija. īstā lietu būtības izpratne parādīsies tikai tad, kad atnāks izpratne. Un tas ir kaut kas cits. Atšķirībā no sapratnes izpratne nāk no mūsu iekšējās pasaules nevis no prāta, bet no dvēseles. Tā arī ir tā skaidrība, kas pāriet mirdzumā.

NODOMU ENERĢIJA

Nevienā no senajiem jogas vai cigun traktātiem nav ierakstīts, ka augstas enerģētikas attīstīšanai nepieciešams lietot dzīvu ēdienu. Tūkstošiem gadu bez tā ir iztikuši.

Vai jūs izlasījāt visus senos traktātus? Apsveicu! Ja jūs esat tikko pamodies, jums nepieciešams kaut ko uzzināt. Pēdējos 100 gados situācija pasaulē ir ļoti mainījusies un turpina mainīties ar milzu paātrinājumu; tāpēc arī nevar tā vienkārši paņemt kādu senu tehniku tādā veidā, kāda tā bija savulaik, un pielietot pašlaik, jaunajā realitātē, neņemot vērā notikušās izmaiņas. Jaunā realitāte ir pavisam citāda nekā iepriekšējā. Ja jūs līdz šim to neesat sapratis, tad ļoti ātri "atpaliksiet no vilciena".

Civilizācija ir veikusi strauju pagriezienu no cilvēka naturālās dabas tehnogēnās sabiedrības virzienā, un tas visai stipri ietekmē cilvēkus viņi vairs nav tik daudz indivīdi, cik sistēmas elementi, kuru enerģijas un apziņas ievērojamu daļu kontrolē šī sistēma. Ja cilvēks nav brīvs un rīkojas neapzināti, par kādu attīstību lai runā? Tas būtu tas pats, kas tīklā sapinušos mušu apmācīt jogā pēc sendienu traktātiem. Joga ir tūkstoš gadu sena mācība. Tātad arī mušai būtu jāpalīdz viņas veselības un ilgdzīvošanas labā.

Vispirms jākompensē realitātes pagrieziens, jāizraujas no tīkla, tikai pēc tam jānodarbojas ar attīstību. Dzīvais ūdens, dzīvais gaiss un dzīvā pārtika tā ari būs kompensācija, kas ne tikai apskaidros un atbrīvos apziņu, bet ari paaugstinās enerģētiku vienkāršā un dabiskā veidā. Protams, ja gribat sasniegt ko vairāk, tad papildus jānodarbojas ar enerģētiskām praksēm.

Kādas enerģētiskās prakses jūs ieteiktu?

Manuprāt, Broņņikova skola pārspēj visas līdzīgās skolas, ja vērtē pēc to efektivitātes un tuvinājuma jaunajām realitātēm. Broņņikova skolnieki dažos mēnešos apgūst to, ko Tibetas mūki nevarēja panākt pēc dažu gadu piespiedu treniņiem. Es pats pagaidām esmu apguvis tikai šis skolas pirmo pakāpi, bet rezultāti ir pārsteidzoši. Kad es veicu enerģētisko masāžu vienu no Broņņikova vingrojumiem -, man nevajag ar plaukstām pieskarties ķermenim: enerģija ir sajūtama kā ļoti blīva substance, turklāt tā ir vadāma. Pēc dažu nedēļu nodarbībām mans enerģētiskais ķermenis kļuva tikpat materiāli jūtams kā fiziskais. Šis ir gadījums, kad jūs patiesi varat ar rokām pieskarties tam, kas agrāk bija redzams tikai iztēlē vai auras fotogrāfijās. Un tas ir ceļa sākums.

Enerģētikas vadīšana tā ir neliela daļa no visa, ko var apgūt pēc Broņņikova metodes. Jūs varat iemācīties ieraudzīt variantu izplatījumu. Faktiski šāds skatījums nav nekas cits kā sapnis nomodā. Sapņojot jūs dodaties nevadāmā un spontānā ceļojumā variantu izplatījumā, bet šeit jūs mācāties saskatīt to, ko vēlaties redzēt: pagātni, nākotni vai ari to, kas paslēpts no acīm tagadnē. Iespējas ir fantastiskas, taču nākas kārtīgi papūlēties. Virsspējas nav tik vienkāršas kā transērfings ikdienā, kaut arī šeit daudzi saskaras ar nopietnām grūtībām. Grāmatas, kā izrādās, ne vienmēr un ne visiem palīdz.

Tādos gadījumos palīdz transērfinga skola tur jūs iemācīsieties vadīt ikdienas sapņojumu. Šajā nolūkā nepieciešams salauzt atslēgu, ar kuru aizslēgta jūsu apziņa, kā dēļ jūs nekādi nevarat atmosties, kaut ari saprotat, ka guļat. Bieži vien ar grāmatu izlasīšanu un saprašanu ir par maz vajag noņemt cilvēka "jumtu" vai, precīzāk, nobīdīt "savākšanas punktu" (pēc Kastaņedas terminoloģijas), lai cilvēks ieraudzītu, cik dziļā bedrē paiet visa viņa dzīve. To jūs saņemsiet transērfinga skolā.

Enerģētisko plūsmu sakarā. Esmu tāds cilvēks, kurš grib saprast visu līdz sīkumiem, un vēl es pastāvīgi domāju: varbūt es kaut ko daru nepareizi. Tādēļ šāds jautājums. Lūk, jūs rakstāt, ka cilvēkam ir divas centrālās plūsmas ienākošā un izejošā; viena atrodas dažu centimetru attālumā no mugurkaula, otra cieši piekļaujas mugurkaulam; tas nozīmē, ka plūsmas platums ir viens centimetrs? Vai plūsmas iet taisni vai izlokās līdzās mugurkaulam?

Nelauziet galvu par to, kā virzās šīs plūsmas un kāds ir to platums; galvenais gar ķermeņa centrālo asi viena plūsma paceļas, bet otra nolaižas. Kā tās iet organisms pats tiks skaidrībā. Vispār nav jau obligāti iedomāties šīs plūsmas; pietiek pievērst sev uzmanību un sajust kādu substanci, piemēram, siltumu, kas izplūst pa visu ķermeni. Enerģija pati atradīs kanālus.

Es nekādi nespēju ieslēgt plūsmas vajadzīgajā polaritātē: ienākošā priekšpusē, izejošā aizmugurē. Uzreiz rodas nepatīkama sajūta "glaudīšana pret spalvu".

Patiesi, dažiem cilvēkiem polaritāte var būt atšķirīga, tad arī Atdzimšanas acī kustība jāveic pretēji pulksteņa rādītāju kustības virzienam. Ja griežoties izjūtat diskomfortu un pretestību, mainiet virzienu un griezieties pretēji pulksteņa rādītāju kustības virzienam atpakaļ. Ja griešanās virziens nav noteicošais, tas, iespējams, saistīts ar to, ka jūs tā izprotat plūsmas. Kā tās iet, nav svarīgi; galvenais, lai jūs neizjustu diskomfortu, bet plūsmas iedomājieties tādas, kā jums tīk!

Jūsu enerģētiskajā vingrošanā ienākošā plūsma iet no priekšpuses, izejošā no mugurpuses. Es pazīstu cigun tur, mazajā debesu lokā, enerģija plūst citā virzienā: pa muguru augšup, pa krūtīm uz leju. Gribētu precizēt: kā pareizi iedomāties plūsmas?

Plūsmas virzās daudz sarežģītāk, nekā to var iedomāties. Es parādīju divus galvenos plūsmu veidus elementārai un primitīvai ilustrācijai, lai nesagatavots cilvēks varētu ar kaut ko sākt. Un "mazais debesu loks" arī ir tāda pati vienkāršota shēma, kas neatspoguļo pilnu ainu. Atgādinu nav svarīgi, kā virzās šīs plūsmas; iedomājieties to, kā jums šķiet pieņemamāk un ērtāk. Galvenais pievērsiet uzmanību tam, ka bez fiziskā ķermeņa jums vēl ir enerģētika. Princips pavisam vienkāršs kur uzmanība, tur ari enerģija, bet, pa kādām plūsmām virzīties, tā izlems pati.

Vai var pats sev noņemt lāstu, ja domā, ka tāds ir uzlikts?

Lāsts un noskaušana tās ir destruktīvas programmas, kas iestrādātas jūsu morfoloģiskajā laukā (virsapziņā).

Lai no tām izvairītos, nepieciešams pievērsties savai enerģētikai; tās pašas atkritis kā blaktis, ja savu enerģiju pacelsiet vajadzīgā līmeni. Gadās, ka reizēm ir ļoti stipra programma un to var noņemt tikai speciālists. Ja jūtat, ka jūsu dzīvē ienācis kaut kas patoloģisks, piemēram, totālas neveiksmes, tad nekāds transērfings nepalīdzēs; jāmeklē labs speciālists.

Grāmatā "Atdzimšanas acs" ierakstīts: "Nekādā gadījumā pēc prakses nedrīkst lietot vēsu un vēl vairāk aukstu ūdeni." Vai tas nozīmē, ka aplaistīšanās vai kontrastduša pēc šīs vingrošanas nav ieteicama?

Organisms nedrīkst pārmērīgi atdzist. Šajā pašā grāmatā ir paskaidrots: "Nekad neejiet aukstā vannā vai dušā, neaplaistiet sevi ar aukstu ūdeni un nenorīvējieties līdz tādam stāvoklim, kad aukstums iekļūst dziļi ķermenī, jo tas būtiski sagrauj ēterisko struktūru, kas izveidojusies rituālajās darbībās. Ne pirms, ne pēc nodarbībām, ne arī citā laikā." Īslaicīga aplaistīšanās ar ļoti aukstu ūdeni vai kontrastduša neatņem organismam siltumu. Tā kā īslaicīgs kontakts ar aukstumu ir pilnīgi pieļaujams pēc jebkuras vingrošanas, jāizvairās vienīgi no auksta vēja, kas saldē caur plānu apģērbu, tas uz enerģētisko apvalku darbojas nospiedoši, "aizpūš auru". Jācenšas izvairīties arī no ilgstošas atdzišanas.

Vai Boroņņikova metode skar uztura (svaigēšanas) tēmu? Ja ne, tad kā viņi bez atbilstošas enerģētikas sasniedz savus fenomenālos panākumus?

Šīs spējas var attīstīt, arī nepievēršot uzmanību uzturam, ja ir izcilas dotības; protams, darbosies arī transērfings. Taču lielāku efektivitāti var sasniegt tad, ja organisms ir brīvs no sārņiem un kolosālā darba, kas jāpatērē, lai sagremotu nedzīvu pārtiku un pēc tam attīrītos ar to organisms ar grūtībām tiek galā.

Tīrā organismā enerģija plūst brīvā, varenā straumē. Tas nozīmē, ka jums būs jāpieliek daudz mazākas pūles, lai vadītu realitāti un attīstītu īpašas spējas, ja vien ēdīsiet apzināti, nevis nedomājot. Šo patiesību saprot tie, kuri nopietni nodarbojas ar enerģētisko praksi. Piemēram, īpašs uzturs ir tādu virzienu kā joga un cigun neatņemama sastāvdaļa. Taču, lai cik dīvaini tas būtu, pat adepti ir nevērīgi ēšanas ziņā.

Lieta tāda, ka intensīvas nodarbības enerģētikas jomā (to skaitā arī ar dziedniecību saistītās) stimulē vēža šūnu vairošanos. Iespējams arī galvas smadzeņu asinsvadu plīšanas risks. Tādi diženi cilvēki kā Džidu Krišnamurti, Šri Rāmana Mahāriši, Svami Vivekānanda, Rāmakrišna, Šri Aurobindo, H. Blavatska, H. Rēriha, Vanga, Ošo, Kastaņeda un daudzi citi nomira no vēža vai insulta. Bet no tā varēja izvairīties, ēdot dzīvu, dabisku ēdienu un dzerot dzīvu ūdeni.

Dzīvs ēdiens, pirmkārt, nobīda organisma pH uz sārmainās vides pusi, t. i., tur, kur vajadzīgs. Tādēļ ievērojami uzlabojas skābekļa uzņemšana (sportistu uzmanībai nevajag nekādus dopingus). Vēža šūnas ar skābekli bagātā, sārmainā vidē nespēj attīstīties. Otrkārt, dzīvs ēdiens ievērojami paaugstina asinsvadu elastīgumu. No nedzīva ēdiena organisma vide saskābinās un asinsvadi sāk līdzināties vecai santehnikai. Un nekāda veģetārā diēta nepalīdzēs, ja ēdienu gatavos uz uguns, nevis ēdīs dabiskā veidā. Jūs varat lietot "pareizo" auzu putru, neslīpētus rīsus un citus "pareizos" produktus, bet kāda tam nozīme? Organisms no vārīta ēdiena piesārņojas, saskābinās, un šūnas cieš no skābekļa bada, lai cik "pareizi" arī elpotu. Tāpēc jogi bieži tīra mēli, skalo zarnu traktu, rīkli un degunu un veic vēl citas līdzīgas procedūras. Nekas no tā nav vajadzīgs, ja ēdiens ir dzīvs. Tīrs ienāk, tīrs iziet un tīrs organisma iekšpusē.

Akadēmiķis Broņņikovs sludina dalītu uzturu un uzskata, ka ar to pietiek. Varbūt savas teorijas ietvaros viņam ir taisnība tāpēc, ka viņa metodika visefektīvākā no visām enerģētiskajām praksēm īpašu uzmanību pievērš darba drošībai. Taču manas domas ir tādas: "Sargies pats, un Dievs tevi sargās!" Kundalinī spēks, ja to ļoti neatlaidīgi tramdīs ar dažādiem enerģētiskiem "vingrinājumiem", reiz var arī pamosties. Un, ja tas pamodīsies nesakārtotā un netīrā ķermenī, tas to vienkārši iznīcinās. Tad arī noderēs mani pastāvīgie un apnicīgie atgādinājumi par svaigēšanu.

Lai pielietotu šīs zināšanas, ir vajadzīgs dvēseles spēks, bet es jūtu tādu kā kritumu, apātiju, es pat fiziski izjūtu nomoda sapni. Svaigēšanai vēl neesmu gatava, tiesa no uztura esmu izslēgusi dažus kaitīgus produktus. Bet to, kā atklāt savus enerģētiskos potenciālus, pagaidām nezinu. Gribu atbrīvot savas smadzenes no "tarakāniem", kas neļauj priecāties par dzīvi. Es zinu, ka daudzviet man ir veicies un veicas, bet, neraugoties uz to, mani pārņem nomāktība un neļauj priecāties par košajām dzīves krāsām. Esmu ļoti tuvu tam stāvoklim, kādu jūs aprakstāt pirmās grāmatas sākumā. Vai tiešām arī man jāgaida savs Likteņlēmējs, lai sapurinātos?

Lai rastu dvēseles spēkus, vajag "aizraut" dvēseli, atrast savu mērķi. Tajā pašā laikā, ja jūs esat apātijas varā, mērķi atrast neizdosies. Veidojas noslēgts aplis: lai atmodinātu spēku, vajadzīgs spēks. Tāpēc es jums piedāvāju vienkāršu un dabisku enerģijas atbrīvošanas ceļu. Šī enerģija palīdz sakopot spēkus dzīvības saglabāšanai un vienlaikus atbrīvo organismu no apziņas parazītiem (tarakāniem), tas ir pārejas ceļš uz dabisku uzturu. Jūs nesapratīsiet, cik tas ir vienkārši un efektīvi, jo nebūsiet to mēģinājusi. Caur tīklu, kas jūs ieskauj, jums šķiet, ka es runāju par kaut kādām abstraktām un nereālām lietām. Patiesībā es rādu jums izeju, bet jums nav pat spēka nokratīt sastingumu, atmosties un ieraudzīt, ka tā patiesi ir izeja. Tāpēc jūs lasāt šīs rindas un tomēr turpināt man jautāt: kur tad tā ir izeja? Parādiet!

Aptveriet kaut vai ar prātu, ja nespējat to saprast! Pieņemsim, ja cilvēks ir dzērājs, viņš nepārtraukti jūtas fiziski sagrauts, viņš ir apziņas parazītu varā, kas viņam liek dzert; tāpēc viņš ir ari morāli sagrauts, viņam grūti tā dzīvot, grūti dzert, bet nedzert arī nevar viņam tas jādara atkal un atkal, lai kaut nedaudz paaugstinātu tonusu, tāpēc ka bez tā dzīve, kā viņam pašam šķiet, ir nepanesama. Patiesībā viņam tikai šķiet, ka loks ir noslēgts. Ar nedzīvas pārtikas lietošanu ir tāda pati situācija. Atkārtoju apjautiet to kaut vai ar prātu, pārraujiet apburto loku, un jums radīsies enerģija. Ne uzreiz, bet mākoņi pametīs jūsu pasauli, un jūs varēsiet priecāties par "dzīves gaišajām krāsām" tā, kā jūs to vēlaties. Vienkārši priecāties par dzīvi, kā jūs rakstāt, patiesi ir iespējams. Šim nolūkam nepieciešama brīva enerģija un brīva griba. Pamēģiniet ienākt pa durvīm, kur esmu uzrakstījis vārdu "Izeja". Jo tur jau esmu bijis un zinu, par ko runāju.

VESELĪBAS NODOMI

Lai cik tas būtu dīvaini, man pienāk daudz vēstuļu ar lūgumiem palīdzēt izārstēties. Acīmredzot, ja nav veselības, nevar arī vadīt realitāti. Jautājums par dzīvesspēju nodrošināšanu nostājas pirmajā vietā un aizņem visas domas. Un atkal man nākas runāt par "apokrifisko" kā dažiem šķiet tēmu, kas it kā nav saistīta ar transērfingu. Bet kā jums patīk fakts, ka Krievijā trešā daļa no jauniesaucamiem jauniešiem nav derīgi karadienestam, un pat no "derīgajiem" iesauc arī tos, kurus agrāk būtu nosūtījuši uz klīniku. Citādi nav kam dienēt. Vai tas ir saistīts ar transērfingu? Ja ne, tad rodas jautājums: uz ko vispār attiecas transērfings? Jūs saprotat, ka realitāte mainās mūsu acu priekšā tajā laikā, kad daudzi turpina kustēties pēc inerces ar "vecajām gramofona platēm" galvā?

Jūs varat izlasīt kaudzi literatūras par brīnumainām metodēm, kas palīdz izvairīties no slimībām, un turpināsiet ārstēties visu mūžu. Viss atkarīgs no mērķa: ja mērķis ir ārstēšanās tā nebeigsies nekad; ja mērķis ir veselība tā iestāsies visai drīz. Tāpēc mans uzdevums ir nevis palīdzēt jums izvairīties no slimībām, bet gan orientēt jūsu nodomus uz sākotnējo veselību, kas piemīt pašam organismam.

Es neesmu mediķis, un man nav plašu zināšanu par slimību ārstēšanu. Viss, ko es zinu un gribu darīt zināmu jums, tā ir elementāra patiesība, kā izvairīties no slimībām. Ir ļoti daudz dažādu saslimšanas veidu, bet to ārstēšana liela, grandioza zinātne. Viss ir tik sarežģīti. Svārsti novirzījuši cilvēkus tālu prom no pirmsākumiem no visu slimību sākotnējo cēloņu zināšanām. Šī patiesība ir ļoti vienkārša, es pat teiktu tīra. Ja nonāktu pie pirmsākumiem un sekotu vienkāršai patiesībai, tad vajadzība pēc sarežģītās zinātnes par slimību ārstēšanu atkristu. Jādzer dzīvais ūdens, jāelpo dzīvais gaiss un jāēd dzīvā pārtika. Tas arī viss, kas jāzina un jāpilda.

Lai nerastos iespaids, ka viss, par ko es rakstu, ir tikai "saucēja balss tuksnesī" vai disidenta personiskais viedoklis (kas es arī faktiski esmu matriču sabiedrības vērtējumā), piedāvāju rakstu, kas pauž malā stāvošā viedokli.

Ir pieejama informācija par bīstamākajām ātrajām uzkodām.

Kā zināms, "iekošanu uz ātru roku", tik ērtu mūžīgi steidzīgajiem lielpilsētu iedzīvotājiem, ārsti ierakstījuši veselības ienaidnieku sarakstā kā pirmo numuru. Straujš svara pieaugums, infarkti un diabēts, kas visbiežāk piemeklē eiropiešus, pamudināja Lielbritānijas grāfistes Hempšīras dietologus izveidot visbīstamāko ātro uzkodu sarakstu.

Izpētījuši populārāko ātri pagatavojamo ēdienu sastāvu un kaloritāti, zinātnieki nonākuši pie neiepriecinoša slēdziena: vienā ātrās uzkodas devā vai tas ir kebabs, pica vai hamburgers ir visas dienas tauku norma. Turklāt galvenais "slepkavotājs" ir kebabs, ko Maskavā pazīst ar nosaukumu "šaurma". Izrādās, ka vienā kebabā ir vidēji 120 g tauku, bet dienas normai nevajadzētu pārsniegt 70-80 g. Apēst kebabu tas būtu tikpat kā izdzert kausu izkausētu kulinārijas tauku. Šī gastronomijas "šedevra" regulāra baudīšana noved pie straujas svara palielināšanās. Šokējošs ir fakts: apēdot pa vienam kebabam divreiz nedēļā, "ātrēdājs" vairākas reizes palielina infarkta risku un pēc gadiem desmit garantē sev sirds asinsvadu patoloģiju.

Tauki, ko satur ātrās uzkodas, sastāv galvenokārt no piesātinātām taukskābēm, kas, nonākot organismā, nogulsnējas uz asinsvadu sieniņām un var izraisīt aterosklerozi, kā arī holesterīna līmeņa paaugstināšanos asinīs. "Gaļā, ko izmanto ātro uzkodu pagatavošanai, vairāk nekā pusi veido tauki," atzīst medicīnas zinātņu kandidāts docents Nikolajs Adrianovs. Turklāt ļoti bīstami esot produkti, kas rodas pēc gaļas apcepšanas. Šīs vielas bojā sirds, aknu un asinsvadu šūnu membrānas, izmaina asins sastāvu un izraisa lipīdu apmaiņas traucējumus, kas gala rezultātā noved pie sirds un asinsvadu sistēmas bojājumiem. Turklāt kaitīgie tauki ir ne tikai pārkarsētās kotletēs un kebabos, bet arī fri kartupeļos, kas piesātināti ar vairākkārt izmantotu augu eļļu. Tas nozīmē, ka apetītlīgie cīsiņi, desas, kebabi un hamburgeri ir pirmais solis uz infarktu.

Vēl viens risks cilvēkiem, kuri regulāri lieto ātrās uzkodas, ir neatgriezeniskas izmaiņas aknās. Šāda diēta veicina sarežģīta aknu fermenta alaninaminotransferāzes līmeņa krasu paaugstināšanos. "Šāds palielinājums raksturīgs hepatīta slimniekiem," atzīst ķīmijas zinātņu doktore profesore Natālija Ugarova. "Parasti šis ferments atrodas aknu šūnās, bet, ja orgāns ir stipri bojāts, šūnas sabrūk un ferments nokļūst asinīs."

Britu medicīnas asociācijas speciālisti veikuši eksperimentu, kura laikā tā dalībniekus regulāri ēdināja ar vārītu, saldu un kalorijām ļoti bagātu ēdienu. Jau pēc eksperimenta pirmās nedēļas brīvprātīgajiem dalībniekiem fiksēja tauku uzkrāšanos šūnās un insulīna līmeņa kāpumu. Pēc četrām nedēļām bija vērojama insulīna iedarbības samazināšanās, kura noveda pie metaboliskās disfunkcijas un izraisīja virkni bioķīmisku noviržu, kas varēja rosināt diabēta un išēmiskās sirds slimības iestāšanos. Šajā posmā, rūpējoties par brīvprātīgo dzīvību, eksperiments tika pārtraukts.

Tomēr, pat zinot par ātro uzkodu kaitīgumu, atteikties no tām nav viegli. Prinstonas Universitātes (Ņūdžersija) zinātnieku pētījumi pierādījuši, ka ātrās ēdināšanas produkti cilvēkos izraisa atkarību, kas ir līdzīga narkotiskajai. Doktors Džons Hēbels atklājis, ka treknu un saldu produktu ēšana aktivizē dopamīna veidošanos, kas saistās ar apmierinājuma sajūtu un tieksmi pēc kaut kā. Piemēram, izmēģinājumu žurkas, izvēlēdamās starp treknu, saldu un normālu, sabalansētu barību, atteicās no viņām paredzētās parastās barības un pārgāja uz ātrajām uzkodām. Turklāt saraut no ātrajām uzkodām atkarīgo apburto loku ir problemātiski.

Endokrinologs Mihaels Švarcs no Vašingtonas Universitātes atklājis, ka, palielinoties svaram, kebaba un frī kartupeļu cienītājiem rodas neuzņēmība pret leptīnu apetīti kontrolējošo hormonu. Tieši tāpēc viens no aptaukošanās pandēmijas un saslimšanas ar bulīmiju (nekontrolēta ēdiena rīšana) iemesliem ir plašā pusfabrikātu un ātro uzkodu izplatīšanās. Bet Lielbritānijas Psihiskās veselības fonda pētījumi pierādījuši ātro uzkodu saistību ar psihisko noviržu slimnieku skaita pieaugumu. Noskaidrota cieša saistība starp depresijas iestāšanos, Alcheimera slimību, šizofrēniju un pusfabrikātu patēriņa augsto līmeni. Tādēļ Lielbritānijas psihiatriskajās klīnikās viena no galvenajām ārstēšanas metodēm ir dietoterapija, kas paredz biežu zivju, augļu, dārzeņu un riekstu lietošanu uzturā, izslēdzot no barības ķēdes rafinētus un ceptus produktus.

Pēc Rodermas klīnikas (Dienvidjorkšīras grāfiste) dietologa atzinuma, jau pēc mēneša ārstēšanās pacienti daudz retāk sūdzējās par depresiju, viņiem uzlabojās miegs un vispārējais stāvoklis. Tāpēc atteikšanās no kārtējās ātro uzkodu devas ir liels ieguldījums ne tikai fiziskās, bet arī psihiskās veselības saglabāšanā." [Jekaterina Ļuļčaka "Uzturs, kas nodara ļaunumu", 28.05.2008., http://www.rbcdaily.ru .]

Protams, ātrās uzkodas ir galējība, ko diezin vai vispār vērts apskatīt, taču es citēju šo rakstu tikai tādēļ, lai pievērstu jūsu uzmanību tam, ka pat oficiālā zinātne sāk atzīt šāda veida uztura piederību narkotikām. Kaut gan vajadzētu būt saprotamam, ka nav principiālas atšķirības starp ātrajām uzkodām un citu nedzīvo ēdienu.

Vai es varu kaut kā ietekmēt sava vectētiņa veselību (izveseļošanās virzienā), piemēram, ar vizualizāciju? Ko man darīt, lai palīdzētu cilvēkam atveseļoties?

Pārliecināt, lai viņš fiksē savu uzmanību uz izveseļošanos, nevis uz slimošanu. Viņa nodoms jāvirza nevis uz ārstēšanos ka procesu, bet atveseļošanos ka mērķi. Pats jūs diez vai varēsiet palidzēt.

Ko darīt, ja es baidos zaudēt saprātu? Daudz uzmanības pievēršu svešām skaņām istabā varbūt tādēļ, ka esmu palikusi viena. Ar sānskatu redzu kaut kādu sīku priekšmetu kustību.

Saprātu nezaudēsiet tam vajadzīga ļoti spēcīga ietekme. Ieslēdziet radio, televizoru. Cilvēka smadzenes ir tā iekārtotas, ka tām nepieciešama informācijas plūsma; informācijas vakuumā var sākties halucinācijas.

Sakiet, lūdzu, ko darīt, ja nekas neinteresē, nav motivācijas jebkādām darbībām, viss šķiet pelēks un neinteresants.

Tas liecina par to, ka trūkst brīvās enerģijas svārsti visu sagrābuši. Vajadzētu pievērsties savai veselībai, ķermenim. Vingrošana, kontrastduša, vairāk svaigas augu izcelsmes pārtikas, laicīga došanās gulēt. Elementāri.

Vai vizualizācija var palīdzēt atbrīvoties no neārstējamas slimības?

Vienīgā mūsu gadsimta neizārstējamā slimība ir neaudzinātība. Ir jāiziet antiparazitārās tīrīšanas kurss, pēc tam jāiztīra visas izvadītājsistēmas un vienlaikus jāatsakās no kaitīgiem produktiem, jāpāriet uz dalīto uzturu ar tam sekojošu pakāpenisku pāreju uz dabisko uzturu. Slimība izzudīs pati.

Es neticu brīnumiem, taču jūsu teorija manī iededza cerības stariņu. Lieta tāda, ka mans bērniņš ir invalīds. Meitenīte, kura nestaigā no dzimšanas tāpēc, ka viņai ir iedzimta muguras smadzeņu anomālija. Reāli to nevar izārstēt. Pēc jūsu teorijas pastāv variantu kopums un viss ir iespējams. Tas ir tur iespējams arī variants, ka mana meitenīte ir absolūti vesela. Kā apvienot manu slimo meitenīti ar viņas veselo variantu un padarīt viņu patiesi veselu?

Teorētiski tas ir iespējams, bet praktiski ir vajadzīga stingra, nelokāma vēlēšanās un sistemātisks darbs ar mērķslaidu. Variantu izplatījumā atrodas cilvēka organisma "projekts". Ar mērķtiecīgu vizualizāciju tajā var "ieviest" labojumus. Tas nav viegli, bet ir iespējams. Vispār savu "projektu" izlabot ir daudz grūtāk nekā apkārtējo īstenību. Viss ir atkarīgs no neatlaidības un ticības saviem spēkiem. Un tas jādara nevis jums, bet jūsu meitai. Jums ir maz iespēju izmainīt svešu pasauli, bet jūsu meitai ir tieša pieeja savam pasaules slānim. Taču viņai jāzina, ka ir tāds transērfings un kā tas darbojas. Ja jūs pamēģinātu meitai to paskaidrot, varbūt tas radītu interesi, un tad viss būtu viņas rokās.

Man ir 22 gadi, augums 168 cm, svars 45 kg. Jūtu, ka man ir ļoti maz enerģijas, kaut arī ik dienas pildu vingrojumus, braucu ar velosipēdu un pastaigājos parkā. Neraugototies uz to, spēka ir ļoti maz. Gribu pāriet uz svaigēšanu. Esmu lasījusi, ka pēc šādas pārejas ļoti stipri samazinās svars. Rēķinoties ar to, ka es jau tā esmu diezgan vāja, negribētos novājēt vēl vairāk.

Jums vispirms vajadzētu vērsties pie osteopāta un izārstēt mugurkaulu. Ja svars nenormalizēsies, jāvēršas pie endokrinologa. Jāiziet antiparazitārā programma. Strauji pāriet uz svaigēšanu es neiesaku, tikai izslēdziet no uztura kaitigos produktus un ēdiet pilnvērtīgi un dažādi. Pārejai jānotiek pakāpeniski.

Pirms astoņiem gadiem (es esmu vadītājs) man uz nervu pamata notika viegls išēmiskais insults. Es ļoti nobijos. Pēc tam es no visa baidījos, visus šos gadus sadarbojos ar psihoterapeitu. Kļuva labāk, bet BAILES palika: man bail mērīt asinsspiedienu tas acumirklī paaugstinās, tikai par to iedomājoties; bailes vienam kaut kur tālāk braukt. Ja nejūtos labi, sākas drebuļi. Spiedienu mēru ar svārstu (skrūvīte diegā), uzdodu sev dažādus jautājumus par pašsajūtu. Un tā vairākas reizes dienā. Nevaru izvairīties no domām, kas mani vajā. Iesakiet, kā no tā iziet, izmantojot transērjlngu! (Internetā redzēju komentārus par jūsu grāmatu, ko tādiem kā es nevajadzētu lasīt, citādi "aizbrauks jumts"; varbūt tā ir taisnība?)

Jūs esat iestidzis savās slimībās; vajadzētu pārslēgties no domām par slimību uz domām par veselību, pārbīdīt nodomu rādītāju, nemērīt spiedienu, bet darīt to, kas piesaista veselību. Noskaņojieties nevis uz ārstēšanos, bet uz atveseļošanos. Jūtat starpību? Atveseļošanās metožu ir ārkārtīgi daudz. Piemēram, organisma attīrīšana, dzīvais ūdens, tīrs gaiss, dzīvs ēdiens, kustības. Un no insulta glābs tādi produkti kā ziedputekšņi un linsēklu eļļa. Aizstājiet cukuru ar medu un putekšņiem, bet dzīvnieku un smagos augu taukus ar linsēklu eļļu. Asinsvadi attīrīsies, kļūs elastīgāki, un nekāds insults vairs nebūs bīstams. Tas ir tik vienkārši.

Vai ar nodomu spēku var mainīt sava ķermeņa iespējas? Es nodarbojos ar dejošanu, vajadzīga laba plastika, bet es kā tāds koka gabals.

Nodoms jātranslē nodarbību laikā, tad tas būs daudz efektīvāks. Bezmērķīgi atkārtot slaidu par atsevišķām sava ķermeņa spējām nav vajadzības; fiziskais jāsavieto ar metafizisko. Nodarbību laikā domājiet par to, ka jūsu ķermenis kļūst arvien perfektāks. Tā ir procesa vizualizācija: šodien es visu daru labāk nekā vakar, ar katru dienu viss būs arvien labāk un labāk.

Esmu lasījusi Pola Brega grāmatas; no tām izriet, ka visus sārņus, kas ķermenī iekļūst ar ēdienu, gaisu un ūdeni, var izvadīt, tikai regulāri badojoties; jo pat pašlaik nav iespējams atrast augļus un dārzeņus, kas nebūtu ķīmiski apstrādāti. Gandrīz pusgadu es badojos reizi nedēļā, bet pēc pārtraukuma to vairs nespēju atjaunot. Vai jūs uzskatāt, ka badošanās ir vienīgā izeja un tā patiesi nepieciešama, lai uzturētu ķermeni tīru?

Jums tas šķitīs dīvaini, bet es neesmu badošanās piekritējs. Uzskatu, ka badoties bez bažām var tikai tādā gadījumā, ja organisms ir vesels un tīrs. Tad rodas jautājums kāpēc tas būtu jādara? Labāk ir nepiesārņot organismu, ēdot dabiskos produktus. Badoties vajadzētu gudri un piesardzīgi. Citādi var rasties neparedzēti sarežģījumi.

Nedrīkst badoties tad, ja organismā ir parazīti. Lamblija, piemēram, vienkārši saēdīs jūsu aknas tās taču nav ar jums vienojušās par badošanos. Arī citi parazīti aktīvi barosies ar jūsu iekšējiem orgāniem, nesaņemot ierasto ēdienu, un izdalīs toksīnus. Ja vēl pievienot organisma toksīnus, kas tiek izvadīti badošanās laikā, tad var saņemt tādu indi, ar ko izvadorgāni netiks galā. Kas tad notiks?

Tādēļ, pirms uzsākt badošanos, vajadzēu iziet antiparazitāro programmu un veikt zarnu trakta, aknu un nieru ģenerāltīrīšanu un atbrīvoties no sāļu nogulsnējumiem. To visu var izdarīt ar pārbaudītām metodēm, ar dabisku, dzīvu augu palīdzību. Kas konkrēti jādara par to varat izlasīt grāmatās par organisma attīrīšanu. Tādu grāmatu ir diezgan daudz. Un izvēlieties metodi, kas šķiet sirdij tuvāka.

Ja vēlaties, pēc attīrīšanās varat gavēt, tikai ne diletantiski kā ienāk prātā, bet gudri. Labākus ieteikumus, manuprāt, var atrast profesora A. Stoļešņikova grāmatā "Как вернуться к жизни" (Kā atgriezties dzīvē). To var izlasīt arī internetā.

Jau sešus gadus ciešu no depresijas, turklāt tā parādās periodiski, kad ievērojami samazinu zāļu devu vai pārtraucu dzert tabletes vispār. Palīdziet, lūdzu, tikt skaidrībā ar šo problēmu. Es vairs nezinu, ko iesākt.

Jūs esat "uzsēdies" uz kādām tabletēm. Protams, būs depresija. Pārtrauciet lietot tabletes, pārdzīvojiet kārtējo depresiju, attīriet organismu, dodiet tam vairāk dabiskas pārtikas. Lietot antidepresantus nav nekādas nozīmes: sākumā tie nedaudz palīdzēs, bet vēlāk, kad pārtrauksiet tos lietot, organisms sāks attīrīties un izvadīt toksīnus, kas būs radušies no šiem preparātiem. Tad arī sākas narkotiskā abstinence laušana. Izrādīsies, ka stāvoklis ir vēl sliktāks nekā pirms tablešu lietošanas. Ko darīt sākt dzert tās no jauna? Tā tas var turpināties visu mūžu.

Lieta tāda, ka vienkārši pārciest depresiju es nevaru. Nākas lietot tabletes, jo uz depresijas fona sākas panikas trauksmes un bailes. Ārsts nosaka diagnozi: astēniskais sindroms. Divreiz esmu gulējusi neirožu klīnikā

Maskavā. Vienreiz sāku attīrīt organismu kopā ar slaveno M. kundzi, bet kļuva vēl sliktāk. Viņa teica, ka man vispirms jāizārstējas no depresijas. Biju uz tikšanos ar S. kungu (visas šīs personas ir plaši pazīstamas), un, kad teicu, ka jau sešus gadus ciešu, esmu visu izmēģinājusi un izlasījusi daudz grāmatu, tad visi par mani tikai pasmējās. Es nekādā gadījumā negribu tiesāt šos cilvēkus. Palīdziet! Esmu gatava mainīt apziņu, taču nezinu, ar ko sākt.

Tādus cilvēkus vajag nosodit, viņi to ir pelnijuši. Taču nav jāsāk ar apziņas mainišanu. Un nenodarbojieties pati ar depresijas ārstēšanu, bet novērsiet tās cēloni. Ārsti nolaiž rokas tāpēc, ka nav spējigi jums palidzēt jums jāpalidz sev pašai. Jums jāattira organisms no sārņiem un parazītiem. Nomāktībai var būt trīs cēloņi: ķermeņa parazīti, organisma piesārņojums un apziņas parazīti. Katram cilvēkam šīs pazīmes piemīt dažādās pakāpēs un noved pie dažādām sekām, to skaitā arī pie depresīva stāvokļa. Sāciet ar antiparazitāro programmu. Ķermeņa parazīti var ietekmēt apziņu. Antiparazitāro programmu vislabāk izvēlēties pēc grāmatām: aizejiet uz grāmatnīcu un atrodiet to, kas vislabāk patīk. Piemēram, N. Semjonova dod priekšroku tautas līdzekļiem, savukārt B. Medvedevam labāk patīk tradicionālie medicīnas līdzekļi. Pēc tam nepieciešams iztīrīt zarnu traktu, aknas, nieres, asinis tieši šādā konkrētā secībā. Kā to izdarīt, meklējiet speciālajā literatūrā par to ir uzrakstīti grāmatu kalni. Pamēģiniet, piemēram, J. Ščadilova vai G. Malahova metodes.

No tabletēm tomēr būs jāatsakās tāpēc, ka tas tikai saasinās situāciju. Nepieciešams burtiski pārciest. Kaut ari ir ļoti slikti, jums jāapzinās, ka būs vēl sliktāk, ja turpināsiet lietot stimulatorus un antidepresantus. Ēdiet banānus, dzeriet svaigi spiestu greipfrūtu sulu lūk, labākie antidepresanti. Vienlaikus ar organisma tīrīšanu būtu jāpāriet uz dalīto uzturu tas ir obligāti un uz ēdienu, kas pagatavots no dabiskiem produktiem, pakāpeniski savā pārtikas devā palielinot svaigu augļu un dārzeņu daudzumu, izkonkurējot nedzīvos produktus. Nekādas sintētikas! Badoties neiesaku. Katru dienu obligāti ēdiet ziedputekšņus, bišu maizi, arī jūraskāpostus (nevārītus, tikai izmērcētus). Attīrīšanās laikā var īslaicīgi pasliktināties veselības stāvoklis tas ir normāli, tā notiek toksīnu izvadīšana. Kad organisms būs attīrījies, apziņas parazīti, ja tādi bija, izzudīs paši. Ja jūs pieņemsiet attīrīšanās ideju, jums nebūs grūti iziet šo ceļu.

Jau pusotru gadu mēģinu ieņemt otro bērnu: mēs ar vīru esam izgājuši ārstēšanas kursu, man ir veikta operācija. Ļoti gribu bērnu, tā man ir kā apmātība. Ar transērjinga palīdzību cenšos pārskatīt savu attieksmi pret pasauli. Ceru, ka tas palīdzēs. Sakiet kā sasniegt savu mērķi, kādus slaidus vizualizēt?

Mērķslaids tā ir aina par bērniņa piedzimšanu, kā jūs ar viņu dzīvosiet, lutināsiet, pastaigāsieties utt. Bet, izņemot metafiziku, ir jāpievēršas savai fiziskajai veselībai: attīrīt organismu no sārņiem un parazītiem, pāriet uz dzīvo ūdeni, dzīvo pārtiku un gaisu. Tikai daba var atgriezt viņas dotās funkcijas. Tāpēc jums pašai vajadzētu spert soļus šajā virzienā atgriezties pie dabiska uztura.

Man ir problēma. Es labi saprotu, ka alkohola lietošana ļoti kaitē man pašam un apkārtējiem. Kad es kādu laiku nedzeru, ģimenē viss kļūst labi īsta idille. Man ir lieliska sieva, pašlaik viņa ir stāvoklī, gaidām otro bērniņu. It kā vajadzētu padomāt par sekām, kas diezgan bieži man ir bijušas nožēlojamas. Te es sasitu svešu mašīnu un iekuļos parādos, te piedzēries lamājos ar sievu. Un tā pastāvīgi kā tikai es iedzeru, sākas nopietnas problēmas, kas skar visas dzīves sfēras. Lūk, vakar es kārtējo reizi piedzēros, mani savāca policija, iecirknī es nosēdēju visu nakti. Atkal nopietnas problēmas, gribas pat raudāt par to, ka es atkal uzkāpju uz tā paša grābekļa un nespēju izdarīt secinājumus, lai neatkārtotu šīs kļūdas. Dzeršana faktiski grūž mani postā, kādā jaukā dienā es varu visu pazaudēt. Es gribētu pilnībā atteikties no alkohola. Es nezinu, ko man darīt. Es baidos. Man ir slikti. Man pašlaik ir ļoti slikti, vienkārši nepanesami. Kāpēc šādas situācijas atkārtojas?

Sliktā, gandrīz nepanesamā stāvokļa iemeslus esmu jau nosaucis. Tie ir kreditori svārsti un toksīni. Turklāt apziņā pamatīgi iesēdušies parazīti, kas savu enerģijas daļu saņem no jūsu problēmām un pārdzīvojumiem, saistītiem ar alkohola lietošanu. Tie (t. i., parazīti) tik vienkārši neatkāpsies, un jūs kāpsiet uz tā paša grābekļa tik ilgi, kamēr attīrīsiet savu organismu un apziņu. Ja jūs to neizdarīsiet, jūs raustīs aiz āķīšiem atkal un atkal. Šie āķīši, no vienas puses, ir vecie toksīni organismā. No tiem jūs tiksiet vaļā, kad nostāsieties uz dabiskā uztura ceļa. No otras puses, tās ir destruktīvas programmas jūsu apziņā.

Lūk, šādas programmas piemērs: "Tagad es mazliet iedzeršu, jo ar mēru dzer visi normālie cilvēki, un man viss būs labi." Patiesībā nekā laba nebūs viss aizies pēc vecā scenārija. Apziņas parazīti nemanāmi it kā pie saitītes aizvedīs jūs līdz tai robežai, ko jūs sākotnēji negribējāt pārkāpt. Tas notiks neatkarīgi no jūsu gribas. Ir cilvēku kategorija, kas "uzvelkas", viņiem ir par maz ar izdzerto glāzīti, viņi jūt enerģiju un pacēlumu svārsta kredītu tādēļ grib iedzert vēl un vēl, lai būtu vairāk enerģijas, vairāk pacēluma. Es jums pateikšu, ka tādi cilvēki kā jūs, kurus "normālie" uzskata par alkoholiķiem, patiesībā ir daudz normālāki par viņiem. Visiem aborigēniem, indiāņiem, eskimosiem un citām tautām, kas ir tuvākas dabiskajam dzīvesveidam, ir nosliece uz alkoholismu. Jūs domājat: "dzert ar mēru" tas ir normāli? Nekā nebija! Tas ir pilnīgi muļķīgs un bezjēdzīgs pieņēmums. "Normālais" cilvēks pateiks: es izdzēru glāzīti, un viss man pietiek, bet alkoholiķis dzers tik ilgi, līdz piedzersies.

Bet KĀPĒC šis normālais cilvēks izdzer glāzīti? Kāda tam jēga? Vai jūs varat izskaidrot? Dzērājam ir jēga: vairāk enerģijas, vairāk pacēluma, lai arī ne uz īsto pusi, bet jēga ir. Bet "normālajam"? Nu izdzēri vienalga cik, un tev no tā ne silts, ne auksts. Tad kāpēc? Kompānijas dēļ? Tradīciju dēļ? Nieki! Dihlofosa kulturāla lietošana lūk, šādas tradīcijas īstā būtība. Patiesībā mērenajā dzeršanā nav nekādas jēgas. Bet nemērenajā ir! Tāds ir reālo lietu stāvoklis, ja salauž idiotiskos stereotipus un visus noliek uz kājām. Gluži otrādi ja jūs apmierina neliels alkohola daudzums un jums negribas "ņemt uz visu krūti", tad tas gan ir nenormāli. Tātad jūs nejūtat enerģijas garšu, to ir nospiedusi lielā atkarība no nedzīvā uztura. Un gluži pretēji aizrautīgiem cilvēkiem ir saasināta enerģijas uztvere, vēlēšanās atraisīties "izdzert kausu līdz dibenam". Tikai viņi nezina, ka atraisīties no dabiskās, nevis svārstu enerģijas pārpilnības tas ir daudz foršāk; viņiem šādas sajūtas nav pazīstamas.

Un tā veidojas vienkārša un skaidra aina: dzersi virs mēra būs problēmas, dzersi ar mēru nav jēgas. Kāpēc to darīt? Ne šis, ne tas. Lūk, arī izeja no situācijas nedzert vispār. Kad jūs to apdomāsiet, sapratīsiet un izjutīsiet, tad destruktīvās programmas jūsu apziņā tiks nodzēstas un aizstātas ar jaunām, dzīvi nodrošinošām, virzītām uz līksmu pastāvēšanu un attīstību priecīgā pasaulē. Lai to atskārstu, obligāti noklausieties profesora V. Ždanova lekciju "Alkoholiskais un narkotiskais terors pret Krieviju", ko var atrast internetā. Un nedzert nemaz tā tik ir klase!

Es nezinu, kā pārtraukt smēķēšanu. Man tas ir tik

tālu, ka raudāt gribas. Please!

Lai pārtrauktu smēķēšanu, pārslēdziet uzmanību uz alternatīvu svārstu, piemēram, uz savu fizisko un enerģētisko stāvokli. Nomainiet vienu destruktīvo programmu ar citu konstruktīvo. Šajā nolūkā nepieciešams pārslēgt uzmanību no vienas melodijas uz citu, izvēloties sev jaunu mērķi. Tas var nebūt smēķēšanas pārtraukšana, bet, piemēram, sevis pilnveidošana. Ja jūs patiešām vēlaties atteikties no šī ieraduma, tātad jūsu veselība, dzīves tonuss un ārējais izskats jums nav vienaldzīgs. Tādēļ sāciet nodarboties ar savu veselību un fizisko pilnveidošanu.

Lai to izdarītu, ierocieties līdz ausīm grāmatās par šo tematiku, pārejiet uz dabisku uzturu, sāciet vingrot, skriet, peldēt utt. Pievērsiet uzmanību: nodoms netiek virzīts uz to, lai atmestu vecos ieradumus, bet gan lai apgūtu jaunus; pretējā gadījumā tā būs tikai ciņa ar sevi un jūs pakļāvušo svārstu; kad uzmanība tiks pievērsta pareiza dzīvesveida svārstiem, sliktie izzudīs paši no sevis.

Kā notievēt? Visu, kas saistīts ar fizisko šī jautājuma daļu, es it kā zinu kādu diētu ievērot, par fizisko slodzi utt. Bet man pietrūkst gribasspēka. Kā izturēt diētu? Visu esmu jau mēģinājis, neizdodas. Varbūt ir kādi psiholoģiski paņēmieni, kas palīdzētu nenovērsties no diētas?

