Melhisedeks Drunvalo

Dzīvības zieda senais noslēpums-1

Drunvalo Melhisedeks

Dzīvības zieda senais noslēpums

***

Priekšvārds Viens Gars

Ilgi, pirms Šumeras pastāvēšanas, pirms Ēģiptes Sahārā, Indas ielejas uzplaukuma, Gars jau mits cilvēka ķermenī, izsakot Sevi augstas kultūras dejā. Sfinksas zina patiesību. Mēs esam, kas vairāk, kā domājam. Mēs esam aizmirsuši.

Dzīvības zieds bijis un ir zināms visam dzīvajam. Viss dzīvais, vispār, ne tikai te, taču visur, zināja, ka tas, acīmredzot ir radīšanas modelis – ieelpa, izelpa. Gars radīja mūs pēc šīs līdzības. Jūs zināt, ka tā ir taisnība; tas ir ierakstīts jūsu ķermenī, visos jūsu ķermeņos.

Sen atpakaļ, mēs kritām no ļoti augsta apziņas stāvokļa, un tikai tagad, atkal sākam par to atcerēties. Šī mūsu jaunās/vecās apziņas dzimšana, te uz Zemes uz visiem laikiem mūs mainīs un atjaunos apziņu par to, ka patiesībā pastāv, tikai viens Gars.

Drīz vien, jūs lasīsiet par manas dzīves ceļojumu caur šo realitāti, par to, kā es uzzināju par Vareno Garu un savstarpējām attiecībām, kuras rodamas visas dzīves laikā un kurās iesaistīts katrs no mums. Es redzu Vareno Garu katra acīs, kuru pazīstu, un zinu, ka Viņš/Viņa atrodas katrā. Jūs jau saturat sevī, savas būtības dzīlēs visu informāciju, kurā ar jums dalīšos. Kad jūs to izlasīsiet pirmoreiz, tad var šķist, it kā jūs par to agrāk nekad nebūtu dzirdējuši, taču tas tā nav. Šī ir sena informācija. Jūs varat atcerēties to, kas dziļi apslēpts jūsos, un es ceru, ka šī grāmata tam palīdzēs notikt, un jūs spēsiet atcerēties, kas jūs esat, kāpēc šeit esat un kāds ir jūsu atrašanās mērķis šeit, uz Zemes.

Es lūdzu par to, lai šī grāmata kļūtu par svētību jūsu dzīvē un lai tā jums sniegtu jaunu apziņu, pašiem par sevi un kaut ko, attiecībā uz sevi, kas ir ļoti, ļoti sens. Pateicos jums par to, ka dalīsieties ar mani šajā ceļojumā. Es jūs dziļi mīlu, jo Patiesībā, mēs ar jums esam seni draugi. Mēs esam Viens.

Ievads

Iztēlojoties šo darbu, daļa no mana mērķa ir vēlme palīdzēt cilvēkiem apzināties notikumus, kas notikuši uz šīs planētas, vai tos, kas notiek šobrīd, vai notikumus, uz kura sliekšņa mēs atrodamies, un kas, zināmā veidā ietekmē mūsu apziņu un dzīvesveidu šodien. Izprotot mūsu stāvokli, mēs varam atvērties iespējai uz Zemes parādīties jaunai apziņai, jaunai cilvēcei. Turklāt, šķiet, mans kvēlākais mērķis ir mēģinājums iedvesmot jūs atcerēties to, kas jūs esat patiesībā, un piešķirt jums drosmi ienest savu dāvanu šai pasaulē. Jo Dievs piešķīris katram no mums unikālu talantu, kas patiesi iedzīvināts spēj mainīt fizisko pasauli par tīras gaismas pasauli.

Sniegšu arī matemātiskus un zinātniskus pierādījumus, lai parādītu, kā mēs, garīgās būtnes, esam nonākušas šeit, fiziskajā pasaulē, lai pārliecinātu mūsu kreisās puslodes analītisko daļu par to, ka pastāv viena apziņa un viens Dievs, un, ka mēs visi esam daļa šīs Vienotības. Tas ir svarīgi, tas palīdz abām puslodēm atrasties līdzsvarā. Savukārt, līdzsvars dod iespēju atvērties čiekurveida dziedzerim un ļauj prānai, dzīvības enerģijai iekļūt mūsu fiziskās būtnes dziļakajā daļā. Tad, un tikai tad, iespējams izpausties gaismas ķermenim, dēvētam par Mer-ka-ba.

Tomēr, es jūs lūdzu saprast, ka liecībām, no kurām, es sākotnēji pasmēlos šo informāciju, pašām par sevi nav nozīmes. Šo informāciju, vairumā gadījumu varētu aizstāt cita informācija, un tas nepavisam nemainītu rezultātu. Turklāt, esmu pielaidis daudz kļūdu, tāpēc, ka šobrīd esmu cilvēks. Kas man pašām ir ļoti interesanti, tad tas, ka katru reizi, kad pieļāvu kļūdu, tā aizveda mani arvien dziļāk izpratnē par šo Realitāti un augstāko patiesību. Tāpēc, es jūs pabrīdinu: ja jums gadīsies atrast kļūdu, ielūkojieties dziļāk. Ja pieķersieties informācijai, izsverot tās vērtību, tad jūs palaidīsiet garām šī darba būtību. Manis teiktajam ir svarīga nozīme, lai izprastu šo darbu.

Dalīšos arī ar saviem personīgajiem pārdzīvojumiem, no kuriem daudzi – pieļauju – raugoties no šīs pasaules viedokļa, ir gana mulsinoši. Iespējams, tie nav tik mulsinoši no vecās pasaules viedokļa, taču es ļauju jums izlemt, vai šie stāsti ir patiesi, vai vienkārši izdomājums – vai, tiem vispār ir kāda nozīme. Klausieties ar savu sirdi, jo sirds vienmēr zina patiesību. Tad, otrajā daļa, esmu nolēmis padalīties ar jums, cik vien tas izdosies, ar īpašu elpošanas tehniku, kas jums palīdzēs atgriezties daudz plašākā un augstākā apziņas stāvoklī, no kura mēs visi esam nākuši. Tās ir atmiņas par elpošanu, kas savienota ar Mer-ka-ba gaismas ķermeni. Tas arī ir viens no šī darba galvenajiem mērķiem.