Varu ieteikt vienu ļoti efektīvu paņēmienu: vispār nespīdzināt sevi ar diētu. Diētas, kā zināms, pamatojas uz ēdiena kaloriju samazinājumu pat līdz bioloģiskās vērtības ierobežošanai. Piemēram, ēdot tikai dārzeņus vai tikai augļus, vai piena produktus, vai biezputras; citiem vārdiem sakot ēdot nepilnvērtīgi. Organismam tas rada stresu; tas būtu tā, it kā jums aizliegtu pastaigāties vai skatīties televīziju. Atbildot uz šādu stresu, organisms "nobīstas" un sāk uzkrāt enerģētiskos resursus gadījumiem ar vēl lielākiem ierobežojumiem. Tāda ir organisma "psiholoģija". Turklāt kā optimālākais enerģijas avots galvenokārt uzkrājas tauki. Reizē ar šādu "gatavošanos ziemai" notiek svara samazināšanās, jo uzturs ir nepilnvērtīgs. Bet šī samazināšanās notiek uz organismam nepieciešamo olbaltuma audu, to skaitā smadzeņu un iekšējo orgānu rēķina. Rezultātā tauku un muskuļu attiecība izmainās ne jau uz labo pusi. Bet, pārtraucot diētu, organisms, nojaušot, ka šis pārtraukums ir īslaicīgs, un saprotot, ka to no jauna spīdzinās ar badošanos, uzkrāj rezerves vēl intensīvāk. Tādēļ ierobežošanas metode ne tikai nestrādā labvēlīgi, bet sniedz pilnīgi pretēju efektu.

Risinājums atrodams citā plāksnē: nevis censties atturēties no konkrētiem produktiem diētas laikā, bet izmainīt ēšanas principus. Šie principi ir ļoti vienkārši un saprotami.

1.    Dalītā uztura princips. Nejauciet nesavietojamus produktus, piemēram, olbaltumvielas ar ogļhidrātiem, nemetiet visu vienā kaudzē kā kompleksajās pusdienās, bet apēdiet vienu produktu vai vismaz viena veida produktus vienā paņēmienā. Augļus tikai dienas pirmajā pusē un vēlams no rīta, tāpēc ka šajā laikā notiek organisma attīrīšanas cikls. Desertus ja no tiem nespējat atteikties tikai pirms galvenās maltītes. Dzērienus pirms ēšanas, nevis ēšanas laikā vai pēc tās.

2.   Iespēju robežās nomainiet kaitīgos ēdienus ar mazāk kaitīgiem, piemēram, cukuru ar medu, tortes ar 72 % šokolādi vai saldiem žāvētiem augļiem, treknu ar liesu, olīveļļu un saulespuķu eļļu ar linsēklu vai ciedru eļļu, biezputras ar diedzētiem pākšaugiem, balto miltu izstrādājumus, dažādu veidu konservus un pārslas vispār izslēdziet no ēdienkartes un aizstājiet ar dabiskiem produktiem. Pievērsiet uzmanību šeit notiek nevis ierobežošana, bet viena produkta nomaiņa ar citu vērtīgāku un nekaitīgāku.

3.   Centieties ēst vienā un tajā pašā laikā, bez "uzkošanas" maltīšu starplaikos, lai organisms paspētu izpildīt savas attīrīšanās funkcijas.

4.    Dzeriet ne mazāk kā 1,5-2 l tīra ūdens dienā. No sintētiskajiem dzērieniem atsakieties vispār.

5. Un, visbeidzot, pakāpeniski pārejiet uz dzīvā uztura lietošanu.

Viss! Nekādas diētas nav vajadzīgas.

Man ir neizārstējama slimība hroniska nieru mazspēja glomerulonefrīts. Vairāk nekā četrus gadus veicu asins attīrīšanas procedūras (hemodialīzi) 3 reizes nedēļā pa 4 stundām. Šajā laikā esmu izlasījis un izmēģinājis daudz sistēmu un tehniku; visas esmu atzinis par neefektīvām. Transērfingā ļoti maz uzmanības veltīts tieši izārstēšanai. Vai jūs nevarētu uzrakstīt kādu algoritmu atveseļošanai no smagām slimībām: hroniskām, neārstējamām. Es vizualizēju pareizu savu nieru darbību, domājot par diurēzi, izpildu transakciju, enerģētisko vingrošanu, fiziskos vingrojumus, cenšos ēst veselīgu ēdienu (visu nedrīkstu, bez gaļas nevar).

Ar slimību ārstēšanu es nenodarbojos tas jādara profesionāļiem. Mani interesē kas cits slimību cēloņu novēršana. Kas jums teicis tādas muļķību, ka "bez gaļas nevar"? Vācietis Arnolds Ērets, svaigēšanas pamatlicējs, slimoja ar to pašu, ar ko slimojat jūs. Pagājušā gadsimta sākumā viņš rakstīja, ka viens no šīs slimības simptomiem ir olbaltumvielu klātbūtne urīnā. Ārsti uzskatīja slimību par neārstējamu un centās apturēt olbaltuma izdalīšanos ar zālēm, ar gaļas un piena diētu. Rezultātā slimība tikai saasinājās. Vai tad viņi vēl līdz šim laikam ar to nodarbojas? Jūs taču zināt, ka dzīvnieku izcelsmes olbaltumvielas rada lielu slodzi nierēm?

Arnolds Ērets, būdams kritiskā stāvoklī tāpat kā jūs, nolēma pats sākt savu ārstēšanu, pareizāk sakot ne jau ārstēšanu, bet gan cēloņu likvidēšanu. Ēreta atklājums bija tāds, ka viņa saslimšanas cēlonis, tāpat kā citu slimību cēlonis, ir nepareizs uzturs. Ēreta secinājums ir vienkāršs: ja nepareizs uzturs ir cēlonis, tad pareizs uzturs būs ārstēšana. Viņš pārgāja uz dzīvo uzturu, pats izārstējās no savas slimības un pēc tam izglāba daudzus citus no ārstu diagnosticētajām "neizārstējamām" slimībām. Ja jūs lasāt angliski, tad meklējiet viņa (Arnold Ehret) grāmatas "Mucusless Diet Healing System" un "Rational Fasting". Krievu valodā ir iznākušas grāmatas "Лечение голодом и плодами", "Целебная система бесслизистой диеты", "Живое питание" (Red. piezīme).

Citēšu fragmentu no Ēreta grāmatas.

"Neaprakstāma un līdz šim man nepazīstama teicamas veselības, dzīves enerģijas, visaugstākās atdeves un izturības un spēka sajūta atnāca pie manis un atnesa milzīgu prieku un laimi tikai par to, ka es dzīvoju. Es to jutu ne tikai fiziski. Manā mentalitātē notika spēcīgas izmaiņas, kas izpaudās kā uztveres un atmiņas saasināšanās. Man parādījās cerība, miers un pat drosme, dvēseliska apgaismība un starojums līdzīgi saullēktam. Visas manas fiziskās iespējas pēkšņi strauji palielinājās, vairākkārt pārsniedzot tās, kādas bija jaunībā, veselīgas dzīves gados. Es viegli pārvarēju 800 jūdžu garu ceļojumu ar velosipēdu no Alžīrijas uz Tunisiju. Stādieties priekšā es biju nelaiķa kandidāts, ārstu norakstīts. Tagad es vienkārši gavilēju par atgūtajām spējām un par to, ka man izdevās paiet garām šai "cilvēku kautuvei", ko dēvē par "zinātnisko medicīnu"."

Arnolds Ērets, tāpat kā Pols Bregs, gāja bojā nelaimes gadījumā. Taču tas ir cits stāsts.

Es tagad neaicinu jūs kritizēt un noliegt visu, ko piedāvā medicīna, un, protams, man nav nodoma apkopot dažu ārstu nolaidīgo pieredzi un attiecināt to uz visiem medicīnas speciālistiem. Taču Arnolda Ēreta mēģinājums dod cerību tiem, kurus tradicionālā medicīna ierakstījusi "neizārstējamo" melnajā sarakstā. Vērsieties pie dabas tā ir labākais ārsts. Pārejiet uz dabisku, dzīvu uzturu, un daba pati visu izlabos.

Un pēdējais, ko es gribēju pateikt. Es neuzskatu, ka visi, kuri izlasīs šo grāmatu, pievērsīsies tajā paustajām idejām. Viss ir pārāk neparasti un, teiksim, pat neērti ierastam dzīvesveidam. Taču tie, kuri jau sāk nojaust, ka ar mūsu pasauli notiek kaut kas nelāgs, visu sapratīs. Par nožēlošanu mūsu apziņas aptumšošana un vadīšana risinās ļoti viegli un vienkārši ar ūdeni, gaisu un ēdienu. Tas, kas cilvēkā ienāk tieši, tas arī ir tas pats āķītis, aiz kura viņu pēc tam var pakārt, kur vajadzīgs, kā lupatlelli. Un vienlaikus tāds vadīšanas paņēmiens izrādās tik "dabisks", ka "lelle" neko nenojauš un domā, ka viss notiek normāli kā vajag. Tad, lūk, es vēršos pie tiem, kuri visu saprata. Jums jāapzinās, ka pāriet no vecā, pakļautā un miegainā uz jauno brīvo un apzināto dzīvesveidu nav tik viegli, kā izskatās. Tāpēc nesteidzieties, nepiespiediet sevi un necentieties fanātiski sekot visām grāmatā uzrakstītajām rekomendācijām. Fanātisms jebkurā izpausmē, kaut arī runa ir par labām un noderīgām lietām, ir infantilitātes otra puse, kur jūs vēl joprojām snaužat un nesaprotat, ko darāt. Atcerieties viss jādara ar mēru un harmoniski, nevis uzspiežot. Nelieciet sev darīt to, kas neiet pie sirds. Ja vēl neesat "nogatavojušies", ar krasām izmaiņām labāk nogaidiet. Rīkojieties apzināti, dvēseles un prāta vienotībā.

Lai jums veicas!

1 . PIELIKUMS

..

ENERĢĒTIKAS PAAUGSTINĀŠANAS BĀZES PRINCIPI

Varbūt tas šķiet dīvaini, bet praktiski trešā daļa no saņemtajām vēstulēm ir par veselību un enerģētiku. Cilvēki lūdz palīdzēt atjaunot veselību, jautā, kā to var izdarīt, izmantojot transērfingu. Brīdinu uzreiz: nedrīkst atkārtot tipisku kļūdu, visas cerības liekot tikai uz domas spēku. Mēs dzīvojam duālā pasaulē, tāpēc jāņem vērā gan tās metafiziskie, gan fiziskie aspekti. Veselību nevar iegūt tikai ar pašiedvesmu.

Turklāt jūs jau nespēsiet nodarboties ar metafiziku, tas ir, ar transērfingu, ja fiziskajā plānā viss ir ielaists. Sakarā ar to es nolēmu izklāstīt enerģētikas paaugstināšanas pamatprincipus. Te nav nekā sarežģīta tikai elementāras lietas tas, ar ko var sākt, ja jūs pagaidām neuzskatāt par vajadzīgu pāriet uz svaigēšanu.

Enerģētika un veselība ir nedalāmas; tās ir savstarpēji saistītas lietas, tāpēc vajadzīga kompleksa pieeja. Vienpusīga attieksme "veselā miesā vesels gars" vai apgalvojums "vārga miesa mundrs gars" ir nepilnīgi, un es neuzskatu par nepieciešamu to pierādīt.

Veselības atslēgas nav jāmeklē medicīnas iestādēs, bet gan ikdienas dzīvē; tāpat atsevišķa cilvēka pasaules slānis veidojas ne jau meditējot uz dīvāna, bet attiecībās ar ikdienas realitāti. Tāpēc transērfings jāpieņem kā mērķtiecīga sistēma. Attiecības ar realitāti izpaužas trīs pamatformās:

•   kā domājam;

•   kā ēdam;

•   kā kustamies.

Tikai šādā aspektā transērfings kā realitātes vadīšanas instruments strādā jūsu labā ar pilnu jaudu. Ja jūs kādu iemeslu dēļ otro un trešo formu uzskatāt par mazāk svarīgām, nākamo nodaļu varat nelasīt. Atgriezieties pie tā kādā citā reizē, jo veselība ir īslaicīga parādība agri vai vēlu tā var beigties.

VESELĪBAS ATJAUNOŠANA

Droši vien katrs cilvēks ir cerējis atsaukt gadus, neizmantotās iespējas, veselību. Gadus un neizmantotās iespējas no pagātnes atsaukt nav iespējams, bet atgriezt veselību ir pilnīgi reāli, turklāt tādu, kādu vien vēlaties (ja, protams, visi jūsu iekšējie orgāni ir saglabāti). Gribat atgriezties pie tā veselības līmeņa, kāds jums bija, teiksim, 14 gadu vecumā? Tas ir tik vilinoši paņemt hronometru, nolikt uz nulli un iedarbināt no jauna.

Iedomājieties sevi joņojošu pa skaļo skolas koridoru vai arī kāpjam pa kāpnēm ar aizdusu, sirdsklauvēm un smagumu vēderā. Tad nu tā, visu var atjaunot. Ievērojiet, es pastāvīgi un ar pilnu pārliecību ierosinu lietas, kas no ikdienas viedokļa ir iespējamas. Esmu tiesīgs to darīt, jo uz manas personiskās ādas ir uzlikts zīmogs "Pārbaudīts". Izvēle ir tikai jūsu ziņā. Brīdinu visi jūsu skeptiskie aizrādījumi uzreiz tiks atraidīti. Jautājums tiek uzdots nevis no ierasta skatpunkta "Var vai nevar?", bet no "Vai jums ir nodoms vai ne?".

Ja jūs esat praksē izmēģinājuši transērfinga metodes, tad pārliecinājāties, kādus brīnumus tas spēj radīt. Jūsu iespējas ierobežo tikai jūsu nodomi. Patiesībā nekādu brīnumu nav, un šajā gadījumā nekādas maģijas nebūs. No jums tiks prasīts atteikties no vairākiem vecajiem ieradumiem un to vietā ieviest jaunus. Ja jūs vēlēsieties atjaunot veselību, paliksiet iepriekšējā līmenī. Darbojas tikai nodoms, tas ir, apņēmība iegūt un darboties.

STADIONS VANNĀ

Ir plaši izplatīts maldīgs viedoklis, ka veselības uzturēšanai nepieciešams nodarboties ar nogurdinošiem treniņiem, ievērot stingru diētu, vispār novārdzināt organismu līdz spēku izsīkumam. Šai spēlei ar dažādām modifikācijām ir viens un tas pats nosaukums: "Es slimoju, un mani ārstē". Jebkura vardarbība pret sevi ir ceļš nevis uz veselību, bet uz sporta rekordiem un arī ne vienmēr. Ja rekordi jums nav vajadzīgi, visas jūsu darbības būs labo nodomu rezultāts, citiem vārdiem sakot, jādarbojas nevis piespiedu kārtā, bet pēc pārliecības. Ja jūs sev sakāt "Vajag!", tas nozīmē piespiešanu; ja jūs sev sakāt "Gribu!" tā ir pārliecība. Visiem veselības uzlabošanas pasākumiem jābūt ne tikai noderīgiem, bet ari patīkamiem. Necīnieties par savu veselību! Ielaidiet to sevī!

Kontrastduša ir vienkāršākā un efektīvākā profilaktiskā procedūra veselības atgūšanai. Hs būtība ir karstā un aukstā ūdens nomaiņa: vispirms dažas minūtes karstā ūdens, tad pusminūti vai pat mazāk auksto, un tā vismaz trīs reizes. Pēc tam norivējas ar raupju dvieli.

ŠI procedūra ir vienkārša, bet tās efektivitāte ļoti augsta. No malas izskatās, ka skriet un cilāt stieni, tā gan ir īsta trenēšanās. Bet ko var dot duša? Lieta tāda, ka duša intensīvi iedarbojas uz visiem mūsu ķermeņa orgāniem. Rezultātā tiek panākts kolosāls efekts: aktivizējas visi bioloģiskie procesi, tiek pārtraukts organisma sastingums, attīrās un atjaunojas asinsrites sistēma, visi iekšējie orgāni un āda saņem veselības lādiņu, izzūd sirds aritmija, palielinās leikocītu un sarkano asinsķermenīšu daudzums asinīs, pieaug muskuļu masa, atjaunojas darbspējas, nostiprinās nervu sistēma, uzlabojas vielmaiņa, viss organisms intensīvi attīrās un atjaunojas, normalizējas ķermeņa elektriskais potenciāls, paaugstinās enerģētika, tiek trenēta sirds (tā kā lēnā skrējienā). Nemaz nav īpaši jāpiepūlas. Tas nav nekas apgrūtinošs, bet gan patīkams. Vai tiešām jūs no tā visa spējat atteikties?

Kontrastdušas efektivitātes noslēpums ir ļoti vienkāršs: tiešai iedarbībai tiek pakļauts pats lielākais ķermeņa orgāns āda. Tā sastāda 20 % no cilvēka kopējā svara. Pakļaujoties iekšējiem nodomiem, var noslogot sevi, nodarbināt atsevišķus muskuļus, pārbaudīt organisma izturību, bet var ari bez jebkādas piespiešanās ļaut ķermenim pašam par sevi parūpēties: jūs nevis trenējaties, bet novērojat, kā ķermenis trenējas pats.

Kas tādā gadījumā notiek? Vispirms karstais ūdens paplašina asinsvadus, bet aukstais tos pēc tam sašaurina. Rezultātā asinis tiek pakļautas intensīvai cirkulācijai, mazkustīgi apgabali tiek iekustināti un organisms tiek kārtīgi sapurināts. Asinsritei organismā ir noteicošā loma, ja apstājas sirds, iestājas nāve. Normālā stāvoklī asinsriti nodrošina sirds. Bet asinis ātri rit tikai pa plašiem asinsvadiem, citos gadījumos plūsma ir ļoti lēna. Bet kapilāros, lai cik tas arī būtu dīvaini, atrodas 80 % visu cirkulējošo asiņu. Kapilāru kopējais garums ir ap 100 tūkst. km. Jebkurš slimošanas process vispirms bojā kapilāros asinsvadus. Kontrastduša aktivizē kapilāro asinsriti, tātad visus dzīvības procesus.

Turklāt, aplaistot sakarsušo ķermeni ar aukstu ūdeni, notiek īslaicīgs temperatūras lēciens temperatūra strauji paaugstinās. Ko tas dod? Pirmkārt, pēkšņi rodas milzīgs brīvo elektronu daudzums, veidojas brīvās enerģijas pieplūdums, to jūs uzreiz jūtat. Otrkārt, šie elektroni neitralizē brīvos radikāļus, kas veicina novecošanas procesu. Treškārt, krasa temperatūras paaugstināšanās iznīcina vīrusus. Saldēšana kā ilgstoša atdzesēšana šajā gadījumā ir nevis noderīga, bet drīzāk organismam ekstremāla. Ja kontrastduša nav pieejama, to var aizstāt ar vienkāršāku variantu apliet sevi ar spaini ledusauksta (vai vienkārši auksta) ūdens.

Tagad daži padomi. Galva nav obligāti jāaplaista, aplaistīties sāk no ķermeņa augšdaļas. Ja aplaistās no apakšas uz augšu, tad asinis strauji tieksies galvas virzienā, kas var izraisīt nevēlamas asinsspiediena izmaiņas.

Daudzi maldīgi uzskata, ka kontrastduša nozīmē tikai aukstā un karstā ūdens mainīšanu, zobu klabināšanu un sevis piespiešanu norūdīties vai tamlīdzīgi. Vispirms ir kārtīgi jāsasildās zem karstā ūdens strūklas, pēc tam strauji jāaplejas ar auksto ūdeni. Karstā ūdens iedarbībai ķermenis jāpakļauj vairākas minūtes, bet aukstajam ūdenim pusminūti, ilgākais minūti. Auksto ūdeni lieto tikai tad, kad jūt, ka organisms labi sakarsis. Nekādā gadījumā nedrīkst sevi sasaldēt, procedūrai jārada labsajūta, tās nav mocības. Nav nepieciešams desmitiem reižu mainīt ūdeni pietiks ar trim reizēm, turpmākais pēc pašsajūtas. Nepiespiediet sevi, bet sekojiet savām sajūtām ķermenis pats pateiks "pietiek!", ja vien jūs tam klausīsiet.

Kontrastdušas procedūras jāsāk mēreni, pakāpeniski, ar katru dienu palielinot karstā un aukstā ūdens temperatūras starpību. Ja vēlaties spiegt, tas ir labi, bet atcerieties, ka nav nepieciešamības izjust krasu diskomfortu; tādos gadījumos temperatūru atšķirību vēlams samazināt.

Dušā vislabāk iet katru rītu pēc vingrošanas. Karstajam ūdenim nav jābūt plaucējošam, citādi sāksiet drebināties it kā no auksta ūdens. Mēneša laikā aukstā ūdens temperatūru var pazemināt līdz minimālai tāds ūdens tek no krāna. Pie šādas temperatūru starpības jūs regulāri saņemsiet patīkamas sajūtas, it kā miljons adatiņu durstītu jūsu ādu.

īpaši jāuzsver, ka ar auksto ūdeni drīkst aplieties tikai pēc fiziskām nodarbībām vai pēc dažu minūšu karstas dušas. Ja jums jau ir auksti un jūs vēl apliesiet sevi ar aukstu ūdeni, tad varat saaukstēties.

Zem dušas nav jāstāv mierīgi, bet jāmīņājas uz vietas, lai pēdas iespējami vairāk saskartos ar ūdeni.

Šīs procedūras laikā domājiet, ko ar to gribat sasniegt. Varat domās atkārtot šādu slaidu: "Sārņi pamet organismu, mans organisms attīrās, atjaunojas, es uzņemu sevī enerģiju, enerģētiskie kanāli attīrās un izplešas, mans enerģētiskais potenciāls palielinās." Neaizmirstiet, ka jums tas viss jāiedomājas (kā vien protat) un vārdi jāapvieno ar izjūtām. Visu sajūtu kompleksu var integrēt vienā domformā un nosaukt to šādi: "Enerģija un Veselība".

Ja pēc kontrastdušas jūtat drebuļus, tas nozīmē, ka vai nu jāsaīsina aplaistīšanās laiks ar auksto ūdeni, vai arī ūdens nav bijis pietiekami auksts. Pēdējā gadījumā organisma aizsargreakcija neaktivizējas, tādēļ vienkārši kļūst auksti un tajā apstāklī nekā noderīga nav. Ļoti īsa auksta ūdens iedarbība sasilda, bet ilgstoša ne visai auksta ūdens iedarbība atvēsina.

Labāka par kontrastdušu var būt tikai peldēšanās karstā baseinā pamīšus ar vārtīšanos sniegā. Ja jūs pārvarēsiet bailes saaukstēties, saņemsiet ne ar ko nesalīdzināmu labsajūtu. Ja sniegā nepaliek ilgi, tad tas nav ne auksti, ne bīstami. Kamčatkā ir ģeotermālās izcelsmes baseini zem klajām debesīm. Tur es redzēju, kā cilvēki peldējās karstā ūdenī, tad vārtījās sniegā un atkal lēca baseinā. Pēc tik brīnumaina atklājuma viņi nekādi nevarēja apstāties un spiedza no labsajūtas kā bērni. Kāda ir šī labsajūta, to var uzzināt, tikai pašam izmēģinot. Tiesa, es to neieteiktu cilvēkiem ar sirdskaitēm.

Pēc dušas vēlams intensīvi norīvēties ar raupju dvieli; tā vienlaikus ir gan masāža, gan kapilāro asinsvadu aktivizācija. Vēlama arī enerģiska vingrošana (sk. "Realitātes transērfings") likt ķermenim atcerēties par enerģētiskajām strūklakām un tās piefiksēt. Rezultātā jūs izjutīsiet patīkamu siltumu un mundrumu, kas liecinās par enerģētiskā tonusa paaugstināšanos.

Šīs procedūras efektu var nodrošināt tikai ar nepārtrauktību; ja jūs šo nodarbību pārtrauksiet, viss atgriezīsies atpakaļ. Šī nav īslaicīga atveseļošana, bet ieradums nodarbe visai dzīvei, dzīvesveids.

KAITĪGIE IERADUMI

Runājot par kaitīgajiem ieradumiem katrs cilvēks var atmest dzeršanu un smēķēšanu jebkurā brīdī. Tā sauktajai fizioloģiskai atkarībai vai ieradumam nebūt nav galvenā loma. Enerģētiskā izpratnē ieradums nozīmē sevis noskaņošanu uz tādu dzīves līnijas frekvenci, kur cilvēkam piemīt šie kaitīgie ieradumi. Ir vājākas dzīves līnijas, ja cilvēks smēķē (dzer) mēreni, un intensīvākas līnijas. Jūs pašreiz atrodaties uz kādas no šīm līnijām. Ja ieradums kļūst par paņēmienu, kā izvairīties no problēmas (bet problēmu ir daudz!), starojums kļūst skaidrāks un tuvina pārejai uz intensīvākām līnijām.

Lai atgrieztos uz dzīves līnijas bez kaitīgiem ieradumiem, jāpārtrauc izstarot enerģiju šajā frekvencē. Varu minēt vienu ļoti raksturīgu piemēru, kā to izdarīt. Kad zvērināti smēķētāji dodas braucienā ar zemūdeni, viņi nebūt neizjūt smēķēšanas trūkumu. Tikko kā lūka ir aizvērta un saņemta komanda iegremdēties, domas par smēķēšanu pagaist, jo jebkura reāla iespēja uzsmēķēt ir zudusi. Smēķētājs šajā objektīvajā situācijā pilnīgi ar to samierinās un par smēķēšanu vispār nedomā; viņš par to ne skumst, ne priecājas. Nav domu izstarojuma, tātad smēķētājs pārgājis no iepriekšējās dzīves līnijas uz citu, kurā viņš nesmēķē. Kur tad palikusi fizioloģiskā atkarība? Bet, lūk, zemūdene atgriežas krastā, un, ja vien smēķētājam nav bijis nodoma smēķēšanu atmest, viņš atcerēsies, ka nebūtu slikti uzsmēķēt. No jauna parādās izstarojums, un viņš no jauna atgriežas uz iepriekšējās līnijas.

Fizioloģiskā atkariba izveidojas tad, kad svārsts ir pārņēmis domu izstarojuma frekvenci. Ja cilvēks ir iedzēris alkoholu vai lietojis narkotikas, svārsts uz laiku piešķir viņam enerģiju un cilvēks izjūt spēku pieplūdumu, eiforiju. Tā tiek pārņemta frekvence. Taču svārsts neatdod enerģiju par velti. īslaicīgam pacēlumam seko smaga atmaksa paģiru sindroms vai abstinence. Šādā stāvokli cilvēks ir tieši pieslēgts svārstam, un tas izsūc no viņa enerģiju, lā enerģijas daļa, ko sākumā svārsts atdeva, ir nieciga salīdzinājumā ar to, ko tas vēlāk atņem. Tāpēc ari abstinence ir tik smaga cilvēks burtiski jūt, it kā kāds būtu ar knaiblēm ieķēries viņa enerģētiskajā ķermenī. Svārsts izvirza noteikumus: vai nu lietot vēl, vai ļauties turpmākai spīdzināšanai. Ja cilvēks uzņem vēl, viņam atkal tiek piešķirta daļa enerģijas, bet tam seko vēl smagāka norēķināšanās. Par svārsta pavedienu kalpo atmiņas par īslaicīgo eiforiju un vēlēšanās to atkal piedzīvot.

Kāpēc tik grūti atbrīvoties no kaitīgā ieraduma? Pievērsiet uzmanību tam, kā parasti skan jautājums: nevis "atteikties", bet "pārtraukt". Ieradums tiek uzskatīts par jaunu parazītu, ko var iznīcināt, vai par slimību, ko var izārstēt. Šāda jautājuma nostādne noveda pie dažādu ārstniecības metožu rašanās un farmakoloģisko preparātu izgudrošanas. Visiem zināms, ka ārstēšana dažkārt palīdz, bet dažkārt arī ne.

Jūs droši vien tagad domājat, ka es vēlos noniecināt tradicionālo medicīnu. Neuzminējāt! Ja cilvēks piedalās spēlē "Ārstēšana", medicīna viņam palīdzēs. Ticība ārstēšanas efektivitātei ir labs paņēmiens, kā novirzīt savu izstarojumu uz labo līniju frekvencēm. Ja pacients izvēlēsies spēli "Slimība", tad neviena progresīvā metode neizvilks viņu no slikto līniju dumbrāja.

Visbiežāk cilvēki sākumā paši cenšas risināt savas problēmas. Ja cilvēks izlēmis atteikties no kaitīgā ieraduma, viņam tas izdosies. Taču, ja viņš cenšas "tikt no tā vaļā", sākas bezgalīga atmešana un īslaicīga atturība. Tas var ilgt gadiem, tāpēc ka smēķētājs, piemēram, domā, ka pilda cēlu misiju: "Smēķēt ir kaitīgi gan man, gan apkārtējiem. Es izglābšu sevi un sabiedrību no šī nāvējošā ieraduma!" Bet patiesībā smēķēt gribas. "Nu tad es vēl vienu, pēdējo, un viss ar to būs pārtraukts." Bet, ja smēķētājs kādu brīdi izdara uz sevi spiedienu, tad citā reizē viņš sevi pažēlos vai padosies vājumam. Vai nojaušat, kāds mehānisms te darbojas? Tie ir spēki, kas cenšas likvidēt nodeldēto potenciālu, spiediens līdzsvarojas ar atslābumu. Marks Tvens ir teicis: "Atmest smēķēšanu? Nav nekā vienkāršāka. Esmu to darījis simtiem reižu."

Šo spēli ar "atmešanu", kā jūs varat noprast, sauc "Es slimoju, un mani ārstē". Vēlēšanās nav patiesa, bet prāts saka, ka jāatmet, tāpēc ieradumam tiek pieteikts karš to ienīst, izvirza ultimātu, rīko pret to medības, tiek doti svinīgi solījumi vispār tā ir īsta drāma ar tīru un spēcīgu izstarojumu uz dzīves slikto līniju frekvencēm.

Lai pārtrauktu izstarot uz slikto ieradumu frekvencēm, vispirms nepieciešams skaidrs nodoms. Ja atteikšanās no ieraduma ir pārliecība, nevis pienākums, tad izredzes jau ir daudz lielākas. Tomēr, kā likums, ieradumam ir saikne ar noteiktu cilvēka dzīvesveidu. Piemēram, smēķētājs ir pieradis pie "pīppauzēm" un pārtraukumiem darba laikā, un tie viņam ir kļuvuši par neatņemamu darba sastāvdaļu. Vai, piemēram, dzīvē ir tik daudz iemeslu iedzeršanai, sevišķi, ja tuvi cilvēki nodarbojas ar to pašu. Tā ieradums kļūst par dzīvesveida daļu.

Ieradums vēl spēcīgāk iekļaujas dzīvē tādēļ, ka tas saistīts ar emocionāliem pārdzīvojumiem vai psiholoģisku aizsardzību. Kā zināms, dzert sāk vai nu no prieka, vai bēdām; pēc tam uzrodas vēl vairāk iemeslu, bet vēl vēlāk pat iemesls vairs nav vajadzīgs ir vēlēšanās tikai atkārtot iepriekšējos emocionālos pārdzīvojumus.

Ir ļoti grūti saraut šo ieradumu saiti ar emocijām un dzīvesveidu. H jau ir stabili iesakņojusies, un jūs nevarat iedomāties, kā bez tās dzīvosiet. Tad nepūlieties spēlēt spēli "Es slimoju, bet mani ārstē", rezultāta nebūs, un jūsu dzīve tikai sarežģīsies. Ja ar ieradumu vēl var sadzīvot, tas ir, ja nav aiziets pārāk tālu, tad prātīgāk būtu neturpināt bezjēdzīgo cīņu. Atbrīvojot sevi, jūs vieglāk uzelposiet un, visticamāk, pāriesiet uz to līniju, kur ieraduma spēks būs mērenāks.

Ja tomēr esat pārliecināti, ka ieradums traucē jums dzīvot, tad, ļoti iespējams, jums izdosies iegūt skaidru nodomu. Vispirms nepieciešams saraut ieradumu saiti ar emocionāliem pārdzīvojumiem un dzīvesveidu.

Jūs varētu sarīkot dažādas atvadas, kas notiktu pakāpeniski cita pēc citas. Ja, piemēram, agrāk jūs bijāt pieraduši katru problēmu "pārpīpēt", nomainiet to ar problēmu svārsta dzēšanu. Ja darbdienas beigas parasti tika atzīmētas ar cigareti, tad tagad pacienājiet sevi ar kādu gardumu. Kontaktēšanās ar smēķējošiem paziņām vienmēr saistījās ar zināmu rituālu lai tagad viņi jūs apskauž. Cigarete pirms iemigšanas iztēlojieties, ka esat to aizmirsuši. Un tā tālāk jums pašiem labāk jāzina savi iemesli.

Kad ieraduma un dzīvesveida saikne izjaukta, ieradumiem vairs nav uz kā balstīties. Tad jūs mierīgi un pārliecināti varat sev pateikt: "No tā es atteicos." Nevis atbrīvojos, bet atteicos! Šajā brīdī jums ir bīstamas divas lietas. Pirmā domas par to, ka jūs atteicāties no ieraduma. Jūs to atceraties ar gandarījumu un visiem stāstāt, ka "atmetāt". Ja jūs par to domājat, tad izstarojat enerģiju uz ieraduma viļņa. Jebkuras domas par ieradumu sakrīt ar tā frekvenci. Būs visai grūti saraut svārsta saiti un noturēties uz jaunās dzīves līnijas. Otra lieta padarīt par notikumu atmešanas faktu. Ja jums tomēr grūti šķirties no ieraduma, tā būs drāma. Ja jums turpretī ir prieks no tā šķirties, tā būs sajūsma. Jebkuras emocijas šajā sakarā rada bagātīgu potenciālu, ko līdzsvarotie spēki uzreiz centīsies novērst, un jūs zināt, kā. Viennozīmīgi pareizāk būtu it kā atmest ar roku un aizmirst, bez nožēlas un bez prieka, it kā nekā nebūtu bijis. Nav svarīguma nav domu; nav emociju nav starojuma, un jūs burtiski nokrītat no sliktās līnijas tāpēc, ka vairs neatbilstat tās parametriem. Tas arī ir viss noslēpums.

Bet, ja nu tik viegli neizdodas pārstāt domāt par ieradumu, tad jāpieņem kaut kas cits. Tas nozīmē pievērst uzmanības rādītāju citam, alternatīvam svārstam. Piemēram, apņemties uzlabot savu veselību un paaugstināt enerģētisko līmeni. Kā zināms, sliktie ieradumi atņem gan veselību, gan enerģiju, tāpēc tie nevar sadzīvot ar izvirzīto mērķi. Sakiet sev, ka tagad vairs nesmēķējat, bet nodarbojaties ar sava fiziskā un enerģētiskā ķermeņa pilnveidošanu. Uzmanība jau ir novērsa pretējā virzienā. Tāpat var izvairīties no galvā skanošas uzmācīgas melodijas, sākot "atskaņot" citu. Tiklīdz izdodas pārslēgt uzmanību, ieradums pārstāj jūs traucēt.

DZĪVĪBAS KOKS

Lai aktīvi apgūtu Visuma enerģiju, nepieciešams vesels mugurkauls ne tikai tāpēc, ka centrālās enerģētiskās plūsmas virzās gar mugurkaulu. Mugurkaulā atrodas muguras smadzenes, no kurām neironu zari aiziet pa visu organismu. Šie zari nodrošina orgānu normālu funkcionēšanu.

Veselu mugurkaulu jums izdosies saglabāt tikai tad, ja katru dienu nodarbosieties kaut vai ar elementāru vingrošanu. Jūs dzīvojat savā ķermenī, tāpēc tas ir jāciena. Muskuļi pārstāj pildīt savas funkcijas, ja par tiem aizmirst; tas ir tāpat kā ar bērniem: ja par viņiem nerūpējas, tie zaudē pajumti, ir netīri un izsalkuši. Vingrošana ir nepieciešama tāpat kā zobu tīrīšana. īpaša uzmanība jāveltī muguras muskuļu vingrojumiem. Šiem muskuļiem atšķirībā no roku un kāju muskuļiem jāpievērš lielāka vērība. Kājas vajadzīgas staigāšanai, rokas ikdienas funkciju veikšanai; bez rokām un kājām dzīvot var, bet bez mugurkaula ne.

Ja jūs tikai piepūloties ar rokām varat aizsniegt grīdu, jūsu resursi ir izsmelti; tos atjaunot var, izpildot stiepšanās vingrojumus. Ja jums sāp mugura, ne par kādu veselību nevar būt ne runas. Ar laiku tā nepārstās sāpēt, būs aizvien sliktāk, turklāt ne tikai mugurai. Jums var būt veselīgs dzīvesveids, jūs intensīvi nodarbojaties ar sportu, un tajā pašā laikā jums var būt slims mugurkauls.

Daudzi profesionāli sportisti sūdzas par muguras sāpēm. Kāpēc tā notiek? Atsevišķu muskuļu grupu mērķtiecīga trenēšana, tāpat kā kustību nepietiekamība, atstāj bez uzmanības muguras muskuļus. Cilvēkus tas ne visai uztrauc: galva plecos turas, un viss ir labi. Bet tas tikai uz laiku; drīz vien novārtā atstātie muguras muskuļi degradēsies un atgādinās par sevi.

Patiesībā sāp ne jau mugurkauls, bet muguras muskuļi. Jūs varat aptaustīt sāpošās vietas muskuļi ir cieti, jo tie ir sasprindzināti. Muskuļi nogurst no pastāvīga sasprindzinājuma, tāpēc arī sāp. Kāpēc tad muskuļi neatslābinās? Tie ir aizmirsuši, kā to dara. Mazkustīgs dzīvesveids vai arī sportistu nevienmērīgā slodze, kā arī emocionālais stress noved pie tā, ka muskuļi pastāvīgi atrodas spazmatiska noslogojuma stāvoklī. Šāda noslogojuma rezultātā sākas krampji. Muguras muskuļus ir grūti atslābināt apzināti. Veselā ķermenī tie atslābinās paši. Ja muskuļi ir pārslogoti vai pavisam pretēji atstāti bez darba, tie ar laiku zaudē spēju normāli atslābināties. Ja sāpīgajā vietā nav izveidojies sacietējums, tad sāpes neizraisa muskuļu spazmas, visbiežāk izplatītais iemesls ir neorganisko sāļu uzkrāšanās jostasvietā un locītavās. Tad organisms jāattīra no sāļiem.

Atgriezīsimies pie noslogotajiem muskuļiem. Sāpes tā ir tikai puse no nelaimes. Pastāvīgi noslogotie muskuļi deformē mugurkaulu. Skriemeļi novirzās no sava normālā stāvokļa un saspiež no mugurkaula skriemeļu kanāla izejošās neironu ķēdes. Tas var izraisīt sāpes rokās, kājās un citās vietās. Var sāpēt krūtīs, un jūs domājat, ka sāp sirds, bet tā tas nav. To orgānu enerģētika, pie kuriem aiziet saspiestās neironu ķēdes, tiek traucēta orgāns, kas enerģiju nav saņēmis pilnibā, to atņem kaimiņiem; tādā veidā tiek traucēta ne tikai muguras, bet ari citu orgānu normāla funkcionēšana. Papildus visam sāk ārstēt to vietu, kur sāp, neizzinot iemeslus. Gņa ar sekām, nelikvidējot iemeslus, nes vēl lielākus zaudējumus.

Mugurkaula slimībām ir tendence progresēt un izraisīt citu orgānu slimības. Mugurkaula slimības ārstēt ir sarežģīti un bieži vien neefektīvi. Svarīgi ir saprast, ka sākotnējais iemesls ir viens muguras muskuļi vairs nespēj normāli atslābināties un spazmatiskais muskuļu sasprindzinājums spiež uz mugurkaulu un to deformē. Šāda spiediena sekas jāārstē tad, ja slimība ir saasinājusies. Bet, ja jūs paši neārstēsiet galveno slimības cēloni, jebkura cita ārstēšana sniegs tikai īslaicīgu atvieglojumu.

Tādēļ vingrošana ir nepieciešama, pat ja jūs esat slinki. Tādā gadījumā noderēs arī spēle "Es slimoju, bet mani ārstē!". Muguras muskuļiem pastāvīgi jāatgādina, ka nepieciešams ne tikai saspringt, bet arī atslābināties. Vingrojumus muguras muskuļiem jūs atradīsiet grāmatās, ja vien gribēsiet; atlasiet sev tos, kas jums patīk vislabāk un šķiet efektīvākie. Manuprāt, labākā ir Tomasa Hanna (Thomas Hanna) grāmata " Somatics: Reawakening the Mind's Control of Movement, Flexibility, and Health". Jūs varat paši izdomāt vingrojumus. Princips ir vienkāršs: atrodiet tādas kustības, lai muskuļu noslogošana mītos ar atslodzi. Piemēram, sena Tibetas prakse "Atdzimšanas acs", kas aprakstīta Pītera Keldera tāda paša nosaukuma grāmatā.

Koncentrējiet uzmanību uz to, kā muskuļi sasprindzinās un atslābst. Kustību izdarīšana bez šādas uzmanības ir velta. Uzmanība atjauno un balsta iekšējo atmiņu par to, kā sasprindzināties un atslābināties, lūkojoties ar savu iekšējo skatienu uz muskuļiem vingrojumu laikā. Ar savu uzmanību jūs ne tikai trenējat ķermeni, bet arī parādāt, ka par to rūpējaties. Ķermenis būs jums pateicīgs.

Ideālā variantā vingrojumu izpildes laikā būtu ļoti svarīgi pievērst uzmanību centrālajām enerģijas plūsmām. Izdarot kustības, iedomājieties šīs plūsmas. Sākotnēji tas var būt traucējoši. īpaši censties nevajag, vēlams tikai bez sasprindzinājuma pievērst uzmanību konkrētām plūsmām. Ar laiku, veicot jebkuras kustības, jūs varēsiet brīvi valdīt pār savu uzmanību.

Pirms uzsākt vingrošanu, obligāti jānoņem sāpes. Ja jūtat sāpes, jūs ne tikai nespēsiet izpildīt vingrojumus, bet arī nodarīsiet sev pāri. Ja mugurkaula problēmas nav īpaši "ielaistas", sāpju noņemšana ir visai vienkārša. Par to jūs tūlīt pārliecināsieties.

Ja ir sasprindzināti muguras lejasdaļas muskuļi, apsēdieties uz stingras gultas malas. No šī stāvokļa atgulieties uz muguras, pievelciet kājas pie krūtīm un apķeriet tās ar rokām. Tam vajadzētu būt komfortablam stāvoklim, kurā jūs neizjūtat sāpes un sasprindzinājumu. Palieciet šajā stāvokli 2 minūtes, pēc tam, nesteidzoties un nenoslogojot muskuļus, piecelieties no gultas. Ja pieceļoties jūs jūtat, ka muskuļi ir saspringti, celieties ātrāk. Ar laiku jūs pārliecināsieties, ka beidzot varat brīvi iztaisnot muguru.

Ja noteiktā stāvoklī sāpes izzūd, tas nozīmē, ka muskuļi ir atslābinājušies. Te svarīgi iegaumēt: kad atgriežaties normālā stāvoklī, dariet to uzmanīgi, lai muskuļi no jauna netiktu sasprindzināti. Uzmanīgi nenozīmē lēni. Galvenais lai muskuļi nesaspringtu. Atrodiet paņēmienu atgriezties normālā stāvoklī bez sasprindzinājuma; neaizmirstiet koncentrēt uzmanību uz muskuļiem.

Vingrojumus izpildiet vairākas reizes ar pārtraukumiem, līdz sāpes izzūd. Vēlreiz ieņemiet guļus stāvokli, ceļi saliekti, kājas uz gultas. Izlieciet muguru un ar iekšējo skatienu vērojiet muguras muskuļus. Pēc tam nedaudz pievelciet ceļus pie krūtim, saliecot muguru. Tā pašūpojieties, izliecot un ieliecot muguru. Lai nesasprindzinātos, kājas var pievilkt ar rokām. Pamēģiniet pašūpot kājas pa labi un pa kreisi. Tas ir viens no vingrojumiem, kas muguras muskuļiem liek atcerēties, kā jāsasprindzinās un jāatslābinās.

Ja sasprindzināti muskuļi muguras augšdaļā vai plecos, brīvi apsēdieties, atspiedieties pret krēslu, rokas aizlieciet aiz galvas un pasēdiet šādā stāvoklī 2 minūtes, pēc tam uzmanīgi nolaidiet rokas, sekojot tam, lai muskuļi netiktu sasprindzināti.

Varbūt jums nāksies meklēt citu ķermeņa stāvokli, kad muskuļi nesasprindzinās un sāpes izzūd. Piemēram, ja sāp gurnos, var apgulties uz vēdera, pievelkot kājas ar ceļiem pie krūtīm. Var nostāties ar muguru pret galdu, atspiežoties pret to ar rokām. Vispār jāpagrozās gan tā, gan citādi un jāatrod stāvoklis, kurā jūs sajūtat komfortu, jāpaliek tajā 1,5-2 minūtes un pēc tam nesasprindzinoties jāatgriežas normālā stāvoklī. Vingrojumu atkārto, līdz sāpes izzūd. Tikai atcerieties, ka ar centību atslābināšanos nepanāksiet: šeit vajadzīga uzmanība un mērenība. Šo metodi izstrādājis doktors Deils Andersons (Dale L. Anderson). Viņš ir uzrakstījis grāmatu "Muscle Pain Relief in 90 Seconds". Ieviesiet ieradumu ik ritu izpildīt vienkāršus vingrojumus. Kā zināms kaķis ir ļoti slinks un nekad neizdarīs nevienu lieku kustību, taču viņš ik dienu vairākas reizes izstaipās. Kaķim tas nav ieradums, bet pienākums.

Un vēl dienas laikā ik pa brīdim pievērsiet uzmanību muguras muskuļiem vai tie ir sasprindzināti vai ne. Sasprindzinājumu palīdz noņemt "atslēga", kas iedarbina enerģētiskās plūsmas (sk. "Realitātes transērfings").

Veselības vingrojumi nav jāpilda sasprindzināti un ar ievērojamu piepūli. Paaugstināta slodze vajadzīga sportisku rezultātu iegūšanai. Ja jums to nevajag, tad apmierinošas fiziskās formas saglabāšanai pietiks regulāri, bez piepūles vingrot. Nav nemaz obligāti jāskrien. Pusstundas gājiens līdz darbavietai, neizmantojot transportlīdzekli, tā ir dāvana jūsu ķermenim. Kustībai jāsniedz gandarījums; ja tā nav, tad ķermenis jau ir pilns ar sārņiem.

Neaizmirstiet, ka kustībai kā tādai nav nekādas nozīmes. Nozīme ir tikai jūsu uzmanības koncentrēšanai uz to, kā muskuļi saspringst un atslābst. Starplaikos starp vingrojumiem būtu lietderīgi koncentrēt uzmanību uz centrālajām enerģētiskajām plūsmām. Staigājot vai skrienot nav obligāti jāpievērš uzmanība muskuļiem, bet vēlams dažkārt iedarbināt centrālās enerģijas plūsmas.

Veselīgi ir karāties līdztekās (pie pievilkšanās stieņa), ja ir tāda iespēja. Paši sev varat izgatavot šādas līdztekas mājās. Karājoties līdztekās, pašūpojieties uz priekšu un atpakaļ, uz sāniem un apgriezieties riņķī. Izpildot šādus vingrojumus, skriemeļi tieksies atgriezties savā normālajā stāvokli.

Ja sāpes nepāriet, jūsu mugurkauls ir diezgan ielaists un nāksies apmeklēt osteopātu vai manuālo terapeitu, kas var "ielikt" skriemeļus vietā. Tas nenāktu par ļaunu jebkuram cilvēkam, kam ir sāpējusi mugura. Terapeits konstatēs mugurkaulā novirzes no normas pat praktiski veselam cilvēkam. Pilnīgi vesels mugurkauls ir reta parādība.

SLIMĪBU PATIESIE CĒLOŅI

Katram pa dzīvi nākas nest ķermeni, kurā viņš ir iemājojis. Ja par to nerūpēsies, tas laika gaitā piesārņosies kā santehnika, un tad nepalīdzēs ne diēta, ne meditācija. Rūpes par ķermeni daudzi izprot tikai virspusīgi, taču regulāri mazgāties, tīrīt zobus un vingrot tas ir par maz. Dzīves norietā cilvēka ķermenis ir uzkrājis sevī līdz desmit kilogramiem dažādu sārņu. Tie ir akmeņi gremošanas orgānos, neorganisko sāļu nogulsnējumi, tauki, gļotas un citi netīrumi. Ja to visu uzliktu uz galda, iznāktu liela, riebīga kaudze. Atliek tikai brīnīties, kādā veidā ar to visu var dzīvot.

Organisma resursi ir kolosāli, taču ne bezgalīgi. Piemēram, notekūdeņu caurule no ārpuses var izskatīties pietiekami jauna, taču tajā laika gaitā sakrājas biezs nosēdumu slānis un atliek vien šaura izeja. Krāsot šādu cauruli no ārpuses nav jēgas, tā ir jāizmet un jānomaina ar jaunu. Par cilvēka organismu stāsts ir līdzīgs, tikai cilvēks nomirst. Vai tad sirds var būt vesela un izturēt līdzšinējo slodzi, ja asinsvados nogulsnējies biezs atlieku slānis un aknas vairs nespēj attīrīt asinis?

Veselības iemesls jaunībā ir tikai viens orgānu resursi vēl ne tuvu nav izsmelti. Kad resursi tuvojas beigām, orgāns sāk darboties uz riska robežas, aizgūtnēm. Orgāns ar izsmeltiem resursiem atņem citu orgānu enerģiju; rodas gan tiešas, gan netiešas patoloģiskās saites.

Piemēram, samocītas aknas vairs nespēj attīrīt asinis kā agrāk. Katram pieaugušam cilvēkam aknas ir pilnas ar akmeņiem, tāpēc asinsvadi tiek piesārņoti, palielinās slodze sirdij utt. Enerģētiskā līmenī slimas aknas atņem enerģiju tuvākajiem orgāniem, un tas var izraisīt citas slimības. Resursu izsmelšanas cēlonis ir organisma banāla piesārņošana, tāpēc arī šīs problēmas risinājums ir tikpat banāls organisms jāattīra. Ir daudz labu grāmatu un metožu par organisma attīrīšanu ar dabiskiem paņēmieniem, t. i., bez zālēm un ķirurģiskas iejaukšanās. Ja gribēsiet, jūs to visu atradīsiet. Apbrīnojami, cik cilvēku nomirst vai guļas zem ķirurga naža, nepadomājot, ka visas problēmas ir viegli atrisināt ar dabiskiem organisma attīrīšanas paņēmieniem.

Izmēģiniet paši dabiskās attīrīšanas metodes, un jūs būsiet pārsteigti, cik strauji uzlabojusies jūsu pašsajūta. Piemēram, pēc aknu attīrīšanas sajūtams neparasts vieglums un spēku pieplūdums ķermenis it kā nometis smagu nastu, enerģētika pakāpusies uz augstāku līmeni, atbrīvojušās milzīgas rezerves. Pēc dažām dienām jūs pierodat pie viegluma sajūtas, taču tas nenozīmē, ka enerģētika ir samazinājusies, sasniegtais līmenis ir kļuvis par normu. Tā paša iemesla dēļ pēc smaga priekšmeta pacelšanas citi priekšmeti šķiet vieglāki. Lūk, arī ķermenis pēc attīrīšanas dažas dienas atviegloti priecājas, bet pēc tam pierod. Veselība un enerģija taču nav tiešā veidā sajūtamas; tikai slimības pastāvīgi liek sevi manīt, jo tas nav normāls stāvoklis.

Pēc attīrīšanas galvenais nepiesārņot no jauna savu organismu. Piesārņošana notiek nepareizas ēšanas dēļ, praktiski visas slimības tieši vai netieši izraisa nepareizs uzturs. Pat infekcijas slimībām tiek pakļauti tikai piesārņoti un novārdzināti organismi, kur izveidojušies infekcijas attīstībai labvēlīgi apstākļi. Ir slimības, ko saņem mantojumā, taču ģenētiskā nosliece tā vēl nav slimības garantija.

Es negrasos jūs pievērst citai ticībai tas būtu nekrietni. Jūsu veselība ir vajadzīga tikai jums, nevis man. Varbūt personiski sev neko jaunu te neatradīsiet. Bet cilvēku vairākums ik dienas pieļauj rupjas kļūdas, neievērojot elementārus ēšanas noteikumus, un pēc tam sūdzas par veselību. Vai nu nepārkāpiet šos noteikumus, vai arī dariet to apzināti. Pēdējā gadījumā nepieciešams zināt, kādi noteikumi ir pārkāpti. Vai tiešām nebūs kauns nomirt no neaudzinātības? Taču vairumu cilvēku ne sevišķi uztrauc sārņi organismā. Tas tāpēc, ka acis neredz, cik daudz sārņu ir organismā un kādā veidā tie uzkrājas. Var nosaukt virkni piemēru, kā organismā nonāk atkritumi. Lūk, daži no tiem.

Karsējot ēdienu augu eļļā, veidojas indīgas vielas, tāpēc labāk cept sviestā, kurā nav augu piemaisījumu. Ar cieti bagātos produktos augstās temperatūrās veidojas indīga viela, kas var izraisīt saslimšanu ar vēzi, šī ir informācija čipsu un ceptu kartupeļu cienītājiem.

Vārot rabarberus, skābenes un spinātus, skābeņskābe pāriet neorganiskā formā un organismā nogulsnējas kā kristāli: tie izraisa reimatismu un nieru saslimšanu.

Maizes raugs, ko satur cepti produkti, nomāc zarnu mikrofloru. Lielāko darbu barības sagremošanā veic baktērijas. Katrai dzīvai būtnei zarnās ir sava īpaša mikroflora, ko veido uzturs. Tāpēc govs var ēst tikai zāli, bet lauva tikai gaļu. Pakāpeniski var pāriet uz citu pārtiku.

un tad mikrofloras tips izmainās. Raugs dabisko mikrofloru nomāc, ēdienu grūtāk sagremot, un organisms piesārņojas.

Karsētā vai pasterizētā govs pienā nav nekā veselīga; vispār uzskatīt pienu par veselīgu produktu ir liela kļūda. Tā ir zīdaiņu barība. Atcerieties nejēdzīgo lozungu: "Dzeriet, bērni, pienu būsiet veseli!"! Paaugušies bērni ir veseli, nevis pateicoties pienam, bet tieši pretēji. Pieauguša cilvēka organisms vairs nav spējīgs pilnvērtīgi uzņemt pienu. Govs piens, piemēram, satur lielu kazeīna procentu; tā ir viela ragu, nagu un vilnas audzēšanai. No kazeīna gatavo galdnieku līmi. Uzkrājoties organismā, kazeīns izraisa līmes efektu, kas dzīvo un kustīgo plazmu padara valkanu. Kazas pienā kazeīna ir mazāk nekā govs pienā. Taču lietot pienu pieaugušiem cilvēkiem tā ir anomāla novirze no dabiskās normas.

Vārīts ēdiens spēj tikai uzturēt dzīvības procesus, jo vārītā vai konservētā barībā visas derīgās vielas ir pārvērtušās neorganiskajās, mirušajās. Organiskās vielas no neorganiskajām atšķiras kvantu līmenī. Piemēram, organisko kalciju ķermenis uzņem, neorganisko ne. Tapat ir ar pārējiem mikroelementiem. Organisms nepaspēj izvadīt visus neorganiskos sāļus un "sabāž" tos, kur tikai tas iespējams, lai dzīvībai nedraudētu tiešas briesmas, taču līdz bezgalībai tas turpināties nevar.

Ja jūs ēdat pārtiku, kas bijusi pakļauta termiskai apstrādei, tad vismaz negatavojiet to vairākām dienām, lai pēc tam uzsildītu un ēstu atkal. Ēdiens ar katru jaunu uzsildīšanu kļūst nedzīvāks. Reiz veica šādu eksperimentu: vienai žurku grupai deva svaigi sagatavotu ēdienu, bet otrai uzsildītu iepriekšējās dienas ēdienu. Otrā grupa izmira pēc divām nedēļām. Vēl šokējošāks piemērs ir ar cilvēkiem. Padomju laikos dažos Krievijas rajonos kolhoznieku ģimenēs bija ieviesusies šāda prakse no rīta viņi uz visu dienu aizgāja darbā un atgriezās tikai vakarā. Ja mājās neviens nepalika, tad katliņu ar biezputru vai boršču ielika siltā krāsnī, lai, vakarā atgriežoties, ēdiens jau būtu karsts. Tur, kur pastāvēja šāda kārtība, cilvēki nedzīvoja ilgi un agri nomira neskaidru iemeslu dēļ. Tagad jūs sapratāt kāpēc?

Vēl viens svarīgs arguments. Daudzi produkti tiek sagremoti atšķirīgi, tādēļ nav savietojami cits ar citu. Ja šādus "nesaderīgus" produktus samet kuņģī vienā reizē, tie sāk "dumpoties" un rūgt, izdalot kaitīgas vielas un piesārņojot organismu. Piemēram, augļu deserts pēc pusdienām ir lēna pašnāvība. Bet, dzerot pēc ēšanas, kuņģa sula noskalojas, ēdiens tiek sagremots slikti un lēni. Ēdienu var noskalot ar diviem trim malkiem, bet dzert drīkst tikai pusotras divas stundas pēc ēšanas.

Aptaukošanās rodas no tā, ka vārītu vai konservētu ēdienu organisms ar grūtībām pārstrādā, tādējādi nesaņemot pietiekamā daudzumā nepieciešamos vitamīnus un mikroelementus: vārītā ēdienā to ir ļoti maz. Organisms, vēlēdamies izlīdzināt šo iztrūkumu, prasa ēdienu atkal un atkal.

Slikto ieradumu sarakstu var turpināt. Tādā gadījumā pieņemts iesaukties ķildīgā tonī: "Ko tad īsti ēst, ja viss ir kaitīgs?" Tā runā svārsti. Jā, jā tie ir ieviesušies visās cilvēka dzīves jomās. Svārsti ir izstrādājuši nepareiza uztura stereotipus un visiem spēkiem centīsies tos saglabāt.

Neveselīga uztura svārsti tie ir dažādu tautu virtuvēs nesen ieviesušies principi un stereotipi. To mērķis nav piesārņot cilvēka organismu. Ir ari veselīga uztura svārsti. Taču jebkura svārsta mērķis ir izdzīvot un savākt pēc iespējas vairāk piekritēju, bet šajā nolūkā jāparāda sevi no labākās puses un jānoliedz pārējie. Tādēļ gaļas cienītājs jums minēs tikpat svarīgus argumentus kā veģetārietis. Es jums ieteikšu veselīga uztura svārsta argumentus, un jūsu ziņā ir izvēlēties.

Vairums cilvēku atrodas oficiālās medicīnas un produktu sagatavošanas izstrādāto recepšu svārstu tīmeklī. Šie svārsti pat konkurē cits ar citu, jo receptes un priekšstati par uzturu ierosina visas iespējamās slimības, tādējādi palielinot medicīnas iestāžu pacientu skaitu. Abi šie svārsti zināmā mērā ir destruktīvi; tas izpaužas tādējādi, ka jebkuru to kanonu neievērošana tiek dažādi diskreditēta un vajāta. Piemēru ir visai daudz, un tie ir acīmredzami.

Piemēram, akmeņi nierēs, urīnpūslī un aknās ir nepareizas ēšanas rezultāts. Ko piedāvā tradicionālā medicīna? Operāciju vai tabletes, kas vēl vairāk piesārņo organismu. Smagākos gadījumos, kad nav citas izejas, medicīna var pacientam aizliegt lietot dažus produktus, taču par uztura sistēmas izmaiņām nevar būt ne runas. Tādā veidā farmakoloģijas svārsts iegūst atbalstu, neveselīga uztura svārsts tiek nedaudz norāts, bet cilvēki tā rezultātā guļas zem ķirurga skalpeļa un nokļūst medicīnas svārsta pilnīgā atkarībā.

Taču daudzu operāciju un bezmērķīgas nāves varētu nebūt. Tos pašus akmeņus, turklāt jebkura lieluma, viegli un bez sāpēm var saskaldīt un izvadīt no organisma ar netradicionālās medicīnas metodēm, izmantojot augus, augļus un dārzeņus. Bet šīs organisma attīrīšanas metodes tiek sludinātas par nezinātniskām, līdz ar to plašāku pielietojumu neiegūst, jo netradicionālās medicīnas svārsts ir visai vārgs salīdzinājumā ar tradicionālās medicīnas svārstu.

Bet paskatieties, cik vētrainu darbību izvērtuši neveselīga uztura svārsti. Tādi baisi produkti kā picas, hamburgeri, hotdogi un čipsi parādījās nesen, bet piepildījuši visu pasauli. Uzradušās un valda ietekmīgas receptes, kas veidotas no nesaderīgiem produktiem, kuri tiek aprīti šausminošā un neveselīgā secībā. Visi garšīgā, bet neveselīgā ēdiena atribūti tiek reklamēti ļoti skaisti, sākot ar aizraujošu reklāmu un beidzot ar restorānu rituāliem. Bet tos, kuri ievēro veselīga uztura principus, izsludina labākajā gadījumā par savādniekiem, bet sliktākajā par bīstamiem pamuļķiem.

Svārsti prot ievilināt savos tīklos. Jūs nokļūstat it kā staignā purvā, un tikai nedaudziem izdodas no tā izkļūt un ieraudzīt to šausmīgo stāvokli, kādā viņi līdz tam ir atradušies. Jūs zināt, ka zirneklis paralizē ar indi savu upuri: tas vēl ir dzīvs, bet nespēj pretoties. Apmēram tā rīkojas svārsti, tikai tie vēl papildus ievada narkozi kā vampīri, tādēļ cilvēkiem liekas, ka viņi gūst apmierinājumu un ir spējīgi izvēlēties un rīkoties patstāvīgi.

AIZMIRSTIE DZIEDNIEKI

Mūsdienu medicīnas un uztura svārsti dažu desmitgažu laikā izvērtuši vētrainu darbību, aizbīdot otrajā plānā visu vērtīgo, ko laika gaitā ir piedāvājusi daba. Svārstu darbības metodes ir zināmas: medicīnas autoritārie argumenti, reklāma, ažiotāža, mode, glīts iesaiņojums utt. Daudzu mākslīgo atveseļošanas līdzekļu efektivitāte ir apšaubāma, turklāt par tiem ir jāmaksā. Novēršoties no svārstiem un veltot savu uzmanību dabai, var iegūt daudz vairāk un par zemāku cenu. Daba ir pilnīga, un tā sniedz visu nepieciešamo atliek vien izvēlēties.

Svārsti, imitējot dabu, izstrādājuši daudzus veselības atjaunošanas līdzekļus, taču tas viss ir ne tikai dārgi, bet arī tālu no pilnības.

Aptiekās iegādātie vitamīni kā tas zālēm pieņemts iedarbojas dažu stundu laikā. Mākslīgie vitamīni atšķirībā no dabiskajiem ir nedzīvas ķīmiskas vielas, tāpēc organisms no tām cenšas atbrīvoties. Daļa šīs ķīmijas tiek izvadīta no organisma, bet daļa paliek un uzkrājas asinsvados un ķermeņa audos. Dabiskie dzīvie vitamīni, kas organismā nonāk ar svaigiem augļiem un dārzeņiem, izpilda sev uzdotās funkcijas un uzkrājas organismā kā rezerve.

Jebkura no aptiekas saņemta ķīmija cilvēka dzīves laikā atstāj prātam neaptveramus minerālo sāļu nogulsnējumus organismā. īpaši efektīvas šajā ziņā ir intravenozās injekcijas, kas vienlaikus ar ārstniecisko iedarbību veido nogulsnējumus uz asinsvadu sieniņām.

Svārsti ir izstrādājuši neapstrīdamu stereotipu: mūsdienu medicīna ir aizgājusi tālu priekšā dabiskajām metodēm un līdzekļiem; dabiskie ārstniecības līdzekļi ir pārāk vienkārši, lai būtu dziednieciski. Visi ārstnieciskie līdzekļi ir vai nu grūti pieejami, vai arī tos pārdod aptiekās, kur tie ir visai dārgi. Jaunie svārsti savas eksistences saglabāšanai izmanto visus līdzekļus, lai no redzesloka izspiestu savus vecākos un mazāk aktīvos konkurentus. Šis jaunais stereotips ir stabili iesakņojies cilvēku apziņā.

Par laimi, dabisko atveseļošanas līdzekļu svārsti vēl nav pilnīgi izzuduši; ja ir vēlēšanās, var atrast daudz recepšu, kuru efektivitāte daudzkārt pārsniedz medicīniskos preparātus. Par ārstnieciskiem augiem šoreiz nerunāsim ir jāzina, kā ar tiem rīkoties, un šādu speciālistu pašreiz nav daudz. Transērfinga mērķis ir nevis ārstēšanas, bet gan veselības izvēle. Lai cilvēks būtu vesels, ir pilnīgi pietiekami nepārkāpt dabiska uztura principus, tādēļ apskatīsim tikai dažus dabiskos līdzekļus, kas pēc savas efektivitātes pārspēj mākslīgos medikamentus, nemaz nerunājot par to, ka tie ir absolūti nekaitīgi.

Sāksim ar to, ka organismam ik dienas jāsaņem noteikts daudzums mikroelementu un vitamīnu. Ja jums nav iespēju vai vēlēšanās iekļaut savā ēdienkartē nepieciešamo svaigu dārzeņu vai augļu daudzumu, tad jūsu organisms nesaņems visu nepieciešamo normālas darbības nodrošināšanai. Šo trūkumu var aizpildīt tādi vienkārši produkti kā jūraszāles fukuss (brūnaļģe) un laminārija (jūraskāposts). Tās satur visus vitamīnus augstā koncentrācijā, īpaši fukuss. Ja tās nav iespējams iegādāties svaigā veidā, var nopirkt kaltētas pārtikas piedevu veikalos, tirgū, aptiekā vai internetā.

Jūraszāļu vērtība ir ari tā, ka pēc sava ķīmiskā sastāva tās ir gandrīz identiskas organisma dzīvajai plazmai. Dzīvība ir radusies jūrā; līdz ar to šis dabas veidotais preparāts ticis "izstrādāts" miljoniem gadu laikā, un tam ir Dieva dots kvalitātes sertifikāts. Turklāt jūraszāles satur tādu svarīgu un retu mikroelementu kā jods. Kā zināms, joda trūkums var izraisīt vairogdziedzera vēzi pieaugušajiem un novirzes no normas prāta attīstībā bērniem. Jūraszāles satur ari dažus vērtīgus elementus, kādu nav sauszemes augos. Jūsu organisms pats parūpēsies par savu veselību, ja to visu jūs tam pasniegsiet.

Problēmu var radīt jūraszāļu garša, kas ir visai specifiska; tādēļ, ja tās būs nepareizi pagatavotas, diez vai jūs tās varēsiet ieēst. Protams, ēst jūraszāles vārītas vai konservētas nav nekādas nozīmes, jo viss vērtīgais tur būs iznīcināts. Es piedāvāju kādu vienkāršu kaltēta fukusa pagatavošanas recepti.

100 g kaltētu jūraszāļu ieber 0,7 l burkā. Jūraszāles izsijā caur sietu, lai atbrīvotos no iespējamām smiltīm. Zālēm pievieno tējkaroti "Korejas burkānu" piedevas un sajauc. Uz smalkās rīves sarīvē ķiploka daiviņu un nelielu sīpolu. Pievieno divas ēdamkarotes ābolu etiķa, tikpat daudz sojas mērces, 3 /4 burkas piepilda ar ūdeni, samaisa un atstāj uz pusstundu ievilkties. Ja viss ūdens uzsūcies, var vēl nedaudz pieliet. Stundas laikā jūraszāles uzsūks visu ūdeni. Pēc tam uzlej 2 vai 3 ēdamkarotes nerafinētās saulespuķu eļļas (labāk gan lineļļu) un samaisa. Divas karotes dienā šī lieliskā ēdiena nodrošinās organismu ar visiem nepieciešamajiem vitamīniem un mikroelementiem.

Vēl viens aizmirsts veselības avots ir diedzētas sēklas. Diezgan lielu mūsu ēdienu daļu veido sēklas tie ir graudaugi, pupiņas u. tml. Sēklas sastāv no pusfabrikātiem iekonservētiem celtniecības materiāliem; tie ir ciete, olbaltumvielas un tauki. Sēklām dīgstot, tajās notiek straujas izmaiņas ciete pārvēršas iesala cukurā, olbaltumvielas par aminoskābēm, bet tauki par taukskābēm. Tas pats notiek, sagremojot barību organismā. Tādējādi lielākā darba daļa diedzētajās sēklās jau ir izdarīta; vēl vairāk tiek sintezēti vitamīni un citi nepieciešamie elementi, uzkrājas enerģija un tiek mobilizēti visi spēki, lai šo enerģiju novirzītu augu attīstībai. Iekonservētie un snaudošie spēki atdzīvojas, un atbrīvojas kolosāls enerģijas potenciāls, lai radītu jaunu dzīvību.

Farmakoloģijas svārsts lieliski apzinās šo potenciālu, to nemaz nevar ignorēt. Tāpēc arī diedzētās kukurūzas, kviešu un citu augu sēklas izmanto ārstniecisko preparātu izgatavošanā. Tie maksā samērā dārgi. Tādā gadījumā kāpēc nevar diedzētas sēklas lietot uzturā tāpat kā parastās? Protams, var. Pat garšas ziņā diedzētas sēklas ir labākas. Bet tradicionālā uztura svārsti nemaz nerūpējas par savu atbalstītāju veselību.

Diedzētām sēklām piemīt spēcīgas ārstnieciskas un biostimulējošas īpašības. Man grūti tās visas uzskaitīt, jo te ir viss. Pirmām kārtām vitamīni un mikroelementi, kas uzlabo vielmaiņu, attīra organismu, nostiprina imunitāti, paaugstina darbspējas, izārstē daudzas slimības utt. Diedzētās sēklas ir viss, ko daba paredzējusi jaunas dzīvības attīstībai un izdzīvošanai agresīvā vidē. Tas ir pareizi sabalansēts, viegli sagremojams ēdiens un vienlaikus efektīvs ārstniecisks līdzeklis. Asni tas ir ne tikai dzīvs ēdiens, bet ari topošās dzīvības enerģija. Vairāk te nekas nav piebilstams.

Starp visām sēklām visaugstākās ārstnieciskās spējas ir diedzētiem kviešiem. Tas ir universāls ēdiens un efektīvas zāles. Diedzēti kvieši satur visu vitamīnu un minerālvielu kompleksu, taču ārstnieciskās īpašības neizpaužas uzreiz, bet pēc sistemātiskas un ilgstošas lietošanas; turklāt tiek izārstētas daudzas slimības un attīrās tādas organisma vietiņas, līdz kurām citi ārstniecības līdzekļi nenonāk. Pēc divu nedēļu ilgas dīgstu lietošanas uzturā ievērojami uzlabojas pašsajūta, kas liecina par organisma enerģētikas paaugstināšanos. Fundamentālas izmaiņas ir novērojamas pēc ilgāka laika pēc pusgada vai gada.

Ik gadu tūkstošiem cilvēku nomirst no bada, miljoniem dzīvību aiznes bads kara laikā un stihiskās nelaimes. Tikai cilvēki mirst nevis no bada, bet no nezināšanas. Patiesi cilvēkus nenogalina produktu trūkums, bet gan dzīvībai nepieciešamo vitamīnu un mikroelementu nepietiekamība. Iedomājieties, cik dzīvību varētu izglābt maiss kviešu! Ja tos samaltu augstākās klases miltos un izceptu maizi, tad tās pietiktu nelielam cilvēku pulciņam un neilgam laikam. Baltmaize satur nelielu daudzumu vielu, kas nepieciešamas dzīvības uzturēšanai. Bet tagad paņemiet simts gramus diedzētu graudu, un tas būs vairāk nekā pietiekami veselai dienai ne vien dzīvības uzturēšanai, bet pat pilnvērtīgai dzīvei. Ar maisu graudu piecdesmit cilvēku var iztikt veselu mēnesi, ja ēdīs diedzētus graudus, nevis ceps maizi.

Praktiski veselam cilvēkam galvenā kviešu asnu īpašība ir organisma attīrīšana no "atkritumiem", taču tas notiek sistemātiskas un ilgstošas lietošanas gadījumā, jo organisms ir ticis piesārņots desmitiem gadu. Par salīdzinoši īslaicīgiem rezultātiem var spriest pēc matu izskata redzamas uzlabošanās, ko nespēj panākt nekādi šampūni. Tālāk vēža un zobu kariesa efektīva profilakse, vielmaiņas normalizēšana, organisma vispārējā tonusa un imunitātes paaugstināšana, nervu sistēmas nostiprināšana, miega uzlabošana, zarnu trakta attīrīšana un vēl daudz kas cits.

īpaši jāatzīmē asnu labvēlīgā ietekme uz redzi. Ja jūs nēsājat brilles, bet patiesībā bez tām varat iztikt, droši tās izmetiet, jo pēc dažu mēnešu asnu lietošanas uzturā brilles vairs nebūs vajadzīgas (sevišķi, ja izpildīsiet Beitsa sistēmas vingrojumus; sk. 4. pielikumu). Atkarībā no konkrētā veselības stāvokļa simtprocentīga redze tiek atgūta viena mēneša līdz viena gada laikā. Ja jūs esat samierinājušies ar īslaicīgām neērtībām, staigājot bez brillēm, un katru dienu košļājat asnus un pildāt acu vingrinājumus, tad pēc dažiem mēnešiem vai pat agrāk atklāsiet, ka redzes asums ir ievērojami uzlabojies. Pēc tam ievērosiet, ka krāsas kļuvušas sulīgākas un košākas. Beidzot pienāks diena, kad okulists pateiks, ka jums ir simtprocentīga redze.

Asniem var pievienot dažādas piedevas (piemēram, riekstus), izņemot saldumus. Jebkura siltumapstrāde asnu labās īpašības iznīcinās. Graudi jākošļā tik ilgi, līdz tie pārvēršas putriņā: tādā gadījumā tiek sasniegts maksimālais efekts. Ja košļāt jums nepatīk, graudus var samalt gaļasmašīnā. No šāda samaluma var pagatavot uzlējumu un lietot kā vislabāko balzamu. īpaši labs tas ir bērniem vārīta (t. i., nedzīva) piena vietā.

Ikdienas normu nosakiet paši. Neliela tasīte graudu var aizvietot pusdienas. Tiesa jākošļā ir minūtes četrdesmit. Pēc tam stundu nedrīkst neko ne ēst, ne dzert, lai organisms pilnībā izbauda šī balzama ārstnieciskās īpašības. Ja jums ir kāda nopietna slimība, asnus ēdiet iespējami daudz, nesajaucot vienā ēdienreizē ar citu produktu.

Protams, kviešu vietā var diedzēt kukurūzu, pupas, pupiņas, zirņus, soju, lēcas un citas sēklas, kam piemīt ārstnieciskas un organismu attīrošas īpašības. Es piedāvāju vēl vienu lielu sēklu diedzēšanas tehnoloģiju. Sēklas nomazgā tekošā ūdenī, ievieto traukā un aplej ar ūdeni tā, lai tas pārklātu sēklas. Zirņus mērcē 12 stundas, pupiņas ilgāk, pēc tam nokāš, vēlreiz nomazgā, apsedz ar mitru marli un novieto labi vēdināmā vietā. Pēc katrām astoņām stundām sēklas noskalo tekošā ūdenī. Pupu asnu garumam jābūt 1-1,5 cm, zirņiem mazākam. Tos var ēst nevārītus, pievienojot salātiem. Var ari dažas minūtes pavārīt. Sausas pupas vāra vairākas stundas, diedzētas un nomizotas sēklas vāra 3 minūtes. Redzat starpību?

NODOMU generators

Savā pirmajā grāmatā transērfinga ievadā es solīju, ka nekādu vingrojumu nebūs. Patiesi transērfinga tehnika darbojas pat tajos gadījumos, ja jūs nepieliekat nekādas pūles sevis pilnveidošanai, taču efektivitāte daudzkārt palielinās, ja jums, izņemot labu fizisko veselību, ir vēl trīs papildu resursi. Pirmais tā ir spēcīga enerģētika: paaugstināts dzīves tonuss un spēja aktīvi iedarboties uz realitāti. Otrais intelekts: prasme viegli atrisināt sarežģītas problēmas. Un trešais personiskais šarms: spēja piesaistīt sev cilvēkus. Panākumi karjerā un personiskajā dzīvē ir tieši atkarīgi no šiem trim resursiem. Ja jūs neapmierina esošie resursi, varu ieteikt konkrētus paņēmienus to uzlabošanai.

Jāteic, ka fiziskā veselība ir nepieciešama, tomēr tā nespēj pietiekami nodrošināt augstu enerģētiku. Var būt izturīgs ķermenis, bet vienlaikus vājš dzīves tonuss tādēļ, ka enerģētiskie kanāli ir nobloķēti. Intensīvas sporta nodarbības un smagas slodzes var ne tikai attīstīt, bet pat novājināt organismu. Optimālā dzīves uguntiņa tiek iedegta un uzturēta, apvienojot mērenus fiziskos vingrojumus ar uzmanības koncentrēšanu uz enerģijas plūsmu; cilvēks vairāk vai mazāk spēj vadīt savus muskuļus, jo kustēties viņam nākas diendienā. Enerģijai turpretī neviens uzmanību nepievērš, tāpēc tā ne tikai nepakļaujas vadīšanai, bet ir sajūtama vien īsos mundruma brīžos, kas mainās ar garākiem spēku izsīkuma posmiem.

Lai atjaunotu atrofējušās spējas vadīt savu enerģiju, enerģijas plūsmām jāpievērš tikpat liela uzmanība kā muskuļiem. Bez šādas uzmanības jebkura vingrošana zaudē pusi no savas efektivitātes vai vispār kļūst par nevajadzīgu spēka un laika tērēšanu. Starp citu, jebkuru fizisko vingrojumu var transformēt par enerģētisko. Aplūkosim, kā tas notiek pēc Pītera Keldera grāmatā apskatītā piemēra Tibetas kompleksā "Atdzimšanas acs".

Es neatkārtošu kustību aprakstu to var izlasīt pirmavotā; apstāšos tikai pie sajūtām, par kurām praktiski nekas nav pateikts. Ja jums ir nācies izpildīt šos vingrojumus, vai atceraties, ko izjutāt? Droši vien neko. Pēc tam jūs, iespējams, pārtraucāt šo praksi, jo nekādi īpaši sasniegumi netika gūti, un tas viss tikai tādēļ, ka grāmatā pateikts vienīgi tas, kā pareizi jākustas un jāelpo, bet nav ne vārda par uzmanību. Kur tā jāvirza? Kāds ir šo vingrojumu mērķis? Par ko vingrojuma laikā jādomā? Vai par nākamās dienas problēmām?

Manī vienmēr izraisa smaidu dažu guru raksturīgas manieres. Uzpūtušies par savu svarīgumu, viņi grāmatā izklāsta savu mācību, turklāt pasvītrojot, ka ir dažas nianses, ko Skolotājs var nodot skolēnam tikai tiešā ceļā. Kā tas iespējams? Vai iečukstot ausī? Es uzskatu, ka nepastāv tādas slepenas mācības, ko nevarētu aprakstīt vienkāršiem vārdiem, to skaitā ari uz papīra. Pretējā gadījumā godīgi jāatzīst, ka vai nu pats nesaprot savas zināšanas, vai ari apzināti kaut ko slēpj.

Nezinu, kāda iemesla dēļ grāmatā "Atdzimšanas acs" izlaists galvenais. Sāksim ar to, ka kustības tajā nosauktas nevis par vingrojumiem, bet par rituālām darbībām. Kāpēc tā? Protams, kustībās nav nekā īpaša, kas palielinātu enerģiju un vēl vairāk pretendētu uz atjaunošanas līdzekļa statusu. Svarīgāks ir kas cits uz ko šo darbību izpildes laikā tiek koncentrēta uzmanība. Es pastāstīšu, kā šie vingrojumi būtu jāpilda.

Pirmā darbība. Griešanos vēlams sadalīt trīs piegājienos divpadsmit, piecpadsmit un astoņpadsmit apgriezienos. Šie skaitļi nekur nav fiksēti un neko nenozīmē jūs varat variēt pēc saviem ieskatiem, kā teiks priekšā jūsu intuīcija un ķermenis. Triju piegājienu lietderība skaidrojama tā, ka enerģisko virpuļu paātrinājums inducējas, strauji apstājoties pēc griešanās. Griezties vajag brīvi, atslābinoties, pievēršot uzmanību tam, kā rokas atvelk centrbēdzes spēks. Apstājoties aizveriet acis un sajūtiet, ka virpuļi pēc inerces turpina griezties. Sajūtiet savu enerģiju. Piešķiriet savam nolūkam šādu ievirzi: "Man ir spēcīga enerģija. Tā attīra visus kanālus. Visus asinsvadus un organismu. Tīrā organismā enerģija plūst brīvi. Mana enerģija pieaug." Atkārtojiet šo afirmāciju, līdz pāriet reibonis. Virpuļošana vairumam cilvēku notiek pulksteņa rādītāju kustības virzienā, tikai atsevišķiem indivīdiem tas var būt pretēji. Tāpēc, ja griežoties jūs izjūtat diskomfortu un asu pretestību, mainiet virzienu un turpmāk griezieties pretēji pulksteņa rādītāju kustībai.

Otrā darbība. Centieties to izpildīt kvalitatīvi, nesteidzīgi, ar taisnām kājām. Stiepiet pēdas. Ja divdesmit vienu atkārtojumu izpildīt grūti, pildiet mazāk, bet kvalitatīvi. Katrā atkārtojumā, nolaižot kājas, atbrīvojieties un izelpas laikā uz pāris sekundēm ļaujieties sajūtām.

Sajūtiet, kā enerģija piepilda visu ķermeni. Ļoti svarigi atslābināšanās bridi pievērst uzmanību šim sajūtām. Nevis vienkārši strādājiet, sasprindzinot muskuļus, bet piepildiet sevi ar enerģiju. Ja fiziskais stāvoklis atļauj, šo darbību var izpildīt līdztekus. Pirms pievilkšanās ieelpojiet un aizturiet elpu, pēc tam paceliet taisnas kājas līdz pašai augšai. Kājas nolaidiet, izelpojiet un atslābinieties. Jūs noteikti sajutīsiet, kā jūsu ķermenis piepildās ar enerģiju. Galvenais pievērsiet tam uzmanību. Bez uzmanības fokusēšanas tās būs nevis rituālas darbības, bet vienkārši bezjēdzīgas kustības. Kad vingrojums izpildīts, enerģiski piecelieties, strauji paceļot rokas uz augšu. Sajūtiet enerģijas kustību. Pēc tam bez pauzes izelpojiet, izplešot rokas uz sāniem un nolaižot lejā (pievērsiet uzmanību piecelties var arī izelpojot, bet rokas nolaižot pie ieelpas). Izmēģiniet abus variantus un izšķirieties, kurš no tiem jums patīk labāk. Pastipriniet to visu ar domformu: "Man ir spēcīga enerģija." Sajūtiet enerģijas pieplūdumu. Šādā pašā veidā izpildiet pēdējās trīs darbības.

Trešā darbība. ŠI darbība var likties bezjēdzīga. Protams, tā tas arī būs, ja to izpildīs kā vienkāršu kustību, nepievēršot tai uzmanību. Liecoties atpakaļ un noliecoties uz priekšu, koncentrējiet uzmanību uz galvenajām enerģijas plūsmām. Tās izplūst caur ķermeņa centrālo asi: augšupejošā plūsma atrodas ass priekšpusē, bet lejupplūstošā ass aizmugurē. Ja pirmajā darbībā jūs izvēlējāties griešanos pretēji pulksteņa rādītāju kustības virzienam, tad plūsmu virziens var būt pretējs. Ieklausieties savā ķermenī tas pateiks priekšā. Grāmatā "Realitātes transērfings" ir paskaidrots, kā šīs plūsmas var sajust. Iedomājieties, ka no jūsu ķermeņa centra iziet divi pretēji horizontāli rādītāji: viens no tiem virzīts uz priekšu, otrs atpakaļ. Rādītāji iziet no ķermeņa un izvirzās divdesmit līdz trīsdesmit centimetrus vai pat vairāk. Tagad domās vienlaikus pagrieziet rādītājus priekšējo uz augšu, aizmugurējo uz leju, tā, lai tie nostātos vertikāli līdzās mugurkaulam. Jūs uzreiz sajutīsiet, kā enerģijas plūsmas manāmi atdzīvojas; jūs it kā esat pagriezuši atslēgu, kas iedarbina centrālās plūsmas. Tad, lūk, izpildot trešo darbību, jūs dzenat plūsmas nu jau bez "atslēgas", lai šī substance plūstu vienlaikus divos virzienos gar jūsu ķermeņa centrālo asi.

Ceturtā darbība. Ja to izpildītu tieši tā, kā aprakstīts, varētu rasties diskomforts. Jāsaka, protams, lai cik noderīgs arī būtu vingrojums, ja, to izpildot, ķermenis nejūtas ērti, tad nekādu enerģijas pieplūdumu gaidīt nav jēgas. Gluži pretēji neveikla kustība var nobloķēt kanālus. Tāpēc, ja jūtat diskomfortu, pildiet šo darbību tā, kā jums ērtāk. Piemēram, var izmainīt roku delnu stāvokli, novietojot tās, kā jums ērtāk. Ja negribat nolaisties uz grīdas, neiztaisnojiet kājas līdz galam un nepieskarieties grīdai. Galvenais šajā kustībā ir pievērst uzmanību centrālajām plūsmām tad, kad mugura ir izliekta. Tā, izliecoties paralēli grīdai, atbrīvojiet plūsmas un pēc tam atgriezieties atpakaļ "nenoteiktā stāvoklī", it kā jūs šūpotos šūpolēs.

Piektā darbība. Kad ķermenis tiek izvirzīts uz priekšu, ar nodomu spēku centieties paātrināt centrālo plūsmu. Vienlaikus ar enerģisku ķermeņa izvirzīšanu aktivizējiet arī enerģētiskās plūsmas, lieciet tām izkustēties iedomājieties, kāds varens spēks jūs caurstrāvo.

Tā arī ir nodoms (griba) tiek barots ar šo spēku ar brīvo enerģiju. Zems enerģijas līmenis ir galvenais iemesls kūtrumam, nospiestam un sliktam garastāvoklim, hroniskam nogurumam, depresijai un slimībām. Vājas enerģijas cēlonis ir organisma piesārņojums, enerģētisko kanālu bloķēšanās un atrofija, dažkārt ari ar mugurkaulu saistītās slēptās problēmas. Pats cilvēks enerģiju nerada viņš to saņem no kosmosa, cik vien tas ir iespējams. Cilvēka ķermenis (fiziskais, astrālais utt.) darbojas kā enerģijas uztvērējs un vienlaikus ari kā tās pārveidotājs retranslators. Rituālo darbību mērķis ir enerģētisko kanālu attīrīšana, atdzīvināšana, atjaunināšana. Tieši uz šo mērķi jābūt virzītam nodomam. Tad brīvā enerģija nodoma avots sevi baros un attīstīs. Jo augstāks ir brīvās enerģijas līmenis, jo augstāks ir arī dzīves tonuss un realitātes vadīšanas spēja.

Sestā darbība. Šīs darbības mērķis nav seksuālās enerģijas mazināšana, un diez vai tas ari izdotos: dabu nevar savaldīt. Un vai to arī vērts darīt? Pastāv uzskats, ka atteikšanās no dzimumsakariem it kā paildzina mūžu, taču neviens vēl nav pierādījis, ka tas tā patiešām ir. Vispār ar seksu saistās pietiekams daudzums pretrunīgu un apšaubāmu traktējumu no reliģiskiem līdz medicīniskiem. Tā ir pārlieku kutelīga tēma visās nozīmēs. Tādēļ ir radies daudz dažādu izdomājumu. Manuprāt, šajā jautājumā nevajadzētu ticēt nevienam, jāpaļaujas uz saviem uzskatiem un intuīciju. Ko jūs paši par šo jautājumu domājat, tā tas arī būs jums. Kā, starp citu, arī jebkurā citā jomā. Jo pasaule tas ir spogulis.

Kāds tad ir sestās darbības mērķis? Pārnest enerģiju no apakšējām čakrām uz augšējām. Apakšējās čakras cilvēkam ir vairāk attīstītas, un tās galvenokārt atbild par izdzīvošanu, kas civilizētā pasaulē it kā vairs nav aktuāli. Bet augšējās čakras mīlestība, daiļrade, apzinīgums, augstākais Es ir attīstītas vājāk. To pastiprināšana nevienam nekaitēs.

Darbību vislabāk izpildīt ar aizvērtām acīm. Ieelpojot iedomājieties, kā nezināmas substances mākonis paceļas no apakšas uz augšu gar ķermeņa centrālo asi. Beidzot ieelpu, ieturiet pāris sekunžu pauzi un domās nofiksējiet šo sajūtu. Šajā laikā pastipriniet domformu: enerģija aiziet uz augstākām čakrām. Izelpojiet, noliecieties uz priekšu un turpiniet fiksēt uzmanību uz enerģijas kustību. Izstiepjoties atkal pastipriniet domformu, ko varat papildināt pēc saviem ieskatiem, piemēram, "mana apziņa noskaidrojas, es visu skaidri saprotu un varu izteikt", "mans augstākais Es atmostas", "man atklājas radošas spējas", "mani piepilda mīlestības enerģija" u.tml., nosauciet visu, ko vēlaties sasniegt. Jums jācenšas pabīdīt uz augšu enerģētisko mākoni vai plūsmu, vai vēl kaut ko citu sajūtas katram cilvēkam ir individuālas. Pēc tam ieelpojiet, vēlreiz izelpojiet, ātri atveriet acis, vienlaikus iztēlojoties, kā no acīm izstaro enerģijas plūsma, tas ir tādēļ, lai atbrīvotu galvu no enerģijas pārpalikuma. Sesto darbību vēlams izpildīt trīs reizes, taču, ja jūs baidāties par sava seksuālā spēka iespējamu samazināšanos, varat šo darbību veikt ne biežāk kā vienu vai divas reizes nedēļā.

Pārtraukumos starp kustībām būtu ļoti vēlams izpildīt divas enerģētiskas ieelpas, kā iesaka Kristofers Kilhems grāmatā "Pieci tibetieši". Ierosinu veikt šīs ieelpas šādi. Atbrīvojiet krūškurvi, rokas uzlieciet uz jostasvietas ar īkšķiem uz priekšu. Sāciet lēnu un tikko sajūtamu ieelpu caur degunu. Izelpot jums vajadzēs ne tikai gaisu, bet arī enerģiju; tas nozīmē, ka nāsis jūs gaisa plūsmu nejūtat, drizāk būs sajūtama ķermeņa piepildīšanās ar enerģiju, spēku, siltumu un kādu nezināmu substanci. Piepildīšanās notiek vai nu no apakšas uz augšu, līdzīgi, kā tiek piepildīta glāze, vai vienlaikus visā ķermenī kā jums ērtāk. Ieelpa ilgst 40-50 sekundes. Nodomu pastipriniet ar šādu domformu: "Es piepildos ar enerģiju pāri malām. Mana energoietilpība palielinās. Man ir spēcīga enerģētika, kas ar katru dienu kļūst vēl spēcīgāka. Es staroju no enerģijas, mīlestības un pievilcības. Esmu tīrs enerģijas avots. Cilvēki sajūt manu enerģiju un izjūt pret mani simpātijas. "

Kas attiecas uz pēdējo, tad tā arī būs pārliecināsieties paši. Kad redzēsiet, ka cilvēki patiesi izjūt pret jums simpātijas, neaizmirstiet klusībā konstatēt, ka tehnika patiesi strādā. Tada konstatācija nepieciešama prātam, tāpēc ka tas mūžīgi šaubās: "Vai tiešām es uz to esmu spējīgs?"

Domformu varat papildināt pēc saviem uzskatiem un sadalīt to uz abām ieelpām, tikai neatkārtojiet šos vārdus (ne domās, ne skaļi) mehāniski sajūtiet, iedomājieties to, ko vēlaties iegūt; pasludiniet savu nolūku ar uzņēmību, taču bez sasprindzinājuma, jo nolūka spēks ir nevis sasprindzinājumā, bet gan spējā koncentrēties. Pabeidzot ieelpu, nolaidiet rokas un izdariet brīvu, ātru izelpu. Jūs sajutīsiet, kā no jums izplatās enerģijas vilnis, kā tas piepilda visu telpu, kur jūs atrodaties, vai arī sajutīsiet ap sevi enerģētisko lauku 5-7 metru rādiusā. To var papildināt ar afirmāciju: "Man ir spēcīgs enerģētiskais lauks."

Tagad jūs saprotat, kāpēc sešas tibetiešu darbības tiek dēvētas par rituālajām darbībām. Tie ir ne tik daudz fiziski vingrojumi, cik sava veida rituāli, uz kuriem balstās nolūks. Bez uzmanības koncentrēšanas, bez nodoma deklarēšanas šis rituāls zaudē efektivitāti un jēgu.

Tibetas komplekss neaprobežojas ar sešām darbībām. A. Siderska un A. Privalova grāmatā "Око возрождения для новой эпохи" (Atdzimšanas acs mūsdienu laikmetā) tiek piedāvāts būtisks papildinājums: rīta un vakara aplis. Tās ir vēl divas darbības, kas attiecīgi jāizpilda no rīta un vakarā. Šajā grāmatā tiek piedāvātas rekomendācijas kam pievērst uzmanību kustību izpildes laikā. Apļos iekļauts tik bagāts sajūtu spektrs (sevišķi rīta aplis), ka jūs paši to sajutīsiet un sapratīsiet. Galvenais "vērojiet ķermeni", izbaudiet sajūtas un burtiski "ķeriet kaifu", nevis vienkārši kustieties.

Kā zināms, jebkurš fizisks vingrojums kļūst enerģētisks, ja uzmanība tiek fiksēta uz sajūtām un centrālajām plūsmām. Piemēram, ir viens ļoti efektīvs vingrojums, ko armijā dēvē par "kareivja atsperi": nostāties taisni, pie skaitļa "viens" ieelpot, vienlaikus paceļot rokas sev priekšā uz augšu un noliecoties atpakaļ. Pie skaitļa "divi" aizturēt elpu un, nesaliecot kājas, noliekties, cenšoties sasniegt grīdu vai nu ar pirkstgaliem, vai visu plaukstu kā izdodas. Uz skaitli "trīs" pietupties, izstiepjot rokas sev priekšā un vienlaikus izelpojot. Pie skaitļa "četri" piecelties, nolaižot rokas un pāris sekunžu ieturot pauzi, lai izklīdinātu centrālās plūsmas. Jūs sajutīsiet, kā no ķermeņa uz augšu un uz leju izrausies enerģijas plūsmas. Šo vingrojumu ieteicams izpildīt, iesildoties pirms Tibetas kompleksa.

Kompleksa darbības ir noderīgas arī tādēļ, ka saspiež, atbrīvo un masē iekšējos orgānus tā tie attīrās un reģenerējas. Izvingrināšana nepieciešama ne tikai muskuļiem, bet ari iekšējiem orgāniem. Cilvēka ķermenis mazkustīga dzīvesveida dēļ līdzinās stāvošai peļķei.

Kas attiecas uz Pītera Keldera biedējošo brīdinājumu par to, ka vingrojumi jāpilda katru dienu un ilgāki pārtraukumi var izraisīt nepatīkamas sekas, varu jūs nomierināt. Nodarbojoties ar vingrošanu (vienalga ar kādu) pietiekami ilgu laiku, jūs sasniedzat augstu fizisko un enerģētisko līmeni. Šāda pacēluma īpatnība ir tā, ka, pārtraucot nodarbības, jūs noslīdat no ieņemtā līmeņa dziļi lejā vēl zemāk nekā pirms nodarbību uzsākšanas. Ja jūs pēc kāda laika izlemsiet atkal sasniegt iepriekšējo līmeni, to izdarīt būs ievērojami grūtāk. Tādēļ ja jau reiz sākāt, nevajadzētu pārtraukt ilgāk par vienu divām dienām. Tā nav tikai īslaicīga izārstēšanās, bet dzīvesveids.

Un visbeidzot pēdējā darbība "nodomu ģenerators". Atkārtosim to vēlreiz enerģijas un intelekta attīstības kontekstā. Tas ir viens no senākajiem enerģijas vingrojumiem, kas nonācis līdz mums no tūkstošgadu senatnes kā Atlantīdas zintnieku mantojums. Salieciet rokas elkoņos sev priekšā, it kā jūs turētu bumbu. Palieliniet spiedienu starp plaukstām, lai izjustu atsperīgo enerģijas sabiezinājumu. Izdariet ar rokām kustības, it kā saspiestu gaisa baloniņu. Sajūtot durstīšanu plaukstās un blīvu substanci starp tām, sāciet kustināt rokas, it kā ar tām spēlētu harmonikas. Pievērsiet uzmanību sajūtām, kas rodas galvā: kad rokas izplešas, galvā kaut kas tiek saspiests, bet, rokām sakļaujoties, izplešas. Sajūtiet, kā smadzenes reaģē kustību taktī, turpiniet darboties ar rokām un apstipriniet domformu: "Manās smadzenēs ir ievietota pašattīstības programma. Smadzenes pašas attīstās un pilnveidojas, rodas jaunas saites starp smadzeņu puslodēm; abas puslodes strādā precīzi, saskaņoti, sinhroni. Man ir ģeniālas smadzenes, man prātā ienāk ģeniālas idejas. Es domāju netradicionāli. Smadzeņu rezerves iekļaujas darbā, smadzeņu aktivitāte ir simtprocentīga. Man ir spēcīgs intelekts, ar katru dienu tas kļūst arvien spēcīgāks. Es viegli atrisinu jebkuru problēmu. Mana apziņa noskaidrojas, viss ir saprotams un vienkāršs. Es visu saprotu un skaidri izklāstu." Jūs varat izmantot šo domformu vai ari pārveidot to pēc saviem ieskatiem.