Tagad, jūs sagaida – īss stāsts par to, kā šī grāmata ieraudzīja dienasgaismu. Jūs lasīsiet par Eņģeļiem, tāpēc, ar to es nesākšu, bet labāk sākušu ar daudz vēlākiem notikumiem.1985.gadā, Eņģeļi mani palūdza sāk apmācīt citus cilvēkus Mer-ka-ba meditācijā. Pirmreiz, pats to apguvu 1971.gadā, un kopš tiem laikiem praktizēju, taču nevēlējos kļūt par skolotāju. Mana dzīve bija viegla un pilnvērtīga. Biju apmierināts un nevēlējos smagi nopūlēties. Eņģeļi teica, ka tad, kad kādam tiek dotas garīgas zināšanas, viņam ar tām ir jādalās. Viņi sacīja, ka tāds ir radīšanas likums.

Atzīstot, ka viņiem taisnība, es atklāju plašākai publikai savu pirmo klasi 1985.gada pavasarī. 1991.gadā, manas nodarbības bija piepildītas un pārpildītas: simtiem cilvēku gaidīja, pierakstījušies rindas kārtībā. Es nezināju, kā aiznest šo informāciju, līdz katram, kurš būtu ieinteresēts. Patiesībā, es nespēju to izdarīt. Tā, 1992.gadā pieņēmu lēmumu uzņemt nodarbības video un palaist video ierakstu plašajā pasaulē.

Gandrīz, nepilna gada laikā, video ieraksta tirāža pieauga, taču te bija kāda liela problēma. Vairums cilvēku, kuri bija noskatījušies ierakstu, nespēja saprast, kas tur tiek piedāvāts, tāpēc, ka tas pārsniedza viņu garīgās izpratnes robežas. Vašingtonas štatā, es nolasīju lekciju deviņdesmit cilvēkiem, no kuriem, katrs bija redzējis ierakstu, taču nekad nebija bijis uz manām „dzīvajām” nodarbībām. Tieši tad, es sapratu, ka tikai 15 procenti cilvēku, patiešām zināja, kā izdzīvot šo meditāciju, izmantojot tikai instrukcijas un ierakstu. Tas nestrādāja. Astoņdesmit pieci procenti cilvēku bija apjukuši un neskaidri izprata sniegtās instrukcijas.

Nekavējoties izņēmu video ierakstus no pārdošanas. Taču, tas vienalga neapturēja ieraksta pārdošanu. Cilvēki vēlējās iegūt šo informāciju, un tāpēc sāka dalīties ar kopijām, pārdodot vai aizdodot viens otram pa visu pasauli. 1993.gadā, ierakstu eksemplāru skaits visā pasaulē pieauga, vismaz līdz 1000000 vienībām.

Tika pieņemts lēmums. Tika noteikts, ka vienīgais veids, kā mēs varētu būt atbildīgi par šo informāciju – ir apmācīta cilvēka klātbūtne telpā, kur kāds skatās ierakstu. Apmācība ietvēra, ka mēs rūpīgi sniedzam instrukcijas cilvēkam, attiecībā uz zināšanām un dzīvi Mer-ka-ba. Tad, šis cilvēks spēja mutiski apmācīt citu. Tā dzima Dzīvības Zieda palīgu programma. Nu, ir vairāk nekā 200 apmācītu palīgu, vismaz, 33 valstīs. Un sistēma nostrādāja diezgan labi.

Tagad, atkal viss mainās. Cilvēki sāk saprast augstāko apziņu, tās idejas un vērtību. Pienācis laiks piedāvāt šo grāmatu plašākai publikai, kura, kā mēs jūtam, tagad ir gatava. Grāmatai piemīt priekšrocība – cilvēki var veltīt ilgu laiku zīmējumu un fotogrāfiju izpētei. Tā satur aktuālu, mūsdienīgu informāciju, līdzīgu minētajai :

„Jaunākā informācija: Laiki patiešām mainās! Saskaņā ar informāciju, ko piedāvājusi avīžu kompānija „Dow Jones Company, Inc., American Demographics” 1997.gada februārī, desmitiem gadu veiktie pētījumi noveduši pie secinājuma, ka šobrīd Amerikā un Rietumu pasaulē rodas pilnīgi jauna kultūra. Daži nosaukuši šo jauno kultūru par New Age (Jauno Laikmetu), taču tai ir arī citi vārdi, atkarībā no valsts. Saskaņā ar mūsu datiem, mums šķiet, ka šī kultūra rodas visā pasaulē. Tā ir kultūra, kas dziļi tic Dievam, ģimenei, bērniem, garam, Mātei Zemei un veselīgai apkārtējai videi, sievišķībai, patiesumam, meditācijai, dzīvei uz citām planētām un visas dzīves vienotībai kopumā. Saskaņā ar veiktajiem pētījumiem, šīs jaunās kultūras biedri tic, ka viņu ir nedaudz un viņi ir izolēti. Tomēr, visiem par pārsteigumu, pētījums atklāja, ka „viņu” – ir viens no katriem četriem pieaugušajiem Amerikā: šis spēks ietver 44 miljonus pieaugušo! Te notiek, kas kolosāls. Tagad, kad cilvēki, kuri pārvalda naudas virzības virzienu zina, par šo milzīgo tirgu, var apzvērēt, ka viss mainīsies. Tiks skarts viss, sākot ar kino un televīziju, līdz pat enerģijas izmantošanai un ēdienam, un vēl visam citam. Var manīties par pati uztvere par šo Realitāti. Jūs neesat vieni, un tagad aizies daudz laika, lai šis fakts kļūtu redzams visiem.”

Kopš brīža, kad Eņģeļi man, pirmoreiz, parādījās 1971.gadā, es vienmēr esmu sekojis viņu vadībai. Tas attiecas arī uz šodienu. Tieši šie Eņģeļi man pavēstīja par Mer-ka-ba meditāciju, un svarīga nav tieši meditācija, bet gan informācija. Dotā informācija tiek izmantota, lai aizvestu jūs pie skaidrības, lai jūs varētu ieiet noteiktā apziņas stāvoklī.

Saprotiet, par cik, šo zinātnisko informāciju es saņēmu no 1971. līdz 1985.gadam, es domāju, ka tā – ir manai personīgajai garīgajai izaugsmei. Kad lasīju zinātnisko vai avīžu rakstu, es varēju to izmest, nedodot sev atskaiti, ka reiz, man nāksies pierādīt savu sakāmo. Vairumu no šiem rakstiem ir izdevies atrast, taču ne visus. Un tomēr, šai informācijai bija jāierauga dienasgaisma. Jūs, lasītāj, to uzstājīgi pieprasījāt. Tādējādi, kur vien spēšu, dokumentāli apstiprināšu savus izteikumus, taču daži pierādījumi ir zaudēti, jebkurā gadījumā, šobrīd.

Tāpat, daļa informācijas nāk no nezinātniskiem avotiem, tādiem, kā Eņģeļi vai saskarsmes ar būtnēm no citām dimensijām. Mēs saprotam, ka „patiesa zinātnei” jābūt atdalītai no avota, ko uzskata par psihisku. Zinātnieki rūpējas par uzticību sev. Te, gribētos atstāt komentāru laukus, ka tas līdzinās situācijai, kad vīrietis saka sievietei, ka viņas jūtām nav nekādas vērtības, un, ka patiesa vai vērtīga ir tikai loģika, ka jāseko vienīgi loģikai. Viņa dabiskā veidā zina citu ceļu; un šis ceļš, ir pati dzīve. Šis ceļš plūst. Tas nepārvalda nekādu „vīriešu loģiku”, taču tā izpratne ir patiesa. Es ticu abiem, līdzsvarā.

Ja spējat iztēloties cilvēku, kurš Realitātes pētījumiem izmanto vienlaikus kā zinātni, tā arī psihes iespējas, tas nozīmē, ka šī grāmata domāta jums. Es ievērošu atšķirību starp šiem diviem avotu tipiem, pie katras iespējas, tā, lai jums viss būtu skaidrs. Tas nozīmē, ka jums jānonāk dziļi sevī, lai ieraudzītu, vai šī informācija ir patiesa jūsu pašu pasaulē. Ja kaut kas nešķitīs pareizs, tad atmaskojiet to un virzieties tālāk. Ja tas šķitīs pareizs, tad izdzīvojiet to un vērojiet, vai tas ir patiess patiesībā. Taču mana izpratne ir tāda, ka prāts nekad pa īstam neiepazīs Realitāti, līdz neapvienosies ar sirdi. Vīrišķais un sievišķais sākums papildina viens otru.

Lasot šo darbu, jums ir divas iespējas: jūs varat uztvert ar savu kreiso smadzeņu puslodi, no savas vīrišķās puses un izdarīt atzīmes un vērīgi sekot loģikai uz katra soļa, vai jūs varat vadīties no savas labās smadzeņu puslodes, no savas sievišķās puses, vienkārši visu atlaižot un nedomājot – bet sajūtot, raudzīties kā uz kino filmu, paplašināti, nesašaurinot. Abi veidi darbojas. Izvēle ir jūsu rokās.

Un, visbeidzot, kamēr es gatavoju šo grāmatu, man nācās pieņemt kādu lēmumu. Vai vajadzētu atklāt pēdējās Mer-ka-ba meditācijas stadijas? Es vēl ar vien jūtu, ka mutvārdu nodošanas veids ir labāks. Vai izlemsiet iegremdēties noslēdzošajās Tibetas Budisma stadijās pēc vienas grāmatas izlasīšanas? Tika pieņemts lēmums, ka te tiks piedāvāts viss, periodā līdz 1993.gada video, ar brīdinājumu, lai jūs piesardzīgi un uzmanīgi ieietu Mer-ka-ba un tomēr tiektos atrast Dzīvības Zieda palīgu. Šī informācija tiks piedāvāta otrās daļas beigās. Daudz kas tika iepazīts vēlāk, ārpus rakstītā robežām, kas var tikt nodots tikai mutvārdos un pieredzes ceļā.

Iemelss, kāpēc es atklāju visu šeit rodamo informāciju, - šobrīd atrodami, vismaz septiņi autori, kuri ir pārspieduši šo informāciju tajā vai citā formā. Daži aizņēmušies to vārds vārdā, daži mani pārfrazējuši, daži izmantojuši manus mākslas darbus un sakrālās ģeometrijas zīmējumus. Daži palūguši atļauju, bet daži – ne. Taču galējais rezultāts ir tāds, ka informācija nonākusi dienasgaismā. Daudz kas no tās ticis izkropļots, bet reizēm, vienkārši tā ir tīra nepatiesība. Lūdzu, saprotiet, ka es to nesaku tāpēc, lai aizstāvētos, bet tāpēc, lai nestu atbildību par godīgu darbu. Šī informācija pieder Visumam, ne man. Mani uztrauc, vienīgi šīs informācijas tīrība un jūsu skaidrā izpratne par to.