Pamēģiniet invertēt savas sajūtas: lai tagad smadzenes pašas liek kustēties rokām kad galvā kaut kas izplešas, rokas automātiski sakļaujas, un otrādi. Varbūt ne uzreiz, bet jums noteikti izdosies. Tie ir vingrinājumi smadzenēm, un tām tie ļoti patīk. Pastrādājiet tā vēl nedaudz, pēc tam pārejiet no roku horizontālajām uz riņķveida kustībām, it kā viegli sistu pa vates mākoni. Pārslēdziet uzmanību uz savu enerģētisko čaulu. Izjūtiet enerģētiskā sabiezējuma starp plaukstām un visas enerģētiskās čaulas vienotību. Citiem vārdiem sakot iedomājieties, ka jūs "sakuļat" savu enerģiju kā mikseri. Sabiezinājums ir jūsu nodoma koncentrācija, un jūs ar šo nodomu piepildāt savu enerģētisko čaulu. Līdz ar to jūsu enerģētiskais ķermenis sakārtojas un pārvēršas struktūrā, kas izstaro uzdoto domformu variantu telpā.

Turpinot kustības, pastipriniet savu personisko domformu: veidojiet to atkarībā no savām vēlmēm ko jūs vēlētos dzīvē sasniegt, piemēram, "es sekmīgi virzu savu projektu", un izdariet visu, kas ar to saistīts. Izsakiet nevis vienkārši vārdus, bet centieties skaidri iztēloties, ka viss risinās sekmīgi, ka jūs virzāties augšup pa karjeras kāpnēm, ka tiek palielināta alga un tā tālāk. Domformai jāsatur galvenais lakoniskais nodoms no tā, ko jūs vēlaties savā dzīvē sasniegt; kas jums šķiet vissvarīgākais, to arī apstipriniet. Tādā veidā būs noformēta jūsu programma. Noslēgumā atbrīvojiet rokas un mēģiniet atkal sataustīt sabiezinājumu starp plaukstām. Jūs atklāsiet, ka tas ir kļuvis blīvāks. Paņemiet šo enerģētisko lodi un ar vienu kustību "ierīvējiet" to sejā vai ķermenī, kā to dara musulmaņi. Tagad, uzlādējuši savu enerģētisko apvalku, jūs visu dienu staigāsiet, izstarodami telpā savu nodomu.

Tikai nevajag saspringt un ietekmēt sevi un pasauli; pasludiniet nodomu deklarāciju mierīgi un nelokāmi. Atcerieties, cik bezbailīgi un neizbēgami jūras viļņi veļas pret krastu. Tikpat neizbēgami tiks realizēts arī jūsu nodoms.

AURAS KOREKCIJA UN AIZSARDZĪBA

Negatīva psihiska iedarbība spēj ievainot cilvēka bioenerģētisko čaulu. Aurā iekļūst negatīvas programmas vai arī veidojas caurumi, caur kuriem noplūst brīvā enerģija. Tādēļ cilvēks sajūt apātiju, spēku zudumu vai arī viņu sāk vajāt "ļaunais liktenis".

Turklāt, kā zināms, cilvēka aura dzīves laikā "nodilst" kā vecs krekls, un tas dabiski ietekmē enerģētiku un vispārējo pašsajūtu. Tādi apstākļi kā dzemdību trauma, dažādas nervu kaites un satricinājumi nepaiet veltīgi tie auru ietekmē negatīvi.

Var patstāvīgi atjaunot veselīgu enerģētisko čaulu, neizmantojot speciālistu pakalpojumus. Viens no iedarbīgākajiem paņēmieniem ir elpošanas vingrojumi. Piemēram, Genādijs Malahovs piedāvā cirkulāru elpošanu, bet Leonards Orrs rebefingu: abas elpošanas metodes pēc būtības neatšķiras. Ja jums pietiktu pacietības iepazīties ar šīm metodēm un iziet kādu no šiem elpošanas kursiem (kas nemaz nav sarežģīti), tad jūs ne tikai izglābtos no ārējiem enerģētiskiem bojājumiem, bet arī sadziedētu agrākās brūces.

Un, protams, laba profilakse pret agresīvu ārējo iedarbību ir enerģētiskie vingrojumi veselai un stingrai čaulai nav jābaidās no noskaušanas un lāsta uzlikšanas.

Cits tikpat vienkāršs un patīkams paņēmiens ir aromterapija, t. i., ārstēšana ar aromātiem. Šīs dabiskās medicīnas saknes meklējamas senajās valstīs Ēģiptē, Romā, Grieķijā, Ķīnā. Jau pirmatnējie cilvēki bija ievērojuši smaržu iedarbību, iemetot ugunī dažādus augus.

Augi ir pašas senākās un brīnišķīgākās būtnes, kas reiz apdzīvojušas mūsu planētu. Tiem ir spēcīga pozitīva enerģija, kas spēj izārstēt un pasargāt no ārējās iedarbības. Augi kā pirmie un tajā pašā laikā neaizsargātākie planētas iemītnieki ar to vien "nodarbojas" kā cenšas izdzīvot agresīvā vidē. Jūs varat izmest atkritumos novītušu (vai apnikušu) ziedu, bet tas, pat atrazdamies izgāztuvē zem atkritumu slāņa, vēl turpinās dzīvot (un, protams, ciest). Nevienai būtnei uz Zemes nav tik kolosāla dzīvotspēka kā augiem. Aromterapijas galvenā aktīvā sastāvdaļa ir ēteriskās eļļas. Tā ir augu kvintesence, kurai piemīt četru stihiju enerģija: zemes, ūdens, uguns un gaisa.

Var likties, ka smaržas nevar būt tikpat efektīvas kā tabletes vai potes, pie kurām esam pieraduši, taču augu aromātu iedarbība ir sajūtama par to jūs varat pārliecināties ar savu pieredzi. Dažu gadu desmitu laikā dabiskās ārstnieciskās vielas "izspieda" ķīmiskā produkcija, taču tas liecina tikai par farmakoloģijas svārsta spēku, nevis par zāļu efektivitāti.

Ir zināms, ka visiedarbīgākās ir nevis sintētiskās, bet tieši augu antibiotikas. Vai jums nav ienācis prātā kāpēc augi neslimo ar tām pašām slimībām, ar kādām slimo cilvēki un dzīvnieki? Izrādās, ka augi miljonu gadu laikā izstrādājuši apbrīnojamas spējas sintezēt tik efektīvas antibiotikas, ka pat sliktās baktērijas un vīrusi, kam tabletes nav nopietni šķēršļi, augu antibiotikām nespēj adaptēties.

Vēl vairāk ēterisko eļļu molekulas ķīmisko preparātu darbību palielina 4-10 reizes. Viena no šo molekulu svarīgākajām pozitīvajām īpašībām ir tā, ka tās organismā atrodas neilgi (apmēram 20 minūtes) un, padarījušas savu darbu, organismu pamet, neizraisot nekādus blakusefektus.

Aromterapijas princips vienlaikus ir vienkāršs un neizprotams. Jutīgās šūnas deguna gļotādas receptori uztver smaržas un uzreiz nodod informāciju nervu sistēmai. Kas un kā notiek tālāk nav svarīgi; galvenais, ka tas strādā. Šādi var izārstēt daudzas slimības, bet mūs pirmām kārtām interesē tas, ko ēteriskās eļļas dara ar enerģētisko apvalku. Piedāvāju augu elementāru klasifikāciju pēc to īpašībām.

Atdzīvina auru pēc smagas slimības: apelsīns, ģerānija, neļķe, ingvers, ciedrs, lavanda, mandarīns, eikalipts, leizeja.

Izgaismo auru un padara to spilgtāku: bergamote, leizeja, vīraks, mirres, timiāns, mārsils.

Neitralizē agresīvo enerģētiku, vampīrismu: bergamote, neļķe, ingvers, tējas koks, ciprese, lavanda, viraks, leizeja, melisa, kadiķis, piparmētra, pačūlija, pelašķis, fenhelis, citronliāna, eikalipts.

Dziedē auras brūces, kas saistītas ar neatgūstamiem zaudējumiem: lauru lapas, majorāns, priede.

Salāpa bojātu auru: verbēna, raudene, ingvers, lavanda, vīraks, leizeja, melisa, priede, tējas koks, salvija.

Atjauno, nostiprina, padara blīvāku auru: neļķe, rūgtais apelsīns, ciedrs, kanēlis, muskatrieksts, piparmētra, sandalkoks, tūja.

Izlīdzina un harmonizē auru: ģerānija, Ilangīlangs, tējas koks, ciprese, vīraks, leizeja, mirres, roze.

Novērš stagnācijas procesus aurā: izops, priede.

Attīsta augstākās čakras: ilangīlangs, pačūlija.

Atjauno auru: ciedrs, piparmētra, rozmarīns, priede.

Attīsta sirds čakru: rozmarīns.

Pastiprina auras imunitāti: lauru lapas, tējas koks, rozmarīns, mārsils.

Kā redzams, praktiski visi augi labvēlīgi ietekmē enerģētiku, kā arī aizsargā no agresīvas ārējās iedarbības. Piemēram, ja jūs pastaigājaties ar bērniņu, nebūs lieki uz viņa apģērba uzpilināt dažus pilienus cipreses vai eikalipta eļļas tad nekāda noskaušana vai slimība nebūs viņam bīstama. Ciprese ir augs sargātājs, to uzskata par universālu sargu. Uzpiliniet dažas piles uz sava apģērba, ja baidāties no ļaunas acs, sevišķi, ja dodaties uz tādām sabiedriskām vietām, kur apmeklētājiem var būt slikts noskaņojums: uz slimnīcām, birokrātiskām iestādēm u. tml.

Ēteriskās eļļas spēj harmonizēt arī cilvēka psihoemocionālo stāvokli, jo augiem piemīt vērā ņemamas īpašības.

Vieš optimismu: apelsīns, melisa, pelašķis.

Uzlabo garastāvokli: ģerānija, koriandrs, kubeba, citronliāna, mandarīns, melisa, rožkoks, citronella.

Aptur depresiju: baziliks, neļķe, ģerānija, jasmīns, izops, citronzāle, mandarīns, rūgtais apelsīns, timiāns, citrons, salvija.

Atjauno interesi par dzīvi: citrons, majorāns, rozmarīns.

Likvidē kompleksus: baziliks, ģerānija, mirres, kadiķis, margrietiņa.

Likvidē nepilnvērtības kompleksus: ģerānija, margrietiņa.

Palīdz pārvarēt biklumu: mārsils.

Palīdz gūt panākumus izzināšanā, radošajā darbībā: bergamote, citrons, sandalkoks.

Atdzīvina un harmonizē ģimenes enerģētiku: vaniļa, vīraks.

Personiskā veiksme: verbēna, kanēlis, majorāns, melisa, tūja, citronliāna.

Personības pievilcība: rūgtais apelsīns, izops, roze, citronliāna.

Adaptēšanās jaunos apstākļos: citrons.

Palīdz pārvarēt grūtības: dižzirdzene, majorāns, kadiķis, pačūlija, melnie pipari, kumelīte, tūja, fenhelis.

Attīsta stingru rakstura: ingvers, kadiķis, muskatrieksts.

Atbrīvo no vainas sajūtas: priede.

Atbrīvo no bailēm: salmenes, īlangīlangs, majorāns, mirres, sandalkoks, fenhelis, salvija.

Novērš slinkumu un apātiju: bergamote, neļķe, īlangīlangs, ingvers, ķimenes, koriandrs, laims, kadiķis, muskatrieksts, rūgtais apelsīns, priede, salvija, estragons.

Pret garīgo pārpūli: anīss, sandalkoks, kanēlis, lavanda, laims, piparmētra, pētersīlis, smaržīgais pipars, timiāns, ķimenes.

Noņem stresu un nervu spriedzi: samtenes, benzoīns, bergamote, vetīvers, dižzirdzene, īlangīlangs, melisa, burkāns, rūgtais apelsīns, pētersīlis, roze.

Uzmundrinošs efekts: bērzs, greipfrūts, jasmīns, ingvers, kardamons, laims, mirres, niauli, tējas koks.

Pārliecība par sevi: vetīvers, jasmīns, roze.

Nomierina, līdzsvaro nervu sistēmu: lavanda, vīraks, majorāns, rožukoks, selerijas, vijolītes.

Miegam: lauru lapas, liepa, kumelīte, mandarīns.

Skaidrs prāts: samtenes, bergamote, izops, tējas koks, citrons, majorāns, kadiķis, burkāns, niauli, pačūlija, citrons, eikalipts.

Piepilda ar enerģiju, iedvesmo: jasmīns, muskatrieksts.

Aktivizē prāta darbību: rozmarīns.

Noņem trauksmes sajūtu, nemieru: kumelīte, sandalkoks.

Atjauno spēkus: priede.

Acīmredzot pozitīvo īpašību spektrs ir ļoti plašs, un to veiksmīgi izmanto populāras mūsdienu firmas. Speciālas smaržu buķetes apzināti tiek radītas lielajos supermārketos, lai "ierosinātu" pircēju apetīti, kantoros -, lai stimulētu partneru pārrunas, darbavietās -, lai paaugstinātu strādnieku darbspējas. Piemēram, Japānas uzņēmumos speciāli tiek izsmidzināti citrona un ziedu aromāti. Citrons, starp citu, paaugstina prāta spējas par 10-20 % un neitralizē kaitīgo starojumu. Tātad ja jūs strādājat ar datoru, citrona aromāts jums ir vienkārši nepieciešams, bet, ja gaidāms eksāmens vai gājiens pie zobārsta, uzpiliniet sev vetīvera, jasmīna vai rožu aromātu tas noņems stresu, dos jums spēku un pārliecību.

Daudzu augu aromāti pēc savas ķīmiskās struktūras tuvi tām vielām, ko izstrādā cilvēka organisms, lai iedarbinātu dažādus emocionālos mehānismus. Šo mehānismu "vadības pults" atrodas limfātiskajā sistēmā, vienā no galvas smadzeņu evolucionāri senākajām struktūrām, kas atbild par pašām dziļākajām vēlmēm un spēcīgām emocijām. Tad kādēļ to neizmantot?

Piemēram, vai jūs sev atskaitāties, ar kādu mērķi lietojat smaržas vai odekolonu? Ja tikai tādēļ, lai jūs patīkami smaržotu, tad tas nav vienkāršs uzdevums. Pirmkārt, ļoti grūti atrast patiesi izmeklētu aromātu par pieņemamu cenu, otrkārt, cilvēku gaumes ļoti stipri atšķiras, tāpēc nav nekādas garantijas, ka citiem patiks tas, kas patīk jums (esmu gatavs strīdēties par gaumi ar motorzāģi rokās vai sliktākajā gadījumā ar cirvi, jo citi argumenti, kā likums, nedarbojas). Treškārt, grūti atrast pareizo daudzumu, lai nepārkāptu tās robežas, aiz kurām vai nu jūs smaržojat kā parfimērijas veikals, vai nesmaržojat vispār (dažreiz pēc sasveicināšanās ar kādu, rokas spiediena vai telefona klausules paņemšanas nākas mazgāt rokas, lai visu dienu nesajustu cita cilvēka svešo aromātu). Ceturtkārt, smaržu aromāts tas vēl nav viss, ar ko sajaucas jūsu dabiskais aromāts; tādēļ beigās var sanākt ne tas, ko jūs gaidījāt. Piektkārt, apkārtējie cilvēki var uztvert jūsu aromātu citādi nekā jūs paši.

Tomēr, visticamāk, jūs lietojat smaržas tādēļ, lai akcentētu savu pievilcību, sevišķi pretējā dzimuma acīs. Vai tad nav labāk uzreiz pāriet pie konkrētām lietām?

Pievilcības pamatā vispirms ir seksuālā pievilcība, bet savukārt šīs pievilcības pamatā ir oža. Protams, mēs kā dzīvnieki neapostām cits citu, tomēr dziļi zemapziņā atkarībā no aromāta uz katru iedarbojas simpātiju pārslēdzējs "patīk vai ne". Jau senie ķīnieši un ēģiptieši, kas zināja aromātu noslēpumus, zināja ari to, ka dabiskai smaržai ir maģiska piesaistīšanas spēja, ja to pastiprina ar dažiem pilieniem aromātiskās eļļas.

Izšķir vīriešu un sieviešu smaržas, bet ir arī kopējas, kas der gan vieniem, gan otriem. Šiem aromātiem pat izdomāts īpašs termins afrodīzijs (pēc mīlas dievietes Afrodītes vārda), jo tiem jāiedarbojas mērķtiecīgi jāpamodina partnerī vēlēšanās vai vismaz simpātija. Lūk, daži no tiem.

Vīriešiem: pačūlija, kanēlis, muskats, ciedrs, priede, sandalkoks, mārsils, ingvers.

Sievietēm: ilangīlangs, roze, rūgtais apelsīns, bergamote, jasmīns, rozmarīns, mandeles, ģerānija, palmroze.

Kopējie: bergamote, kadiķis, pačūlija, rozmarīns, lavanda.

Visiedarbīgākie ir aromātu maisījumi.

Maisījums sievietēm: 3 pilieni īlangīlanga + 3 pilieni rozmarīna + 2 pilieni ģerānijas.

Maisījums vīriešiem: 2 pilieni ciedra + 4 pilieni pačūlijas + 3 pilieni bergamotes.

Ēterisko eļļu komplekts var būt dārgāks par smaržām. Bet tas tomēr ir tā vērts. Izmēģiniet! Vīlušies nebūsiet, es garantēju! Dabiskās smaržas, tāpat kā dabisks uzturs, kvalitātes ziņā ievērojami pārsniedz svārstu ražotos surogātus, vēl jo vairāk tādēļ, ka pēdējās desmitgadēs parfimērija radījusi daudz tādu smaržu, kas drīzāk atbaida, nevis piesaista. Visa šī jaunā ķīmija nav salīdzināma ne tikai ar franču klasisko aromātu pat vectētiņa aizmirstais "Šiprs" vai vecmāmiņas "Maijpuķīte" ir daudz labāki. Pastāv liels risks izcelt nevis savu pievilcību, bet gan slikto gaumi.

Sākumā smarža no eļļas pudelītes var likties ne īpaši patīkama, bet, ja to lieto pareizā daudzumā, tā rada tieši to gaistošo un apburošo aromātu, ko gribētos sagaidīt arī no smaržām.

Tagad parunāsim par ēterisko eļļu lietošanu. Pirmais, kas būtu jāizdara, atnākot no darba, ir pelde, iepilinot vannā 5-6 pilienus tīras ēteriskās eļļas. Guļot vannā, apzināti ieelpojiet aromātu, un jūs sajutīsiet, kā izzūd stress un kļūst vieglāk. Pēc vannas vai dušas, kā iesaka Linda Armstronga grāmatā "Atdzimšanas acs modernai sievietei", var uzziest eļļu uz ķermeņa aktīvajiem punktiem: starp uzacīm, pakauša iedobumā, uz ausu ļipiņām, elkoņu locītavām, krūšu apakšējai daļai, ap nabu, gūžu iekšpusē, pēdu centriem. Tikai šajā gadījumā nav jāizmanto tīra ēteriskā eļļa, bet gan tās atšķaidījums. Šim nolūkam ņem 10 ml eļļas (ciedru, vīnogu kauliņu vai citu, tikai bez smaržas) un pievieno 6-7 pilienus ēteriskās eļļas. Var uzpilināt dažus tīras eļļas pilienus uz ķemmes un izķemmēt matus.

Apģērbs, apakšveļa un gultas veļa patīkami smaržos, ja skalojamajam ūdenim pievienosiet dažus pilienus ēteriskās eļļas. Cits paņēmiens uzpilināt 7 pilienus uz vates bumbiņas, ielikt to polietilēna maisiņā ar nelielu atveri un ievietot veļas kastē. Var arī nelielā pulverizatorā ūdenim piejaukt 5 pilienus eļļas un viegli uzsmidzināt uz veļas vai apģērba.

Visbeidzot gaisu telpās var aromatizēt ar aromatizētājiem, ko pārdod ezoterikas veikalos. Šīs metodes būtība ir attīrīt gaisu no kaitīgām enerģijām un stimulēt noteiktu sajūtu ar to vai citu aromātu. Piemēram, guļamistabā var radīt erotisku gaisotni, izmantojot afrodīzijus. Bet ziemā neizmetiet apelsīnu un mandarīnu mizas novietojiet tās uz radiatoriem, lai gaiss piepildās ar svētku aromātu.

Kā redzat, ēteriskajām eļļām piemit plašs pozitīvo īpašību spektrs: tās reģenerē auru, aizsargā no agresīvas enerģijas, pastiprina pievilcību, noņem stresu, novērš virkni psihiska rakstura problēmu. Es nemaz nerunāju par daudzveidīgajām ārstnieciskajām īpašībām. Ēterisko eļļu lietošanas blakusefekti praktiski nav novēroti, vienīgais ierobežojums tās nevajadzētu lietot grūtniecēm.

Vadoties pēc savas gaumes, varat izvēlēties septiņu ēterisko eļļu komplektu katrai nedēļas dienai. Visu minēto aromterapijas metožu komplekss sakārtos jūsu nervu sistēmu optimālā līdzsvarā un padarīs jūsu auru spēcīgu un pievilcīgu. Tas nozīmē, ka personiskajā dzīvē jūs varēsiet sasniegt to, ko agrāk nespējāt.

Un noslēgumā jāpiemin vēl viena lieliska aromterapijas īpašība. Ja ar to sāks nodarboties visi jūsu ģimenes locekļi un māju piepildīs dažādu augu aromāti, drīz vien jūs ar izbrīnu apjautīsiet, ka kopējā gaisotne mājās kļuvusi jūtami siltāka un savstarpējās attiecības ir līdzsvarotākas un labvēlīgākas. Pārbaudiet to!

2. PIELIKUMS

..

SISTĒMU VEIDOJOŠĀS RECEPTES

Es saņemu daudz vēstuļu ar lūgumu dot vairāk dabiskās virtuves recepšu un vispār pastāstīt, kas jāēd. Pārejot uz dzīvo augu valsts izcelsmes produktiem, jāievērot trīs likumi. Pirmkārt, pāreja jāveic pakāpeniski-, nav jāsteidzas, soli pa solim savās maltītēs jāatsakās no nedzīvā ēdiena un tas jāaizstāj ar dzīvo; nepiespiediet sevi un neatsakieties, bet nomainiet vienu ar otru. Otrkārt, jāievēro dalīta uztura princips nejaukt nesavietojamus produktus. Pačukstēšu noslēpumu: gandrīz visi tie ir nesavietojami, izņemot viena veida, kā, piemēram, parastie salāti. Treškārt, kā otrā likuma turpinājums receptēm jābūt pēc iespējas vienkāršām un lakoniskām.

Daudz recepšu var atrast internetā, piemēram, svaigēšanas mājaslapā http://www.syroedenie.com , svaigēšanas dienasgrāmatā Live Journal http://rawinrusian.livejournal.eom/197349.html#cutidl; Lidijas Serjoginas mājaslapā http://www.seryogina.ru .

Es izklāstīšu tikai pamatēdienu receptes, bez kurām jums būs grūti sevi paēdināt un bez kurām jūs nespēsiet ilgstoši nodoties svaigēšanai. Šos ēdienus es nosaucu par sistēmu veidojošajiem tāpēc, ka tie sniedz organismam visu, kas tam obligāti nepieciešams ikdienā un pirmām kārtām. Gatavojot pārējos ēdienus, varat ļauties fantāzijai un improvizācijai. Nevienu no šīm receptēm (izņemot divas pēdējās) jūs nekur vairs neatradīsiet (pagaidām), jo tā ir mana unikālā autora tehnoloģija.

f* DZĪVIE KLAIPIŅI

•  kviešu graudi 400 g

•  kaltēti jūraskāposti 100 g

•  ūdens 150 g

•  linsēklas 1 glāze

•  sezama sēklas 1 glāze

•  tomāti 3 gab.

•  saldie pipari ī gab. (vai 15 g sausu pārslu; pulvera)

•  ķiploks 1 galviņa

•  ķimenes 1 desertkarote

•  malts koriandrs 1 desertkarote

•  Korejas burkānu piedeva 1 desertkarote

•  sojas mērce (japāņu) 4-5 karotes

Kviešu graudus ieber katlā. Līdz katla malām pielej ūdeni, samaisa, nosmeļ visu, kas uzpeldējis virspusē, pēc tam ūdeni nolej. Graudus uz nakti iemērc māla traukā ar ūdeni, kas nostādināts uz šungīta (ūdeni uzlej vēl 5 cm pa virsu). Šāds ūdens nepieciešams, lai likvidētu svešus mikroorganismus. Ūdeni nostādina vaļējā traukā (labāk ēnā nekā saulē) diennakti vai ilgāk. Var izmantot silīciju, šungītu vai abus. Uz 1 1 ūdens ņem 100 g akmentiņu. Pirms lietošanas šungīts kārtīgi jānomazgā, turklāt to nevajadzētu ūdenī mest uzreiz pārāk daudz, tāpēc ka akmentiņi izraisa pārāk stipru mineralizāciju. Šungītu var pasūtīt internetā. Gan šungīts, gan silīcijs reizi nedēļā jānomazgā, ja ūdens nav bijis destilēts. Būtu labi tos reizi gadā nomainīt, tāpēc ka akmentiņi neizbēgami pārklājas ar cieto sāļu nogulsnēm. Labāk izmantot ziemeļu šķirņu kviešus, kas satur mazāk lipekļa. Dienvidu šķirņu graudi ir rupjāki, gaišāki un "gludāki", ziemeļu šķirņu smalkāki, tumšāki un nedaudz "grumbaināki". Vēlams iegādāties specializētajos veikalos tos graudus, kas paredzēti sēšanai, piemēram, http://www.syroeska . com, http://www.taiga.etnoshop.net vai http://diamart . su/shop/index.html.

No rīta ūdeni nolej, katliņam uzliek vāku un atstāj istabas temperatūrā līdz vakaram. Ja vakarā var redzēt, ka graudi sākuši dīgt, katliņš jāieliek ledusskapī. Ja graudi nedīgst, tie jāpārlej ar "šungitēto" ūdeni, jāsamaisa, ūdens jānolej un graudi jāatstāj līdz rītam istabas temperatūrā. No rīta asniem jābūt izdīgušiem. Asnu garumam nevajadzētu pārsniegt 1-2 mm. Pirms lietošanas tie jānomazgā ar dzeramo ūdeni, lai likvidētu blakusvielas, kas izdalījušās, graudiem dīgstot.

Jūraskāpostus aplej ar aukstu ūdeni un apmaisa, lai smiltis nosēstos trauka dibenā, pēc tam tos liek sietiņā. Šo procedūru atkārto vēl divas reizes. Pēdējam ūdenim jāpaliek tīram (bet, ja no krāna tek hlorēts ūdens, tad pirmajiem diviem ūdeņiem jābūt nostādinātiem, vēlams, uz šungīta). Jūraskāposti jāskalo ātri, lai tie stipri neuzbriestu.

Elektriskajā gaļasmašīnā ieliek smalko sietiņu un jūraskāpostus samaļ. Pēc tam divas reizes samaļ kviešu dīgstus. Saldo piparu, tomātus un ķiploku sagriež, pievieno ūdeni, visu sasmalcina blenderī ar vidēju ātrumu. Ja tomātu un saldo piparu nav, tos var aizstāt ar tādu pašu daudzumu burkānu un ūdens. Ķimeņu un koriandra sēklas kafijas dzirnaviņās samaļ pulverī. Vēlams izmantot japāņu ražojuma sojas mērci ar nelielu sāls saturu, piemēram, Yamasa. Kaltētus jūraskāpostus Krievijā var nopirkt tirgū pie korejiešu tirgotājiem. Piedevu Korejas burkāniem vislabāk pagatavot pašiem vai izlases veidā nopirkt pie Austrumu vai korejiešu tirgotājiem, jo fabrikā darinātajai ir pievienots sāls un toksiskais nātrija glutamāts. Šai piedevai nav jābūt asai. Asākas garšas cienītāji var pievienot pāksti čili pipara vai maltus dažādu krāsu pipargraudiņus (melnos, baltos, sarkanos, zaļos). Pēc tam to visu lielā bļodā samaisa ar karoti.

Kafijas dzirnaviņās (labāk izmantot jaudīgākas) vairākas reizes samaļ linsēklas un sezama sēklas. Ja nav šo sēklu, var ņemt tādu pašu daudzumu linu miltu. Miltus ieber bļodā, pievieno piedevas un ar rokām rūpīgi izmaisa. Iegūto mīklu sadala trīs daļās. Cepešpannu ieziež ar lineļļu, uz tās uzliek vienu mīklas daļu un ar rokām izspaida pa visu cepešpannu, plaukstas laiku pa laikam samitrinot, lai mīkla nepieliptu. Pēc tam paņem metāla lāpstiņu un sadala mīklu 7X7 cm kvadrātos. Ieziež ar eļļu otru cepešpannu un uz tās saliek mīklas kvadrātiņus no pirmās pannas. Sanāk trīs piepildītas cepešpannas. Pēc tam kaltē cepeškrāsnī 6-8 stundas viszemākajā temperatūrā un ar atvērtām durvīm.

Kaltēšanai labāk izmantot nevis cepeškrāsni, bet dehidratoru režīmā "livingfoods" ar temperatūru, ne augstāku par +40 °C. Dehidratoru var iegādāties interneta veikalā.

Pēc kaltēšanas klaipiņus atdzesē, saliek kastītē un apklāj ar papīra salveti. Dzīvie klaipiņi ir garšīgāki par parasto maizi. Bet par to, cik tie ir veselīgi, nemaz nav jāsaka.

DZĪVAIS AUZU ĶĪSELIS

•   auzu graudi sēklapvalkos 800 g

•  kviešu graudi 200 g

•   ķimenes 1 ēdamkarote

•   diļfu sēklas I ēdamkarote

•  Korejas burkānu piedeva 1 ēdamkarote

•   malti kajennas (čili) pipari H tējkarotes

•  dzeramais ūdens 3,5 l

Auzas ieber caurduri un zem ūdens strūklas nomazgā; pēc tam lielā katlā aplej ar "šungitētu" ūdeni un atstāj uz nakti. No rīta pārliek sietiņā un pārsedz ar divkāršu marli. Vakarā, nenoņemot marli, noskalo ar ūdens strūklu. Tajā pašā vakarā iemērc kviešus. Nākamajā rītā auzas vēlreiz nomazgā. Ar kviešiem rīkojas tāpat kā iepriekšējā receptē. Vakarā auzas atkal nomazgā. Nākamajā rītā auzas un kviešus nomazgā. Graudi jau ir saasnojuši. Tādējādi auzu diedzēšanai vajadzīgas divas diennaktis divreiz vairāk nekā kviešiem. Auzu dīgstu garumam nevajadzētu pārsniegt 1 cm. Auzas parasti sadīgst nevienmērīgi, bet tam nevajadzētu jūs satraukt: visas vajadzīgās izmaiņas graudos jau būs notikušas. Galvenais iemērkt tos uz nakti ne mazāk kā uz 12 stundām (cits variants auzu un kviešu vietā var ņemt miežus 1 kg). Auzu dīgstus divreiz samaļ elektriskajā gaļasmašīnā ar rupju sietiņu (miežiem sēklapvalks plānāks, otrreiz var malt ar smalkāku sietiņu). Kviešus maļ divreiz, ar smalku sietiņu. Izmantojiet lieljaudas gaļasmašīnu (ne mazāk kā 1,5 kW).

Tad kafijas dzirnaviņās samaļ ķimenes un dilles, pievieno samaltos dīgstus un visas piedevas sajauc lielā traukā, pievieno 2,51 ūdens, samaisa un atstāj uz 1 stundu, ik pa brīdim apmaisot. Ja ķīselis paredzēts bērniem, ar piparu pievienošanu jābūt uzmanīgiem.

Nākamais solis visu sagatavoto masu izspaida. Šim nolūkam katliņam pielāgo smalku metāla sietiņu. Ērtākais variants parastais tvaika katls, kurā ietilpst katls un restīšu paliktnis. Sietiņu (sameklē pēc izmēra) uzliek uz šī paliktņa, tajā ielej ķīseļa masu, sākumā nedaudz apmaisot ar koka lāpstiņu, pēc tam masu izspaida ar rokām. Gatavo ķīseli salej katlā, biezumus ieliek lielā bļodā. Kad visa masa ir izspaidīta, biezumus aplej ar 1 1 ūdens un atkārtoti izspiež caur to pašu sietiņu.

Rezultātā iegūst 4 l krējuma konsistences ķīseļa. To var ieliet plastikāta pudelēs un ielikt ledusskapī; glabāt drīkst ne ilgāk kā 2 nedēļas. Trešajā dienā ledusskapī ieliktais ķīselis būs nedaudz ieskābis tam būs patīkama, skābena garša. Pirms lietošanas pudele jāsaskalina.

Skābināt ķīseli istabas temperatūrā, kā tas rakstīts klasiskajā receptē, ir pilnīgi lieki. Vienas sugas baktēriju pārpilnība ķīselī nav vēlama, jo tās nomāc zarnu trakta mikrofloru un izjauc tās balansu.

Atšķirībā no senkrievu ķīseļa receptes, kuru atjaunojis doktors Izotovs, dzīvais ķīselis no diedzētiem graudiem, pagatavots pēc šīs tehnoloģijas, ir daudzkārt bagātāks pēc sava sastāva, derīgo vielu koncentrācijas un ārstnieciskajām īpašībām. Protams, ķīseli var izvārīt tāpat, kā to darījuši mūsu senči, tad tas tiešām pārvērtīsies par biezu ķīseli, ko var griezt pat ar nazi. Bet kāda tam jēga? Vai tāpēc, lai nogalinātu visu dzīvo un iegūtu nedzīvu biomasu, kas paturētu tikai visu to ārstējošo īpašību atspulgu, ar ko piepildīts dzīvais produkts? Ja uzskata, ka pat vārīts auzu ķīselis izārstē daudz dažādu slimību un normalizē daudzas organisma funkcijas, tad varat iedomāties, kāds spēks ir dzīvajam ķīselim. Pēc būtības tas ir ideāls uzturs organismam uzreiz pēc mātes piena.

Dzīvais ķīselis ir bioloģiski aktīvs produkts, tādēļ sākumā tas jāēd uzmanīgi, pakāpeniski pieradinot organismu un nejaucot ar citu ēdienu. Ja tas izraisa gremošanas traucējumus, tad zarnu trakts jau ir stipri piesārņots. Ko darīt? Iztīrīt zarnu traktu ko gan citu! Vai turpināt lietot uzturā nedzīvo ēdienu un par dzīvo aizmirst. Tad viss būs kā agrāk "kārtībā".

Bet tagad par ēdienu, kas pagatavots no auzu ķīseļa. Vienai porcijai nepieciešams 200-300 g produkta, tam pievieno 3 ēdamkarotes (ar kaudzi) pārtikas kliju, ēdamkaroti mārdadža pulvera, desertkaroti vai ēdamkaroti mārdadža eļļas (var nopirkt aptiekā) vai arī ciedru eļļu un K citrona sulas (vai 1-2 ēdamkarotes ābolu etiķa) un visu samaisa. Vairāk neko pievienot nevajag. Ja klāt piekož ķiploku, sīpolu vai piparus, tad šis ēdiens organismam ir lielisks atveseļojošs un atjaunojošs balzams, bet parazītiem nāve. Nevaru apsolīt, ka jums šāds ēdiens uzreiz iegaršosies, bet pēc tam, kad organisms aptvers, kas tas ir par brīnumu, un pieradīs, tad pieprasīs vēl un vēl es garantēju! Vispār dzīvajai pārtikai ir šādas iedarbības spējas uz organismu: kad tas atklāj kaut ko sev noderīgu, tad atgriezties pie kaut kā sev kaitīga vairs negribēs. Vecais ieradums ēst kaut ko "tādu" vēl ilgi nedos mieru, bet pieredze parādīs, ka nekā laba no tā nebūs tikai smagums vēderā un viena vienīga vilšanās.

i* DZĪVĀ AUZU BIEZPUTRA

•   auzas bez sēklapvalka 100 g

•  Korejas burkānu piedeva h tējkarotes

•   kaltēti saldie pipari (pārslas) 1 desertkarote

•  ciedru vai mārdadža eļļa 1 desertkarote

•   mārdadža pulveris 1 desertkarote

•          citrona sulas

•   dzeramais ūdens 200 g

Auzas diedzē pēc tādas pašas tehnoloģijas kā kviešus. Dīgstus un saldā pipara pārslas ievieto blenderī, pievieno ūdeni un samaļ līdz smalkai konsistencei. Ieliek traukā, pievieno piedevas mārdadža pulveri, eļļu, citrona sulu vai ēdamkaroti ābolu etiķa.

DZĪVIE GRIĶI

Griķus, kas nav termiski apstrādāti, izsijā caur sietiņu, lai atdalītu bojātos graudus, un pārlasa, lai izņemtu akmentiņus. Tad tos iemērc "šungitētā" ūdenī uz 3 stundām, liek sietiņā, pārklāj ar divkāršu mitru marli un atstāj, līdz parādās sīki asniņi. Viss pārējais kā iepriekšējā receptē.

& SKĀBĒTIE KĀPOSTI BEZ SĀLS

•  2 nelielas kāpostgalviņas

•   burkāni 700-800 g

•   kajennas (čili) piparu pulveris Vž tējkarotes

•   kaltēti saldie pipari (pārslas) 60 g

Skābēto kāpostu receptes bez sāls ir plaši pazīstamas. Taču, kad es centos tās izmēģināt, man nekas prātīgs nesanāca, tādēļ nācās izstrādāt savu tehnoloģiju, kuru jums piedāvāju un kura precīzi jāievēro. Receptei pievienot kādus ingredientus nav nozīmes, jo produkts tiks izkropļots nevēlamā virzienā.

Kāpostus sagriež apmēram 3-4 cm garos gabalos, burkānus ripiņās. Kāpostu kātus pie kacena apgriež un izmet, bet pašus kacenus sagriež. To visu kopā ar piedevām sajauc lielā traukā, spaidīt nevajag. Divās trīslitru burkās ieklāj pa kāpostlapai, burkās ielikto maisījumu sablīvē tā, lai līdz burkas kakliņam paliktu vismaz 10 cm; virsū atkal saliek kāpostlapas. Burkās ielej destilētu vai parasto dzeramo ūdeni, lai lapas būtu nosegtas. Kā slogu uzliek puslitra plastikāta pudeles, kas piepildītas ar ūdeni. Pārklāj ar kokvilnas salvetēm. Ūdenim jānosedz lapas tā, lai tām nepiekļūtu gaiss. Burkas novieto siltā vietā, 23-25 °C temperatūrā. Pēc neilga laika ūdens līmenis burkās pacelsies; ja tas sāk plūst pāri, pudeles var noņemt (var uzlikt dažus šungīta akmentiņus). Ik pēc pāris stundām slogs jāpiespiež, lai izspiestu radušos ogļskābo gāzi.

Raudzēšanas ilgums apmēram divas diennaktis; tas atkarīgs no visām sastāvdaļām un raudzēšanas apstākļiem, ko nosaka individuāli. Ja laiku saīsinās, kāposti neieskābs, ja paildzinās, kāposti būs mīksti un pārāk skābi. Lietderīgi procesu pabeigt, ieliekot burkas ledusskapī; pirms tam katrā burkā ieliek šungīta akmentiņu. Visu laiku ūdenim jānosedz kāpostlapas. Kāpostus var ēst pēc nedēļas.

Kāpēc jāskābē trīslitru burkās, nevis, piemēram, spainī? Un kāpēc saturs jāsamaisa, nevis jāliek pa kārtām, kā to iesaka klasiskajās receptēs? Varu teikt tikai vienu es nezinu. Praksē ir pierādīts, ka jādara tieši tā, nevis citādi. Un sanāk garšīgāk. Skābēti kāposti bez sāls ir vienīgais izņēmums no svaigēdāju virtuves stingrajiem noteikumiem, kuri neiesaka sistemātiski lietot "skābētus" produktus. Katrā ziņā Balkānu iedzīvotāji tos ēd pastāvīgi un izceļas ar lielisku veselību un labu izskatu. Bet Vācijā trekno desiņu un alus cienītāji saglabā mundrumu un veselību, pateicoties šādiem kāpostiem, ko tie ēd katru dienu. Taču es uzskatu, ka vasarā jāēd svaigi zaļumi un tikai ziemā pienāk skābētu kāpostu un jūraskāpostu laiks. Starp citu, joprojām nevaru saprast, kāpēc Krievijā kāpostus sāla.

JŪRASKĀPOSTI

•   kaltēti jūraskāposti 100 g

•   Korejas burkānu piedeva 1 tējkarote

•  sojas mērce (Japānas) 1-2 ēdamkarotes

•   dabisks ābolu etiķis 1 desertkarote vai V3 citrona

•   ciedru eļļa 1 desertkarote

Jūraskāpostus sagrieš ar šķērēm (jo garus ēst nav ērti) un nomazgā trīs ūdeņos, lai nogulsnētos smiltis. Pēdējā trešajā reizē izmanto dzeramo ūdeni (ja no krāna tek hlorēts ūdens, tad pirmajām divām reizēm izmanto uz šungīta nostādinātu ūdeni). Jūraskāpostus izliek uz sietiņa, ļauj ūdenim notecēt, pēc tam pievieno piedevas, eļļu (var izmantot sezama, var arī lineļļu) un samaisa. Jūraskāposti ir gatavi. Acīmredzot vārīt tos ir bezjēdzīgi, kaitīgi un muļķīgi, jo tad zūd visa garša.

t+ dzīva zaļa zupa

•   tomāti 2 gab.

•  saldais pipars h pāksts

•   ķiploki 2-3 daiviņas

•   redīsi 4-5 gab.

•  dilles krietns saišķis

•  biešu, redīsu, burkānu, spinātu, sīpolu laksti nelieli saišķīši

•  Korejas burkānu piedeva 1 tējkarote

•  sasmalcināti jūraskāposti 1 ēdamkarote ar kaudzi

•   V3 citrona sulas (vai 2 ēdamkarotes dabiskā ābolu etiķa)

•  ciedru eļļa vai lineļļa 1-2 ēdamkarotes

•   ūdens 2 glāzes

Tomātus sagriež, saldo piparu, ķiploku, redīsu, dilles, sīpolus liek blenderi. Pievieno sasmalcinātus jūraskāpostus, piedevas, eļļu, citrona sulu un 1 glāzi ūdens. Asumam un aromātam var pievienot sasmalcinātus krāsaino piparu graudiņus (melnos, baltos, sarkanos, zaļos). Blenderi ieslēdz uz 1 minūti vidējā ātrumā. Pēc tam sagriež atlikušos lakstus, tikai tik daudz, lai nepārslogotu blenderi; sākumā ieslēdz uz vidēju ātrumu, pēc tam uz lielāku. Lai sastāvdaļas ātrāk sajauktos, blenderi var pakustināt. Sanāks mazliet vairāk par 1 l biezzupas 2-3 porcijas.

Aprīlī un maijā, kad kultūraugu laksti vēl nav izauguši, var izmantot savvaļas augus: nātru, ceļteku, pieneņu lapas. Nātru lapas ievāc ar cimdiem, nogriežot augšējos dzinumus, tad nomazgā un izmanto tikai lapas, kātiņus izmet. Nātres pēc savām uztura īpašībām pārspēj visus pārējos zālaugus.

Dārzeņu laksti satur desmitiem un simtiem reižu vairāk olbaltumvielu, vitamīnu un mikroelementu nekā paši dārzeņi. īpaši vērtīgi ir spināti. Šādai zupai ir augsta uzturvērtība, un tā labi attīra organismu. Ja pēc zupas baudīšanas jūs sajūtat pulsāciju aknu apvidū, ziniet, ka no tām iziet akmeņi.

BROKOĻU ZUPA

•   neliels brokolis

•   tomāti 2 gab.

•  saldais pipars 1 pāksts

•   ķiploki 2-3 daiviņas

•  saišķītis diļļu un pētersīļu

•   neliels saišķītis loku

•  Korejas burkānu piedeva 1 tējkarote

•  saldo piparu pārslas 2 ēdamkarotes

•   sasmalcināti kaltēti jūraskāposti 1 ēdamkarote

•   V3 citrona sulas (vai 2 ēdamkarotes dabiskā ābolu etiķa)

•  ciedru eļļa vai lineļļa 2 ēdamkarotes

•  sojas mērce 1 ēdamkarote

•   ūdens -1,5 glāzes

Gatavo pēc iepriekšējās receptes. Visas sastāvdaļas nav obligātas.

DZĪVAIS VINEGRETS

•  ziedkāposts vai brokolis 1 neliela galviņa

•   biete 1 gab.

•   burkāni 2-3 gab.

•  sīpols 1 gab.

•   ķiploki 2-4 galviņas

•  tomāti 3-4 gab.

•  Korejas burkānu piedeva 1 ēdamkarote

•  sojas mērce 2 ēdamkarotes

•  dabisks ābolu etiķis 2 ēdamkarotes vai V3 citrona sulas

•  ciedru eļļa vai lineļļa 2 ēdamkarotes

Kāpostu sadala pa ziedkopām, bieti un burkānus sašķērē salmiņos, sīpolu sagriež gredzenos, bet tomātus mazos kubiciņos, ķiplokus izspiež spiednē. Var pievienot svaigus vai saldētus zaļos zirnīšus, ziemā nedaudz skābētu kāpostu. To visu liek lielā traukā un samaisa, pievieno piedevas. Asumam var piebērt nedaudz čili piparu, pēc tam pieliet sojas mērci un etiķi. Visu samaisa, beigās pievieno eļļu un vēlreiz samaisa.

1+ DZĪVĀS KOTLETĪTES

•   nelobīti griķi (vai dzeltenā prosa) 200 g

•   izlobītas ķirbju sēklas 200 g

•   izlobītas saulespuķu sēklas 200 g

•  linsēklas 1 glāze

•   burkāni 2 gab.

•   ķiploki 1 galviņa

•   tomāti 1 gab.

•  saldais pipars 1 pāksts

•  dilles, pētersīļi, loki nelieli saišķīši

•  Korejas burkānu piedeva 1 ēdamkarote ar kaudzi

•  sojas mērce 3-4 ēdamkarotes

•   lineļļa 2 ēdamkarotes

Griķus izsijā caur sietu, lai atbrīvotos no bojātiem graudiem, tad iemērc "šungitētā" ūdenī uz 3 stundām, ieber sietā vai caurduri, pārsedz ar divkāršu mitru marli un atstāj uz 12 stundām.

Ja griķu vietā izmanto prosu, to uz 12 stundām iemērc "šungitētā" ūdenī, pēc tam ieliek smalkā sietiņā un apsedz ar divkāršu mitru marli.

Sēkliņas iemērc "šungitētā" ūdenī. Pēc 12 stundām var sākt sagatavošanu. Griķi un prosa var būt sadīguši, sēkliņām tas nav obligāti.

Elektriskajā gaļasmašīnā ieliek smalko sietiņu, samaļ vispirms sēkliņas, pēc tam, strauji ieberot, prosu (lai tā nespētu "izlēkt" no restītēm); to visu divreiz izmaļ. Ar griķiem šādu problēmu nav. Pēc tam samaļ burkānu, tomātus, saldo piparu un ķiplokus. Zaļumus smalki sagriež, pievieno piedevas sojas mērci un eļļu un visu rūpīgi samaisa. Asumam un aromātam var pievienot maltus krāsainos piparus. Linsēklas samaļ kafijas dzirnaviņās. Pusi linsēklu miltu pievieno mīklai un vēlreiz samaisa. Pēc tam veido kotletītes, apvārta tās linu miltos un liek ledusskapī. Pasniedz ar tomātu mērci.

fē> VECMĀMIŅAS TOMĀTU MĒRCE

•   tomāti 2,8 kg

•   saldo piparu pārslas 70 g

•   čili pipars 1 tējkarote

Tomātus sagriež, sablenderē un ieliek trīslitru burkā, pievieno saldo piparu pārslas un čili piparu; samaisa, pārklāj ar salveti un atstāj 23-25 °C temperatūrā. No rīta un vakarā apmaisa. Pēc divām diennaktīm, kad mērcei jau ir asa garša, to salej mazākos traukos un novieto ledusskapī. Pirms lietošanas var pievienot ķiplokus (pēc garšas). Jūs būsiet patīkami pārsteigti par šī dzīvā produkta garšas buķeti. Atšķirībā no sintētiskajiem un nedzīvajiem kečupiem vecmāmiņas mērcei piemīt vasaras svaiguma aromāts tā garša, ko jūs cenšaties iegūt no pareizās mērces.

UNIVERSĀLA PIEDEVA

•  paprikas pulveris 2 tējkarotes

•   kaltēti ķiploki 2 tējkarotes

•   muskatrieksts h tējkarotes

•   kurkuma 1 tējkarote

•   karijs 1 tējkarote

•   koriandrs 1 tējkarote

•  trigonella (sierāboliņš) 1 tējkarote

•   kilindži (melnās ķimenes) 2 tējkarotes

•   kaltētas saldo piparu pārslas 2 ēdamkarotes

•  aprikožu kauliņu kodoli 7 gab.