Precīzas instrukcijas, kas paredzētas meditācijai ir atrodamas internetā – www.floweroflife.com , taču protams, ne slēptās zināšanas. Tās balstās uz pieredzi. Jums tas jāpiedzīvo. Internetā rodama arī cita informācija, kur norādīts, ka tā nākusi no manis, kad patiesībā, tas tā nav. Pastāv arī informācija par Dzīvības Ziedu, kas vienkārši nav patiesa vai izmanīta. Ir cerība, ka šis darbs ieviesīs skaidrību tajā, kas ticis izmanīts. Es saprotu, ka šie ļaudis vadījās no savas sirds vēlmēm, meklēja patiesību, taču vienalga, esmu atbildīgs jūsu priekšā.

Tādējādi, vēloties ieviest skaidrību un sakārtot ierakstus, es rakstu šo grāmatu visiem tiem, kuri vēlas patiesi saprast un iepazīt patiesību.

Ar mīlestību un kalpojot, Drunvalo Melhisedeks

ATMIŅAS PAR MŪSU SENO PAGĀTNI

`Kā Atlantīdas Krišana Izmanīja Mūsu Realitāti`

Ne vairāk, ne mazāk, kā pirms 13 000 gadiem, mūsu planētas vēsturē notika kaut kas ļoti dramatisks, ko mēs izpētīsim smalkākajās niansēs, jo tas, ko notika pagātnē, iedarbojas uz visiem mūsu šī brīža dzīvē. Visa mūsu ikdienas dzīve, uzturā lietotā pārtika un pat mūsu dzīves uztvere ir tiešs rezultāts noteiktu notikumu secībai, kuri notika Atlantīdas laiku beigās. Šo seno notikumu sekas pilnībā mainīja mūsu dzīves un realitātes uztveres veidu.

Viss ir savstarpēji saistīts! Pastāv tikai viena Realitāte un viens Dievs, taču ir daudz veidu, kā interpretēt šo vienu Realitāti. Patiesībā, iespējamo Realitāšu interpretācijas skaits, vienkārši ir bezgalīgs. Ir noteiktas realitātes, kurām piekrīt daudzi cilvēki, un šīs realitātes mainās atkarībā no apziņas līmeņiem. Iemeslu dēļ, kurus apspriedīsim vēlāk, pastāv specifiskas realitātes, uz kurām koncentrējas neticami liels skaits būtņu, ieskaitot to realitāti, kuru jūs un es izjūtam tieši tagad.

Reiz, mēs atradāmies uz Zemes ļoti augstā apziņas līmeņa stāvoklī, kas daudzkārt pārsniedz visu, ko spējam iztēloties. Mums pat nav iespējas iztēloties, kur mēs kādreiz atradāmies, tāpēc ka tas, kādi mēs bijām tad, nav tik saistīts ar to, kādi mēs esam tagad. Pateicoties noteiktiem notikumiem, kas notika periodā starp 16000 un 13000 gadus atpakaļ, cilvēce nokrita no ļoti augsta līmeņa caur daudzām dimensijām un obertoņiem, arvien vairāk un vairāk kļūstot blīvāki, līdz mēs sasniedzām tieši to vietu, kuru mēs saucam par trešo dimensiju uz planētas Zeme, mūsdienu pasauli.

Kad mēs kritām – bet tas līdzinājās krišanai – mēs pabijām nekontrolējamā apziņas spirālē, kas virzās uz leju, caur apziņas dimensiju. Mēs zaudējām kontroli, un tas ļoti stipri līdzinājās krišanai caur telpu. Kad mēs ieradāmies šeit, trešajā dimensijā, ar mums notika noteiktas, īpašas izmaiņas, kā fizioloģiskas, tā saistītas ar mūsu funkcionēšanas veidu Realitātē. Par galvenajām izmaiņām kļuva veids, kādā mēs ieelpojām prānu – šis indiešu vārds apzīmē šī visuma dzīvības enerģiju. Prāna ir svarīga mūsu izdzīvošanai tikpat, cik gaiss, ūdens, ēdiens vai jebkura cita substance, un veids, kādā mēs uzņemam šo enerģiju mūsu ķermenī, radikāli ietekmē to, kā mēs sasniedzam Realitāti.

Atlantīdas laikos un agrāk, veidam, kādā mēs ieelpojām prānu bija tieša saistība ar elektromagnētiskajiem enerģētiskajiem laukiem, kuri aptver mūsu ķermeņus. Visas enerģētiskās formas mūsu ķermeņos ir ģeometriskas, un tā, ar kuru mēs strādāsim – ir zvaigžņu tetraedrs, kas veidots no diviem savienotiem tetraedriem ( 1.-1.zīm. )

Citādi šo figūru var iztēloties kā trīsdimensionālu Dāvida zvaigzni.

Tetraedra virsotne, kas tēmēta uz augšu, atrodas vienas plaukstas garumā virs galvas, bet tetraedra virsotne, kas tēmēta uz leju, atrodas vienas plaukstas garumā, zem kāju pēdām. No augšējās virsotnes uz zemāko virsotni caur galvenajiem enerģētiskajiem centriem vai čakrām iet savienota caurule. Šai caurulei jūsu ķermenī ir diametrs, kas vienāds ar apļa diametru, kas sanāk, ja savieno lielā un vidējā pirksta spilventiņus. Tā izskatās kā luminiscējoša stikla caurule, taču tai ir kristāliska struktūra abos galos, kas sakrīt ar abām zvaigžņu tetraedra virsotnēm.

Līdz Atlantīdas krišanai, mēs prānu visu laiku vadījām uz augšu un leju caur šo cauruli, un divas prānas plūsmas sastapās vienā no mūsu čakrām. Īpaši būtisks šīs senās zinātnes aspekts, kuru līdz pat šim brīdim pēta visā visumā ir tas, kā un kur prānas plūsmas sastopas.

Cits svarīgs punkts cilvēka ķermenī ir čiekurveida dziedzeris, kas atrodas, gandrīz galvas centrā, un tam ir milzīgs faktors apziņā. Dziedzeris ir deģenerējies attiecīgi savam sākotnējam izmēram, kas bija aptuveni bumbiņas, kas paredzēta ping-ponga spēlei, lielumā, līdz pašreizējam lielumam – sausam zirnim, tāpēc, ka mēs jau sen esam aizmirsuši, kā to izmantot – ja kaut ko neizmanto, tad tas ir zaudēts.

Agrāk, prānas enerģijas plūda caur čiekurveida dziedzera centru. Šis dziedzeris, saskaņā ar JĒKABA LIBERMANA, darba „Gaisma – Nākotnes Medicīna” autora apgalvojumu ir kā acs, un savā ziņā, tā arī burtiski ir acs ābols. Tai piemīt lodes forma un tai ir atvērums vienā pusē; šajā atvērumā atrodas lēca gaismas fokusēšanai. Tā ir doba, un tajā atrodas krāsu receptori. Tās redzeslauks – kaut arī tas vēl nav zinātniski pierādīts – atrodas augšā, virzienā uz debesīm. Tieši tāpat (tāpat, ja nekļūdos), kā mūsu acs spēj redzēt attālumā līdz 90 grādiem no virziena, kur tā pavērsta, tāpat, arī čiekurveida dziedzeris var „skatīties” kā reiz, 90 grādus no sava pamata virziena. Tieši tāpat, kā mēs nevaram apskatīt savu pakausi, tā arī čiekurveida dziedzeris nevar palūkoties uz leju, uz Zemes pusi.

Čiekurveida dziedzera iekšienē – pat tā čokurainajā stāvoklī – saglabājas visa sakrālā ģeometrija un precīza izpratne par to, kā tika radīta šī Realitāte. Tā tur atrodas vēl arvien, katrā cilvēkā. Taču šobrīd, tas mums nav pieejams, tāpēc, ka esam zaudējuši savu atmiņu krišanas laikā, un zaudējot atmiņu, esam sākuši elpot citādāk. Tā vietā, lai uzņemt prānu caur čiekurveida dziedzeri un laistu to uz augšu un leju pa mūsu centrālo cauruli, mēs esam sākuši to ieelpt caur degunu un muti. Tas noveda pie tā, ka prāna sāka plūst garām čiekurveida dziedzerim, tāpēc arī, mēs sākām redzēt visas parādības pilnīgi citādāk, piešķirot Vienai Realitātei citu izskaidrojumu (labajam un sliktajam, vai pretstatiem). Šo pretstatu apziņas rezultāts esam mēs, domājot, ka atrodamies ķermenī un lūkojamies uz āru, kaut kādā veidā atdalīti no tā, kas atrodas „ārpusē”. Tīrākā ilūzija. Tas šķiet reāli, taču šajā uztverē patiesības nav vispār. Tas ir tikai skatījums uz realitāti, kurā atrodamies, šajā kritušajā stāvoklī.

Piemēram, tajā, kas notiek nav nekā nepareiza, jo Dievs to kontrolē. Taču no vienas puses, pretmetu viedokļa, lūkojoties uz planētu un tās attīstību, - mums šeit nevajadzēja nonākt. Saskaņā ar normālu evolūcijas gaitu, mums šeit nevajadzēja atrasties. Ar mums notika tas, kam nebija jānotiek. Mēs izgājām caur mutāciju – var teikt, ka mums gadījās hromosomu bojājums. Zeme bija ievērības cienīgs objekts, gandrīz 13 000 gadus, un daudzas būtnes un apziņas līmeņi kopā pūlējās, lai atrastu veidu, kā atgriezt mūsu atpakaļ uz DNS ceļa, kur mēs atradāmies agrāk.

„Kļūdainās” krišanas apziņā sekas un no šī notika izrietošie mēģinājumi mūs atgriezt ierindā kļuva par kaut ko patiešām labu – negaidītu, brīnišķīgu. Būtnes visā visumā, kuras centās mums palīdzēt atrisināt mūsu problēmas, veica dažādus eksperimentus ar mums, cenšoties izlīdzēt; daži sanāca letāli, bet daži bez licences. Viens noteikts eksperiments, rezultātā noved pie scenārija, par kura realitāti nevienam pat sapņos nebija rādījies, izņemot vienu cilvēku vienā vienīgā tradīcijā, ļoti senā pagātnē.

MER-KA-BA

Pastāv vēl kāds būtisks faktors, uz kuru mēs koncentrējamies šajā ziņojumā. Pirms trīspadsmit tūkstošiem gadu, mēs apjautām sevī kaut ko, ko neesam spējuši aizmirst: ģeometriskie enerģētiskie lauki ap mūsu ķermeņiem var tik noteiktā veidā aktivizēti, kas arī ir saistīts ar mūsu elpošanu. Šie lauki griezās ar ātrumu, kas bija tuvs gaismas ātrumam, ap mūsu ķermeņiem, taču to griešanās palēninājās un apstājās pēc Krišanas. Kad šis lauks atkal aktivizējas un griežas, to sauc par Mer-ka-ba, un tā lietderība šajā Realitātē nav vārdos izsakāma. Tas sniedz paplašinātu apziņu par to, kas mēs esam, savieno mūs ar augstākiem apziņas līmeņiem un atjauno atmiņas par mūsu būtnes bezgalīgajām iespējām. Veselīga Mer-ka-ba, kas griežas, sasniedz diametru, aptuveni piecdesmit – sešdesmit pēdas, proporcionāli cilvēka augumam. Mer-ka-ba kustību var parādīt uz datora ekrāna, izmantojot atbilstošu aparatūru, un tas izskatās identisks siltam, infrasarkanam Galaktikas apvalkam (1.-2.zīm.) – formas ziņā, līdzinās tradicionālam lidojošajam šķīvītim.