Visas sastāvdaļas sasmalcina un sajauc. Sēklas un pārslas samaļ kafijas dzirnaviņās. Sasmalcinātās garšvielas ilgi neuzglabā. Šī lieliskā piedeva ir universāla to var pievienot gandrīz visiem ēdieniem, tas ir labs Korejas burkānu garšvielas aizstājējs.

Otrā atšķirīgā īpatnība šai piedevai ir divu komponentu ārstnieciskā iedarbība: trigonella stimulē sirdsdarbību un gremošanu, bet melnās ķimenes pastiprina šķidruma plūsmu organismā, asina prātu un apkārtējās pasaules uztveri, vieš optimismu.

DZĪVĀ HALVA

•   valrieksti 200 g

•   dižlazdas rieksti 200 g

•   mandeles 200 g

•  ciedru rieksti 100 g

•   medus 200-300 g

•  bišu maize ar medu 100-150 g

Dižlazdu riekstus un mandeles iemērc uz 12 stundām "šungitētā" ūdeni, valriekstus mērcēt nevajag. Riekstus (izņemot ciedru riekstus) un bišu maizi divreiz samaļ gaļasmašīnā, pievieno medu un nesasmalcinātus ciedru riekstus, samaisa ar rokām kā mīklu un liek ledusskapī.

ZIEDPUTEKŠŅI

Ziedputekšņus ziemai pietiekamā daudzumā var ievākt vasarā. Ziedputekšņi ātri zaudē savas labās īpašības, tādēļ tie jāiekonservē medū. Ņem vienu svara vienību putekšņu un pusotru svara vienību medus, visu sajauc un liek burkās. Hermētiski noslēgtās burkas glabā vēsā vietā.

Ja medus stipri sacukurojies (labs medus ir šķidrs ne ilgāk kā 3 nedēļas), to var nedaudz pakausēt, paturot siltā ūdenī (ne karstākā par +41 °C).

Katru dienu vēlams apēst 3-4 ēdamkarotes šādi pagatavotu ziedputekšņu. Ziedputekšņi nodrošina organismu ar visiem nepieciešamajiem vitamīniem un mikroelementiem un padara elastīgus asinsvadus, tādēļ no insulta noteikti nenomirsiet. Turklāt tie ir bagāti ar olbaltumvielām. No ziedputekšņiem resnie tievē, bet tievie pieņemas svarā.

BIŠU MAIZE

Arī to konservē medū. Nepērciet tīru bišu maizi bez šūnām un medus tā ātri zaudēs savas labās īpašības.

Bišu maizi ar šūnām samaļ gaļasmašīnā un sajauc ar medu. Uz vienu daļu bišu maizes jāņem četras daļas medus. Bišu maize ir ideāls ēdiens, kas satur visu organismam nepieciešamo.

H DZĪVAIS JOGURTS

•   liels zaļumu saišķis

•   ogas 2 tases

•   banāni 2 gab.

•  ziedputekšņi 3-5 ēdamkarotes

•  bišu maize 1-2 tējkarotes

•   ūdens 2-3 glāzes

Sagriež divu triju veidu zaļumus: salātus, spinātus, pieneņu lapas (pirms tam gan tās 5 minūtes jāmērcē), var ņemt arī citus. Garšaugus ar stipru garšu un aromātu tādas kā piparmētras un estragons pievieno tikai mazliet. Banānus nomizo un sagriež. No ogām vislabāk ņemt upenes vai avenes. Ogu vietā var izmantot augļus: aprikozes, persikus, ananasus, plūmes, ābolus var improvizēt, tikai pārlieku daudz augļu nav vēlams vienu divus. Ziedputekšņus un bišu maizi var pievienot gan tīrā veidā, gan sajauktu ar medu (tad garša būs saldāka). Vispār ziedputekšņus vienmēr vēlams lietot kopā ar bišu maizi tad tie labāk uzsūcas organismā, jo bišu maize satur šim nolūkam nepieciešamos bišu fermentus. Visu to liek blenderī, sākumā ieslēdz uz vidējo ātrumu, pēc tam uz lielāku. Atkarībā no ūdens daudzuma veidojas atšķirīga konsistence no ķīseļa līdz biezam jogurtam.

Šis produkts pēc savām labajām īpašībām daudzkārt pārsniedz dabisko mājas jogurtu (veikalu tetrapaku jogurta "derīgumu" mēs nemaz neapskatām), bet pēc uzturvērtības nav sliktāks par spēkavīru sportistu lietotajiem kokteiļiem.

t+ DZĪVAIS SIERS (HUMOSS)

•  rieksti 300 g

•  saldo piparu pārslas 1 ēdamkarote

•  neliela ķiploka galviņa

•  lineļļa vai ciedru eļļa 3 ēdamkarotes

•  dabisks ābolu etiķis 2 ēdamkarotes

•  pētersīļi vai dilles mazs saišķītis

•  universālā piedeva 1 tējkarote

•  ūdens 3 glāzes

Riekstus (labāk mandeles vai dižlazdas augļus) uz nakti iemērc "šungitētā" ūdenī, no rīta ūdeni nolej un riekstus liek blenderī. Pievieno ūdeni un saldo piparu pārslas, samaļ līdz smalkai konsistencei. Četrkārt salocītu marli ieliek bļodiņā un uz tās izlej blendera saturu. Nedaudz izspiež, tad marli sasien un uzkarina virs bļodiņas uz 10-12 stundām istabas temperatūrā. Riekstu pienu, kas satecēs bļodiņā, nolej un liek ledusskapī vai arī dzer uzreiz tas ir ļoti garšīgs un vērtīgs produkts. Pārējo masu liek bļodiņā, zaļumus smalki sagriež, pievieno ķiploku, eļļu, etiķi, piedevas, šķipsniņu sāls un visu samaisa. Ar piedevām var improvizēt. Izveidojas dzīvais siers mīkstas pastētes konsistencē. Glabā ledusskapī līdz 7 dienām. Ja vēlaties veidot kaut ko līdzīgu cietajam sieram, blenderī sasmalciniet visas sastāvdaļas uzreiz, lieciet uz marles, sasieniet un ielieciet sietiņā zem sloga, lai fermentācijas laikā tiktu izspiests maksimāls daudzums šķidruma.

3. PIELIKUMS

..

MAZ ZINĀMI FAKTI

Cilvēka organismā nav neviena tāda orgāna, kuru nespētu sagraut alkohols, tomēr vislielākās izmaiņas notiek smadzenēs: katrs izdzertais kauss vai glāzīte veicina galvas smadzeņu garozas noārdīšanos.

1961. gadā trīs amerikāņu fiziķi pētīja acs tīklenes sīkākos asinsvadus mikroskopā ar garfokusa objektīvu. Tā pirmoreiz zinātnes vēsturē cilvēkiem izdevās ielūkoties asinsvadā un redzēt, kā rit asinis. Ko tad fiziķi ieraudzīja? Viņi ieraudzīja asinsvadu sieniņas un sarkanos un baltos asinsķermenīšus. Viss kārtībā, nekā īpaša. Bet reiz kādā dienā viņi izmeklēja kārtējo pacientu, paskatījās un izbrīnā iesaucās. Cilvēka asinīs kustējās trombi, saķepumi, eritrocītu sabiezinājumi kā milzīgi ķekari! Fiziķi pārbijās, bet cilvēks mierīgi sēdēja it kā nekas nebūtu bijis. Otrajam, trešajam pacientam viss normāli, bet ceturtajam atkal trombi. Sāka noskaidrot un kas izrādījās? Šie divi iepriekšējā dienā bija dzēruši.

Tad zinātnieki nolēma veikt "eksperimentu": nedzērušam cilvēkam palūdza izdzert glāzi alus. Pēc piecpadsmit minūtēm viņa asinīs parādījās tādi paši eritrocītu sabiezinājumi. Tā tika pierādīts, ka pat neliels daudzums alkohola ietekmē asins sastāvu.

Pieņemsim, ka asinsvados ar lielāku diametru šādi sabiezinājumi īpašus draudus nerada, bet galvā situācija ir pavisam citāda. Cilvēka smadzenes veido miljardi šūnu jeb neironi. Katru šādu šūnu baro atsevišķs mikrokapilārs tik smalks, ka eritrocīti tajā var iespraukties tikai vienā rindā. Brīdi, kad no galvenā kapilāra pienāk alkohola izraisīts sabiezinājums, kapilārs nosprostojas, un pēc dažām minūtēm neirons aiziet bojā. Tādēļ pirms iedzeršanas padomājiet, kādas var būt sekas.

Pēc katras kaut nelielas iedzeršanas nonāvēto smadzeņu šūnu kapsēta papildinās. Un, kad ārsti atver tā dēvētā "normāli dzeroša" cilvēka galvaskausu, visiem tiek novērota viena un tā pati aina sakrokojušās smadzenes. Visu to virsmu klāj mikrorētas, mikrovātis, un atsevišķus smadzeņu fragmentus ir noārdījis alkohols. Tad, kad ārsti atver "īsta dzērāja" galvaskausu, viņus izbrīna nevis tas, cik bojātas ir smadzenes, bet gan tas, kā šis cilvēks ir spējis dzivot.

Vienlaikus ar neironiem alkohols bojā arī dzimumšūnas. Bērni, kurus ieņēmuši iedzēruši vecāki, piedzimst labākajā gadījumā nepilnvērtīgi, bet sliktākajā kropli un debili. Tāpat rodas arī Siāmas dvīņi. 1998. gadā, pārbūves kulminācijas laikā, ar dažādām novirzēm dzimušo bērnu skaits sasniedza 37 procentus. Lai cik tas dīvaini būtu 90 % bērnu ar dažādām attīstības novirzēm ir t. s. "kulturāli" dzerošajiem vecākiem. Alkohols un tā sairšanas produkti organismā saglabājas līdz 20 diennaktīm, tātad, ja vecāki (nemaz ne alkoholiķi) svētkos iedzēra, bet pēc nedēļas ieņēma bērniņu, nav vērts cerēt, ka viņš piedzims pilnvērtīgs. Lai atjaunotu veselas dzimumšūnas, vīrietis nedrīkst lietot alkoholu simts dienu, bet sievietei, ņemot vērā fizioloģiskās īpatnības, līdz dzemdībām labāk nedzert nemaz.

Vēl viena liksta smēķēšana. Tā nodara nelabojamu ļaunumu organismam, bet savienojumā ar alkoholu šis ļaunums kļūst lielāks. Šī ieraduma graujošās sekas ir tik daudzveidīgas, ka tās visas te izklāstīt nav jēgas. Viena no mazāk zināmām sekām ir asinsvadu nolietošanās; asinsvadi nosprostojas un pārstāj darboties. Kad divi simti dažādu inžu, ko satur tabakas dūmi, nokļūst asinīs, asinsvados sākas spazmas, kas izpaužas kā mikroinsults un mikroinfarkts. Šādu spazmu galējā pakāpe ir locekļu gangrēna. Daudziem cilvēkiem šī iemesla dēļ amputē rokas un kājas. Smēķētājs "kādā jaukā dienā" (negaidot!) kļūst invalīds. Kāpēc šie fakti ir tik maz zināmi? Tāpēc, ka invalīdi par to nekliedz uz katra stūra, bet klusi aiziet no sabiedrības uzmanības loka. Invalīdu ir miljoni, tikai par viņiem nevienam nav nekādas daļas, viņiem neviens nepievērš uzmanību. Daudz vairāk ir zināmi gadījumi, kad cilvēks visu mūžu smēķē un nodzīvo simts gadu. Kāpēc šādi fakti ir plaši zināmi? Tāpēc, ka tas ir retums lūk, kāpēc! Kādā grupā iekļūsiet jūs, ja smēķēsiet, vienā vai otrā? Nezināt? Neviens to nezina.

Cīnīties ar kaitīgiem ieradumiem ir veltīgi. Atcerieties Likteņlēmēja mīklas atminējumu: jūs iegūsiet brīvību, kad pārtrauksiet savu cīņu. Atbrīvoties no destruktīvā svārsta var tikai ar vienu paņēmienu: pārslēgties uz citu konstruktīvāku svārstu. Ja agrāk jūs barojāt alkohola un tabakas dūmu svārstus, tad jūsu vējrādis skatījās viņu virzienā. Tagad visa uzmanība un nolūks jānovirza citā, alternatīvā gultnē, piemēram, varat pievērsties savai veselībai. Piepildiet domas un vēlmes tikai ar to, kā uzlabot savu fizisko formu, paaugstināt dzīves tonusu, attīrīt organismu no daudzu gadu laikā sakrātajiem atkritumiem. Nevis gribas pastiprināšana, bet uzmanības pārslēgšana lūk, kas pārraus saites, kas jūs saistīja ar svārstiem paverdzinātajiem.

Starp citu, visbiežāk nodzeras šahtu strādnieki un ķirurgi, jo viņiem ir smags darbs, un arī kas to būtu domājis! narkologi. Kādēļ tā? Narkologi taču "ārstē slimos". Pirmkārt, tādēļ, ka viņu uzmaniba tā vai citādi tiek veltīta narkotiku svārstam. Otrkārt, alkoholiķi un narkomāni nemaz nav slimi, tādēļ viņus izārstēt nav iespējams. Destruktīvais svārsts šo cilvēku uzmanību ir ieslēdzis cilpā. Viņiem vajag nevis ārstēties, bet gan izrauties no šīs cilpas ar jau minēto paņēmienu.

Narkotisko un alkoholisko atkarību par slimību nodēvējuši ārsti, kuru vairuma uzdevums ir cilvēka ārstēšana, nevis atveseļošana. Vai jūtat starpību? Narkomānija un alkoholisms nav slimība. Ja tas tā būtu, visus cilvēkus nāktos pasludināt par slimiem un ievietot klīnikās ārstēties. Cilvēcei ir daudz lielāka atkarība no sintētiskajiem pārtikas produktiem. Atmest smēķēšanu tas ir kā nospļauties. Bet jūs pamēģiniet pārtraukt lietot svārstu nedzīvo uzturu, pie kura esat pieraduši kopš bērnības, un pārslēgties uz dzīvo uzturu. Tas būs daudz grūtāk.

Vēl viens maz zināms fakts. Daudzi miljoni briļļu nēsātāju nemaz nezina, ka redzi var atjaunot un brilles izmest. Medicīnas institūtos vēl joprojām māca Hermaņa Helmholca novecojušo koncepciju: acu muskuļi saspiež acs lēcu, tādēļ notiek fokusa attāluma izmaiņas. Citiem vārdiem sakot, acs lēca tiek uzskatīta kā pārvaldāma.

Cita laikmetīgāka un patiesāka koncepcija ir Viljamam Beitsam: muskuļi saspiež vai izpleš nevis acs lēcu, bet visu aci kā fotoaparātā, un atkarībā no tā izmainās fokusa attālums visam acābolam. Tas jau pašos pamatos izmaina sliktas redzes problēmas principus.

Redze pasliktinās, kad acs muskuļi slodzes un stresa dēļ kļūst vāji vai ari reflektāri saspringti, saspiesti. "Fotoaparāta objektīvs" it kā nobloķējas un zaudē agrāko brīvās kustības spēju. Tādēļ veidojas tuvredzība vai tālredzība. Acis šajā ziņā ir līdzīgas mugurkaulam, kas deformējas un sāp to pašu iemeslu dēļ no nevienmērīgas slodzes un stresa.

Ja cilvēks sāk nēsāt brilles, acu muskuļi pilnībā atrofējas, jo visu darbu to vietā padara stikliņi. Vēl vairāk ar katru gadu redze arvien vairāk pasliktinās, tādēļ nākas izrakstīt arvien stiprākas lēcas.

Lai uzlabotu redzi, ar speciālu vingrojumu palīdzību vienus muskuļus nepieciešams atslābināt, bet citus uztrenēt. Šie vingrojumi ir ļoti vienkārši. Tos var atrast internetā vai arī atsevišķā ezoteriskā plašākai publikai nepieejamā literatūrā. Internetā, piemēram, lietderīgi sameklēt profesora Vladimira Ždanova lekcijas. Viņš nodarbojas ar to, ka māca cilvēkiem tikt vaļā no brillēm, par ko ne vienu reizi vien bijis pakļauts oficiālās medicīnas vajāšanai. Un nav arī brīnums. Jo ārsti cilvēkiem izraksta "acu kruķus", bet viņš pretēji (kā viņš uzdrošinājās!) atjauno redzi.

Kāpēc tad šīs zināšanas nav vispārpieejamas? Tāpēc, ka pasaulē ikgadējie ienākumi no briļļu pārdošanas pārsniedz 50 miljardus dolāru.

Vēl viens interesants un ari maz zināms fakts. Nātrija glutamāts ir toksiska inde acs tīklenei tas to iznīcina. Diemžēl šī pārtikas piedeva ir ļoti garšīga. Tā ir izveidota visai nesen un iekļauta gandrīz visos ātri pagatavojamos produktos majonēzēs, mērcēs un visos garšīgajos ēdienos. Ja jūs nevēlaties zaudēt redzi, nāksies atteikties no nātrija glutamātu saturošiem produktiem. Kāpēc šo faktu nereklamē tikpat plaši kā glutamātu saturošus produktus? Atkal viss pakārtots tam, ar ko var nopelnīt un ar ko ne. Tagad padomājiet, kurām interesēm jūs vēlaties iztapt, dodoties uz lielveikalu. Vai peļu slazdā siers ir garšīgāks?

4. PIELIKUMS

..

NEIZBĒGAMIE JAUTĀJUMI

Grāmata "Апокрифический трансерфинг" (Apokrifais transērfings) izraisīja lielu rezonansi un radīja daudz jautājumu. Vērā ņemami arī vērtējumi, kas parādās reitingos, vai nu piecnieki, vai vieninieki. Vispār manas mīļākās atzīmes vienmēr ir bijušas piecnieks un divnieks; četrinieks atspoguļo kaut ko līdz galam neizdarītu, dekadentismu, trijnieks pelēku viduvējību, toties divnieks tā ir visgodīgākā at-zīme. Bet, ja esi saņēmis vieninieku, tātad neapšaubāmi esi radījis kaut ko izcilu.

Šajā jaunajā izdevumā es atbildēšu uz biežāk uzdotajiem jautājumiem.

Internetā atrodama pretrunīga informācija parBroņ-

ņikova metodi. Nemaz nezinu, kā uz to reaģēt.

Cilvēki parasti tic rakstītajam, sevišķi, ja tas ir rakstīts plašsaziņas līdzekļos, kas ir arī internets. Taču internetā īpatnība ir tā, ka tas vienlaikus ir gan bagāta dārgumu krātuve, gan milzīga samazgu bedre. Vai jums nav ienākusi prātā šī doma? Līdzās, gandrīz vienā plauktā atrodas gan patiesa informācija, gan atklāti meli. Neviens taču to nevar izkontrolēt.

Runājot par Broņņikovu, no vienkārša cilvēka redzesviedokļa, viņa metode ir tik fantastiska, ka nevar būt patiesa. Tādēļ mazizglītoti cilvēki, mēles izkāruši, raksta dažādas cūcības, lai attaisnotu, es pat teiktu, savu neaudzinātību. Vai tad par transērfingu maz visada marasma uzrakstīts?

Izmēģināju pati "X" metodiku, ko jūs reklamējat, un ieguvu ļoti sliktus blakusefektus. Kā jūs kaut ko tādu varat reklamēt?

Es neko nereklamēju, man par to naudu nemaksā. Es tikai, godātie lasītāji, atviegloju jūsu uzdevumu izvēlēties no plašā piedāvājumu spektra tos, kas ir uzmanības vērti. Ja es kaut ko iesaku, tad apzinos savu atbildību un metodi rūpīgi pats pārbaudu. Man nekas nav zināms par "X" metodi (dažādās vēstulēs tiek minēti dažādi nosaukumi, par kādiem neesmu pat dzirdējis). Atkārtošu vēlreiz, par ko jau ne vienu reizi vien esmu brīdinājis.

Kā zināms, grāmatas par transērfingu it kā par brīvu ir pieejamas internetā. Taču nekas par velti nenotiek: jūs vai nu saņemat lētu pakaļdarinājumu kā krāmu tirgū, vai arī iztopat gadījuma cilvēku interesēm. Man jūs jābrīdina: ja jūs lejupielādējat grāmatas elektroniskās versijas no internetā, es nevaru garantēt, ka tie ir mani teksti. Tur var ielikt jebko, un tas arī tiek darīts. Lasīt izdevniecībā iznākušas oriģinālas grāmatas vai meklēt "izmantotos eksemplārus", kas pieejami tīklā, ir jūsu izvēles un jūsu atbildības jautājums.

Man ir tuvs veselīgs dzīvesveids, vienmēr cenšos to ievērot. Ar prieku pārietu arī uz svaigēšanu izmēģināju divas nedēļas ēst tikai dzīvu ēdienu neiedomājams efekts! Brīvā un fiziskā enerģija augstā līmenī, izpratnes līmenis ari (sociumu pieņemu kā… vispār nav svarīgi). Un tas viss dažu nedēļu laikā! Bet problēma ir tāda, ka es vēlētos vēl 5-7 gadus "novilcināt". Saprotiet pats gadi, pietiekami daudz brīvas naudas, mazais bizness, skaistas meitenes, restorāni. Dzīve skaista un piesātināta! Negribētos atmest sliktos ieradumus, jo ar tiem vēlos dzīvot un izvērsties pilnā apjomā. Uz kādām pārtikas devām jāpāriet, lai nebūtu pilnīgs svaigēdājs un arī ne matrices skrūvīte, kas pērk tikai to, ko reklamē? Tas irlietot uzturā pietiekami veselīgu ēdienu, tā saukto "zelta vidusceļu".

Kompromiss ir dalīts uzturs un atteikšanās no patiesi kaitīgas pārtikas: ātrās ēdināšanas (fastfood) produktiem, visiem ātri pagatavojamiem produktiem, cukura (aizstāt ar medu), balto miltu izstrādājumiem (aizstāt ar bezrauga graudu maizi), izslēgt konservus, desas aizstāt ar dabisku gaļu, ja ir vēlēšanās, gaļu var aizstāt ar jūras produktiem (pēc iespējas svaigiem), izslēgt transtaukskābes saturošus produktus (majonēzi, margarīnu, mērci), no alkoholiskajiem dzērieniem lietot tikai labu vīnu; bez kafijas arī var iztikt. Visus šos un turpmākos ierobežojumus iekļaut saskaņā ar savu gatavības pakāpi.

Cigarešu svārsts piesūcies stingrāk par ērci. Sekoju jūsu un Alena Karra padomu kombinācijai. Lieliski sapratu (un saprotu), ka cigaretes man neko nedod. Izsmēķēju "pēdējo" cigareti… Paiet pusdiena, ļoti skaisti, bet pēc tam… Tāda sajūta, it kā kāds vienkārši valda pār mani un vedina mani uzsmēķēt. Tas ir-vēl pirms mirkļa es nemaz negribēju ņemt mutē šo draņķi, bet pēc tam tik tāda mierīga un ierasta doma: "Es atkal norāvos."

Palasiet Viktorijas Butenko grāmatu "Zaļā dzīve". Ja jūs dzersiet zaļos kokteiļus, smēķēt nevarēsiet būs slikta dūša. Jūs to vairs negribēsiet. Lieta tāda, ka svaigi zaļumi (turklāt vēl vairāk nekā augļi un dārzeņi) atgriež organismu tā dabiskajā formā (normā), bet biolauks savukārt pārslēdzas uz vibrāciju augstāko diapazonu. Tātad, no vienas puses, fiziska savienošanās ar izteikti destruktīviem svārstiem kļūst nepanesama, no otras puses, apziņa attīrās no ļauno mentālo programmu nospiedumiem. Svaigi zaļumi stabilizē nervu sistēmu, nodrošina veselīgu miegu un attīra no apziņas parazītiem. Var pat visai efektīvi ārstēt uzmācīgu garastāvokli un fobijas.

Jūs rakstāt, ka strauja pāreja uz dzīvu ēdienu nav vēlama. Bet ja nu cilvēks pat nepiespiež sevi, ja nu pavisam pretēji zemapziņā viņš šādu ēdienu visu mūžu gribējis un līdz šim brīdim vēlas un organisms par to tikai priecājas?

Ja jūtaties morāli gatavs, tad var sākt uzreiz, bet turpmāk, vadoties no pašsajūtas. Nepiespiediet sevi. Visam jānotiek harmoniski un pēc vēlēšanās, nevis uzspiežot.

Nolēmu pāriet uz svaigēšanu, bet, lūk, kas ir interesanti es nevienam neko nepierādu (izņemot sevi), bet apkārtējie, kam ir netieša saistība ar manu dzīvesveidu, ļoti satraucas, skatās uz mani kā uz dīvaini, visādi cenšas mani aizskart.

Tāpēc jau viņi satraucas, ka zemapziņā saprot, kurš ir īstais un kurš maldu ceļš. Papētiet reklāmas katrs sintētisks produkts obligāti tiek salīdzināts ar dabisku. Kādēļ tāda mimikrija? Acīmredzot tāpēc, ka dabiskie ir labāki. Tad kāpēc ražot sintētiskos? Kad jūsu iekšējās šaubas izzudīs, tad arī ārējie atspulgi pārstās satraukt.

Dzīvoju ar savu puisi un viņa vecākiem. Kopā esam jau 5 gadus. Viņš savā dzīvē neko negrib mainīt, uz visiem jautājumiem viņam ir viena atbilde: "Nav naudas!" Man nav tiesību ieiet virtuvē un kaut ko pagatavot, tāpēc arī nākas ēst to, ko dod. Man negaršo pārstrādāts ēdiens, gaļa man nekad nav patikusi, un es to negribu ēst. Alkoholu dzert arī negribu. Uzzināju par svaigēšanu un sapratu, ka tā man atbilst, bet mans puisis saka, ka es esot nenormāla. Lūk, visi ēdot, un ar ko es esmu labāka par citiem! Es viņam saku, ka man ir tiesības būt tādai, kāda esmu, bet viņš "nē, tu esi aprobežota!". Un man nākas ēst nedzīvo kotleti un to visu paciest. Kad mēs reizē ejam uz veikalu, es viņam iesaku nopirkt augļus, bet viņš atbild: "Nav naudas!" vai: "Tev tas nav vajadzīgs!" bet pats pērk daudz visādu draņķu (tiem naudas pietiek). Aiziet no viņa es nevaru, jo tad zaudēšu darbu un dzīvokli un nokļūšu uz ielas. Tāpēc pagaidām es neesmu svaigēdāja, bet zinu, ka no tā nekad neatteikšos. Ceru, ka kādreiz es kļūšu tāda, kāda vēlos būt. Man nav laika gaidīt. Nezinu, ko šobrīd iesākt.

Situācija kā no mācību grāmatas. Jums ir jāizvēlas: dzīvot tādu dzīvi, kādu vēlaties, vai tādu, ko jums uzspiež pārējie. Standarta traucēkļi nav naudas, nav kur iet ir tikai jūsu galvā un tikai tādēļ, ka jūs neko neuzsākat, bet tikai baidāties un ciešat. Pēc būtības nekādu šķēršļu nav, ja par tiem nezina un nedomā. Var iziet cauri sienai (protams, ne jau tiešā nozīmē!), ja nedomā, kā tas varētu būt. Vienkārši jāiet viss nokārtosies pats. Nu, ja patiesi tik ļoti baidāties, tad jādarbojas pakāpeniski, kā teikts mācību grāmatā: grozīt mērķslaidu, kur jūs esat brīva un darāt, ko vēlaties, kur viss ir sakārtots. Tad arī atvērsies ārējā nodoma durvis. Bet pagaidām spēlējiet savu lomu, tikai neieslīgstiet bezdarbībā.

Esmu veģetāriete ar trīs gadu stāžu un nesen pievērsos svaigēšanai. Izšķīros par to ne tik daudz veselības problēmu, cik mazā dēliņa dēļ. Ļoti vēlos nodrošināt dēlam veselību. Ģimenē mani uzlūko kā "fanātiķi, sektanti". Bet, kad es ieminējos, ka arī dēlu gribu pievērst svaigēšanai, vīrs sacēla spuras gaisā. Kaut kādā veidā es spēju viņam izskaidrot, "kur esmu iepinusies", un mazināt spriedzi, bet visas problēmas tas neatrisināja. Tas ir "klupšanas akmens" daudzās ģimenēs, kur tikai viens no vecākiem ēd dzīvu ēdienu. Katrā ģimenē šo situāciju risina citādi, un bieži vien tas ne pie kā nenoved: bērns tiek raustīts uz divām pusēm viens izrauj no mutes cepumus, otrs pa kluso baro ar kotletēm. Palīdziet man pieņemt lēmumu, kā rīkoties situācijā, kad māte ēd dzīvu ēdienu (turpinot ģimenei gatavot kā parasti), bet pārējie uz šķīvjiem krauj vārītus un ceptus zivju un gaļas ēdienus, smēķē un iedzer. Jo bērns jau ēd visu, ko viņam dod, un nesaprot, kāpēc ēdiena dēļ ģimenē tik daudz brēkas, pretrunu un nesaskaņu.

Mans uzskats: šādos apstākļos simtprocentīgu svaigēdāju izaudzināt nevar, var tikai radīt bērnā kompleksus. Es nolēmu, ka likšos mierā un strādāšu ar sevi, lai kļūtu par veselīga dzīvesveida paraugu, nevis uzspiedīšu citiem to ar varu. Bērns paaugsies un pats izšķirsies, kam gribēs līdzināties. Es, protams, cenšos minimizēt vārītu ēdienu viņa ēdienkartē, visu laiku dodu viņam nogaršot to, ko ēdu pati. Šis lēmums man ir smags: katrreiz, kad es baroju bērnu ar vārītu ēdienu, saprotu, ka dodu viņam indi, un mans lēmums man liekas nevis gudrs, bet vājš. Mani moka sirdsapziņa, zūd motivācija. Kas notiek? Vai es pārlieku "iespringstu" vai arī sirdsapziņa ne velti mani moka un "Zālamana spriedums" ir tikai pakļaušanās mainīgajai pasaulei?

Ja jau ģimenē nav vienprātības par ēšanu, lieciet visus mierā (ieskaitot arī bērnus) un rādiet tikai personisko piemēru. Taču diemžēl jāsaka, ka bērnam būs vieglāk pārņemt sliktos pieaugušo paraugus, nevis labos, jo nedzīvs, sintētisks ēdiens tā ir narkotika. Ir iespējams paskaidrot, kāpēc jūs tā ēdat, bet tādēļ izraisīt karu ģimenē nevajag būs tikai sliktāk. Ejiet savu ceļu, rādiet bērniem piemēru, taču nevienu ar varu "neiesaistiet savā ticībā", īpaši pieaugušos. Laiks rādīs, kuram taisnība.

Zināšanai manu tuvinieku vidū nav neviena svaigēdāja; katram sava dzīve un savs ceļš.

Kā lai rīkojas, lai attaisnotu sevi cilvēku priekšā? Ko teikt par dzīvo ēdienu? Nesākšu taču skaidrot par pasaules sazvērestību vai vēl sliktāk par matrici. Jautāšu konkrēti kāpēc jūs esat svaigēdājs? Ko jūs atbildēsiet?

Tāpēc, ka esmu. Vajadzība taisnoties kāda priekšā rodas tikai tādā gadījumā, ja vēl ir nepieciešams taisnoties pašam sev. Tad, kad jūs vienosieties pats ar sevi, apkārtējā pasaule pieņems jūs tādu, kāds esat.

Ko darīt, ja ierodas viesi? Pasniegt viņiem diedzētus graudus?

Protams, ne. Viesiem jādod tāds ēdiens, pie kāda viņi ir pieraduši.

Kā atbildēt uz piedāvājumu paēst, piemēram, kafejnīcā vai restorānā?

Atkal jāaprunājas ar sevi: kam jūs piekristu izdzert svaigi spiestu sulu un apēst salātus vai ari izdarīt izņēmumu savos principos un atļaut sev apēst kaut ko aizliegtu. Gan viens, gan otrs būs pareizs lēmums, ja tas būs jūsu, nevis kāda cita padoms.

Ko darīt ar svaigu zivi? Tajā taču var būt izdaudzinātie parazīti! Bet vārīt zivi nedrīkst…

Jēlus jūras produktus var ēst tikai tad, ja vienlaikus lieto ari antiparazitāros augus: ķiplokus, mārrutkus, sinepes, citronu. Un, ja maltītes lielākā daļa sastāvēs no dzīvajiem augiem, tad organismā veidosies parazītu dzīvei nelabvēlīgi apstākļi.

Kādu antiparazitāru līdzekli izvēlēties? Komerciālās informācijas plūsmas dēļ šajā tēmā ir ļoti grūti orientēties.

Jebkurai programmai ir savi plusi un mīnusi. Izvēlieties paši, kas sirdij tuvāks. Galvenais, lai tā būtu sistēma, nevis vienreizējs līdzeklis, kas šķietami novērstu visas problēmas. Antiparazitārā tīrīšana ir efektīva, ja jūs strikti esat izlēmis pāriet uz svaigēšanu, tad tas palīdzēs pārvarēt krīzes periodu. Pretējā gadījumā tīrīšanai vispār nav jēgas, jo parazīti jūsu organismā nonāk katru dienu. Vienīgais pretlīdzeklis ir dzīvs ēdiens. Ja pāriesiet uz to, parazīti pakāpeniski pametīs jūsu organismu.

Dzīvs ēdiens rada parazītu dzīvei nepanesamus apstākļus. Iedomājieties: ja viss dabā esošais ūdens pārvērstos skābē skābe upēs un ezeros, no debesīm arī līst skābe … Visas dzīvās būtnes izmirtu. Līdzīgi apstākļi veidojas parazītiem cilvēka organismā, kad tiek lietots dzīvs ēdiens, iekšējā vide atdzīvojas, attīrās, piepildās ar skābekli. Parazītiem tas ir nepanesami tie labi jūtas tikai skābā un pūstošā vidē.

Organismā sārmainu vidi veido svaigi arbūzi, melones, citronu un granātu sula, ābolu etiķis, gurķi, bumbieri. Un, ja tam vēl pievieno ikdienā lietotos piparus, ķiplokus, mārrutkus un sinepes (tikai nepārspīlējot), tad "viesiem" jūsu organismā vispār nebūs nekādas dzīves.

Vēl jāpiemin kviešu asni, t. i., graudi ar 1-2 mm lieliem dīglīšiem. Tie visai pozitīvi iedarbojas uz organismu tiem ir spēcīgs biolauks, kas normalizē cilvēka enerģētiku. Ja iztēlojas rupju biolauka modeli, tad tā būs vētra vienā virzienā. Tad, lūk, patstāvīgos organismos šī vētra tiek virzīta pulksteņa rādītāju kustības virzienā, bet parazītiem pretējā virzienā. Tie patiesi mums ir sveši. Nokļūstot organismā, tie sagroza enerģiju sev par labu, tādēļ rodas virkne lokālu patoloģiju, kas rosina dažādas slimības. Kviešu dīgsti atjauno enerģētisko virpuļu pareizu cirkulāciju, kas parazītiem ir nepanesama.

Jāteic, ka tie paši dīgsti skaidro apziņu un paceļ biolauku augstāko vibrāciju diapazonā, no kā jūtami palielinās intelekta spēks un radošā aktivitāte. Pirmie trīs "Transērfinga" sējumi tika uzrakstīti pusotra gada laikā, un es rakstīdams pusdienu vietā izēdu tasīti asnu. (Tāda tasīte pilnīgi var aizstāt pusdienas, un tas ir ļoti ērti gadījumos, kad nav iespējama tāda maltīte, kāda mums vajadzīga. Vienīgais trūkums asnus nepieciešams ilgi košļāt, vismaz pusstundu, un nav arī visai garšīgi. Bet vispār pārejas laikam un arī smadzeņu attīstīšanai tas ir ļoti labi.) Tolaik es vēl nedomāju par svaigēšanu, taču visa mana ēšana nebija tik haotiska, kam arī, kā redzams, bija sava nozīme.

Izlasīju grāmatu par parazītiem un paņēmieniem, kā no tiem izvairīties. Grāmata atstāja ļoti nepatīkamu iespaidu, vispārriebīgas sajūtas. Visiem ir tārpi; pastāvīgas klizmas; klizmas vienmēr un visur; vārīšana un klizma -jūsu labākie draugi! Piekrītu, ka šāda problēma pastāv, taču nevajag to sev un citiem aktualizēt līdz marasmam. Vai jūs pats veicat klizmu vilcienā (piedodiet par intīmiem sīkumiem), vārāt visu, kas ir apkārt? Tīrāt un mazgājat bez apstājas?

Es, protams, nemazgāju un netīru visu bez apstājas un negrasos padzīt no mājām savu kaķi, un klizmas man nav. Cīņa ar svešiniekiem tā ir pilnīgi bezjēdzīga nodarbošanās, tāpēc ka jūs esat pakļauts šiem uzbrukumiem ik dienas un gandrīz vai ik minūti. Pat pastaigājoties pa ielu, jūs saindējaties ar parazītiem no gaisa. Jūs varat uzlikt marles pārsēju un novest savu higiēnu līdz absurdam, varat arī laizīt savu sunīti rezultāts būs viens un tas pats.

Antiparazitārā tīrīšana ir svarīga, un es to iesaku tikai tajā gadījumā, ja jūs krasi pārejat uz svaigēšanu. Šādu pāreju var pavadīt ļoti nepatīkamas krīzes parādības, kas būs jo smagākas, jo vairāk organismā būs sārņu un parazītu. Tāpēc, pirms saņemties šādai krasai pārejai, vēlams attīrīt organismu un iziet antiparazitāru programmu.

Bet es uzsveru uzskatīt antiparazitāru programmu par līdzekli pret "svešajiem" ir pilnīgi bezcerīgi. Jums šo programmu nāksies iziet ilgstoši un nekad nepārtraukt. Vai saprotat? Vai tad tas ir normāli? Protams, ne.

Runa ir par to, lai savā organismā izveidotu nepanesamus apstākļus "svešo" pastāvēšanai un vairošanai. Dzīvā augu ēdiena lietošana uzturā izraisa tieši tādus apstākļus; "svešajiem" nav panesams dzīvais augu ēdiens. Augi ir to galvenie ienaidnieki. Cīņa starp organismiem, kuri dzīvo patstāvīgi, un parazītiem, kas cenšas dzīvot uz citu rēķina, norit jau kopš dzīvības pirmsākumiem uz Zemes, un tikai augi šajā cīņā ir vairāk vai mazāk uzvarējuši. Bet atkārtoju dzīvi, nevis vārīti augi.

Tātad ja jūs pārejat uz svaigēšanu pakāpeniski, iekļaujiet sava uzturā vairāk antiparazitāru augu un vairāk zaļumu. "Svešie" pamazām paši pametīs jūsu organismu, tāpēc ka tajā tiem radīsies nepanesami apstākļi.

Vasarā, kad ir augļu un dārzeņu pārpilnība, protams, ja vien vēlas, var kļūt par svaigēdāju. Ēd visu un priecājies! Bet, ja tuvojas ziema, kā tad ar svaigēšanu? Lūk, ne augļu, ne dārzeņu nav tādā vairumā kā vasarā, un, ja arī būtu, tad tie ir ievestie, un nevienam nav noslēpums, ka tie ir pilni ar ķīmiju.

Vai tad, jūsuprāt, svaigēdāji ēd tikai augļus un dārzeņus? Vispār, ja jūs uzdodat šādus jautājumus, tad vēl neesat gatavs pāriet uz tīru augļu svaigēšanu. Jūsu vietā es vēl pagaidām neatteiktos no svaigiem jūras produktiem, olu dzeltenuma, sviesta, siera un graudu maizes.

Kad būsiet gatavs, jautājumi par to, ko est, izzudis, tapec ka jums būs sava, nevis sveša pieredze.

Cenšos pāriet uz dzīvo pārtiku, bet dzīvoju Sibīrijā. Vasarnīcas nav, ziemā lielveikalā iegādāties augļus un dārzeņus nav izdevīgi, par dzīviem garšaugiem nemaz nerunājot tādus vienkārši neieved.

Augļi un dārzeņi jāēd tajā sezonā, kad tie dabiski nogatavojas. Ziemā jālieto diedzēti asni, rieksti, kaltēti augļi, jūraszāles. Var ēst mazsālītas zivis, olu dzeltenumu, ari sviestu un sieru, ja ir tāda vēlēšanās. Kāpēc dārzeņus pirkt lielveikalā? Šim nolūkam taču pastāv tirgus. Vai tad Sibīrijā kāposti, burkāni un rutki neaug? Labības augus diedzēšanai un daudz ko citu var pasūtīt internetā. Ja gribēsiet, visu atradīsiet.

Es jau divus gadus cenšos pāriet uz svaigēšanu. Pavasarī, vasarā un rudenī tas notiek mierīgi, bet, līdzko sākas aukstums (mūsu pilsētā tas ziemā sasniedz -30, pat -40 °C), man ir visai grūti noturēties pie svaigēšanas. Dzīvo produktu izvēle ziemā stipri samazinās, un aukstumā organisms sāk prasīt kaut ko karstu un sātīgu. Rodas pastāvīga bada sajūta. Es glābjos, ēdot biezputras. Ko darīt? Man ļoti patīk būt svaigēdājam ķermenī tāds vieglums, man pat smadzenes attīrās. Bet ziemā es kļūstu līdzīga izsalkušam zvēram.

Tas nozīmē, ka nevajag steigties ar pāreju uz tīro svaigēšanu, pāriesiet, kad būsiet tam gatava. Organismam vajadzīgs laiks, lai pilnīgi attīrītos un pārkārtotos. Pievērsiet uzmanību sistēmu veidojošām receptēm.

Pēdējā laikā man pastāvīgi salst; visticamāk, tas saistīts ar svaigēšanu, tikai nesaprotu, vai tas ir labi vai slikti.

Lai ķermenis nesaltu, nepieciešams, lai

1)    atjaunotos vielu apmaiņa, veidotos dabiska mikroflora;

2)    attīrītos asinsvadi;

3)    atjaunotos kapilāru tīkls, kuru daudzums, cilvēkam kļūstot vecākam, samazinās.

Ar dzīvu ēdienu viss normalizējas, taču tam vajadzīgs laiks. Es vēlreiz atkārtoju neveiciet straujas pārejas; visam jānotiek mierīgi un harmoniski.

Esmu zaudējusi svaru, un par to ļoti uztraucas mani tuvinieki. Svaigēšanas astotajā mēnesī mans organisms sāka vispār atteikties no ēdiena. Es nolēmu neiejaukties sava organisma bioloģiskajos procesos, tas pats zina, kad nomest un kad pieņemt svaru. Vai mana nostāja ir pareiza? Mani tikai uztrauc tas fakts, ka 30 gadu vecumā izskatos kā pusaudze.

Tagad uzmanieties! Jūs maldāties, domājot ja organisms nevēlas ēst, tad tas nav jāēdina. Jūsu organisms daudzus gadus barots ar nedzīvu pārtiku, tāpēc, strauji pārgājis uz svaigēšanu, ir "novests no ceļa". To nepieciešams barot apzinīgi un pilnvērtīgi pat tad, kad ēst īsti negribas. Paies gadi, pirms šis "bērniņš" beidzot atgriezīsies savā pirmatnējā stāvoklī un kļūs gudrāks. Par pamatu izmantojiet sistēmu veidojošās receptes un pievienojiet obligātās kustības, fitnesu, vingrošanu. Muskuļi bez slodzes atrofējas, un ķermeņa svars samazinās. īpaša uzmanība jāpievērš stiepšanās vingrojumiem.

Es jums piekrītu, ka cilvēkam jāēd dabisks ēdiens, un esmu gatavs pakāpeniski sevi pie tā pieradināt, līdz pilnīgi atteikšos no nedabiska (vārīta) ēdiena. Pagaidām mana dvēsele un prāts nav vienoti, bet domāju, ka viss agri vai vēlu līdz tam nonāks. Kā jūs domājat vai svaigēdājs var nodarboties ar bodibildingu? Vai palielināsies muskuļu masa?

Protams, var. Piemēram, ASV, kur lielu piekrišanu guvuši gan ātrās ēdināšanas produkti, gan dzīvais ēdiens, it ļoti daudz svaigēdāju, kuri nodarbojas ar bodibildingu. Tikai nesteidzieties ar pāreju uz augu svaigēšanu. Var sākt ar svaigiem jūras produktiem vai diedzētiem pākšaugiem, kas vārīti 2-3 minūtes.

Nodarbojos ar profesionālo sportu. Trīs mēnešus biju svaigēdājs. Rezultāts mani iepriecināja: parādījās viegluma sajūta, skriet kļuva daudz vieglāk. Tikai pagaidām trūkst spēka izturēt garus treniņus un nopietnu slodzi, piemēram, svarcelšanā. Šķiet, ka pārtikā pietrūkst olbaltumvielu.

Pārejas periodā var ēst diedzētus pākšaugus, kas vārīti 2-3 minūtes, olu dzeltenumus, svaigas jūraszāles, biezputras no diedzētiem graudaugiem. Sportistiem var ieteikt ari ziedputekšņus un banānus.

Mana ēdienkarte ir ievērojami izmainījusies: zaļumi, augļi, dārzeņi, rieksti, medus un dateles kļuvušas par mana uztura neatņemamām sastāvdaļām. Bet uzreiz ir grūti pāriet uz veselīgu un dzīvu ēdienu un nedaudz neērti arī no tā, ko jūs esat teikuši saistībā ar parazītiem: ja krasi pāriesiet uz dzīvu ēdienu, tad pastāv risks tikt apēstam no iekšpuses. Vai tiešām viss ir tik nopietni?

Par to, ka "parazīti apēd no iekšpuses" tika teikts badošanās, nevis svaigēšanas sakarā. Esiet piesardzīgi ar badošanos.

Jūs iesakāt daudz lasīt, bet es, būdams bez atbilstošas literatūras, izmantoju tikai audioierākstus, ko daudzkārt noklausos. Vai tiešām efekts ir atšķirīgs? Vispār jau ar katru reizi viss kļūst saprotamāks. Es izstaroju veselīgu vienaldzību, un tas man patīk.

Grāmatu lasīšana tas ir cits apguves veids. Daudzas lietas, ko jūs palaižat garām, klausoties audiogrāmatu, var izprast tikai lasot.

Man ūdenī pēc elektroaktivizācijas ir pārslas.

Tie ir cietie sāļi. Labāk aktivizēt destilētu ūdeni, kas nostādināts uz silīcija vai šungīta. Šungītu pirms pirmās lietošanas ieteicams rūpīgi nomazgāt ar suku un nelikt ūdenī uzreiz pārāk daudz, lai neizraisītu lieku mineralizāciju.

Vai drīkst pastāvīgi dzert ūdeni, kas nostādināts uz šungīta un silīcija?

Šungīts galvenokārt sastāv no oglekļa. Uz svaiga nošķēluma var smērēties kā ogle, tāpēc pirms pirmās lietošanas akmeņi labi jānomazgā. Silīcijs satur organisko silīciju, kas veidojies no organismiem, kuri izmiruši pirms miljoniem gadu. Gan viens, gan otrs homeopātiskās devās izdala ūdenī minerālus, tāpēc kaitēt tie nevar. Ne par to vajadzētu uztraukties. Vienas pastaigas laikā pa pilsētas ielu jūs ieelpojat daudz vairāk gandrīz visu Mendeļejeva tabulu.

Iepazīstoties ar jūsu ūdens sagatavošanas tehnoloģiju, nonācu zināmā neizpratnē. Pārāk sarežģīts process.

Ūdens sagatavošanas procesa kā tāda nemaz nav. Ja viss ir sagatavots, tad ūdens tikai jāpārvieto no viena tilpuma otrā. Ja jūs ar to nekad neesat nodarbojies, var likties, ka tas ir sarežģīti. Patiesībā tas nav sarežģītāk kā uzvārīt kafiju.

Vispār runājot, lai izdzīvotu tehnogēnā civilizācijā, ir jāpieliek pūles tieši tāpat, kā to nāktos darīt, izdzīvojot mežonīgā dabā. Gan vienā, gan otrā gadījumā jāpieliek pūles. Ja to nedarīs, tad tā vai citādi nāksies maksāt pirmām kārtām ar veselību, pēc tam ar visu pārējo. Vai jums nav ienācis prātā, ka tehnosfēra pēc būtības ir daudz agresīvāka nekā biosfera?

Vai auzu pārslas, kas izmērcētas aukstā ūdenī, ir dzīvā pārtika?

Nē. Jebkuras pārslas, kas pirktas veikalā, jau ir nedzīvas, jo tās bijušas pakļautas termiskai apstrādei.

Vai svaigi dārzeņi lielos daudzumos nav kaitīgi? Jo pat tirgū pirktos zaļumos un dārzeņos gandrīz vienmēr ir ķīmija. Bet, vai tos vārot, ķīmija izzūd?