Vārds „Mer-ka-ba” veidots no trīm mazākiem vārdiem, „Mer”, „Ka” un „Ba”, kas veidā, kādā to izmantojam mēs, nākuši no senās Ēģiptes. Citās kultūrās tos var sastapt, kā „merkabah”, „merkaba” un „merkavah”. Pastāv atšķirīgi izrunas veidi, taču pamatā izrunāts tiek tā, it kā trīs vārdi būtu atdalīti viens no otra, līdzvērtīgi uzsverot katru no tiem. „Mer” attiecas uz noteiktu, īpašu gaismu, par kuru Ēģiptē zināja, vienīgi Astoņpadsmitās dinastijas laikā. Tā parādās kā divi gaismas lauki, kuri attiecībā viens pret otru, griežas pretējos virzienos, vienā un tajā pašā telpā, radīti ar noteiktu elpošanas veidu. „Ka” attiecas uz individuālo garu un „Ba” attiecas uz šīs konkrētās realitātes gara interpretāciju. Mūsu realitātē, ar „Ba” parasti tiek apzīmēts ķermenis vai fiziskā esamība. Citās realitātēs, kur garam nav ķermeņa, tas attiecas uz viņu izpratni vai tās realitātes interpretāciju, kuru tie apdzīvo.

Tādējādi, Mer-ka-ba ir gaismas lauks, kas griežas pretējos virzienos, un iedarbojas uz garu un ķermeni vienlaikus. Tas ir līdzeklis, kas spēj pārvietot garu un ķermeni (vai kāda interpretēto realitāti) no vienas pasaules vai dimensijas uz citu pasauli vai dimensiju. Patiesībā, Mer-ka-ba ir kas ievērojami vairāk par to, tāpēc, ka tā pati var radīt realitāti ar tādiem pat panākumiem, kā spēj iziet caur realitāti. Lai sasniegtu mūsu mērķus, koncentrēsimies galvenokārt uz aspektu, kas kalpo par līdzekli, lai pārvietotos starp dimensijām (Mer-Ka-Vah senebreju valodā nozīmē rats), kas mums palīdzēs atgriezties mūsu sākotnējā augstākā apziņas stāvoklī.

`Atgriešanās Mūsu Sākotnējā Stāvoklī`

Paskaidrojums: atgriešanās mūsu sākotnējā stāvoklī ir dabisks process, kas var būt viegls vai sarežģīts, atbilstoši mūsu izpratnei. Taču, ar interesi par Mer-ka-ba tehnisko pusi – piemēram, ieviešot korekcijas savā elpošanas veidā vai apzināti apzinoties bezgalīgās saiksnes ar visām dzīvības formām, - ar to nepietiek. Ir kāds faktors, kas izrādās svarīgāks par pašu Mer-Ka-Ba, un tā – ir izpratne par Dievišķo mīlestību, tās īstenošana un dzīvošana tajā. Par cik – Dievišķā mīlestība, reizēm tiek dēvēta par bezgalīgu mīlestību, tad tas arī ir galvenais faktors, kas ļauj Mer-Ka-Ba kļūt par dzīvu gaismas lauku. Bez Dievišķās mīlestības Mer-Ka-Ba paliek vienkārši mehānisms, un šim mehānismam būs ierobežojumi, kas nekad neļaus garam, tā radītājam atgriezties mājās un sasniegt augstākos apziņas līmeņus – vietu, kur nepastāv līmeņi.

Mums jāizjūt un jāizpauž beznosacījuma mīlestība, lai izietu ārpus noteiktas dimensijas robežām, un tieši uz tādu, augstu vietu, šobrīd ātri virzās šī pasaule. Mēs virzāmies projām no vietas, kur pastāv dalījums, kur mēs uztveram sevi atrodamies ķermeņa iekšienē un raugāmies uz ārpusi. Šī uztvere drīz izzudīs, lai tiktu nomainīta ar citu realitātes uztveri, kurā mums piemitīs sajūta un zināšanas par visa dzīvā absolūtu vienotību; un šī sajūta kļūs arvien lielāka un lielāka, atkarībā no mūsu virzības caur katru no līmeņiem mūsu ceļā uz mājām.

Vēlāk, mēs aplūkosim īpašus veidus, kā atvērt sirdi – ar liesmojošo, līdzcietības beznosacījuma mīlestību, tāpēc, lai jūs varētu piedzīvot tiešu pieredzi. Ja jūs varat tam, vienkārši ļaut notikt, tad jūs varat par sevi uzzināt ko tādu, ko agrāk nezinājāt.

Dārgais lasītāj, atsevišķas semināra daļas nevar būt uzņemtas lentā vai iespiestas šajā grāmatā, tāpēc, ka tās var iepazīt tikai uz savas ādas. Tās ir tikpat svarīgas, kā zināšanas, jo bez zināšanām tās ir veltas. Vienīgais veids, kā mēs varam šo pieredzi nodot šeit un tagad, ir – caur mutvārdu tradīciju, caur dzīvu darbu nodarbībās. Taču nākotnē tas var mainīties.

`Augstākā, saturošā Realitāte`

Nākamā sastāvdaļa, uz kuru koncentrēsimies, tiek dēvēta daudzos vārdos, taču izsakoties mūsdienu valodā, to parasti sauc par Augstāko ES. Augstākā ES realitātē mēs, izņemot šo pasauli, burtiski pastāvam arī citās pasaulēs. Pastāv tik daudz dimensiju un pasauļu, ka cilvēkam to, praktiski nav iespējams saprast. Līmeņi ir ļoti specifiski un matemātiski, un telpa un vilnis iekš un starp šiem līmeņiem ir identisks mūzikas oktāvu un citu dzīves aspektu iekšējai, savstarpējai attiecībai. Taču tieši šobrīd jūsu trīsdimensionālā apziņa, visticamāk, atdalīta no jūsu augstākā aspekta, un tāpēc jūs apzināties tikai to, kas notiek šeit, uz Zemes. Tā nav norma būtnei, kas atrodas dabiskā, nevis kritušā stāvoklī. Norma ir tāda, ka būtnes kopš sākuma apzinās vienlaikus atšķirīgus līmeņus, kas līdzinās akordiem mūzikā, līdz tās, beidzot, atkarībā no savas attīstības, sāk apzināties visu vienlaikus. Nākamais piemērs ir neparasts, taču tas parāda to, par ko mēs runājam.

Es tieši šobrīd kontaktējos ar cilvēku, kurš vienlaikus apzinās vairākus līmeņus. Zinātnieki, kas viņu pēta, zaudē runasspējas: viņi nevar saprast, kā viņa dara to, ko dara. Viņa var sēdēt telpā, un tomēr apgalvo, ka novēro visu no kosmosa. NASA, lai pārbaudītu, vai viņa saka patiesību, lūdza viņu „apskatīt” vienu konkrētu pavadoni, un sniegt precīzu informāciju, kuru varēja uzzināt, tikai gadījumā, ja kāds, patiešām tur atrastos. Viņa nolasīja daturs no ierīcēm, kas, esmu pārliecināts, šķita zinātniekiem neiespējami. Viņa pastāstīja, ka lidojusi līdzās pavadonim un vienkārši visu nolasījusi. Viņas vārds ir Mērija Enna Šinfilda. Viņa oficiāli atzīta par aklu, tomēr telpā pārvietojas tā, ka neviens pat neiedomātos, ka viņa neredz. Kā viņa to dara?

Nesen viņa man piezvanīja, un mūsu sarunas laikā iejautājās, vai nevēlos paskatīties caur viņas acīm. Protams, es piekritu. Pēc dažām ieelpām mans redzes lauks atvērās un es lūkojos uz, vai – caur kaut ko, kas līdzinājās milzīgam televizora ekrānam, aizpildot visu manu redzes lauku. Tas, ko es ieraudzīju bija pārsteidzošs. Šķita, it kā es ļoti ātri pārvietojos caur telpu bez ķermeņa. Spēju redzēt zvaigznes un tobrīd, Mērija Enna un es, lūkojoties caur viņas acīm, virzījāmies ļoti tuvu komētu ķēdei. Viņa atradās ļoti tuvu vienai no tām.

Tas bija pats reālākais no maniem ārpusķermeņa piedzīvojumiem. Apkārt, pa šī „televizora ekrāna” perimetru atradās aptuveni divpadsmit vai četrpadsmit televizora ekrānu, no kuriem katrā ārkārtīgi ātri mainījās tēli. Vienā no tiem, labajā augšējā stūrī ātri uznira kustīgi attēli – trijstūri, lampiņas, apļi, viļņveida līnijas, koki, kvadrāti utt. Tieši šis ekrāns viņai ziņoja, kas notiek telpā, kur atradās viņas ķermenis. Viņa spēja „redzēt” cauri šiem ārēji neatkarīgajiem tēliem. Bija cits ekrāns kreisajā apakšējā stūrī, caur kuru viņa kontaktējās ar ārpuszemes dzīvību, kas atradās šajā saules sistēmā.

Mūsu priekšā ir cilvēks, kurš atrodas trisdimensionālā ķermenī uz Zemes, taču, kuram piemīt pilna atmiņa un dzīves pieredze citās dimensijās. Tāds iejaukšanās veids Realitātē ir neparasts. Cilvēki parasti neredz iekšējos ekrānus, taču patiesībā, mēs pastāvam daudzās citās pasaulēs, kaut arī vairums no mums to pat neapzinās.

Jūs tieši šobrīd pastāvat piecos vai vairāk līmeņos. Kaut arī pastāv robs starp šīm dimensijām un citiem, taču, kad jūs savienojaties ar jūsu Augstākajiem ES, jūs piepildāt šo bedri, un sākat apzināties augstākos līmeņus un augstākie līmeņi sāk pievērst vairāk uzmanības jums – komunikācija var sākties! Saikne ar Augstāko ES, visdrīzāk, - ir pats svarīgākais, kas var notikt jūsu dzīvē – tas ir svarīgāk, kā izpratne par jebkuru informāciju, kuru es pasniegšu. Savienoties ar Augstāko ES ir svarīgāka, nekā iemācīties aktivizēt Mer-Ka-Ba, tāpēc, ka savienojot sevi ar Augstāko ES, saņem absolūti skaidru informāciju par to, kā iziet soli pa solim caur jebkuru realitāti, un kā aizvest sevi atpakaļ mājās, līdz pilnai Dieva apziņai. Kad savieno sevi ar Augstāko ES, pārējais notiek automātiski. Tas ir, būs jāturpina dzīvot savu dzīvi, taču viss, kas tiek darīts, ietver sevī milzīgu spēku – jūsu rīcība, domas un emocijas.

Kā savienoties ar saviem Augstākajiem ES, centušies izprast daudzi cilvēki, ieskaitot mani. Daudzi cilvēki, kaut kādā veidā īsteno šo saikni, bieži pat nezinot, kā tas noticis. Te es pacentīšos paskaidrot plašāk, kā savienoties ar saviem Augstākajiem ES. Es ļoti pacentīšos.

`Kreisās un labās smadzeņu puslodes realitāte`

Šajā kopainā ir vēl viena sastāvdaļa. Es patērēšu, šķiet, pusi mūsu laika informācijai, kas paredzēta kreisajai smadzeņu puslodei, kā piemēram, ģeomterijai un faktiem, un dažāda veida informācijai, kas daudzim garīgiem cilvēkiem šķistu absolūti nesvarīga. Es tā daru tāpēc, ka tad, kad mēs kritām, mēs sadalījām sevi uz divām – patiesībā uz trim, taču galvenokārt divām – pamata komponentēm, kuras mēs saucam par vīrišķo un sievišķo sākotni. Labā puslode, kas kontrolē kreiso mūsu ķermeņa pusi ir mūsu sievišķā sastāvdaļa, kaut arī, patiesībā tā nav nedz vīrišķā, nedz sievišķā. Te atrodas mūsu psihiskie un emocionālie aspekti. Šī sastāvdaļa „zina”, ka ir tikai viens Dievs, un, ka vienotība rodama visā, kas vispār pastāv. Kaut arī, tā to nespēj izskaidrot, tā vienkārši zina šo patiesību. Tā kā, ar sievišķo sastāvdaļu problēmu nebūs.