Vārot nitrāti pārvēršas nitrītos vēl indīgākās vielās. Dzīvā pārtika neaprobežojas ar svaigiem dārzeņiem vien, turklāt vēl "lielos daudzumos". Patiesībā dzīvo produktu ir tik daudz, ka tos ir grūti saskaitīt. Tikai sākumā var likties, ka bez augļiem un dārzeņiem nav vairs, ko ēst. Iedziļinieties, un jūs redzēsiet, cik daudz ir visa pat nespēsiet visu nogaršot.

Ir pazudušas mēnešreizes, viss pārējais ir super. Pie ārstiem neeju, jo viņi pagrozīs pirkstu pie deniņiem. Vispār dzīve bez mēnešreizēm ir sapnis kopš pusaudzes gadiem. Vai tas ir normāli?

Ja jūs esat pārgājusi uz svaigēšanu, tad mēnešreizes var kļūt retākas vai izzust vispār; tās nav norma, bet patoloģija, ko izraisījusi nedabisku produktu lietošana uzturā.

Ja visi izaudzētie produkti tiek genomodijicēti, ko tad mēs ēdīsim? Protams, es pats vēlētos izaudzēt produktus, bet tas notiks tikai nākotnē. Bet ko tagad? Un ko darīt tiem, kam nav sava sakņudārza?

Eiropas Savienībā ražoto produkciju var pirkt bez sevišķām bažām, tur pret šādiem jautājumiem izturas pedantiski. Polija, Austrija, Šveice, Grieķija un Venecuēla pat pasludinātas par zonām, kas ir brīvas no ģenētiski modificētiem organismiem (ĢMO). Starp citu Polijas lauksaimniecības produkcija tiek uzskatīta par vienu no ekoloģiski tīrākajām.

Vai augu svaigēšana bez dzīvnieku valsts produktiem var nodarīt ļaunu?

Nekas ļauns nenotiks, ja vien nepieļausiet galējības. Pakāpeniska pāreja tikai uz augu svaigēšanu ir saistīta ar mikrofloras pārkārtošanos, kam, ēdot dzīvnieku izcelsmes produktus, nav jānotiek.

Vai drīkst ēst sēnes? Ja drīkst-kādas un kādā veidā? Vai tās vispār ir vērtīgas?

Sēņu olbaltumvielas ir grūti sagremojamas, un nekā laba tajās nav. Tas ir ēdiens izklaidei. Sēnes var ēst ari tad, ja nekā cita ēdama nav.

Nevienā no jūsu grāmatām nekas nav teikts par jūras sāli, bet tam taču jābūt vērtīgam, jo tas nav rafinēts. Tāpēc pievienot to ēdienam (tai pašai zivij) varētu būt tikai apsveicami.

Par jūras sāli nevarētu teikt, ka tajā būtu kaut kas vērtīgs. Dzīvie organismi nespēj uzņemt neorganiskas vielas, augi spēj. Tāpēc ari eksistē barības ķēde: augi barojas ar minerāliem, dzīvnieki ar augiem. Aļģes ir pavisam cita lieta, tās tiešām ir ļoti vērtīgas: relikts ēdiens. Mums pat asins plazma pēc sastāva ir līdzīga aļģēm.

Ko jūs domājat par to, ka pēc oficiālās medicīnas viedokļa svaigēšanā vienmēr kaut kā trūkst. Pieņemsim, kādu vitamīnu, piemēram, Byi . Vai tā ir kārtējā "pīle", kas izdomāta 20. gs. vidū, lai pārliecinātu par konkrēta ēdiena nepieciešamību vai lai ārsti to uzskatītu par pierādījumu, ko nevar apstrīdēt? Proti, ja Bļ2 trūkst augu produktos, kā ārsti to apgalvo, tad viņiem nav ko iebilst. Jautājums ir tikai par to kā tad patiesībā ir ar BI2 un citiem vitamīniem un nepieciešamajām vielām. Vai jūs pats lietojat kādus vitamīnus?

Bļ2 avoti: vīnogas, aļģes, ābolu etiķis, ziedputekšņi, bišu maize, diedzētas sēklas. Nepieciešamos vitamīnus izstrādā arī zarnu trakta mikroflora, tikai tam jābūt veselam, citādi mikroflora pārkārtosies ļoti lēni tādēļ uz svaigēšanu labāk pāriet pakāpeniski, nevis uzreiz. Mākslīgos vitamīnus lietot nevajag.

Kāpēc strīdēties ar ārstiem? Labāk vērsties pie Dabas. Jūs taču nedomājat, ka Daba aizmirsusi apgādāt augus ar visu nepieciešamo? Cilvēks pēc savas fizioloģijas nav gaļēdāja būtne, bet nav ari augēdājs. Gaļēdājiem ievērojami attīstīti ilkņi un ir īss zarnu trakts, augēdājiem spēcīgi zobi un garš zarnu trakts. Cilvēkam nav spilgti izteiktas ne vienas, ne otras pazīmes zarnu trakts nepietiekami īss, lai dzīvnieku izcelsmes barība (īpaši vārīta) nevarētu pūt, un nepietiekami garš, lai sagremotu tikai zāli. Cilvēks atrodas starpstāvoklī viņš ir augfēdājs. Šādas būtnes (piemēram, pērtiķi, mežacūkas) ēd ne tikai zāli, bet arī augļus, dārzeņus un sēklas. Lūk, kur ir starpība.

Tiek uzskatīts, ka cilvēks var ēst visu, ko grib, tikai pie viena nosacījuma dvēseles un prāta vienotība. Tad kāpēc gan daudzi cilvēki, precīzāk gandrīz visi, kuri ēd gaļu, vārītus un ceptus ēdienus un uzskata šādu ēdienu par noderīgu, slimo?

Pirmkārt, viņi neuzskata tādu ēšanu par veselīgu, kaut vai dvēseles dziļumos. Otrkārt, pasaule sastāv no divām daļām fiziskās un metafiziskās. Ja būtu citādi, piemēram, tikai viena vai tikai otra, tad pirmajā gadījumā domām nebūtu nekāda spēka, bet otrā būtu pretēji ko vien iedomātos, tas uzreiz piepildītos. Tādējādi, lai ko arī iedomātos par savu uzturu, fiziskais aspekts agri vai vēlu paņems savu. Vai jūs mazgājat traukus? Kāpēc? Pamēģiniet ar nodoma spēku atstāt tos tīrus un nesaplēst, kad tie nokrīt uz grīdas. Viss ir jūsu rokās. Varbūt tomēr ne?

Gribētu padalīties ar jums savā teorijā par dabisko ēšanu. Visi pusaudži pārejas vecumā cieš no pūtītēm un augoņiem. Es uzskatu, ka tas notiek tādēļ, ka viņu organisms, kas 14-15 gadus piebāzts ar visādiem draņķiem, seksuālā brieduma laikā sāk tos mest ārā. Šajā gadījumā pārejas vecums ir tikai "šautenes mēlīte", bet ne augoņu iemesls. Daudzi to izskaidro ar hormonālām izmaiņām utt., bet nevienam neienāk prātā, ka iemesls ir vienkāršs un nepārprotams piesārņotais organisms. Tas ir kaut kādā veidā visa draņķība, ar ko ir piebāzts bērna organisms, sāk cītīgi izdalīties, sākot tieši pārejas vecumā. Turklāt pūtītes jau nebeidzas ar pārejas vecuma beigām, tās var "ciemoties" uz ādas vēl diezgan ilgi līdz 30 vai pat vairāk gadiem. Bet tā jau nav anomālija. Neviens dabā necieš no šādām problēmām. Un psoriāze arī ir organisma piesārņojums plus parazīti organismā.

Pilnīgi pareizi. Bojājumi uz sejas, alerģija, vēzis, diabēts un AIDS, un daudz citu mūsdienu slimību, par kurām ne tik sen neviens nezināja, rodas no piesārņota organisma un parazītu klātbūtnes. Veidojas interesanta (precīzāk likumsakarīga) situācija: ievērojams deģeneratīvo saslimšanu pieaugums radās tajā pašā laikā, kad parādījās jaunas ēdiena gatavošanas tehnoloģijas, kā, piemēram, konservēšana, rafinēšana, balto miltu malšana, bet pēc tam vēl dāsnāki tehnogēnās civilizācijas izgudrojumi.

Domāju, ja kāds izvirzītu mērķi izsekot statistikas korelācijai starp jaunu produktu parādīšanos un jaunu slimību rašanos, viņš izdarītu daudz šokējošu atklājumu un viegli aizstāvētu doktora disertāciju (kaut gan nē kāds droši vien nepieļautu, lai to dara).

Pavisam nesen tika novērota kāda interesanta parādība. Es to nosaucu par "akmens džungļu bērnu fenomenu". Ja bērnu, kurš uzaudzināts, barojot ar lielveikala sintētisko pārtiku, aizvestu uz laukiem, kur ir dabiska pārtika, bērnam uzreiz parādītos alerģiska reakcija organisms pēkšņi atcerētos, ka viņš ir Dabas bērns, un sāktu steidzami mest ārā uzkrājušos ķīmiju. Kaut gan katrs to var interpretēt pēc saviem uzskatiem, un dabiskais ēdiens ir tik kaitīgs, ka no tā ķermenis pat pārklājas ar izsitumiem.

Visa jūsu sniegtā informācija par dzīvo uzturu ir ļoti vērtīga. Jūs nesākāt izrādīties kā guru, bet sākāt tieši palīdzēt cilvēkiem. Domāju, ka jums tomēr ir kāds mērķis globālā nozīmē. Interesanti varbūt jūsu saraksti jau sen kāds kontrolē.

Man nav nekāda globāla mērķa. Un kontrolēt mani arī nav kam, jo matrice veido sevi pati, bez ārējas vadāmības, tā ir pašorganizējoša. Mehānisms ir vienkāršs un dabisks kā vienpusēja parazītu izplatīšanās. Ķermeņa un apziņas parazīti (nevis cilvēki, nevis mašīnas un datori) ir matriču reālie arhitekti. No tā loģiski izriet ari ķermeņa un apziņas attīrīšana. Bet kā attīrīt vienu un otru? Pretēji tam, kā tie piesārņojas un aptumšojas, caur to, kas nonāk mūsos tieši, caur ūdeni, ēdienu un gaisu. Šāda pieeja var likties pārāk vienkārša salīdzinājumā ar tādu briesmīgu parādību kā pasaules iespiešana matricē. Un tas nozīmē tikai to, ka visnepamanāmākās mūsu pasaulē ir vienkāršas lietas.

5. PIELIKUMS

..

AUGU ĀRSTNIECISKĀS ĪPAŠĪBAS UN AUGU IZCELSMES PRODUKTI

Gandrīz visiem augiem piemīt antiparazitāras īpašības, gandrīz visi tie ir antioksidanti, gandrīz visi attīra organismu un pasargā no daudzām slimībām. Pat visbiezākajā grāmatā, nemaz nerunājot par atsevišķu nodaļu, nevar izklāstīt visu brīnišķīgo dāsnumu, ko mums dāvā Daba un ko mēs pienācīgi nenovērtējam. Tādēļ esmu pievienojis to augu sarakstu, kas visbiežāk tiek lietoti uzturā (vai otrādi nepamatoti aizmirsti), un apskatījis tikai atsevišķas (ne visas) atšķirīgās īpašības, kas piemīt konkrētam augam. No labības un pākšaugiem tiek apskatīti tikai dīgsti, jo, pirmkārt, pārtikā izmantot sēklas snaudošā "iekonservētā" stāvoklī nav īpašas jēgas un, otrkārt, tā var pasargāties no ģenētiski modificētām sēklām, kuras asnus vispār nedzen. Par augu ārstnieciskajām īpašībām pieminēts tikai garāmejot, tāpēc ka dzīvas pārtikas lietošana jau pasargā no slimībām, līdz ar to ārstēšanās vairs nav aktuāla. Dzīvās pārtikas piekritējus varētu interesēt tikai augu attīrošās un uztura īpašības.

amarants

"Dievu ēdiens". Pelnījis īpašu uzmanību. Pēc ārstnieciskajām īpašībām var salīdzināt vienīgi ar žeņšeņu un zelta stīgu. Pēc uztura īpašībām pārspēj visus augus.

Inku, acteku un maiju svarīgākā pārtikas kultūra. Uzturā lieto zaļumus, sēklu miltus un eļļu. Stiprina dvēseli un miesu, paaugstina dzīves tonusu, uzlabo garastāvokli (satur serotonīnu), attīra organismu, rada viegluma sajūtu ķermeņi. Visstiprākais antioksidants, kāds vien dabā sastopams. Palīdz saglabāt jaunību (to parāda pats augs, izskatoties vienlīdz lieliski visas dzīves laikā). Amaranta olbaltumvielas vērtības ziņā pārsniedz visus augu un dzīvnieku proteīnus, ar tiem bagātas gan sēklas, gan zaļumi. Satur daudz vitamīnu un minerālvielu, sevišķi kalciju un fosforu. Paaugstina imunitāti, aktīvi izvada toksīnus, tādēļ īpaši vērtīgs pilsētu iedzīvotājiem un kaitīgos darba apstākļos strādājošiem. Tēja no amaranta skarām ir universāls dziedniecības un profilakses līdzeklis.

ANANASS

Satur gandrīz visus vitamīnus un minerālvielas. Ir daudz vērtīgu šķiedru. Attīra zarnu traktu, šķidrina asinis, novērš aterosklerozi, infarktu un insultu, veicina trombu uzsūkšanos. Apēdot to pirms viesībām, tiks novērsta smaguma sajūta vēderā un pilnvērtīgāk sagremotas olbaltumvielas.

apelsīns

Piegādā organismam pārtikas šķiedras, kāliju, C vitamīnu, beta karotīnu, pektīnvielas, kā ari folijskābi "sieviešu vitamīnu", ko iesaka grūtniecēm. Ļoti stiprs antioksidants. Apelsīnā ideāli apvienoti kālijs un nātrijs. No organisma izvada toksīnus un lieko holesterīnu, novērš pūšanas procesus zarnu traktā. Satur arī inozītu vielu, kas nepieciešama normālai sirds un smadzeņu darbībai.

aprikoze

Ilgdzīvotāju ēdiens. Augsta uzturvērtlba. Satur visu, kas nepieciešams organismam pirmām kārtām. īpaši daudz kālija, kalcija, dzelzs, beta karotina. Nostiprina un atjauno asinsvadu sieniņas. Pektīni izvada toksīnus, radionukleidus un smagos metālus, fosfors un magnijs stimulē smadzeņu darbību, uzlabojas ari redze, atmiņa un ādas stāvoklis.

arbūzs

Veido organismā sārmainu vidi, iztīra nieres, izvada indīgās vielas. Antiparazitārs līdzeklis. īpaši noderīgs sirdij un nervu sistēmai.

asni aunazirņu

Normalizē gremošanas trakta funkcijas. Ļoti barojošs produkts. Paaugstina potenci, uzlabo sejas krāsu, palīdz ārstēt cietos veidojumus, atver aizsprostojumus aknās un nierēs, uzlabo asins sastāvu.

asni auzu

Noderīgi plaušu darbības un gremošanas sistēmas traucējumu gadījumos. Attīra un nostiprina organismu daudzkārt efektīvāk nekā ēdieni no sausām auzām. Veicina vispārīgu atveseļošanos. Ir gan ēdiens, gan zāles.

asni griķu

Bioloģiski pilnvērtīgs produkts. Satur augstvērtīgas olbaltumvielas, daudz fosfora, kalcija, dzelzs, cinka, vara, kā ari B, P, PP, E vitamīnu. Uzlabo gremošanu, stiprina sirdi un asinsvadus, atstāj labvēlīgu ietekmi uz vairogdziedzeri. Palielina muskuļu spēku, izturību. Palielina potenci, uzlabo asins sastāvu. Ēdienā lieto tāpat kā lēcu dīgstus.

asni kviešu

Ideāls dzīvais ēdiens, satur pilnu proteīnu komplektu, daudz skābekļa, vitamīnus, minerālus, fermentus. Pēc šiem rādītājiem kvieši ir rekordisti visu labības augu vidū. Piepilda organismu ar smalko enerģiju, harmonizē tā biolauku. Asnu informatīvais lauks stimulē slimo orgānu enerģijas atjaunošanos un nomāc "svešo" parazītu biolauku. Sistemātiski lietojot, attīra visus organisma "stūrīšus", līdz kuriem ar citiem līdzekļiem nenokļūt. Dīgstos jau ir notikuši 90 % bioķīmisko izmaiņu, kas norisinās gremošanas procesā, tāpēc dīgsti viegli un pilnvērtīgi tiek sagremoti. Spēcīgs antioksidants. Līdzās bioķīmiskajai enerģijai piegādā organismam saules enerģiju. Rada organismā sārmainu vidi un atjauno organismu.

asni lēcu

Viegli sagremojamu olbaltumvielu, mikroelementu un makroelementu avots. Ieteicami smagas fiziskas slodzes apstākļos.

asni pupiņu

Olbaltumvielām bagāti. Sniedz enerģiju, veicina aknu darbību, viegli likvidē dažādus aizsprostojumus; labvēlīgi ietekmē visu organismu. Stiprina kuņģi, paaugstina potenci, šķīdina akmeņus, labvēlīgi iedarbojas uz plaušām.

asni sojas

Ļoti vērtīgs diētiskā uztura produkts sportistiem un fiziski smaga darba darītājiem. Ģenētiski modificēta soja dīgstus neveido.

asni zeltaino pupiņu

Bagāts mikroelementu un makroelementu avots, apgādā ķermeni ar enerģiju un intensīvi attīra organismu visos līmeņos no filtrējošām sistēmām līdz pat šūnām. Stimulē svara pieaugumu.

avene

Dabisks antidepresants. Noderīga visiem, kam darbs saistīts ar nervu spriedzi. Nostiprina kapilārus, veicina asinsriti, attīra organismu. Iesaka grūtniecēm.

ābols

"An apple a day keeps doctor away!" viens ābols dienā un slimības vairs nav. Varbūt nedaudz pārspīlēti, taču ne velti. Liels pektīnu saturs, kas samazina cukura un holesterīna līmeni asinīs. Uzlabo gremošanu un asinsvadu stāvokli, attīra zarnu traktu, izvada toksīnus.

ābolu etiķis

Dabiskais ābolu etiķis ir daudz dārgāks par parasto. Nejauciet ar parasto aromatizēto galda etiķi vai arī lēto, no saskābuša vīna darināto. Ābolu etiķis ir visu ābola derīgo īpašību koncentrāts, īsts vitamīnu, mikroelementu un makroelementu, enzīmu un pektīnu augstas koncentrācijas kokteilis. Sevišķi bagāts ar kāliju, magniju, fosforu, to skaitā arī ar Bļ2 vitamīnu. Dabisks antibiotiķis un antiseptiķis. Palīdz uzturēt veselīgu zarnu trakta mikrofloru. Attīra organismu no sārņiem un toksīniem, sevišķi, ja lieto kopā ar medu. Atjauno vielmaiņu, sniedz atveseļojošu un atjaunojošu efektu. Veido organismā sārmainu vidi (skābe gala rezultātā pārvēršas sārmā). Antiparazitārs līdzeklis.

banāns

Tāpat kā melone, arī banāns ir svētki vēderam. Tas ir īpaši bagāts ar fermentiem, kas padara to par viegli sagremojamu ēdienu. Satur kāliju, kas nepieciešams sirdij, aknām, smadzenēm, kauliem, zobiem un muskuļiem. Veicina muskuļu masas palielināšanos. Dabisks antidepresants. Tonizējoši iedarbojas uz organismu, paaugstina uzmanības koncentrāciju un darbspējas. Iesaka sportistiem.

bietes

Augsts minerālvielu, īpaši joda saturs. Satur ari sirds un asinsvadu sistēmai nepieciešamās aminoskābes un enzīmus, kas normalizē zarnu trakta darbību. Uzlabo gremošanu un vielmaiņu. Folijskābes klātbūtne nodrošina organisma šūnu atjaunināšanu, attīra nieres un asinis, veicina aknu attīrīšanos, neitralizē indīgās vielas, sasaista smago metālu sāļus, palēnina ļaundabīgo veidojumu rašanos, uzlabo asins sastāvu, nostiprina kapilāru sieniņas. Jauno biešu lakstiem ir lielāka vērtība nekā bietes saknei.

bišu maize

Tie ir ziedputekšņi pēc fermentācijas procesa bišu šūnās. Ar to ziemā barojas bites. Pēc visiem rādītājiem tā pārsniedz ziedputekšņu īpašības. Ideāls pārtikas produkts.

briseles kāposts

Unikāli augsts C vitamīna daudzums. Satur daudz kālija, mazāk celulozes. Viegli sagremojams.

brokoļi

Ar vitamīniem bagāti dārzeņi, īpaši ar C, U un beta karotīnu. Arī minerālu, sevišķi kālija, kalcija, fosfora, nātrija, dzelzs avots. Ievērojams dažādu bioloģiski aktīvo vielu spektrs. Ļoti spēcīgs antioksidants. Nostiprina kaulus, palielina to blīvumu. Noderīgi visos gadījumos.

bumbieris

Miecvielu saturs veicina zarnu trakta nostiprināšanos. Lieto prostatīta profilaksei un ārstēšanai. Lielais pektīnu daudzums veicina sārņu izvadīšanu no organisma. Veido organismā sārmainu vidi, atveseļo mikrofloru. Tonizējošs līdzeklis. Iesaka grūtniecēm un bērniem.

BURKĀNS

Uzturā izmanto ne tikai sakni, bet arī lakstus, kuros derīgo vielu ir daudz vairāk. Bagāts karotīnu (alfa, beta, gamma) avots. Uzlabo redzi, paaugstina reakciju, veicina asinsriti, fizisko un garigo attīstību. Nepieciešams bērnu normālai attīstībai, normalizē sirds un asinsvadu sistēmas, aknu un nieru darbību. Bioflavonoīdi un karotinoīdi, ko satur burkāni, pasargā no vēža un neitralizē brīvos radikāļus. Burkānu sula satur ievērojamu daudzumu kalcija, magnija un dzelzs, kas organismam sniedz spraigumu un dzīvesspēku. Sula nepieciešama kā veseliem, tā arī slimiem cilvēkiem, bet īpaši grūtniecēm un zīdītājām.

ceļteka

Akadēmiķis Ivans Ņeumivakins ir teicis: "Šodien cilvēce ļoti lepojas ar saviem tehnokrātiskajiem iekarojumiem. Tostarp neviens no tiem pēc būtības nevar līdzināties mazam, neievērojamam augam ceļtekai." Par to ir sacerēts daudz leģendu un ticējumu. Tās lapās ir īsta bioloģiski aktīvu vielu noliktava. Ceļtekai ir plašs veselību veicinošas iedarbības spektrs: brūču dziedināšana, asiņošanas apturēšana, iekaisumu novēršana. Tā novērš aizsprostojumus aknās un nierēs, attīra organismu. Stimulē hemoglobīna veidošanos, svara pieaugumu.

citrons

Uzlabo omu, ārstē ķermeni, izvada no organisma sāļus, indes, akmeņus, veido organismā sārmainu vidi (skābes gala rezultātā pārvēršas sārmā). Antiparazitārs līdzeklis. Nostiprina kuņģi, uzlabo gremošanu. C un P vitamīna avots. Nepieciešamība pēc C vitamīna veido 70-80 % no visa organismam vajadzīgā vitamīnu kompleksa. Bez C vitamīna nevar uzsūkties kalcijs. Citrons ir aktīvs antioksidētājs un imunomodulators, antiseptisks un stiprinošs auglis. Attīra asinis, sekmē rētu ātrāku sadzīšanu, stiprina nervus un asinsvadus, paātrina kolagēna veidošanos, līdz ar to atjauno ādu. Ļoti vajadzīgs sirdij un smadzenēm. Citronsula izvada sārņus un smago metālu sāļus no tādām organisma vietām, kur citi ārstnieciskie līdzekļi nenonāk.

dateles

"Tuksneša maize". Nostiprina sirds un asinsvadu un nervu sistēmu. Satur ļoti plašu vitamīnu un minerālvielu spektru, īpaši kāliju, kalciju, dzelzi, fosforu, fluoru, silīciju. Ātri atjauno spēkus pēc pārpūles. Sevišķi iesaka grūtniecēm un zīdītājām.

dilles

Kā jebkuri zaļumi ļoti bagātas ar vitamīniem un minerālvielām. Noderīgas visam gremošanas traktam. Labvēlīgi ietekmē sirdsdarbību, paplašina asinsvadus, likvidē pūšanas procesus, izvada sārņus. Veicina labu miegu. Iesaka zīdītājām.

dižlazda

Satur daudz kaloriju. Bagāta ar olbaltumvielām un minerālvielām, to skaitā ar fosforu, kalciju, dzelzi. Ļoti vērtīga gan augošam, gan nobriedušam organismam. Izvada sārņus no aknām, aptur pūšanas procesus zarnu traktā. Palīdz hroniska nespēka gadījumos, stiprina sirdi, uzlabo potenci.

eļļa amarantu

Atjaunina organismu, ārstē daudz dažādu slimību. Satur 6 % skvalēna spēcīgākā no zināmajiem antioksidantiem, ko vēl pirms nesena laika ieguva no dziļūdens haizivju aknām. Tas ir arī dabisks cilvēka ādas komponents. Aizkavē audzēju veidošanos. Tajā sastopama E vitamīna reta forma tokotrienols, kas ir 40-50 reižu efektīvāks par parasto tokoferola formu. Eļļa tīrā veidā ir samērā dārga.

eļļa ciedru

Daudz ārstniecisku īpašību, nostiprina un atjauno visu organismu. īpaši noderīga paaugstinātu fizisko un garīgo slodžu gadījumos. Novērš hroniska noguruma sindromu. Satur daudz E un P vitamīnu. Izvada smago metālu sāļus. Augsts neaizstājamu taukskābju linolskābes un linolēnskābes saturs.

eļļa kaņepju

Līdzās lineļļai sens Krievijā lietots produkts. Raksturīga unikāla organisma atveseļošanas iedarbība. Antioksidantu un daudzu derīgo minerālvielu (kalcija, magnija, sēra, kālija, dzelzs, cinka, fosfora) avots. Satur visas 12 aminoskābes, to skaitā 9 galvenās (neaizvietojamās), un A, B, D, E vitamīnu.

eļļa mārdadžu

Pēc ārstnieciskajām īpašībām pārspēj plaši pazīstamo smiltsērkšķu eļļu, taču par to reti kurš zina. Spēcīgs antioksidants. Izvada no organisma toksīnus. Mārdadžu flavonoīdi ir 10 reižu iedarbīgāks antioksidants nekā E vitamīns jaunības vitamīns. Ir nopērkama aptiekās. Kas vienam zāles, citam ēdiens.

eļļa sezama

Koncentrētā veidā satur visas vērtīgās vielas, kas ir sezama sēklās. Fosfora un kalcija avots. Var veicināt svara pieaugumu novājinātam organismam un svara samazināšanos tukliem cilvēkiem. Nostiprina ķermeni. Antitoksiska un tonizējoša iedarbība.

granātAbols

Ieteicams lietot svaigi spiestu sulu. Bagāts minerālvielu avots, spēcīgs antioksidants. Attīra asinsvadus, atjaunina asinis un ķermeni, uzlabo potenci. Antiparazitārs, antiseptisks, organismu stiprinošs produkts. Stimulē imūnsistēmu, izvada akmeņus. Daudzas dziednieciskās īpašības līdz galam vēl nav izpētitas.

greipfrūts

Normalizē aknu darbību, uzlabo gremošanu, atjauno organisma spēkus, uzlabo apetīti, nostiprina nervu sistēmu, pasargā no aterosklerozes. Bagāts ar C vitamīnu, beta karotīnu, šķiedrvielām un pektīniem. Attīra organismu visos līmeņos. Greipfrūts, īpaši ar sarkano mīkstumu, satur daudz antioksidantu, ir dabisks antidepresants. Ļoti veselīga ir sula, ko iesaka lietot mitrā rudens laikā.

gurķis

Tā vērtību nosaka galvenokārt minerālvielu nātrija, kalcija, kālija, dzelzs, fosfora, joda daudzums. Attīra organismu, veicina ēdiena sagremošanu, uzlabo aknu, nieru un sirds darbību. Stimulē matu augšanu, pasargā no aterosklerozes, uzlabo atmiņu. Izvada no organisma sāļus un toksīnus.

ingvers

Piemīt sasildošas īpašības.

japānas plūme (hurma)

"Dievu ēdiens". Satur daudz vērtīgu barības vielu, spēcīgs antioksidants. Attīra organismu, pasargā no daudzām slimībām, to skaitā vēža. Labvēlīgi ietekmē gremošanu. Tonizējošs un stiprinošs līdzeklis. īpaši noderīga sirds un asinsvadu sistēmai.

upenes

Vitamīnu un veselības krātuve. Novērš vēzi, diabētu, sirds un asinsvadu slimības, prāta spēju pavājināšanos vecumā, veicina akmeņu izvadīšanu no nierēm. Spēcīgs antioksidants. Paaugstina imunitāti un organisma pretošanos slimībām. Organismu stiprinošs līdzeklis. Plašs dziedinošas iedarbības spektrs.

kanēlis

Sasilda ķermeni, sausina gļotas. Noderīgs novājinātiem un gados vecākiem cilvēkiem, stiprina sirdi, uzlabo vielmaiņu.

kardamons

Stimulējošs un stiprinošs līdzeklis. Sniedz ķermenim atvēsinošu efektu.

karijs

"Garšviela, ko baudīt dieviem" tā par to stāstīts "Rigvēdā" grāmatā, kas sarakstīta apmēram 6000-4000 gadu p. m. ē.

kolrābis

Bagāts ar kalciju (2-3 reizes vairāk nekā citos kāpostaugu grupas dārzeņos), ar C vitamīnu, cukuriem un olbaltumvielām. Stiprina zobus un smaganas. Ļoti garšīgs un vērtīgs dārzenis.

koriandrs (kinza)

Sniedz ķermenim atvēsinošu sajūtu. Pastiprina gremošanas trakta sekrēciju, stimulē bojāto audu reģenerāciju, uzlabo apetīti.

krokusi

Tos dēvē par ārstniecības augu karaļiem. Tibetas medicīnā "degošā zāle". Afrodīzijs labākais stimulators gan vīriešiem, gan sievietēm. Piemīt atjaunināšanas spējas, noņem intoksikācijas efektu, stiprina nervu sistēmu, uzlabo vielmaiņu un stimulē visa organisma darbību.

krustnagliņas

Stimulē gremošanu. Novērš vemšanu, žagas.

kurkuma

Senatnē tika izmantota kā talismans. Dabiska antibiotika. Paātrina grūti dzīstošu rētu ārstēšanu. Palēnina vēža šūnu attīstību. Antīparazitārs līdzeklis, izvada no organisma sārņus un toksīnus, iznīcina mikrofloru, kas rada pūšanu, attīra zarnu traktu no gļotām. Normalizē vielmaiņu, uzlabo gremošanu.

kāposti baltie

Augsts vitamīnu un minerālvielu saturs, īpaši daudz kalcija un С vitamīna. Satur daudz šķiedrvielu, kas nepieciešamas normālai gremošanai un organisma attīrīšanai. Samazina risku saslimt ar vēzi. Stiprina nervu sistēmu un imūnsistēmu, paaugstina izturību pret stresu. Kacens un virsējās lapas satur folijskābi, kas normalizē vielmaiņu un asinsriti, tāpēc tos nevajadzētu izmest. Labvēlīgi ietekmē asinsvadus. Svarīgi zināt, ka vārītos kāpostos nitrātu vairs nav tie ir neitralizēti.

ķimenes indijas (kumīns)

Uzlabo gremošanu, paātrina treknas barības uzņemšanu. Sasilda organismu. Izvada sārņus un toksīnus.

ķimenes melnās

Stimulējošs un antiparazitārs līdzeklis. Paātrina šķidrumu cirkulāciju organismā. Asina prātu un apkārtējās pasaules uztveri, vieš optimismu.

ķimenes parastās

Antiparazitārs līdzeklis, samazina rūgšanas un pūšanas procesus zarnās, veicina gremošanu. Kavē audzēju veidošanos.

ķirsis parastais

Stabilizē nervu un sirds un asinsvadu sistēmu. Satur daudz kālija. Satur retu vielu inozītu vielmaiņas regulatoru. Stiprina asinsvadu sieniņas, novērš iespējamās sirdslēkmes. Spēcīgs antioksidants. Šūnaudi un pektīni veicina organisma attīrīšanos. Iesaka strādājošiem kaitīgos darba apstākļos.

ķirsis saldais

Spēcīgs antioksidants ar augstu pektīnu saturu, tāpēc attīra organismu no sārņiem un toksīniem. Atšķaida asinis. Stiprina audus, novērš saslimšanu ar sirds un asinsvadu slimībām. Uzlabo vielmaiņu un gremošanu. Dabisks antidepresants.

ķiploks

Romas leģionāru un gladiatoru ēdiens dvēseles un miesas stiprināšanai. Spēcīgākais antioksidants. Efektīvs temperatūras pazeminātājs, stimulators, dezinficētājs, antiseptiķis. Attīra asinis un limfu, paplašina asinsvadus. Likvidē rūgšanas un pūšanas procesus zarnās. Tonizējošs līdzeklis vispārējā organisma stāvokļa uzlabošanai. Augsts vitamīnu, mikroelementu un makroelementu saturs. Ķiploki satur germāniju, sēru, selēnu, īpaši zaļie dzinumi. Piemīt antikancerogēnas īpašības. Uzlabo asins cirkulāciju, stimulē sirdsdarbību un gremošanu, izvada toksīnus, paaugstina potenci, palīdz ārstēt saindēšanos. Atbaida un aizdzen "svešos" dažādu veidu parazītus.

lakši

Ļoti vērtīgs augs. Attīra asinis. Agrā pavasarī īsta vitamīnu un minerālvielu noliktava, palīdz pārvarēt pavasara nogurumu un miegainību. Antiparazitārs un stiprinošs līdzeklis.

laminārija (jūraskāposts)

Satur lielu daudzumu minerālvielu un vitamīnu, ieskaitot jodu un B]2 , bagāta ar olbaltumvielām. Attīra no toksīniem, novērš sacietējumus zarnu traktā. Pasargā no sirds un asinsvadu saslimšanām, uzlabo ādas un asiņu stāvokli. Ziemā lieliska zaļumu aizvietotāja.

lauru lapas

Stimulē gremošanu. Normalizē nervu sistēmas darbību, viegls antidepresants. Likvidē sāļu nogulsnes.

lini

Pazīstami kopš neolīta laikmeta. Ārstniecisks uzturlīdzeklis iekšķīgai lietošanai, organisma atveseļotājs. Uzturā lieto linsēklu eļļu un linsēklas, kas satur daudz olbaltumvielu, vitamīnu un minerālvielu, to skaitā kāliju un kalciju. Attīra zarnu traktu. Pēc barības vielu vērtības daudzkārt pārsniedz soju.

lineļļa

Izcils nepiesātināto taukskābju avots linolēnskābe (omega-3) līdz 60 %, linolskābe (omega-6) līdz 16 %, oleīnskābe līdz 10 %. Tās ir neaizvietojamas skābes, ko organisms nespēj sintezēt, tādēļ tās jāuzņem no āpuses. Pēc kvalitātes daudzkārt pārsniedz zivju eļļu un parastās eļļas: saulespuķu, sojas, kukurūzas. Antiparazitārs lidzeldis. Bagāta ar bioloģiski aktīvām vielām un vitamīniem, to skaitā ar F, A un E. Izvada sārņus, attīra asinsvadus, baro smadzenes, veicina vielmaiņu, paaugstina dzīvesprieku un enerģiju. Novērš trombu veidošanos. Lieto insulta profilaksei.

mandarīns

Veicina prieka sajūtu un dvēseles pacēlumu. Piesātina organismu ar vitamīniem un palīdz cīnīties ar infekcijām. Ziemā aizstāj sauli. Veicina toksīnu izvadīšanu. Uzlabo vielmaiņas procesus, stimulē apetīti un gremošanu, atjauno spēkus.

magone

Bagāts olbaltumvielu avots. Nomierina nervus. Salīdzinājumā ar pārējiem augiem satur visvairāk kalcija (divreiz vairāk nekā nātres). Vienīgās grūtības sagādā sīko sēkliņu sakošļāšana, kas citādi organismā netiek sagremotas. Līdzīgi ir ar sezamu un liniem. Problēmu var atrisināt speciāla maltuve, ko var pasūtīt internetā.

mandeles

Noderīgas smadzenēm un redzei. Atjauno muguras smadzeņu šķidruma sastāvu. Bagātas ar olbaltumvielām un minerālvielām, to skaitā kāliju, magniju, kalciju un fosforu.

mārdadzis

"Jaunavas Marijas dāvana; Skotijas nacionālais simbols". Mārdadzim piemīt unikāla īpašība spēja atjaunot aknu šūnas, tādēļ tam tiek pievērsta īpaša uzmanība. Satur unikālu bioloģiski aktīvu vielu silimarīnu, kas pēc savām ārstnieciskajām īpašībām ir daudzfunkcionāls, tāpēc mārdadzi nevar iekļaut kādā vienā ārstniecisko augu grupā. Uzturā lieto lapu kātiņus, sēklu miltus un eļļu. Ļoti spēcīgs antioksidants. Stiprina sirds un asinsvadu sistēmu, izvada no organisma toksīnus. Iesaka lietot tiem, kas strādā kaitīgos darba apstākļos. Paaugstina organisma pretošanās spējas, stiprina imunitāti.

mārrutki

Antiparazitārs līdzeklis. Rosina apetīti, uzlabo gremošanas procesus, aktivizē dzīvības spēkus, sasilda ķermeni. Dabisks antibiotiķis. Nostiprina imūnsistēmu. Satur daudz C vitamīna. Piemīt antikancerogēnas īpašības. Regulāri lietojot, iedarbojas līdzīgi žeņšeņam.

medus

Dabisks cukura aizvietotājs. Bagāts ar organismam nepieciešamām aminoskābēm, mikroelementiem un makroelementiem. Nostiprina organismu, novērš aizsprostojumus, attīra gremošanas traktu, no organisma dziļumiem "izvelk" sastāvējušos šķidrumus, attīra smadzenes. Palīdz saglabāt jaunību daudzi biškopji ir ilgdzīvotāji. Paaugstina aktivitāti, sasilda. Atjauno atmiņu, normalizē vielmaiņu. Vienīgais produkts, ko organisms uzņem simtprocentīgi. Viegli nomierinoša iedarbība. Stimulē imūnsistēmu. Jo bargāks klimats, jo vērtīgāks medus. Ziemeļu bitēm īsās vasaras laikā nākas medū ielikt maksimāli daudz fermentu; pateicoties tam, medus galvenais kvalitātes rādītājs diastāzes skaitlis ir augstāks. Labam medum šis skaitlis ir ap 30 un vairāk.

mellenes

Dāvana ziemeļu platuma grādu iedzīvotājiem. "Novērš visas slimības, noņem vēdersāpes, dziedina aknas un nieres, dara skaidru galvu un iztīra asinis." Spēcīgs antioksidants ar lielu pektīnu daudzumu, tāpēc labi attīra zarnu traktu, izvada toksīnus. Palīdz saglabāt redzes asumu un atmiņu. Samazina sirds slimību risku, stiprina asinsvadus. Palīdz saglabāt normālu ķermeņa svaru. Apgādā organismu ar lielu vitamīnu un minerālvielu daudzumu.

melone

Visvieglākais ēdiens, kas ātri uzsūcas. Melonē ir daudz vērtīgu vielu, to skaitā kālijs, silīcijs un pektīni. Stiprina nervu sistēmu. Veicina serotonīna "laimes hormona" izstrādi. Satur asinsrades orgāniem nepieciešamos fermentus. Piemīt atjauninošas īpašības. Austrumos saka: "Melone padara matus spožus, acis jauneklīgas, lūpas svaigas, vēlmes stipras, iespējas izpildāmas, vīriešus iekārojamus, sievietes brīnišķīgas."

mežroze

Rekordiste C vitamīna un pektīnu satura ziņā. Bagāts mikroelementu un makroelementu avots. Pektīni attīra un normalizē gremošanas trakta darbibu. Organismu stiprinošs līdzeklis. Padara elastīgus asinsvadus. Iesaka hroniska noguruma gadījumā. Paaugstina potenci, darbspējas un organisma pretošanos slimībām.

NĀTRE

"Aizstās septiņus ārstus." Agrāk no tās šķiedrām izgatavoja dziju, virves, audumu, tīklus. Atvaira ļaunumu un aizsargā pret noskaudumu. Ļoti vērtīgs pārtikas augs, īpaši pavasarī. Pelna īpašu uzmanību. Grūtajos laikos ir izglābusi no bada nāves. Pēc vitamīnu un minerālvielu satura visu augu karaliene, pēc kalcija satura rekordiste, pēc barības vērtības neatpaliek no pākšaugiem. Dabisks konservants (piemēram, zivis var uzglabāt, satītas nātrēs). Efektīvi atjauno un tīra asinis. Pretmikrobu, pretiekaisumu, rētas dziedējošs līdzeklis. Atjauno dzīvībai svarīgo orgānu funkcijas, paaugstina organisma pretošanās spējas slimībām un normalizē organisma vispārējo stāvokli. Paaugstina laktāciju. Neiesaka tiem, kam ir paaugstināta asins nesarecēšana, nieru slimniekiem, grūtniecēm un sievietēm mēnešreižu laikā. Augstākās klases pārtikas kultūra gan cilvēkiem, gan dzīvniekiem, gan putniem.

persiks

Lielisks vitamīnu komplekss, satur daudz pektīnu. Efektīvi attīra organismu, uzlabo gremošanu, nostiprina imūnsistēmu, neitralizē stresu, uzlabo garastāvokli. Paātrina vielmaiņu, stimulē asinsrades orgānu darbību. Iesaka lietot slimajiem un novārdzinātajiem kā pārtikas un veselības nostiprināšanas līdzekli.

plūme

Piesātināta ar organismam vitāli nepieciešamiem vitamīniem un minerālvielām. Izvada holesterīnu un toksīnus, uzlabo vielmaiņu. Paplašina asinsvadus, pasargā no trombu veidošanās, tīra asinis. Viegli sagremojama. Stiprina aknas. Ļoti veselīgi ēst no rītiem vai ari dzert sulu, lai attīrītu organismu no sārņiem.

pienene

Šo ziediņu senatnē sauca par "dzīvības eliksīru" tās plašā ārstniecības īpašību spektra dēļ. Pirms lietošanas uzturā lapas izmērcē. Pasargā no noburšanas. Bagāta ar vitamīniem, mikroelementiem un makroelementiem, olbaltumvielām. Augsts fosfora un joda saturs. Antibakteriāls, pretmikrobu līdzeklis. Labvēlīgi ietekmē zarnas, stimulē gremošanu, izvada akmeņus. Attīra organismu, asinsvadu sistēmu, uzlabo asins sastāvu. Stimulē sirds un asinsvadu sistēmas darbību. Antiparazitārs līdzeklis. Profilaktisks organisma novecošanas un antikancerogēns līdzeklis. Ārstē brūces un pasargā no iekaisuma. Novērš noguruma sajūtu.

piparmētra

Lieto pret sliktu dūšu un krampjiem. Nomierina un nostiprina nervu sistēmu, noņem sāpes sirds apvidū, novērš aizdusu. Pazemina asinsspiedienu.

pipari melnie

Aktivizē gremošanas procesu. Antiparazitārs līdzeklis. Attīra asinsvadus, uzlabo asins cirkulāciju. Mazina sāpes.

Samazina holesterīna līmeni, attīra plaušas no gļotām. Dod spēku.

pipari sarkanie

Citi varianti: pākšu, asie, čili, Meksikas, turku, kajennas pipari.

Antiparazitārs līdzeklis. Attīra no sārņiem un toksīniem. Baro asinis, kaulu smadzenes, nervu šūnas, stimulē apetīti un gremošanu, paaugstina organisma vispārējo tonusu. Nostiprina imunitāti.

puravi

Tāpat kā ķiploki, puravi bija Ēģiptes piramīdu celtnieku uztura obligāta sastāvdaļa darbspēju uzturēšanai. Nostiprina imūnsistēmu. Vitamīnu un minerālvielu īpaši kālija avots. Labvēlīgi ietekmē gremošanu un vielmaiņu. Attīra asinis. Noderīgi aknām.

rāceņi

Piramīdu cēlāju ēdiens. Augsts kalcija, dzelzs un kālija saturs. Diezgan barojoši. Pēc C vitamīna satura apsteidz pat citronus. Daudz fosfora un magnija. Lieto vēža profilaksei. Ļoti noderīgi zobu un kaulu stiprināšanai. Attīra un atveseļo gremošanas traktu.

redīsi

Uzlabo gremošanu un aizsargā pret aterosklerozi. Augsts vitamīnu un minerālvielu saturs, bagāti arī ar olbaltumvielām redīsos to ir divreiz vairāk nekā baklažānos. Samazina holesterīna līmeni, izvada toksīnus. Laksti ir vērtīgāki par saknēm.

rieksti ciedru

Ļoti vērtīgs produkts smadzeņu darbības veicināšanai. Bagāti ar B, E, F vitamīnu, mikroelementiem un makroelementiem, to skaitā fosforu un jodu. Pēc sastāva neatpaliek no sojas. Labvēlīgi ietekmē bērnu garīgo un fizisko attīstību, paaugstina organisma aizsargspējas, stiprina imunitāti.

rieksti muskatrieksts

Stimulējošs, sildošs un tonizējošs līdzeklis. Palīdz gremošanas traucējumu gadījumā.

rieksti valrieksti

"Cara ēdiens". Senajā Babilonijā vienkāršiem cilvēkiem tos bija aizliegts lietot. Ļoti vērtīgs produkts smadzeņu darbības veicināšanai. Atjauno spēkus pēc traumām un operācijām. Ļoti labvēlīgi iedarbojas uz organismu nostiprina, saasina sajūtas. Nav ieteicams pārsniegt normu 10 rieksti dienā.

rozīnes

Nostiprina plaušas, sirds un asinsvadu un nervu sistēmu. Attīra zarnu traktu. Rozīnes ir saglabājušas visas vīnogu vērtīgās īpašības. Vislabākās ir tumšzilās spēcīgs antioksidants.

rutki

Ilgmūžības dārzeņi. Bagāti ar vitamīniem un minerālvielām, sevišķi ziemas beigās un pavasara sākumā.

Spēcīgs antimikrobu un antiparazitārs līdzeklis. Labvēlīgi ietekmē gremošanas sistēmu. Attīra no toksīniem, akmeņiem un sāļu nogulsnēm, atveseļo zarnu mikrofloru. Stiprina matus.

salāti

Satur daudz folijskābes, kas regulē vielmaiņu, piedalās nervu sistēmas darbībā un asinsradē. Satur A un C vitamīnu, kalciju, kāliju, magniju, jodu, dzelzi. Stimulē holesterīna izvadīšanu. Uzlabo miegu.

saldie pipari (paprika)

Ar vitamīniem bagāts dārzenis. Pēc C vitamīna satura pārsniedz citronu un upenes, bet pēc beta karotīna parasto burkānu. Satur ari citus vitamīnus un minerālvielas. Nostiprina asinsvadus. Stimulē matu augšanu, uzlabo redzi, stimulē endorfīnu veidošanos, kas izraisa laimes izjūtu. Veicina vispārējā tonusa paaugstināšanos.

sausserdis

Kā no skata, tā pēc garšas elegants augs. Satur daudz B grupas vitamīnu, karotinoīdu, pektīnu, dzelzi. Nostiprina kapilārus. Spēcīgs antidepresants. Uzlabo asins sastāvu, attīra organismu. Organismu stiprinošs līdzeklis. Visādā ziņā ļoti vērtīga oga.

selerija

Antiparazitārs līdzeklis. Uzlabo organisma pretošanās spējas slimībām. Uzlabo asins cirkulāciju, nostiprina nervu sistēmu. Izvada sārņus un toksīnus. Paaugstina vispārējo organisma tonusu. Palīdz vieglāk izturēt karstu laiku. Paaugstina potenci, aizkavē novecošanos. Attīra asinis. Selerijas sakne satur lielu daudzumu minerālvielu, īpaši nātriju. Vērtīgākas ir selerijas lapas.

sezams

Satur daudz cinka, fosfora, E vitamīna un ļoti daudz kalcija. Atjauno spēkus, attīra zarnu traktu, stimulē smadzeņu darbību, paaugstina potenci, atjaunina ādu. Ļoti noderīgs un nepieciešams visiem cilvēkiem, īpaši vecāka gadagājuma un novājinātiem.

sinepes

Izvada no plaušām gļotas, ārstē galvassāpes, stimulē asinsriti. Antiparazitārs līdzeklis.

sīpoli ziemas

Dod spēka pieplūdumu un enerģiju. Uzlabo sejas krāsu un miegu. Antibakteriāls un antiparazitārs līdzeklis, universāls veselības produkts. Satur flavonoīdus, kālija sāļus, dzelzi, fosforu. Novērš aizsprostojumus. Stimulē sirds un asinsvadu darbību.

sīpoli zaļie lociņi

Profilaktisks līdzeklis gripas un elpceļu slimībām. Bagātīgs joda, kalcija, fosfora, cinka un C vitamīna avots. Stiprina imūnsistēmu, sirds muskulatūru un asinsvadu sieniņas. Paaugstina potenci. Labvēlīgi ietekmē zobu stāvokli.

skābenes

Lielā daudzumā satur organiskās skābes un minerālvielas. Uzlabo aknu un zarnu trakta darbību, attīra asinis. Tonizējošs līdzeklis.

smiltsērkšķis

Viens no labākajiem vitamīnu avotiem ar plašu ārstniecisko īpašību spektru. Ātri sadziedē brūces. Labvēlīgi ietekmē ķermeņa svaru, asinsvadus, noderīgs sirds un asinsvadu slimniekiem. Spēcīgs antioksidants. Veicina potences atjaunošanos.

spināti

"Dārzeņu karaļi". Augstākās klases pārtikas kultūra. Satur daudz olbaltumvielu. Pēc vitamīnu un minerālvielu daudzuma var salīdzināt ar nātrēm.

sierāboliņš (grieķu trigonella)

Stimulē sirdsdarbību un gremošanu. Olbaltumvielu avots. Ieteicams nesen dzemdējušām sievietēm. Ātri atjauno spēkus, "baro" asinis, kaulu smadzenes, nervu šūnas.

tomāti

Ļoti plašs vitamīnu un minerālvielu klāsts. To sastāvā ietilpst spēcīgs antioksidants likopēns, kam piemīt unikālas terapeitiskas īpašības. Novērš vēzi. Likopēns kā antioksidants ir spēcīgāks par C un E vitamīnu. Samazina saslimšanas risku ar sirds un asinsvadu slimībām.

Dabisks antidepresants. Uzlabo gremošanu un vielmaiņu. Palīdz saglabāt redzi veciem cilvēkiem.

vaniļa

Muskuļu darbību uzbudinošs un stimulējošs līdzeklis.

vīģes

Kalorijām bagāts produkts ar augstu kālija saturu, tāpēc sevišķi noderīgs sirds un asinsvadu sistēmai. Labs asinsrades līdzeklis. Uzlabo kuņģa un nieru darbību.

vīnogas

Bagātīgs šķiedrvielu, cukuru, folijskābes avots. Nesatur daudz vitamīnu, toties lielā daudzumā ir mikroelementi un makroelementi. Satur B12 vitamīnu. Vīnogās dzelzs ir divas reizes vairāk nekā ābolos. Flavonoīdi, ko satur vīnogu tumšās šķirnes, kalpo kā lielisks līdzeklis pret oksidēšanās reakcijām, kas saistītas ar nepareizu dzīvesveidu un novecošanos. Efektīvi izvada toksīnus un sāļu nogulsnes, paaugstina hemoglobīna līmeni un eritrocītu daudzumu. Ļoti labvēlīgi ietekmē sirds un asinsvadu sistēmu.

zemenes dārza

Augsts C vitamīna un folijskābes saturs. Nostiprina asinsvadus. Plašs dziedniecisko īpašību spektrs. Labs minerālvielu avots. Lieto gremošanas uzlabošanai un sirds slimību profilaksei. Attīra organismu, paaugstina potenci, uzlabo garastāvokli. Satur visu vērtīgo, kas nepieciešams veselībai, skaistumam un jaunībai.

zemenes meža

Viena no vērtīgākajām ogām. Veicina organisma atveseļošanos. Satur daudz B, C vitamīna, beta karotīnu, dzelzi, kalciju, fosforu. Piemīt plašs dziedniecisko īpašību spektrs. Spēcīgs antioksidants. Novērš pāragru novecošanos. Izmanto vēža profilaksei.

ziedkāposti

Ļoti barojoši un bagāti ar viegli sagremojamām olbaltumvielām. Pēc C vitamīna un neaizvietojamo aminoskābju daudzuma pārspēj citus dārzeņus. Vērtīgi un veselīgi.

ziedputekšņi

Satur daudz olbaltumvielu, fermentu, aminoskābju, mikroelementu un makroelementu un gandrīz visus vitamīnus. Ziedputekšņu olbaltumvielas pēc sastāva un kvalitātes daudzkārt pārsniedz dzīvnieku izcelsmes olbaltumvielas. Piemēram, 100 grami ziedputekšņu ir daudz vērtīgāki par puskilogramu gaļas vai septiņām olām. Palīdz organismam atjaunoties pēc smagām slimībām vai traumām. Spēcīgs antioksidants. Piemīt organismu vispārstimulējoša darbība. Dabisks antidepresants, atjauno fizisko un emocionālo spēku, paaugstina darbspējas, rosina domu skaidrību. Normalizē vielmaiņu un atjauno līdzsvaru starp visām organisma funkcijām. Novājināti cilvēki no ziedputekšņiem uzbarojas, tuklie notievē. Nostiprina asinsvadus, padara tos elastīgus. Lieliska profilakse insultam. Novērš organisma priekšlaicīgu novecošanos.

6. PIELIKUMS

..

PERSONISKĀ INTERVIJA

(kompilēta no vairākām intervijām dažādos izdevumos un laikos)

RADOŠĀ DARBĪBA

Kā jūs rakstāt savas grāmatas? Kur? Cik laika patērējat katrai? Un cik lappušu dienā uzrakstāt?

Tas var šķist dīvaini, bet es rakstu nevis pēc kārtas no sākuma lidz beigām, bet paralēli visas nodaļas vienlaikus. Man galvā pastāvīgi rodas atsevišķas domas, kuras es arī pierakstu. Kad sakrājas pietiekams daudzums šādu fragmentu, tās pašas sakārtojas kopējā ainā, atliek tikai savienot un izrediģēt. Tā, lūk, no atsevišķiem fragmentiem veidojas visa grāmata kā mozaīka. Grāmatas uzrakstīšanai aiziet gads pusotra. Darba ražīgumu izmērīt nav iespējams, taču gadās, ka vairāku nedēļu laikā neizdodas uzrakstīt ne rindiņas. Un, kā redzams, tas nav veltīgi: kad sāc strādāt ar prātu, tas ir, domāt loģiski, tā nekas nesanāk, it kā kāds spēks kavētu un neatlaistu līdz tam laikam, kamēr saproti to, ko vajadzēja saprast.

Patiesa gudriba atnāk pati, bez pieteikšanās, kaut kur no dvēseles dziļumiem. Kaut ko izdomāt es neprotu.

Vai jūsu grāmatās visi piemēri ir reāli? Vai tās nav ilustrācijas "viena teātra režisora" stilā?

Ja jūs turat mani aizdomās, ka esmu to visu izdomājis, tad tas ir velti; kaut ko tādu izdomāt nav iespējams, jo visi paņēmieni reāli darbojas. Transērfings tā nav abstrakta mācība, bet gan praktiska realitātes vadīšanas tehnika. Šīs zināšanas pie manis atnāca no variantu izplatījuma telpas informācijas lauka, no kurienes nāk visas priekšnojautas, apgaismība un atklājumi. Katrs no mums tādā vai citādā veidā ir "pieslēgts" neizsmeļamai datubāzei, tikai ne katrs pievērš uzmanību vāji saklausāmiem zemapziņas čukstiem un ne katrs uzdrošinās nopietni pieņemt intuitīvās zināšanas un jūtas.

Kas ir jūsu Skolotāji?

Ja jūs domājat par transērfingu, tad, kā jau esmu teicis, šīs zināšanas man tika nodotas un turpina pienākt transcendentālā ceļā, neviens man to nav mācījis, un nekur par to neesmu lasījis; informācija pati nonāk galvā, bet, kā tas notiek, es nevaru paskaidrot. Esmu vienkāršs cilvēks, ar citplanētiešiem un gariem nekontaktēju. Vienīgā personība, ko es varētu nosaukt par savu Skolotāju, ir Likteņlēmējs viens no seno zināšanu glabātājiem, kurš reiz atnāca pie manis sapnī, un pēc tam sākās informācijas plūsma. Tikšanās ar Likteņlēmēju ir aprakstīta "Realitātes transērfinga" grāmatas sākumā. Tas nebija parasts sapnis. Turklāt pēc šīs tikšanās visa mana dzīve krasi mainījās: pēkšņi ne no šā, ne no tā bijušais fiziķis, kurš neizcēlās ar īpašām spējām, sāka rakstīt grāmatas. Lai tas, kuram vieglāk uzskatīt, ka es nodarbojos ar mistifikāciju, paliek pie savām domām. Pats esmu pārliecināts, ka seno zinību glabātāji pastāv, kaut gan to pierādīt nevaru. Pēc visa spriežot, tie atrodas citā realitātē un cenšas mums palīdzēt izdzīvot šajā pasaulē, kas tiecas pārvērsties matricē. Nejau velti palaikam vairākās Zemes vietās neatkarīgi cita no citas parādās dažādas seno zināšanu interpretācijas, no kurām viena ir transērfings.

Vai esat mērījis asinsspiedienu? Vai jūsu pulss paātrinās?

Līdz sirdspukstu paātrinājumam vēl neesmu nonācis, taču ļoti bieži mani burtiski satriec tas, ko pats esmu uzrakstījis, tāda sajūta, it kā es būtu nevis savu, bet kāda cita domu retranslators.

Kā bija ar transērjinga "mēlītes" nospiešanu?

Laikam lūzums notika tad, kad bija sakrājusies to "ziepju" kritiskā masa, ko es savā dzīvē esmu savārījis. Ja es būtu izlasījis savu grāmatu "Realitātes transērfings" pirms gadiem divdesmit pieciem, tad mana dzīve būtu bijusi daudz vieglāka un pareizāka. Bet tādā gadījumā es nebūtu uzrakstījis šo grāmatu… Tagad, kad esmu izgājis cauri daudzām smagām situācijām, ir atvēries kāds kanāls, caur kuru burtiski gāžas informācija. Varu atklāt vienu pavisam vienkāršu noslēpumu, kā iegūt pieeju informācijai. Šim nolūkam nepieciešams pārtraukt meklēt patiesību svešās grāmatās, citiem vārdiem, pārkārtot nodomu vektoru. Tik ilgi, kamēr jūsu vēlēšanās būs virzīta uz to, lai mācītos, jūs visu laiku būsiet mūžīgā studenta lomā un visu mūžu staigāsiet aiz "onkuļa", kurš, kā jums šķiet, ir gudrāks par jums. Taču atliek jums atteikties no atzītām autoritātēm un apņemties turpmāk pašiem atbildēt uz visiem jautājumiem atbildes neliks ilgi sevi gaidīt. Saskaroties ar sarežģītu problēmu, noformulējiet jautājumu un dodiet sev laiku to atrisināt. Jūs redzēsiet atbilde atnāks pati, tā jau ir variantu izplatījumā. Jūsu uzdevums ir tikai izlemt saņemt to patstāvīgi. Prāts formulē jautājumu, bet dvēsele, kurai ir pieeja variantu izplatījumam, atrod atbildi. Vajag tikai ieklausīties sirdsbalsī, kas runā intuīcijas valodā. Tā, pieslēdzoties attiecīgajam variantu izplatījuma sektoram, var veikt atklājumus, izdarīt ko jaunu, radīt šedevrus. Vienīgais noteikums lai noskaņotos uz vajadzīgo sektoru, nepieciešams iegūt elementāras zināšanas un iemaņas šajā jomā. Arī es kādu laiku aizrāvos ar ezoteriku, bet pats sāku rakstīt tikai tad, kad pārstāju meklēt patiesību svešās grāmatās. Starp citu, izlasīto grāmatu bagāža man nav liela, daudzu manu lasītāju redzesloks ir nesalīdzināmi plašāks.

Kādēļ, jūsuprāt, Likteņlēmējs tieši jūs izvēlējās zināšanu nodošanai?

Iespējams, tādēļ, ka līdz tam es visu savu dzīvi esmu nodarbojies ar antitransērfingu, tas ir, darīju visu precīzi, taču ačgārni. Gudrie mācās no svešām kļūdām, muļķi no savām. Šajā ziņā es biju īstākais muļķis. Tomēr, pēc jūsu domām, kura mācība tiek apgūta labāk sava vai sveša? Gudrais apzinās tikai to, kas ir pareizi un kas ne; citiem vārdiem sakot, viņam ir informācija, bet viņš to neapzinās. Atšķirībā no gudrā muļķis ar katru uzdauzīto punu saprot paša izdarīto kļūdu būtību, tas nozīmē, ka viņam ir īstas zināšanas. Acīmredzot tikai muļķis var kļūt par zināšanu izplatītāju.

Kad un kur radās transērfinga ideja?

Transērfings tā nav ideja, un tā nav radusies to vajadzēja saprast no iepriekš sacītā. "Realitātes transērfinga" grāmatu es sāku rakstīt 2002. gadā, uzreiz pēc jau pieminētās tikšanās ar Likteņlēmēju. Kur es toreiz atrados neatklāšu.

Kā jūs domājat vai miljonāri par tādiem kļūst, pārzinot transērfinga zinības, vai "uz aklo", nezinot, ka šādas zināšanas pastāv?

Transērfings ir ļoti senas zināšanas, bet mēs cilvēki esam ļoti senas dvēseles. Mēs zinām visu par visu, taču šīs zināšanas ar grūtībām izlaužas caur mentālo šablonu vareno aizsegu un viltus stereotipiem, ko uzspiedis sociums. Tas, kurš vairāk klausa sirdsbalsij, nevis prātam, gūst pārsteidzošus panākumus. Sīkāk par to rakstīts grāmatā "Realitātes transērfings".

Es ilgi neizpratu šīs grāmatas panākumus, tikai pēdīgi es tos apjēdzu. Lieta tāda, ka man pienāk simtiem vēstuļu, kurās ir viena un tā pati doma. Cilvēki raksta, ka transērfings ir tas, par ko viņi neskaidri nojautuši, bet nevarējuši saprotami pastāstīt. Bet tagad viņi ir saņēmuši savu neskaidro domu skaidru izklāstu. Viss ir salikts pa plauktiņiem. Tas cilvēkiem patīk, un viņi pieņem šīs zināšanas kā savējās.

Par miljonāriem kļūst tie, kuriem pietiek "bezkaunības" zināt, tas ir, klausīt savai sirdij, nevis svešiem padomiem, iet savu ceļu, nevis kopēt svešo.

Kas transērfingā vēl ir nepilnīgs?

Transērfinga zināšanas kā tādas ir pilnīgas. Tā ir visvienkāršākā un visefektīvākā realitātes vadīšanas tehnika, kas orientēta uz vidusmēra cilvēku, kam nepiemīt nekādas unikālas spējas. Par nepilnīgu varētu uzskatīt vienīgi zināšanu interpretāciju, bet esmu darījis visu, kā pratu.

Nosauciet transērfinga pamattēzes tiem, kuri, izlasot grāmatu, ir samulsusi no negaidītās informācijas apjoma. Ar ko sākt, lai izmainītu dzīvi?

Labākais, ar ko sākt, ir amalgamas tehnika. Tās būtība ir šāda: pasaule ir spogulis, kas burtiski atspoguļo jūsu domas. Kā jūs domājat par pasauli un sevi, tā arī būs. Vienīgā atšķirība starp pasauli un spoguli ir tāda, ka spogulis ataino izmaiņas uzreiz, bet pasaule atbild ar novēlošanos, dažreiz tās ir dažas dienas, citreiz mēneši.

Ar savu attieksmi jūs veidojat savu realitāti. Tad nu arī paspēlējieties šajā "pasaules spogulī". Izmēģiniet, piemēram, šādu nostādni: "Mana pasaule rūpējas par mani." Sastopoties pat ar pašiem niecīgākajiem apstākļiem, atkārtojiet pie sevis šo formulu, lai kas arī notiktu: labs vai slikts.

Ja sastapsieties ar veiksmi, neaizmirstiet sev apstiprināt, ka pasaule patiesi par jums rūpējas, konstatējiet šo pamatojumu katrā sīkumā. Kad sastopaties ar nepatīkamiem apstākļiem, vienalga pārlieciniet sevi, ka viss notiek, kā vajadzīgs. Jūsu pasaule labāk zina, kā par jums parūpēties.

Kaut ari amalgamas tehnika šķiet ļoti vienkārša, tā ietver sevi tādu spēku, par ko jūs pat nevarat iedomāties. Ja jums pietiek pacietības pārvērst šo tehniku par ieradumu, tad pēc kāda laika jūs pārsteigs tas, cik reāli uz apkārtējo īstenību iedarbojas jūsu domas. Ir vērts pamēģināt.

Kā noteikt vienīgo pareizo mērķi? Bieži vien dvēsele jūtu uzplūdumā liesmo, bet pēc tam izdeg. Kā pazīt īsto mērķi?

īstais mērķis ir tas, kas nesadeg. Dvēselei raksturīgi aizrauties un nonākt eiforijā. Bet vai tad var par nopietnu mērķi pieņemt to, pret ko jūs pēc kāda laika "atsalsiet"? Jūsu īstais mērķis nedos jums mieru tik ilgi, kamēr nebūs sasniegts. Un tas veidojas no dvēseles un prāta vienotības. Tas ir tāds stāvoklis, kad tikai no domas par mērķi dvēsele dzied, bet prāts apmierinājumā berzē rokas. Uz savu mērķi jūs tiecaties gan ar sirdi, gan ar prātu.

Kā apturēt domu jucekli un iekšējo dialogu galvenos transērfinga šķēršļus?

Es neuzskatu iekšējo dialogu par traucēkli, lai nodarbotos ar transērfingu. Tikai jāseko, lai šis dialogs attīstītos vajadzīgajā virzienā. Proti, sapurināt sevi ikreiz, kad galvā rodas negatīvas domas un reakcijas, neaizmirst un atgādināt, ka pasaule rūpējas pārjums, negulēt ar atvērtām acīm, stiprināt apziņu, neļaut svārstiem uzspiest jums savu gribu, atcerēties par galveno transērfinga principu ievērošanu (nodomu koordinācija, kustība pa variantu straumi, spoguļa principi) un, visbeidzot, sistemātiski domās grozit mērķslaidu atklātā vai fona režīmā. Vadot savu domu gājienu, jūs vadāt savu realitāti.

Vai bija viegli izdot grāmatu pirmo reizi? Kā tas notika?

Grāmatas "Realitātes transērfings" iznākšanas vēsture uzskatāmi ilustrē tajā izklāstītos principus. Darbs pie manuskripta bija pabeigts 2003. gada jūnijā. Es izsūtīju savus priekšlikumus divdesmit vadošajām Maskavas un Sanktpēterburgas izdevniecībām, bet, kā jau to varēja gaidīt, visi mani priekšlikumi nogrima redaktoru papīrgrozos. Pagāja vairāki mēneši pilnīgs klusums.

Saskaņā ar transērfinga principiem es nesāku ciest, kā tas notiek ar jaunajiem autoriem, kuriem jāgaida gadiem ilgi, jāizdod grāmatas par saviem līdzekļiem, jāmokās no tā, ka viņus nesaprot, ka viņi nav vajadzīgi, ka pēc viņu darba nav pieprasījuma. Es jau no paša sākuma varēju to visu neņemt vērā, jo es biju absolūti pārliecināts par seno zinību spēku. Tādēļ uzreiz izvēlējos augstāko līmeni padarīt savas grāmatas par pasaules mēroga bestselleriem.

Viss ir ļoti vienkārši kas ir domās, tas ir arī realitātē. Ja autors noliec galvu fakta priekšā, ka grāmatu tirgū šobrīd ir grūti ielauzties, tad tā arī būs viņam. Bet, ja viņš ir nolēmis iekļūt līderu skaitā un, lai kas arī notiktu, cieši un nelokāmi uztur sevī šo vēlmi, tad tā tas arī būs. Šis princips darbojas jebkurā jomā.

Tādēļ, vairs nerēķinoties ar izdevēju uzmanību, es organizēju materiāla izplatīšanu caur subscribe.ru, kur pamazām sāku ievietot savas grāmatas nodaļas. Protams, šāda izplatīšana izraisīja pastiprinātu uzmanību. Ieinteresētie lasītāji, zaudējuši pacietību, centās pierunāt mani publicēt visu grāmatu un uzreiz. Es vispār esmu elektronisko grāmatu pretinieks, taču lasītāju vēlme bija tik stipra, ka es beidzot padevos.

Mēneša laikā es izsūtīju grāmatas elektronisko variantu visiem interesentiem par mērenu cenu: 100 rubļi krievu lasītājiem un 5 dolāri ārzemniekiem. Neesmu skaitījis, cik eksemplāru izsūtīju, varu tikai pateikt, ka tik daudz, lai varētu pamest iepriekšējo darbavietu un nodoties jaunu grāmatu rakstīšanai.

Var likties dīvaini vai cilvēki tiešām maksāja tādu naudu par elektronisku tekstu? Visi taču jau sen ir pieraduši, ka daudzas grāmatas interneta vidē pieejamas par brīvu. Vēl jo vairāk tāpēc, ka bija jāiet uz banku, jāstāv rindā un jāaizpilda gara naudas pārveduma veidlapa… Bet ārzemju lasītājiem pārveduma maksa vairākas reizes pārsniedza grāmatas cenu.

Noslēpums ir tajā apstāklī, ka tika pielietots viens no transērfinga principiem atsakieties no nodoma saņemt, aizstājiet to ar nodomu dot, un jūs saņemsiet to, no kā atteicāties. Noteikumi bija tādi: jūs atsūtāt man pieteikumu, es uzreiz nosūtu jums grāmatu un jūs maksājat, kad tas būs iespējams. Jūs sevi cienāt? Tad es jūs ari cienu. Jūs nevarat iedomāties, kādu rezonansi tas izraisīja. Cilvēki visi kā viens atsūtīja man maksājuma kvītis. Viņi nekādi nespēja saprast, ka tāda uzticība iespējama. Un daudzi pēc tam teica: "Ja nebūtu šo noteikumu, es pat nedomātu maksāt."

Pa to laiku transērfings jau bija ieguvis pietiekami plašu popularitāti ezoteriskajās aprindās un tika plaši apspriests interneta forumos. Izdevēji beidzot ievēroja, ka kaut kas notiek, un paši sāka sūtīt man savus priekšlikumus.

Tā darbojas transērfings. Pasaule ir spogulis. Ja stāvēsi tā priekšā un kaut ko gaidīsi, tad attēlā saņemsi to pašu, t. i., gaidīšanas faktu. Taču atliek tikai pašam ar apzinātu nodomu spert pirmo soli, un pasaule dosies tev pretī. Transērfings izskaidro, kā veidot šādu nodomu.

Vai jūs pats izmantojat visus savus paņēmienus? Un

kā jūsu "svārsti" vai neķeras pie rīkles?

Protams, ja es nebūtu izmēģinājis un pārbaudījis transērfingu, es nespētu citiem paskaidrot, kā tas darbojas. Tehnika strādā nevainojami, un rezultāti pārsniedz gaidīto. Ļoti bieži notiek tas, kas nekādi neiekļaujas ikdienas pieredzes rāmjos. Kaut arī visi šie brīnumi no transērfinga viedokļa ir izskaidrojami, es līdz pat šim brīdim nevaru pie tā pierast un katrreiz brīnos: vai tiešām tas ir iespējams? Vienas un tās pašas sajūtas izbrīns un sajūsma rodas katram, kurš mēģinājis radīt realitāti ar savu domu spēku. Izbrīna tas, ka saprāts ikdienā pieradis uztvert realitāti kā kaut ko ārēju, kas pastāv neatkarīgi no mūsu gribas. Sajūsma par to, ka cilvēks pārstāj sevi uzskatīt par sīku būtni, kas atkarīga no apstākļiem, un sāk pats veidot savu realitāti.

Kas attiecas uz svārstiem energoinformatīvām būtnēm, kas savukārt cenšas vadīt cilvēkus, tad viss nemaz nav tik vienkārši. Lai nepakļautos to ietekmei, jāsaglabā augsts apziņas līmenis un jebkurā brīdī jābūt gatavam sev atbildēt ko es daru, kāpēc un dēļ kā, citādi dzīve var aizraut kā sapņojums, kur cilvēks tiek pārvērsts par papīra kuģīti un nokļūst apstākļu varā.

Es ari dažkārt zaudēju apjausmu, un tad svārsti "šūpo mani šūpolēs" un ir ļoti priecigi. Pacēlumiem seko kritumi kā tas ir visiem normāliem cilvēkiem. Un es ari turpinu pieļaut kļūdas. Nevainojamu personību nav, ne velti radies sakāmvārds: neskaties, ko skolotājs dara, klausies, ko viņš saka. Tikai tagad, protams, kļūdu un problēmu ir daudz mazāk.

Vai jūs lietojat kādus narkotiskus preparātus, lai nokļūtu citā realitātē? Vai agrāk lietojāt?Jūs acīmredzot esat "pazīstams" ar Karlosu Kastaņedu.

Narkotiskos preparātus es nelietoju, kaut gan ir nācies izmēģināt. Patiesībā pats stiprākais halucinogēns ir pilnīgs jebkuru līdzekļu trūkums, kas varētu izraisīt pieradumu. Pie tādiem pieder visi svārstu izstrādātie produkti. Piemēram, hamburgers. Bez tā fiziskās formas, ko mēs apēdam, pastāv ari metafiziskā forma tā radīšanai patērētā enerģija (te nav domāts tas spēks, kas iedarbina mehānismus, bet dzīvo būtņu brīvā enerģija, ko "aprij" svārsti). Iedomājieties cik cilvēku un mašīnu piedalījās hamburgera ražošanas procesā: tur ir ķīmisko rūpnīcu, kas ražo minerālmēslus, cauruļu un rezervuāru savienojumi; klaudzoši dzelzs monstri, kas ražo traktorus un kombainus; daudz ražošanas starpnieku, kas ļāvuši samontēt dzelzs monstrus, sākot ar skrūvītēm un beidzot ar krāsām; ganības un lauki, ko nepieciešams uzart, apsēt un novākt ražu; gaļas un piena fermas, kur dzīvniekus tur burtiski "lopiskos" apstākļos; šausmīgās lopkautuves, par kurām maigā mutīte, kas dievina gardo desiņu, negrib pat domāt; pārtikas ražošanas rūpnīcas un, visbeidzot, plašais tirgotavu tīkls, reklāma utt. Redziet, kāds savstarpēji saistīts ražošanas konglomerāts strādā, lai saražotu vienkāršu hamburgeru. Un virs katras ražošanas vienības kā enerģētiska virsbūve ir svārsts. Fiziskajā līmenī mēs vērojam materiālo priekšmetu kustību, bet metafiziskajā sfērā risinās neredzami, taču tādi paši enerģijas apmaiņas objektīvie procesi. Vai jūs domājat, ka svārstu enerģija, kas patērēta hamburgera izgatavošanai, pazūd bez pēdām? Par fizisko formu jūs samaksājat naudu, bet par patērēto enerģiju nāksies samaksāt ar savu brīvo enerģiju. Ēdot sintētisku, nedzīvu ēdienu, cilvēks zaudē enerģiju, veselību; dzīves spēka lādiņš, kas viņam piešķirts kopš dzimšanas, izlādējas kā baterija. Atšķirībā no nedzīviem produktiem dabiskie, dzīvie produkti, kas nav bijuši pakļauti tehniskajai un ķīmiskajai apstrādei, bateriju neiztukšo. Nedzīva ēdiena lietotājs kļūst par uztura narkomānu un tiek iekļauts ieprogrammētajā pašiznīcināšanas ciklā. Jebkurš mākslīgi radīts produkts izraisa pieradumu. Salīdziniet sintētisko zupu no paciņas ar vecmāmiņas vārīto boršču. Pārtraukt smēķēt vai dzert ir kā nospļauties, bet pamēģiniet pārtraukt ēst to pārtiku, pie kuras esat pieraduši, dzīvojot matricē.

Es neaicinu visus atteikties no civilizācijas labumiem un atgriezties pie naturālā dzīvesveida, taču, izmantojot tehnogēnās sabiedrības piedāvājumus, kura strauji pārvēršas par matrici, katram jāsaprot, kā tā iesūc sevī, pakļauj atkarībai, liek ieslīgt miegā, kur jūs vairs neesat sava likteņa saimnieks, bet kļūstat par kūniņu šūnā un nesaprotat, ka tiekat izmantoti.

Es pats cenšos lietot pēc iespējas mazāk nedabisko produktu, un galvenais nav tas, ka tie ir "kaitīgi veselībai", runa ir par brīvo enerģiju un, protams, arī par personisko brīvību. Samazinot sintētikas daudzumu pārtikas produktos, nemaz nerunājot par narkotiskām vielām, cilvēks palielina savu enerģētisko potenciālu, kas nozīmē arī dzīves tonusa paaugstināšanu, radošo spēju izpaušanos un dzīves kvalitātes jūtamu uzlabošanos. Bet galvenais pārvēršanos no bandinieka par to, kurš "met kauliņus", spēka iegūšanu, par ko tik mīklaini un miglaini ieminējās džedaji "Zvaigžņu karos".

Jūsu komentārs: "Kareivji nekad nespēs uzbūvēt tiltu, lai apvienotos ar pārējiem cilvēkiem. Bet, ja cilvēki gribēs apvienoties, tad viņiem pašiem vajadzēs uzcelt tādu tiltu, kas viņus savienotu ar kareivjiem." Tad kādēļ vispār rakstīt grāmatas?

Es nezinu, kas tas ir par citātu, bet domāju, ka te tiek runāts par to, ka kareivju uzdevums ir likt saprast cilvēkiem, ka tuneļa galā ir gaisma. Taču ieraudzīt gaismu vēl ir par maz lai izkļūtu no tuneļa, jāiet pašiem. Ir tāda cilvēku kategorija, kas pārrok literatūras kalnus, meklējot kādu apslēptu patiesību, neveicot konkrētas darbības. Bet citiem, kuru ir vairums, nekāda gaisma nav vajadzīga viņi ir pieraduši dzīvot tumsā. Bet ir arī neliels procents cilvēku, kuriem vajadzīgs tikai sākotnējs grūdiens, lai viņi kļūtu par kareivjiem. Tiem tad ari tiek rakstītas grāmatas.

Starp citu, "Kareivja ceļš" tas ne tuvu nav transērfings, bet pašos pamatos pretēja tolteku mācība, kas pazīstama no Karlosa Kastaņedas un Teuna Mareza grāmatām. Un, ja kāds mēģina salīdzināt šīs abas mācības, tas nozīmē, ka viņš īsti nesaprot nevienu no tām. Neraugoties uz to, ka gan viena, gan otra ved uz vienu un to pašu mērķi, proti uz brīvību, kad nevis tu pakļaujies pasaulei, bet pasaule pakļaujas tev, pie šīs brīvības var nokļūt pa dažādiem ceļiem: tolteku sekotāji cenšas pakļaut pasauli, bet transfēri ļauj pasaulei pakļauties. Acīmredzot metodes mērķa sasniegšanai principiāli atšķiras.

Vai jums ir sekotāji jūs taču jau sen jūtaties kā guru. Kā jūs ar viņiem nodarbojaties regulāri vai arī dzenat prom, pamācot peldi pēc viļņu gribas un vadi savu sērferi?

Teikšu atklāti kā guru es absolūti nejūtos, jo patiesi uzskatu sevi tikai par seno zinību retranslatoru. Taisnību sakot, kādu laiku bija tāda nejauka personiskā nozīmīguma sajūta, kad sāka nākt satrauktu lasītāju vēstuļu straumes. Tomēr ar šo "slimību" es ātri tiku galā. Pašreiz es tikai skaidri apzinos, ka lasītāji manī saskata ja ne Skolotāju, tad katrā ziņā atzītu ekspertu transērfinga jomā. Un tas manī neraisa nekādas patmīlīgas domas. Atbildības sajūtu to gan. Ja pie manis vēršas ar jautājumu vai lūgumu palīdzēt, es atbildu tikai tā, lai, nedod Dievs, nenodarītu kaitējumu, kaut arī ne reizes neesmu dzirdējis, ka transērfings kādam būtu kaitējis.

Vai jums vajadzīgs PR (reklāma) un kāpēc?

Transērfings vēl nav ieguvis plašu atpazīstamību. Tas ir tikai sākums. Viss vēl priekšā. Ar nožēlu jāatzīst, ka lielākā lasītāju daļa pat netuvojas grāmatu plauktiem par ezoteriku tas neietilpst viņu interešu lokā. Iespējams, daudziem cilvēkiem transērfings būtu ļoti noderīgs, taču viņiem nav pat aizdomu, ka pasaulē eksistē kaut kas, kas spēj atvieglot viņu eksistenci un risināt virkni problēmu. Ja jau reklāma (jebkurā veidā) palīdzētu izplatīt transērfinga idejas, kāpēc to neizmantot? Man pienāk daudz vēstuļu no lasītājiem, kuri apgalvo, ka transērfings ievērojami paaugstina dzīves kvalitāti. Rezultāti gan katram ir atšķirīgi kāds meklējis un atradis darbu, labu atalgojumu, mašīnu, dzīvokli, atradis savu otro pusīti, atbrīvojies no kompleksiem, problēmām utt. Ļoti žēl, ka daudzi pat nenojauš, cik viegli var tikt realizētas viņu vēlmes, vienkārši nezina, ka līdzās vispārpieņemtajiem ceļiem mērķu sasniegšanai pastāv arī citi, iedarbīgāki. Jārīkojas tā, lai šie cilvēki to uzzinātu.

Kur jūs "sūtāt" savus piekritējus? Vai atbildat uz visām vēstulēm? Mājaslapā nezin kādēļ trūkst personiskās informācijas.

Ļoti ceru, ka man nav piekritēju, bet ir sekotāji. Turklāt ne man, bet gan transērfingam. Uz vēstulēm cenšos atbildēt, cik vien atļauj laiks. Dažreiz man uzdod personiskas dabas jautājumus māc ziņkārība! tomēr cilvēki vienmēr ir korekti. Visiem zināms, ka plaša popularitāte nenes sev līdzi neko labu. Kad personiskā dzīve ir pakļauta vispārējai aplūkošanai, tā pārstāj būt personiska.

Savās grāmatās līdzās piedāvātajam pasaules uztveres jaunajam modelim jūs aizskarat daudzas psiholoģiskas problēmas, kaut ari pēc izglītības neesat psihologs.

Kā jums izdodas tik smalki nojaust to, kas satrauc daudzu cilvēku prātus?

Atbildot cilvēkiem, kas vērsušies pie manis pēc palīdzības, es abstrahējos no savas dzīves pieredzes, kā arī no psihoanalīzes metodēm. Citiem vārdiem sakot, es neizmantoju ne psiholoģiskus paņēmienus, ne kādas gudras sentences, bet transērfinga principus, piemērojot tos tai vai citai dzīves situācijai. Šie principi ir universāli un kalpo kā sava veida "matemātiskie aparāti" lietišķu problēmu risināšanai.

Transērfinga skola Sanktpēterburgā tas ir jūsu lolojums vai jūsu atbalstītāju iniciatīva?

Skola tika veidota ar manu atbalstu. Sanktpēterburgā atrodas transērfinga skolas centrālais birojs, kur tiek izstrādāta vienota pasniegšanas metodika. Es pats nodarbības nevadu, un nekādu ienākumu no šīs darbošanās man nav. Nodarbības vada kvalificēti treneri, kuriem ir atbilstoša sagatavotība.

PERSONISKA DZĪVE

Modernie mistiķi, vai nu samulstot, vai ari radot "leģendu Kastaņedas stilā", nesniedz precīzas biogrāfiskas ziņas dzimis tur un tur (ja nu tā ir province…), vecāki (vienkārši cilvēki o!) un tā tālāk. Cerams, ka jūs neesat no tiem? Saprotu viegli ir uzrakstīt "jā" vai "nē" ceru kaut uz banālu anketu. Lūdzu!

Mana biogrāfija nespēj izraisīt nekādu interesi, un tai tas arī nav jādara, jo es neesmu transērfinga radītājs, tikai šo seno zināšanu retranslators. Interesi varētu izraisīt tās personības vai spēki, kuri man iedeva šīs zināšanas, kaut arī viņi, kā redzams, nevēlas sevi atklāt. Man drīz būs piecdesmit gadu. Līdz Padomju Savienības sabrukumam esmu strādājis kvantu fizikas nozarē, pēc tam nodarbojos ar datortehniku, tagad rakstu grāmatas. Dzīvoju Krievijā, pēc tautības esmu krievs. Pārējam nav nekādas nozīmes, starp citu, tāpat kā šim visam arī.

Vai uzskatāt sevi par pietiekami izglītotu cilvēku?

Atkarībā no tā, ko saprot ar izglītību. Ja erudīciju, tad esmu pilnīgs nejēga, ja spēju risināt problēmas, tad varbūt. Cenšos nepārslogot sevi ar lieku informāciju, galva nav atkritumu kaste.

Kur jūs esat mācījies? Kur ieguvāt izglītību? Kāda ir jūsu profesija?

Esmu bijušais fiziķis, ari bijušais datorspeciālists. Ceru, ka nekļūšu par bijušo rakstnieku. Izglītība man maz ko devusi, taču es uzskatu, ka nekas šajā dzīvē netiek darīts velti, katrs pakāpiens ir vedis pie tā, kas sasniegts.

Kas jums devis pašreizējo izglītību grāmatas, filmas, dzīve?

Par manu pašreizējo izglītību būtu jāuzskata mani novērojumi, kā ari tas, par ko jau iepriekš esmu runājis, variantu izplatījums, kurš satur visu to, kas ir bijis un kas būs. Vajag nopietnāk ieklausīties savā sirdsbalsī tā pateiks visu, kas būtu jāzina, bet tas, ko var nezināt, arī nav svarīgi.

Kādas pārdabiskas spējas esat ieguvis, iepazīstot transērfingu? Vai spējat nokļūt Aizspogulijā?

Nekādu pārdabisku spēju man nav. Transērfings ir orientēts uz vidējo civilizēto cilvēku. Aizspogulijā, tas ir, variantu izplatījumā, esmu ceļojis, kad nodarbojos ar apzinātiem sapņojumiem. Tas bija interesanti, bet ne visai praktiski. Tagad dodu priekšroku vadīt apzinātos sapņojumus nomodā realitātē. Atklāti sakot, tas arī ir transērfings.

Vai tiecaties pēc slavas, popularitātes?

Popularitāte nav nekas labs. Palūkojieties, kā cepas uz dzeltenās preses pannas tie nelaimīgie, kuriem "palaimējies" kļūt slaveniem. Kad personiskā dzīve kļūst sabiedrībai pieejama (un tas ir neizbēgami, jo esi pamanīts), tā vairs nav personiska. Es cienu brīvību. Pat mani draugi nezina, ka es rakstu grāmatas. Kāpēc gan viņiem tas

būtu jazina? Es nevēlos, lai viņu attieksme pret mani mainītos.

Kā izmainījās jūsu dzīve, kad iepazināt transērfingu?

Jūs laikam varējāt kļūt par miljonāru, ietekmīgu personu.

Vai jums tas būtu interesanti? Vai politiķi zina par transērfinga spēku? Un par svārstiem?

Mana dzīve ievērojami uzlabojās. Es pārstāju sisties kā muša pret stiklu un izlidoju caur atvērto vēdlodziņu. Transērfings ir realitātes vadīšanas tehnika, kas padara cilvēku par sava likteņa saimnieku. Tā ir satriecoša sajūta pamosties no sapņiem un apjaust, ka tagad tavas iespējas ierobežo tikai tavas vēlmes. Mana pasaule dod man visu, kam tiek pievērsta mana uzmanība, ja es kaut ko vēlos iegūt, es to saņemu. Vēl vairāk mana pasaule rūpējas par mani tāpēc, ka esmu tā nolēmis. Tas taču ir spogulis! Kāds ir domu tēls, tāds ir arī atspoguļojums realitātē.

Cik man zināms, tad prezidenta administrācijā ir cilvēki, kuriem patīkot transērfings; konkrētus uzvārdus nosaukt nevaru.

Vai transērfinga sekotāji ir arī ievērojami cilvēki?

Kuri? Vai jūs ar viņiem uzturat kontaktus?

Protams, šādi cilvēki ir. Konkrētus uzvārdus nosaukt nevaru. Kontaktus ar viņiem neuzturu.

Ko jūs nožēlojat savā iepriekšējā dzīvē? Ko jūs vēlētos

mainīt?

Mainīt es neko nevēlos un vēlreiz pārdzīvot iepriekšējo dzīvi arī ne. Dzīvē nekas nenotiek velti. Katra pieredze sevišķi negatīvā kalpo par pamatu nākamajiem panākumiem. Vispār sasniegumi līdzinās piramīdas virsotnei, ja šī piramīda būvēta no patiesiem un nepatiesiem pakāpieniem. Tāpēc nekad un neko nevajag nožēlot. Viss notiek uz labu, ja vien atbilstoši pret to izturēties.

Kā un kur jūs atpūšaties? Kur sapņojat atpūsties?

Patīk atpūsties un strādāt pie jūras. Vispār katra diena man ir gan darbs, gan svētki. Par labāku uzskatu nesapņot. Ja es kaut ko esmu nodomājis iegūt, tad to ari saņemu, bet sapņot ir bezcerīgi.

Kur jūs pusdienojat? Ko ēdat?

Kā jau esmu teicis, es cenšos nelietot tos produktus, kas izraisa pieradumu. Visa cilvēce sastāv no uztura narkomāniem, un tā nav hiperbola. Ļoti maldīgi ir uzskatīt, ka atkarība rodas tikai īpašu vielu alkohola, tabakas, narkotiku darbības rezultātā. Svārstu radītais produkts ir enerģētiskais kredīts. To lietojot, cilvēks izjūt īslaicīgu enerģijas pacēlumu. Šī pacēluma pakāpe atkarīga no kredīta lieluma un svārstās, sākot ar komforta sajūtu un beidzot ar eiforiju. Pacēlumam neizbēgami seko kritums. Turklāt samaksa vienmēr ir ar procentiem un atkal ir atkarīga no aizdevuma: smagums vēderā, miegains noskaņojums, smagas paģiras vai abstinence. Atmaksas laikā svārsts izsūc cilvēka brīvo enerģiju. Tās trūkums izraisa spēcīgu diskomfortu un paralizē gribu, jo tā barojas ar cilvēka brīvo enerģiju. Svārsts izvirza noteikumus vai nu jāuzņem vēl, vai arī mokas turpināsies. Šī nežēlīgā samaksa ir galvenais faktors, kas izraisa atkarību no narkotikām.

Pēdējos gados ir uzradies daudz jaunu atkarību. Ēdiens kļuvis par barību, kas veicina aptaukošanos, virtuālā datoru realitāte radījusi spēļu pasauli, mobilie telefoni bez tiem cilvēki izjūt skumjas un vientulību. Pats briesmīgākais cilvēks, sistēmas paverdzināts, ne tikai zaudē izvēles brīvību, bet sāk vēlēties to, kas izdevīgs sistēmai. Protams, arī es lietoju civilizācijas produktus, no tiem nav iespējams izvairīties. Tomēr no ēdiena atkarības es esmu izvairījies. Ēdu galvenokārt dabiskus augu izcelsmes produktus, kas nav termiski apstrādāti. Ko tas man dod? Augstu brīvās enerģijas līmeni, turklāt bez nogurdinošām sporta nodarbībām, jogas, meditācijām utt. Jo vairāk enerģijas, jo augstāks dzīves tonuss un spēja radīt un vadīt realitāti. Tagad, atbrīvojies no atkarībām, es dažkārt varu arī neievērot savus noteikumus, jo esmu savas realitātes saimnieks. Tas ir tāpat kā ieiet kādā bankā, saņemt kredītu un aiziet nesamaksājot. Protams, jābūt mēra sajūtai, lai neiekristu parādos.

SKATS UZ PASAULI

Vai, jūsuprāt, pastav atšķirība starp garīguma un ezoterikas jēdzieniem?

Garīgums tiek skaidrots kā dvēseles īpašība, kuru raksturo garīgo interešu pārsvars pār materiālajām. (Kaut arī es personiski tā īsti neesmu noskaidrojis, kas ir garīgums.) Ezoterika tiek skaidrota kā slepena informācija, kas pieejama tikai šauram izredzēto lokam. Man šķiet, ka dvēsele ir tāpat ieinteresēta materiālajos labumos kā prāts; starpība tikai tā, ka prāts, sistēmas (matrices) paverdzināts, neapjauš savas īstās vajadzības. Ezoteriskā zinātne norāda ceļus dvēseles un prāta apvienošanai un sniedz konkrētus ieteikumus, kā atrast savu ceļu un panākt apslēpto vēlmju realizāciju. Var teikt, ka ezoterika (katrā ziņā noteikta tās daļa) atver acis uz lietu reālo stāvokli un virza uz īsto garīgumu.

Kam jūs vairāk ticat savai personiskajai garīguma pieredzei vai arī tiem, ko citējat?

Man nepatīk šāds formulējums "personiskā garīguma pieredze". Es to nosauktu par realitātes novērošanas un vadīšanas pieredzi. Protams, paša pieredze vienmēr ir vērtīgāka, jo bieži vien veidojas grūtībās vai arī dārgi maksā. Es kādus citēju ļoti reti un tikai tādēļ, ja kāds kaut ko ir pateicis tā, ka pateikt labāk vairs nav iespējams.

Kāpēc jums vajadzīgs transērfings?

Tāpēc, lai nejustos kā matrices elements, lai saglabātu spēju sajust, lai es spētu patstāvīgi rīkoties ar savu likteni un nepeldētu kā viļņu nests papīra kuģītis.

Varbūt daudz mierīgāk būtu vadīt dienas ģimenes (?) lokā, ar bērniem (?) un strādāt normālu "cilvēcisku" darbu?

Es ari tagad vadu dienas ģimenes lokā, jo strādāju mājās, un šo darbu uzskatu par viscilvēciskāko. Vai zināt, cik jauki ir saņemt pateicības vēstules un apzināties, ka kādam esi darījis dzīvi kaut nedaudz laimīgāku?

Transērfings vispār sniedz patiesu mieru un pārliecību par rītdienu.

Kā jūs sākat dienu skatāties uz pasauli vai tā skatās uz jums? Vai visu, ko tā jums piedāvā, arī pieņemat?

Pasaule ir spogulis. Tā nevar skatīties uz mums, tieši pretēji tajā atspoguļojas mūsu skatījums uz to. Parasti, skatoties uz pasauli, cilvēki visu uzmanību fiksē uz atspulgu, tādējādi nokļūstot ilūziju varā, it kā realitāte pastāvētu neatkarīgi un to nevarētu ietekmēt citādi kā vien ar elkoņiem fiziskajā plānā. Transērfings māca rīkoties pretēji novērst uzmanību no atspulga un vērst to uz savu domu veidolu. Piemēram, ja es esmu nabags un manās domās nemitīgi tiek konstatēts šis fakts, tad es nekad arī nekļūšu bagāts. Kāds tēls, tāds arī atspulgs. Taču atliek man atmosties, novērst uzmanību no spoguļa un apzināti novirzīt domu gaitu citā virzienā, kad īstenība atbilstoši sāks mainīties. Tā arī ir realitātes vadīšana. Tāpēc, skatoties uz pasauli, es skatos uz sevi.

Vai, jūsuprāt, pastāv saistība starp likteni un karmu? Savās teorijās jūs gandrīz neizmantojat šos plaši lietotos jēdzienus.

Cilvēks vienmēr saņem to, ko izvēlas. Ja jūs uzskatāt par nopietniem astrologu pareģojumus, tie piepildīsies; ja ticat neizbēgamajam liktenim, tad jūsu dzīve būs kā kuģītis, kas palaists viļņu varā. Taču atliek jums pārņemt likteņa vadīšanu savās rokās, un apstākļi uzreiz zaudēs fatālās neizbēgamības īpašības. Kuģīti varēs novirzīt uz jebkuru pusi no tā likteņa, kas it kā bija iezīmēts. Viss ir ļoti vienkārši dzīve ir kā upe. Ja jūs airējat pats, tad ir iespēja izvēlēties virzienu; ja vienkārši ļaujaties ūdens straumei, tad jums pa to jāpeld. Piemēram, ja ticat karmai jums būs karma. Ja domājat par to, ka jūsu liktenis atkarīgs no kaut kādiem nepielūdzamiem apstākļiem vai iepriekšējās dzīves kļūdām, jūs līdz ar to realizējat atbilstošu variantu. Svarīga ir jūsu griba, jo jūs esat Dieva bērns. Bet, ja vēlaties būt sava likteņa lēmējs, arī to jūs spējat.

Kāda ir jūsu attieksme pret psiholoģiju tās "lietišķajā" līmenī? Kāda ir tās loma apziņas procesā un cilvēka patieso mērķu un nodomu noteikšanā?

Transērfingā ir sadaļa, kas veltīta lietišķajai psiholoģijai, freilings. Tā ir ļoti pievilcīga cilvēku attiecību tehnoloģija. Vai vēlaties iemācīties ietekmēt cilvēkus, lai gūtu panākumus? Tas ir neefektīvs un visai apšaubāms paņēmiens. Uz apkārtējo pasauli nav jāizdara spiediens, lai sasniegtu savus mērķus. Pasaule pati atplestām rokām panāks jums pretī, ja sekosiet freilinga principiem.

Izglītības nepieciešamība kā personības veidošanās posms cilvēka garīgās realizācijas procesā.

No vienas puses, izglītība ir vajadzīga, jo tā paplašina apkārtējās pasaules uztveres loku. Bet, no otras puses, izglītība var novirzīt cilvēku no personiskās būtības. Katrām zinībām nepieciešams skats "no tālienes" pieņemt zināšanai, bet uzmanīgi ieklausīties savā sirdsbalsī, vienmēr rēķināties ar saviem nodomiem, nebaidīties lauzt stereotipus, nestaigāt pa citu iemītajām takām, bet visur meklēt savu ceļu.

Kas, jūsuprāt, ir morāle?

Domāju, ka morāli visi izprot vienādi. Tāpat kā labie, tā arī sliktie puiši un meitenes zina, kas ir labi un kas slikti. Taču izpratne ir viens, bet rīcība pavisam kas cits. Būtība ir viena nenovēli un nedari citam ļaunu. Jebkuri spriedumi par morāli būs šīs formulas atvasinājumi, un te būtībā nav par ko runāt. Var tikai pievienot transērfinga pirmo principu: ļauj sev būt par sevi un citiem par citiem. Cilvēki, kā likums, to neļauj ne sev, ne citiem. No tā rodas vairums savstarpējo attiecību problēmu. Ja ievērotu šo principu, tad problēmas izzustu pašas no sevis.

Vai ir mīlestība? Kas tā ir transērfinga izpratnē, ja vien tāda pastāv?

Protams, mīlestība ir. Un es zinu, kas tā tāda, taču nevaru to izskaidrot ne transērfinga, ne jebkādos citos terminos. Bet vai kāds cits varētu? Un vai vispār ir jēga skaidrot, kas ir mīlestība? Tas ir viens no tiem lieliskajiem bērnu jautājumiem, uz kuru nav atbildes. Tas ir tas pats, kas atbildēt uz jautājumu: vai ir Dievs un dvēsele, un kas Es tāds esmu? Pamēģiniet uz mirkli apstādināt domu gājienu, un galvā būs pilnīgs tukšums mūžības klusums. Lūk, šajā klusumā ir ari atbildes uz šādiem jautājumiem.

Kas ir meli?

Mānīšanās ir pilnīgi normāls dažu problēmu risinājums, ja tā nevienam nekaitē. Izmantojot mānīšanos un viltības, jūs nodarbojaties ar stalkingu tajā nozīmē, kā to saprata Karloss Kastaņeda un viņa līdzgaitnieki Taiša Abeljara un Florinda Donnere-Grau. Stalkinga pamatā ir apziņa, tas ir kad jūs tēlojat blakusnovērotāja lomu, atskaitāties sev, kāda spēle notiek, un izpildāt savas darbības mērķtiecīgi un apzināti. Tas, kuru jums šajā brīdī izdosies apmānīt, salīdzinājumā ar jums savu darbību izpilda neapzināti, t. i., viņš atrodas neapzinātā miega stāvoklī, būdams nomodā. Apziņas saglabāšana ir svarīga priekšrocība.

Kāda būs dzīve matricē? Matrice taču nav nekāds

pasaules gals! Un kas ir pasaules gals? Un vai tas būs?

Mūsu pasaule patiešām pārvēršas matricē. Ar matrici es saprotu civilizāciju, kurā cilvēks, sistēmas paverdzināts, zaudē spēju rīkoties ar likteni pēc saviem ieskatiem.

Pasaules galu, precīzāk civilizācijas beigas, paredzēt nespēj neviens, nevar ticēt nevienam ne zinātniekiem, ne gaišreģiem. Zinātne pagaidām vēl atrodas dīgļa stāvoklī. Bet gaišredzība… Variantu izplatījumā ir bezgalīgs skaits nākotnes variantu. Gaišreģis, pieslēdzoties noteiktam izplatījuma sektoram, redz tikai vienu no šiem variantiem. Taču nav nekādas garantijas, ka šis ir tieši tas sektors, kas tiks realizēts.

To pašu var teikt ari par sapņu tulkošanu. Tā ir bezjēdzīga nodarbošanās. Kaut gan ja cilvēks tic sava likteņa svešiem skaidrojumiem un sapņus pieņem par īstenību, viņš nejauši ieslēdz domformu, kas viņam var būt pilnīgi realizējama kā programma. Realizācija notiek tikai tāpēc, ka cilvēks patiesi tic visiem šiem niekiem. Mēs vienmēr realitātē saņemam to, kam ticam. Taču cik tas tomēr ir bērnišķīgi, muļķīgi un naivi iet pie dažādām tantēm un onkuļiem, kuri it kā spēj paredzēt to, kas jūs gaida nākotnē, nevis pašiem veidot savu likteni pēc saviem ieskatiem!

Kas īsti cilvēkam vajadzīgs, un ko jūs ieteiktu?

Būt pārgalvīgam, lai paliktu pašam par sevi. īstus panākumus gūst tikai tie, kuriem piemīt šī pārgalvība. Būt par sava likteņa saimnieku, nepārvērsties par kūniņu matrices šūnā, nenonākt svārstu ietekmē.

Ko nekādā ziņā nevajadzētu darīt un kas būtu jādara

obligāti, lai dzīvotu un rīkotos pareizi?

Viss ir ļoti vienkārši. Jāseko tam, kas notiek jūsu galvā, domājiet, ko domājat. Kontrolējot savu domu gājienu, jūs vadāt realitāti. Pasaule ir spogulis, tātad tam nedrīkst sūtīt negatīvas domas. Tas ir ārkārtīgi neizdevīgi. Jebkura negācija, ko raidāt, atgriezīsies kā bumerangs. Un jūs pēc tam nespēsiet saprast, no kurienes jūsu dzīvē radušās problēmas. Sapuriniet sevi ikreiz, kad domājat slikti par apkārtējo pasauli un cilvēkiem.

Kas notiks ar sabiedrību, ja tā spēs apgūt transēr-

fingu?

Visa sabiedrība transērfingu apgūt nevar, šīs zināšanas nav domātas visiem. Ir pārbaudīts, ka transērfingu apgūst tikai tie, kuri spēj atmosties. Lielākā sabiedrības daļa guļ dziļā miegā, kaut gan domā, ka neguļ.

Kurš no filozofiem jums šķiet interesants un kāpēc?

Kuru idejas jūs uzskatāt par asprātīgām?

Esmu pārstājis meklēt patiesību svešās grāmatās kopš tā laika, kad atklāju transērfingu. Mēs visi esam senas dvēseles. Cilvēka dvēsele zina atbildes uz visiem jautājumiem, jo tai ir pieeja bezgalīgai datu bankai variantu izplatījumam. To pašu domāja arī Imanuels Kants, atbildot uz jautājumu, kas ir izglītība: "Apgaismība ir iziešana no nepilngadības, kurā cilvēks atrodas pats savas vainas dēļ. Nepilngadība ir nespēja lietot savu sapratni bez citu vadības. Šī nepilngadība pastāv paša vainas dēļ, jo tās cēlonis ir nevis sapratnes trūkums, bet gan izšķiršanās un drosmes trūkums lietot sevi bez cita vadības. Sapere aude! Esi drosmīgs lietot paša sapratni! tāda, lūk, ir apgaismības devīze."

ATTIEKSME PRET KRITIKU

Piemēram, mājaslapā www.ozon.ru apskatniece Jana Sokolova nosaukusi vienu no jūsu grāmatām par "paraugbiezputru no cirvja". Vai jūs uzskatāt viņas vārdus par kritiku? Vai jūs aizskar tāda attieksme pret jūsu daiļradi? Vai arī līdzīgas publikācijas priecē?

Kā jebkuram normālam cilvēkam kritika man nepatīk. Taču šajā gadījumā tā nav kritika (kādai tai vajadzētu būt pēc būtības), bet gan bezatbildīga pasāža un necieņa pret lasītājiem. Manas grāmatas taču neviens nav īpaši reklamējis, un par bestselleriem tās ir kļuvušas, pateicoties lasītājiem ne tikai Krievijā, bet arī aiz tās robežām.

No savas puses varu tikai izvirzīt dažas hipotēzes par tādas kritiķa attieksmes iemesliem. Pirmais, kas nāk prātā, kritiķis, teiksim tā, "nedaudz aizrāvies". Tā gadās, kad, stājoties tiesneša lomā, sāc iztēloties sevi par patiesības pēdējo instanci. Proti, cik es jau esmu "nogremdējis" šos grafomānus ar viņu raksteļiem apnicis skaitīt. Sen jau bija laiks lasītājiem atvērt acis. Bet viņi, naivie vientieši, neuzklausot kompetentu cilvēku domas, pieķērušies, saproties, transērfingam un tagad staigā eiforijā no sajūsmas, ka viņu dzīve acu priekšā mainās uz labo pusi. Būtu zinājuši iepriekš, ka strebj biezputru no cirvja, nebūtu uzķērušies uz virtuālā mistifikatora makšķeres un dzīvotu kā agrāk savā skarbajā, bet reālajā ikdienā.

Otrs pieņēmums kritiķis pieder pie tās cilvēku kategorijas, kuri "zina visu un vēl mazliet vairāk". Tādiem visa pasaule ir kā izlasīta grāmata, un te kaut kāds izdevums papīra formā. "Visu zinošais" lasa grāmatas pa diagonāli, uzlicis brilles ar filtru "man viss tāpat jau sen zināms", neapgrūtinot sevi izprast izklāstītā būtību. Es cenšos izvairīties no saskarsmes ar šādiem cilvēkiem, tāpēc ka ar viņiem ir ļoti skumji. Pats es skatos uz pasauli plaši atvērtām acīm un nenogurstu brīnīties.

Trešais pieņēmums. (Esmu ieskrējies pats uzstājos kritiķa lomā. Kādam taču jāaizstāv nabaga grāmatiņas, kas ir apvainotas! Un turklāt nebūtu nemaz slikti vienam kritiķim uzrīdīt citus kritiķus, citādi šie pieraduši netraucēti skādēt un neviens viņus nespēj savaldīt. Bet neaizsargātajiem rakstniekiem mierīgi jāpacieš kritiķu nekrietnības.) Es gribēju pateikt, ka šīs zināšanas nav domātas visiem un ne katrs tās spēj pieņemt, jo transērfings neiekļaujas ikdienišķa pasaules uzskata rāmjos. Šīs grāmatas, kā likums, daļā lasītāju izraisa vētrainu sajūsmu, bet savukārt citos kategorisku noraidījumu. Kaut arī daudzās pateicības vēstules liecina, ka to "citu" ir niecīgs mazākums. Lai viņi lamā, galvenais lai nebūtu vienaldzīgo.

Pēc visa spriežot, sarakstei ar lasītājiem jūs aktīvi izmantojat elektronisko pastu. Iespējams, jums atsūta "asas" vēstules. Kā jūs uz tām reaģējat? Kas jūs vēstulēs kaitina?

Negatīvās vēstules, ja arī pienāk, tad ļoti reti, tikai tās ir nevis asas, bet auksti naidīgas. Šo vēstuļu autoriem ir savs nostiprinājies pasaules uzskats, ko viņi nevēlas mainīt. Godīgi sakot, viņi ir aizkaitināti par tās mācības panākumiem, ko viņi neatzīst. Tas viņus mudina rakstīt nelabvēlīgas vēstules, lai provocētu polemiku. Velti iztērēts laiks. Es neesmu gatavs strīdēties, aizstāvēt savu redzējumu un kādam kaut ko pierādīt. Un kāpēc man tas būtu vajadzīgs? Man ir daudz citu interesantāku nodarbju. Kā jau teicu, ne visi ir gatavi pieņemt šīs zināšanas, tāpēc es nevienam neko neuzspiežu, tikai sniedzu informāciju. Dot cilvēkiem ko labu ir nepateicīga lieta, labāk labo "nolikt" redzamā vietā un pašam klusi noiet maliņā kam vajadzēs, tas paņems. Vai, citiem vārdiem sakot, kurš ir gatavs, to grāmatas pašas atradīs un visu izskaidros, bet tam, kurš nav gatavs, arī neko neiestāstīsi. Tomēr es nemaz negribu teikt, ka tie, kuri atsakās no transērfinga, nav līdz tam "izauguši". Tā ir viņu apzināti izdarīta izvēle, un tā ir jāciena.

7. PIELIKUMS

..

TERMINU SKAIDROJUMS

atkarības attiecības

Tās nosaka noteikumu uzstādījums: "Ja tu tā… tad es tā… Ja tu mani mīli, tātad pametīsi visu un iesi ar mani līdz pasaules galam. Ja tu ar mani neapprecēsies (nenāksi pie manis), tātad tu mani nemīli. Ja tu mani lielīsi, tad es ar tevi draudzēšos. Ja tu neatdosi man savu lāpstiņu, es tevi padzīšu no smilšu kastes."

Kad mīlestība pāriet atkarības attiecībās, neizbēgami veidojas polarizācija un līdzsvars tiek izjaukts. Absolūta mīlestība tā ir mīlestība bez tiesībām piederēt, sajūsma bez pielūgsmes. Citiem vārdiem sakot, tādas jūtas nerada atkarību attiecībās starp to, ko mīl, un paša mīlestību.

Līdzsvars tiek izjaukts arī gadījumā, ja kaut ko salīdzina ar citiem vai pretstata tiem. "Mēs esam tādi, bet viņi citādi!" Piemēram, nacionālais lepnums salīdzinājumā ar kādām tautām? Nepilnvērtības sajūta pret ko? Vai arī lepnums par sevi salīdzinājumā ar ko?

Kur vien ir pretstatījums, tur neizbēgami darbā iesaistīsies līdzsvara spēki. To darbība virzīta vai nu uz to, lai "izmētātu" pretrunu objektus vai arī savienotu pēc abu pušu vienošanās, vai arī lai notiktu sadursme. Ja polarizāciju esat radījuši jūs, tad spēku darbība vispirms būs virzīta pret jums.

dveseles un prata vienotība

Prātam ir griba, bet tas nespēj vadit ārējos nodomus. Dvēsele spēj sajust savu identitāti ar ārējiem nodomiem, taču tai nav gribas, tā lido variantu izplatījumā kā nevadāms papīra pūķis. Lai pakļautu gribai ārējos nodomus, jāsasniedz dvēseles un prāta vienotība. Tas ir stāvoklis, kad dvēseles jūtas un prāta domas savienojas vienā veselā. Piemēram, cilvēks ir pārpilns ar priecīgu iedvesmu, viņa dvēsele "dzied", bet prāts "apmierināti berzē rokas". Tādā stāvoklī cilvēks ir radošs. Bet gadās, ka dvēsele un prāts rod vienotību nemierā, bailēs un nepatikšanās. Tad notiek sliktākais. Visbeidzot, kad prāts apstiprina vienu, bet sirds pretojas, tas nozīmē, ka dvēsele un prāts nav vienoti.

dzīves līnija

Cilvēka dzīve, tāpat kā jebkura cita matērijas kustība, ir cēloņu un seku ķēdīte. Sekas variantu telpā vienmēr novietojas tuvu saviem cēloņiem. Tā kā viens izriet no otra, tā arī izplatījumā tuvāk esošie sektori izkārtojas dzīves līnijā. Sektoru scenāriji un dekorācijas vienā dzīves līnijā pēc savas kvalitātes ir vairāk vai mazāk vienveidīgi. Cilvēka dzīve vienmērīgi virzās pa savu dzīves līniju, kamēr nenotiek kaut kas, kas būtiski izmaina dekorācijas un scenāriju. Tad liktenis veic pagriezienu un pāriet uz citu dzīves līniju. Jūs vienmēr atrodaties uz tām līnijām, kuru parametriem atbilst jūsu domu starojums. Izmainot savu attieksmi pret pasauli, tas ir, savu domformu, jūs pārejat uz citu dzīves līniju ar citiem notikumu attīstības variantiem.

freilings

Ta ir efektīva attiecību veidošanas tehnoloģija, viena no transērfinga pamatsastāvdaļām. Galveno freilinga principu var formulēt šādi: atsakieties no nodoma "saņemt", aizvietojot to ar nodomu "dot", un jūs saņemsiet to, no kā atteicāties. Šī principa darbība pamatojas uz to, ka jūsu ārējais nodoms izmanto partnera iekšējo nodomu, neierobežojot viņa intereses. Rezultātā jūs saņemat no cilvēka to, ko nevarējāt iegūt ar parastajām iekšējā nodoma metodēm. Rīkojoties pēc šī principa, jūs sasniegsiet iespaidīgus rezultātus savā personiskajā dzīvē un lietišķajās attiecībās.

inducētā pāreja

Katastrofas, stihiskas nelaimes, bruņoti konflikti un ekonomiskās krīzes attīstās pa spirāli: vispirms notiek radīšana, pēc tam attīstīšana arvien stiprāks kļūst sasprindzinājums, pēc tam seko kulminācija uzvirmo emocijas… Un beidzot atrisinājums: visa enerģija aizplūst izplatījumā un iestājas īslaicīgs klusums. Apmēram tā darbojas ūdens virpulis.

Cilvēku grupas uzmanība nonāk svārsta izmestā cilpā, un svārsts sāk arvien vairāk šūpoties, aizvedot sev līdzi uz posta pilnām dzīves līnijām. Cilvēks atsaucas uz svārsta pirmo grūdienu, piemēram, reaģē uz negatīvu notikumu, ņem dalību kautiņā un nonāk spirāles darbības ziņā, kas atveras un iesūc sevī līdzīgi piltuvei.

Iesūkšana piltuvē ir kā individuāla pāreja uz to dzīves līniju, kur cilvēks kļūst par upuri. Viņa atsaukšanās uz svārsta grūdienu un tam sekojošā enerģijas uzņemšana ar svārstību enerģiju inducē pāreju uz to dzīves līniju, kas ir tuva svārsta svārstību frekvencei. Rezultātā negatīvais notikums iekļaujas šī cilvēka pasaules slānī.

izvēle

Transērfings piedāvā principiāli citu pieeju mērķa sasniegšanai. Cilvēks izdara izvēli, gluži kā restorānā, nerūpējoties par tās sasniegšanas līdzekļiem. Rezultātā vairumā gadījumu mērķis realizējas pats neatkarīgi no pasūtītāja tiešas darbības. Jūsu vēlēšanās netiks izpildītas, jūsu sapņi nepiepildīsies, bet jūsu izvēle tas ir negrozāms likums, un tas negrozāmi tiks realizēts. Izvēles būtību nevar izskaidrot divos vārdos. Viss transērfings ir par to, kas ir izvēle un kā to izdarīt.

līdzsvara spēki

Visur, kur vien ir lieks potenciāls, veidojas līdzsvara spēki, kas virzīti uz pārpilnības novēršanu. Potenciālu rada cilvēka domu enerģija, kad tas kādam objektam piešķir pārlieku lielu nozīmi.

Piemēram, salīdzināsim divas situācijas: jūs stāvat uz grīdas savā mājā vai arī uz bezdibeņa malas. Pirmajā gadījumā jūs nekas nesatrauc. Otrajā gadījumā situācijai ir ļoti liela nozīme viens neapdomīgs solis, un notiks nelabojamais. Enerģētiskajā plānā faktam, ka jūs vienkārši stāvat, ir vienāda nozīme gan pirmajā, gan otrajā gadījumā. Bet, stāvot virs bezdibeņa, jūs ar savām bailēm radāt sasprindzinājumu, veidojas neviendabība enerģētiskajā laukā. Kā sekas rodas līdzsvara spēki, kas tiek virzīti šīs neviendabības novēršanai. Jūs pat varat reāli sajust to iedarbibu: no vienas puses, neizskaidrojams spēks jūs velk uz leju, no otras -, it kā grūž tālāk no bezdibeņa malas. Lai novērstu jūsu pārmēra baiļu potenciālu, līdzsvara spēkiem nepieciešams vai nu jūs atbīdīt no malas, vai arī nomest bezdibenī. Lūk, šo spēku iedarbību jūs arī sajūtat.

Līdzsvara spēku darbība liekā potenciāla novēršanai izraisa problēmu lielāko daļu. To būtība ir tā, ka cilvēks bieži vien saņem nodomam pretēju rezultātu, turklāt ir nesaprotami, kā tas notiek. Tādējādi rodas sajūta, ka darbojas kāds neizskaidrojams ļauns spēks, sava veida "nekrietnības likums".

materiālā realizācija

Variantu izplatījuma informatīvā struktūra noteiktos apstākļos var materializēties. Jebkurai domai, tāpat kā izplatījuma sektoram, ir konkrēti parametri. Domas starojums, "apgaismojot" atbilstošu sektoru, realizē tā variantu. Tādā veidā domas tieši iedarbojas uz notikumu gaitu. Variantu izplatījums ir kā šablons, kas nosaka matērijas formu un kustības trajektoriju. Materiālā realizācija pārvietojas izplatījumā un laikā, bet varianti paliek uz vietas un pastāv mūžīgi. Katra dzīva būtne ar savu domu starojumu veido savas pasaules slāni. Mūsu pasauli apdzīvo milzum daudz dzīvo organismu, un katrs no tiem dod savu ieguldījumu realitātes veidošanā.

mērķi un durvis

Katram cilvēkam ir savs unikāls ceļš, uz kura viņš saņem šīs dzīves patieso laimi. Svārsti uzspiež cilvēkam svešus mērķus, kas vilina ar savu prestižu un nesasniedzamību. Dzenoties pēc viltus mērķiem, jūs vai nu neko nesasniegsiet, vai ari, tos sasniedzot, sapratīsiet, ka jums tas nav vajadzīgs.

Jūsu īstais mērķis dzīvi pārvērtīs par svētkiem. Jūsu mērķa panākumi piesaistīs visu pārējo vēlmju izpildīšanu, turklāt rezultāti pārsniegs visu gaidīto. Jūsu durvis ir tas ceļš, kas novedīs pie jūsu mērķa. Ja jūs dodaties cauri šīm durvīm, neviens un nekad nespēs jūs traucēt, tāpēc ka jūsu dvēseles atslēga ideāli der jūsu ceļa slēdzenei. To, kas pieder jums, neviens neatņems, tādēļ mērķa sasniegšana problēmas neradīs. Problēma ir tikai viena atrast jūsu mērķi un jūsu durvis. Transērfings jūs iemācīs, kā tas izdarāms.

nodomi, vēlmes

Nodomu varētu uzskatīt par apņēmību iegūt un rīkoties. Tiek realizētas nevis vēlmes, bet nodomi. Jūs vēlaties pacelt roku. Vēlēšanās tiek noformulēta jūsu domās: jūs apzināties, ka gribat pacelt roku. Vai vēlēšanās paceļ roku? Nē, vēlēšanās nekādas darbības neveic roka tiek pacelta tikai tad, kad domas par vēlēšanos ir nostrādājušas un atlikusi tikai viena apņemšanās darboties. Vai varbūt apņēmība darboties pacēla roku? Arī ne. Jūs pieņemat galīgo lēmumu, ka pacelsiet roku, bet tā nekustas. Kas tad paceļ roku? Kā noteikt to, kas seko apņēmībai?

Lūk, šeit parādās prāta nespēja dot prātīgu atbildi uz jautājumu, kas tad ir nodoms. Nodoma skaidrošana ar apņēmību iegūt un rīkoties demonstrē tikai prelūdiju spēkam, kas tad arī veic darbību. Atliek vien konstatēt faktus, ka roku paceļ nevis vēlēšanās un apņemšanās, bet gan nodoms.

Izšķir iekšējo un ārējo nodomu. Iekšējie nodomi paredz aktīvu iedarbību uz apkārtējo pasauli tā ir vēlēšanās darboties. Ārējie nodomi tā ir vēlēšanās iegūt, paturēt tad, kad pasaule pati pakļaujas cilvēka gribai. Iekšējie nodomi ir uzmanības koncentrēšana procesā savai virzībai uz mērķi. Ārējie nodomi ir uzmanības koncentrēšana uz to, ka mērķis realizējas pats. Ar iekšējo nodomu mērķis tiek sasniegts, ar ārējo tikai izvēlēts. Viss, kas saistīts ar maģiju un paranormālām parādībām, attiecas uz ārējo nodomu lauku, bet visu, ko var sasniegt parastā pasaules uzskata rāmjos, panāk ar iekšējo nodomu spēku.

nodomu koordinācija

Sliktāko cerību realizācija cilvēkiem, kuri sliecas uz negatīvismu, liecina, ka cilvēks spēj ietekmēt notikumu gaitu. Katram notikumam uz dzīves līnijas variantu izplatījumā ir divi atzarojumi labvēlīgajā un nelabvēlīgajā virzienā. Ikreiz, saskaroties ar to vai citu notikumu, jūs izdarāt izvēli kā pret to izturēties. Ja jūsu skatījumā notikums ir pozitīvs, jūs nonāksiet dzīves līnijas labvēlīgajā atzarā, bet nosliece uz negatīvismu piespiež jūs izteikt neapmierinātību un izvēlēties nelabvēlīgo atzarojumu. Tiklīdz jūsos kaut kas rada sapīkumu, pa pēdām nāk jauna nepatika. Lūk, tā ari ir, ka "bēda nekad neatnāk viena". Taču nepatīkamā atkārtošanās ir nevis pēc pašas nelaimes, bet pēc jūsu attieksmes pret to. Likumsakarība veidojas atkarībā no jūsu izvēles, ko jūs izdarāt ceļu krustojumā. Analizējot savu pakļaušanos negatīvajam, jūs varat iegūt priekšstatu par to, kur jūs visā dzīves laikā aizvedis šo negatīvo sazarojumu virkne.

Nodomu koordinācijas princips skan šādi: ja esat apņēmies uzskatīt scenārijā it kā negatīvās izmaiņas par pozitīvām, tad tieši tā arī notiks. Ievērojot šo principu, jūs varat sasniegt tādus pašus panākumus pozitīvajā virzienā, kādus negatīvisti sasniedz savās sliktākajās nojautās.

pasaules slānis

Katra dzīvā būtne ar domu enerģiju materializē noteiktu variantu izplatījuma sektoru un izveido savas pasaules slāni. Visi šie slāņi novietojas cits virs cita, un tādā veidā katra būtne dod savu artavu realitātes veidošanā.

Cilvēks ar savu pasaules uzskatu veido individuālu pasaules slāni, atsevišķu realitāti. Šī realitāte atkarībā no cilvēka attieksmes iegūst kādu konkrētu niansi. Runājot tēlaini, tad tur veidotos īpaši "laikapstākļi": rīta svaigums un saules stari vai arī apmākušās debesis un lietus straumes; bet gadās arī, ka tur plosās vētra un vispār notiek dabas katastrofa.

Individuālā realitāte tiek veidota ar diviem paņēmieniem fizisko un metafizisko; citiem vārdiem sakot, savu pasauli cilvēks būvē pats ar savu darbošanos un domām. Domas šeit spēlē galveno lomu, jo rada daudz materiālo problēmu, ar kurām cilvēkam nākas cīnīties lielu daļu sava laika. Transērfingam pieder tikai ar metafizisko aspektu saistītais.

pārmēra potenciāls

Tas ir saspringums, lokāls pārspīlējums vienmērīgajā enerģētiskajā laukā. Tādu nevienmērību rada domu enerģija, kad kādam objektam tiek veltīta pārlieku liela uzmanība. Piemēram, vēlēšanās ir pārmēra potenciāls, jo cenšas piesaistīt iekāroto priekšmetu tur, kur tā nav. Mokoša vēlēšanās iegūt to, kā jums nav, rada enerģētisku spiediena kritumu, kas izraisa līdzsvara spēku vēju. Citi šī potenciāla piemēri ir neapmierinātība, nosodījums, pielūgsme, sajūsmināšanās, idealizēšana, pārvērtēšana, nicināšana, godkāre, pārākums, vainas un nepilnvērtības izjūtas.

polarizācija

Pārmēra potenciāls rodas tad, kad kādām īpašībām piešķir pārlieku lielu nozīmi. Bet atkarības saistības starp cilvēkiem veidojas tādā gadījumā, kad viņi sāk viens otru salīdzināt, pretstatīt un izvirzīt noteikumus: piemēram, "ja tu tā, tad es šitā". Pats par sevi šis potenciāls nav tik briesmīgs līdz tam laikam, kamēr izkropļotais vērtējums pastāv neatkarīgi, pats par sevi. Taču, tiklīdz viena objekta mākslīgi paaugstinātais vērtējums tiek salīdzināts ar citiem, rodas polarizācija, izraisot līdzsvara spēku vēju. Līdzsvara spēki tiecas novērst radušos polarizāciju, un to darbība vairumā gadījumu ir virzīta pret to, kas šo polarizāciju izveidojis.

slaids

Mūsu priekšstati par sevi un apkārtējo pasauli ļoti bieži ir tālu no patiesības. Izkropļojumus rada mūsu slaidi. Piemēram, jūs satraucaties par dažiem saviem trūkumiem un tādēļ jūtaties nepilnvērtīgi, tāpēc ka jums šķiet, ka citiem arī tie nepatīk un viņi tos neakceptē. Un tad, kontaktējoties ar cilvēkiem, jūs ieliekat savā "projektorā" nepilnvērtības kompleksa slaidu un visu redzat izkropļotā veidā.

Slaids ir aina jūsu galvā, kas (iespējams, tikai pagaidām) neatbilst īstenībai. Negatīvais slaids, kā likums, rada dvēseles un prāta vienotību, tādēļ ari iemiesojas realitātē. Mūsu sliktākās cerības piepildās. Negatīvos slaidus var pārvērst pozitīvajos un likt strādāt savā labā. Ja jūs apzināti veidojat pozitīvo slaidu, tas ir spējīgs apbrīnojamā veidā transformēt jūsu pasaules slāni. Mērķslaids ir iedomāta tādas realitātes aina, kurā mērķis jau sasniegts. Sistemātiska slaida vizualizācija ved pie izplatījuma variantu atbilstoša sektora materializēšanās.

svarīgums

Svarīgums rodas tur, kur kaut kam tiek piešķirta pārāk liela nozīme. Tas ir pārmēra potenciāls vistīrākajā veidā, kuru novēršot līdzsvara spēki veidos problēmas tam, kas šo potenciālu ir radījis. Izšķir divus svarīguma veidus: iekšējo un ārējo.

Iekšējais svarīgums izpaužas kā savu labo īpašību vai nepilnību pārvērtēšana. Iekšējā svarīguma formula skan: "Es esmu svarīga persona" vai "Es daru svarīgu darbu". Kad svarīguma rādītājs ir pārāk augsts, pie darba ķeras līdzsvara spēki, un "svarīgais putniņš" saņem knipi pa degunu. To, kurš "izpilda svarīgu darbu", arī sagaida vilšanās: vai nu darbs nevienam nebūs vajadzīgs, vai ari tas būs izpildīts ļoti slikti. Pastāv arī svarīguma pretējā puse, proti, savu īpašību pazemināšana, pašiznīcināšanās. Pārmēra potenciāla lielums abos gadijumos ir vienāds, atšķirība ir tikai zīmēs.

Arī ārējo svarīgumu mākslīgi ir radījis cilvēks, piešķirdams pārāk lielu nozīmi kādam objektam vai ārējās pasaules notikumam. Arējā svarīguma formula skan šādi: "Liela nozīme manā dzīvē ir tam un tam" vai "man svarīgi izdarīt to un to". Šajos gadījumos veidojas pārmēra potenciāls, un viss tiks sabojāts. Iedomājieties, ka jums jāiet pa zemē gulošu baļķi. Nav nekā vienkāršāka! Bet tagad jums jāiet pa šo pašu baļķi, kas pārmests pār divu daudzstāvu māju jumtiem. Tas jums ir ļoti svarīgi, un jums neizdosies sevi pārliecināt par pretējo.

svarīguma koordinācija

Nepievērsiet nekam pārlieku lielu nozīmi, jo jūsu svarīgums vajadzīgs tikai svārstiem. Ar svarīguma pavediena palīdzību tie vada cilvēkus kā marionetes. Cilvēks baidās atlaist svarīguma pavedienu, jo atrodas atkarības varā, kas rada atbalsta un pārliecības ilūziju.

Pārliecību rada tas pats pārmēra potenciāls, tikai ar pretēju zīmi. Apzināšanās un vēlēšanās ļauj ignorēt svārstu spēli un panākt savu bez cīņas. Kad brīvība ir iegūta bez cīņas, pārliecība vairs nav vajadzīga. Ja es esmu brīvs no svarīguma, man nekas nav jāaizsargā un nekas nav jāiekaro es vienkārši eju un izvēlos vajadzīgo.

Lai atbrīvotos no svārstiem, ir jāatsakās no iekšējā un ārējā svarīguma. Problēmas un šķēršļi ceļā uz mērķi ari rodas no pārpilnības. Šķēršļi balstās uz svarīguma pamatiem. Ja nodomam noņems svarīgumu, šķēršļi sabruks paši no sevis.

svārsts

Domu enerģija ir materiāla, un tā neizzūd bez pēdām. Kad cilvēku grupa sāk domāt vienā virzienā, viņu "domu viļņi" pārklāj cits citu un enerģijas okeānā veidojas neredzamas, bet reālas energoinformācijas struktūras svārsti. Šīs struktūras sāk attīstīties patstāvīgi un pakļauj cilvēkus saviem likumiem: cilvēks, nokļuvis destruktīva svārsta ietekmē, zaudē brīvību viņam nākas būt par skrūvīti lielā mehānismā.

Jo stiprāk iešūpojas "svārsts", jo vairāk cilvēku piekritēju to baro ar savu enerģiju. Katram svārstam ir raksturīga sava svārstību amplitūda. Piemēram, šūpoles var iešūpot tikai tad, kad pieliek noteiktu spēku. To sauc par rezonansi. Ja svārsta piekritēju skaits samazinās, tad šūpošanās pamazām aprimst; kad piekritēju nemaz vairs nav, svārsts apstājas un kā būtne nomirst.

Lai atņemtu cilvēkam enerģiju, svārsti ķeras klāt viņa jūtām un reakcijām: sašutumam, naidam, apspiestībai, bailēm, pieķeršanās, sajūsmai, idealizācijai, lepnībai, iedomībai, vainas apziņai utt.

Galvenās briesmas cilvēkam, kurš padevies svārsta destruktīvajai ietekmei, ir tās, ka svārsts aizved projām savu upuri no tām dzīves līnijām, kurās cilvēks būtu laimīgs. Jāatbrīvojas no uzspiestajiem mērķiem cīņā, kas cilvēku ved aizvien tālāk no viņa mērķa.

Pēc savas būtības svārsts ir egregors, bet ar to vēl viss nav pateikts. Jēdziens "egregors" neatspoguļo visas savstarpējo attiecību kompleksa nianses, kādas veidojas starp cilvēku un svārstu.

transērfings

Vārdu transērfings es neesmu izdomājis, tas nokrita manā priekšā no turienes, no kurienes uzradās visi pārējie termini un arī viss grāmatas saturs. Es pats līdz zināmam laikam nesapratu tā nozīmi, bija pat grūtības piesaistīt asociācijas. Šī vārda nozīmi var traktēt kā "slīdēšanu caur variantu izplatījumu" vai "potenciāli iespējamā varianta transformāciju realitātē", vai arī "dzīves līniju šķērsošanu". Bet vispār, ja jūs nodarbojaties ar transērfingu, tad balansējat uz panākumu viļņa. Vārdu "transērfings" izrunā tāpat kā raksta. Ja kādam ir vēlēšanās to izrunāt angļu manierē lai veicas! Jāatceras tikai, ka skaņas "ē" angļu valodā nav.

uzrauga uzdevums

Katrs cilvēks var iegūt brīvību izvēlēties visu, ko vēlas. Kā iegūt šo brīvību?

Cilvēks nezina, ka to, ko nav iespējams sasniegt, var vienkārši saņemt. Tas skan gluži neticami, taču tā tas tomēr ir. Atbildi šim uzdevumam jūs uzzināsiet, tikai izlasot "Realitātes transērfinga" grāmatu no sākuma līdz galam. Necentieties uzreiz ieskatīties pēdējā nodaļā, jo atbilde nebūs saprotama.

variantu izplatījuma sektors

Katrā izplatījuma punktā atrodas tā vai cita notikuma variants. Lai būtu vieglāk saprast, uzskatīsim, ka variants sastāv no scenārija un dekorācijām. Dekorācijas ir ārējais izskats jeb izpausmes forma, bet scenārijs ir ceļš, pa kuru pārvietojas matērija. Ērtības labad variantu izplatījumu var saskaldīt sektoros. Katram sektoram ir savs scenārijs un dekorācijas. Jo lielāks būs attālums starp sektoriem, jo krasāk atšķirsies scenāriji un dekorācijas. Arī cilvēka dzīve sastāv no daudziem variantiem. Teorētiski nepastāv nekādi ierobežojumi cilvēka dzīves iespējamiem pagriezieniem, jo variantu izplatījums ir bezgalīgs.

variantu izplatījums

Variantu izplatijums ir informācijas struktūra. Tas ir bezgalīgs informācijas lauks, kas satur jebkura iespējamā notikuma jebkuru variantu. Var teikt, ka variantu izplatījumā ir viss, kas bija, ir un būs. Variantu izplatījums ir šablons tam koordinātu tīklam, kas nosaka matērijas kustību vietā un laikā. Tur stacionāri kā kinolentē glabājas gan pagātne, gan nākotne, bet laika efekts izpaužas tikai kā atsevišķa kadra pārvietošanās rezultāts, kurā tiek izgaismota tagadne.

Pasaule vienlaikus pastāv divās formās: fiziskā realitāte, ko var aptaustīt ar rokām, un metafiziskais variantu izplatījums, kas atrodas aiz iespējamā robežām un ir ne mazāk objektīvs. Principā pieeja šim informācijas laukam ir iespējama. Tieši no turienes tiek ņemtas intuitīvās zinības un gaišredzība. Prāts nespēj radīt neko principiāli jaunu, tas tikai spēj salikt jaunu mājas versiju no veciem klucīšiem. Smadzenes glabā nevis pašu informāciju, bet kaut ko līdzīgu adrešu grāmatiņai, kurā ir informācija par variantu izplatījumu. Visus zinātniskos atklājumus un mākslas šedevrus prāts saņem no variantu izplatījuma ar dvēseles starpniecību.

Sapņi nav ilūzija parastajā izpratnē, prāts neiztēlojas savus sapņus viņš tos patiesi redz. Tas, ko mēs vērojam realitātē, ir realizētie varianti. Sapņos mēs varam redzēt to, kas nav bijis realizēts, tās ir lugas ar virtuāliem scenārijiem un dekorācijām. Sapņi mums parāda to, kas varēja notikt pagātnē vai var notikt nākotnē. Sapņošana tas ir dvēseles ceļojums variantu izplatījumā.

variantu plūsma

Informācija atrodas variantu izplatījumā stacionāras matrices veidā. Informācijas struktūra ir organizēta kā cita ar citu saistītas ķēdītes. Cēloņu un seku sakarība rada variantu plūsmu.

Nemierīgais prāts pastāvīgi izjūt svārstu grūdienus un cenšas risināt visas problēmas, mēģinot saglabāt kontroli pār situāciju. Prāta lēmumi tie vairumā gadījumu ir bezjēdzīga plaukšķināšana ar rokām pa ūdeni. Vairums problēmu, īpaši sīkās, atrisinās pašas, ja vien netraucē variantu plūsmai.

Galvenais iemesls, kura dēļ nevajadzētu aktīvi pretoties variantu plūsmai, ir tas, ka šajā gadījumā nevajadzīgi (un sev par sliktu) tiek tērēts daudz enerģijas. Kustība notiek pa mazākās pretestības ceļu, tāpēc satur visefektīvāko un racionālāko problēmas risinājumu. Pretošanās šai kustībai turpretī rada daudz jaunu problēmu.

Spēcīgs prāta intelekts neko nenozīmē, ja risinājums variantu izplatījumā jau ir zināms. Nevajag līst biezokņos un traucēt variantu plūsmai; risinājums atnāks pats, turklāt visoptimālākais. Izdevīgākais risinājums jau ir "ielikts" informācijas lauka struktūrā. Variantu izplatījumā ir viss, taču ar lielāku garantiju tiek realizēti vismazāk energoietilpīgie varianti. Daba enerģiju nešķiež veltīgi.

veiksmes vilnis

Tas veidojas kā mums labvēlīgo dzīves līniju sakopojums. Variantu izplatījumā ir viss, tostarp ari šādas zelta dzīslas. Ja esat nokļuvuši uz šīs neviendabīgās līnijas un "noķēruši" veiksmi, tad pēc inerces varat slīdēt uz citiem līniju sakopojumiem, kur ir iespējami jauni, laimīgi gadījumi. Bet, ja pēc pirmajiem panākumiem atkal sekoja melnā linija, tad jūs ir noķēris destruktīvais svārsts un aizvedis projām no panākumu viļņa.

ZĪMES

Ceļa zīmes ir tās zīmes, kas variantu plūsmā norāda nākotnes pagriezienu. Ja tuvojas kaut kas tāds, kas spēj būtiski ietekmēt notikumu virzību, uzreiz parādās zīmes, kas par to signalizē. Kad variantu plūsma izdara pagriezienu, jūs pārejat uz citu dzīves līniju. Katra līnija pēc savas kvalitātes ir vairāk vai mazāk viendabīga. Variantu plūsma var šķērsot dažādas līnijas. Dzīves līnijas atšķiras ar parametriem. Pārmaiņas var būt niecīgas, taču atšķirība būs jūtama. Šo kvalitatīvo starpību jūs arī apzināti vai neapzināti sajūtat it kā kaut kas nav kārtībā.

Ceļa zīmes parādās tikai tad, kad sākas pāreja uz citām dzīves līnijām. Atsevišķas parādības jūs varat arī nepamanīt. Piemēram, ieķērcās vārna, un jūs tam nepievērsāt uzmanību. Jūs nesajutāt kvalitatīvu starpību tas pierāda, ka jūs vēl atrodaties uz iepriekšējās dzīves līnijas. Taču, ja kaut kas jūs ir satraucis, tā ir ceļa zīme. Ta atšķiras no parastas parādības ar to, ka vienmēr signalizē par pārejas sākumu uz būtiski atšķirīgo salīdzinājumā ar iepriekšējo dzīves līniju.

LITERATŪRA

3еланд Вадим. Трансерфинг реальности I-V. СПб : ВЕСЬ, 2006; Вершитель реальности. СПб : ВЕСЬ, 2008; Практический курс Трансерфинга за 78 дней. СПб : ВЕСЬ, 2008; Таро пространства вариантов. СПб : ВЕСЬ, 2009; Обратная связь. СПб : ВЕСЬ, 2009; Изнанка реальности DVD. СПб : ВЕСЬ, 2009; Апокрифический Трансерфинг. М.: ЭКСМО, 2010; Живая кухня. М. : ЭКСМО, 2010.

Arnold Ehret. Mucusless Diet Healing System. Benedict Lust Publications, 2002.

Шекели Эдмонд Бордо. Евангелие мира от Ессеев. М.: Саттва, 2005.

АшбахДина. Живая вода против свободных радикалов и старения. Питер, 2009.

Поль и Патриция Брегг. Шокирующая правда о воде и соли. ФАИР-ПРЕСС, 2007.

Драгомирецкий Юрий. Живая сила проростков. СПб : Невский проспект, 1999.

Гогулан Майя. Большая книга здорового питания. М.: ACT, 2009.

Афанасьева Ольга. Продукты: полезные или опасные?ИГ Невский проспект, 2007.

Рагозин Б. В. Формула здоровья. Целебные свойства пряностей. Философская книга, 2009.

Стогова Надежда. Серия. Против 100 болезней: Амарант, Виноград, Крапива, Гранат. Питер.

Неумывакин И. П. Серии На страже здоровья и Мифы и реальность: Мед, Лимон, Крапива, Одуванчик, Подорожник, Гречиха, Орехи, Кедровое масло, Яблочный уксус, Чеснок, Льняное масло, Морковь, Шиповник, Овес, Хрен, Лук. СПб : Диля.

Щадилов Евгений. Чистка кишечника в домашних условиях. М. : ACT, 2005.

Щадилов Евгений. Чистка печени в домашних условиях. М. : ACT, 2005.

Малахов Геннадий. Полная энциклопедия оздоровления. М. : Рипол Классик, 2010.

Kinofilmas: "Zaļā skaistā", "Avatars", "Surogāti", "Matrice".

SATURS

Mēs pamodāmies citā realitātē…………………………………..

Mērķis ceļš vai galapunkts?……………………………………….

Likteņlēmēja kredo…………………………………………………..

Sapņu pasaule…………………………………………………………..

Sveicināti, biedri kiborgi!…………………………………………..

Apziņas parazīti………………………………………………………..

Parunāsim par seksu………………………………………………….

Glāze ūdens………………………………………………………………

Otrā civilizācija…………………………………………………………

Solis ārpus ierindas…………………………………………………..

Novecošanas mehānisms……………………………………………

Slēptie draudi……………………………………………………………

Ķermeņa parazīti………………………………………………………

Matriču arhitekti……………………………………………………….

Dzīvais ūdens……………………………………………………………

Kristāla kamertonis…………………………………………………..

Dzīvais gaiss……………………………………………………………..

Un atkal uz priekšu pagātnē!…………………………………….

Novecošanas procesa atpakaļgaita…………………………….

Zināšanas nav domātas visiem………………………………….

Dzīvais uzturs…………………………………………………………..

Nodomu enerģija………………………………………………………

Veselības nodomi……………………………………………………..

1. pielikums. Enerģētikas paaugstināšanas bāzes principi

Veselības atjaunošana……………………………………

Stadions vannā……………………………………………..

Kaitīgie ieradumi………………………………………….

Dzīvības koks……………………………………………….

Slimību patiesie cēloņi………………………………….

Aizmirstie dziednieki……………………………………

Nodomu ģenerators……………………………………….

Auras korekcija un aizsardzība……………………..

2.   pielikums. Sistēmu veidojošās receptes…

3.   pielikums. Maz zināmi fakti…………………………

4.   pielikums. Neizbēgamie jautājumi……………….

5.   pielikums. Augu ārstnieciskās īpašības

un augu izcelsmes produkti….

6.   pielikums. Personiskā intervija…………………….

Radošā darbība……………………………………………………….

Personiskā dzīve……………………………………………………..

Skats uz pasauli………………………………………………………

Attieksme pret kritiku…………………………………………….

7.   pielikums. Terminu skaidrojums…………………..

Literatūra………………………………………………………………..

Content

Zēlands Vadims Dzīvais transērfings

MĒS PAMODĀMIES CITĀ REALITĀTĒ

MĒRĶIS CEĻŠ VAI GALAPUNKTS?

LIKTEŅLĒMĒJA KREDO

SAPŅU PASAULE

SVEICINĀTI, BIEDRI KIBORGI!

APZIŅAS PARAZĪTI

PARUNĀSIM PAR SEKSU

GLĀZE ŪDENS

SOLIS ĀRPUS IERINDAS

NOVECOŠANAS MEHĀNISMS

SLĒPTIE DRAUDI

ĶERMEŅA PARAZĪTI

MATRIČU ARHITEKTI

DZĪVAIS ŪDENS

KRISTĀLA KAMERTONIS

DZĪVAIS GAISS

UN ATKAL UZ PRIEKŠU PAGĀTNĒ!

NOVECOŠANAS PROCESA atpakaĻgaita

ZINĀŠANAS NAV DOMĀTAS VISIEM

DZĪVAIS UZTURS

NODOMU ENERĢIJA

VESELĪBAS NODOMI

1 . PIELIKUMS

ENERĢĒTIKAS PAAUGSTINĀŠANAS BĀZES PRINCIPI

VESELĪBAS ATJAUNOŠANA

STADIONS VANNĀ

KAITĪGIE IERADUMI

DZĪVĪBAS KOKS

SLIMĪBU PATIESIE CĒLOŅI

AIZMIRSTIE DZIEDNIEKI

NODOMU generators

AURAS KOREKCIJA UN AIZSARDZĪBA

2. PIELIKUMS

SISTĒMU VEIDOJOŠĀS RECEPTES

i* DZĪVĀ AUZU BIEZPUTRA

& SKĀBĒTIE KĀPOSTI BEZ SĀLS

3. PIELIKUMS

MAZ ZINĀMI FAKTI

4. PIELIKUMS

NEIZBĒGAMIE JAUTĀJUMI

5. PIELIKUMS

AUGU ĀRSTNIECISKĀS ĪPAŠĪBAS UN AUGU IZCELSMES PRODUKTI

6. PIELIKUMS

PERSONISKĀ INTERVIJA

RADOŠĀ DARBĪBA

PERSONISKA DZĪVE

SKATS UZ PASAULI

ATTIEKSME PRET KRITIKU

7. PIELIKUMS

TERMINU SKAIDROJUMS

LITERATŪRA

SATURS