Problēma ir kreisajā smadzeņu pusolē – vīrišķajā sastāvdaļā. Ņemot vērā to, ka vīrišķā smadzeņu daļa orientēta uz telpu – sievišķās daļas spoguļa attēlu – tās loģiskā daļa atrodas priekšā (un tā dominē), tajā pašā laikā, kā sievišķajā sastāvdaļā loģiskā daļa atrodas aizmugurē (mazāk dominējošs rajons). Kreisā puslode neizjūt vienotību, lūkojoties uz Realitāti; viss, ko tā redz ir dalījums un sadalījums. Šī iemesla dēļ, mūsu vīrišķajam aspektam uz Zemes ir tik grūti. Pat mūsu svētās grāmatas, tādas kā Korāns, jūdu Bībele un kristiešu Bībele visu sadalījušas pretmetos. Kreisā smadzeņu puslode sajūt, ka Dievs ir, taču tad ir arī nelabais – iespējams, ne tik varens kā Dievs, taču nelabā ietekme ir milzīga. Arī Dievs tiek uzlūkots no dualitātes pozīcijas, kā viens no gaismas un tumsas spēku pretmetiem (Tas tā nav visās šo reliģiju sektās. Dažām ir skaidrs, ka ir tikai Dievs).

Kamēr kreisā smadzeņu puslode nespēj saskatīt vienotību, kas caurstrāvo visu esošo, saprast, ka patiesībā viss ir viens gars, viens spēks, viena apziņa, kas caurvij absolūti visu Esošo – kamēr tā neiepazīs šo vienotību bez šaubām – prāts paliks atdalīts pats no sevis, no sava veseluma un no sava potenciāla. Pat, ja pastāv kaut mazākās šaubas attiecībā uz veselumu, kreisās smadzeņu puslodes aspekts mūs aizkavēs, un mēs nespēsim staigāt pa ūdens virsmu. Atcerieties, ka pat Toms uz kādu mirkli gāja pa ūdens virsmu pēc Jēzus pavēles, taču viena niecīga šūniņa viņa lielajā pirkstā teica, - „Acumirkli, es taču nevaru tā izdarīt”, un Toms iegrima aukstajā pretmetu realitātes ūdenī.

`Kur mēs ejam ar šo informāciju`

Es daudz laika veltu tam, lai jūsos nepaliktu ne kripatiņas šaubu par to, ka visā esošajā rodams tikai viens tēls. Viens un tikai viens tēls ir radījis visu, kas pastāv un, šis tēls ir tas pats tēls, kas radījis elektromagnētisko lauku ap jūsu ķermeni. Ģeometrija, kas atrodas jūsu laukā ir atrodama ap visu – planētu, un galaktiku, un atomu, un visu citu. Mēs izpētīsim šo tēlu visās detaļās.

Mēs ielūkosimies arī Zemes vēsturē, tāpēc, ka tas ir ļoti būtiski mūsu šīs dienas situācijai. Mēs nespējam, tā pa īstam saprast, kā mēs šurp nonācām, ja mēs nezinām procesu, kas mūs atveda līdz šim punktam. Tā kā, mēs patērēsim diezgan daudz laika apspriežot to, kas notika sen atpakaļ; tad mēs lēni virzīsimies uz priekšu, līdz nonāksim tur, kas notiek šobrīd. Viss ir saistīts. Viena un tā pati parādība notikusi sen atpakaļ un turpina norisināties tagad – patiesībā, tā nekad nav tikusi pārtraukta.

Tie, kuri pārvalda labo smadzeņu puslodi var sliekties uz to, lai pārlektu šim materiālam, kas paredzēts kreisajai smadzeņu puslodei, taču tieši jums ir svarīgi būt klātesošiem. Tieši caur līdzsvaru atgriežas garīgā veselība.

Kad labā puslode redz pilnīgu vienotību, tā sāk atslābināties un corpus callosum (grupiņa nervu šķiedru, kas savieno abas puslodes) atveras pa jaunam, dodot iespēju divu pusložu integrācijai. Saistošais posms starp kreiso un labo puslodi paplašinās, rodas plūsma, informācija cirkulē turp un atpakaļ, un notiek pusložu darba integrācija un sinhronizācija. Ja esat pieslēgti biofeedback sistēmai (sistēma, kas ļauj reģistrēt ar ierīci dažādu darbību fizioloģiskās reakcijas, red.piez.), jūs varat izsekot, kā tas notiek. Šī darbība aktivizē čiekurveida dziedzeri un padara jūsu meditācijā iespējamu gaismas ķermeņa Mer-Ka-Ba aktivizāciju. Tad var turpināties viss mūsu iepriekšējo augstāko apziņas stāvokļu atdzimšanas un atjaunošanas process. Tas ir, izaugsmes process.

Ja jūs pētāt kādu citu garīgo praksi, nav nepieciešamības pārtraukt darbu pie tās, lai sāktu strādāt ar Mer-Ka-Ba – protams, izņemot gadījumus, ja jūsu skolotājs nevēlas mainīt tradīcijas. Citas meditācijas, kas baltās uz patiesību, var būt ļoti noderīgas, kas Mer-Ka-Ba griežas, tāpēc ka tad, acīmredzami rezultāti var izpausties ļoti ātri. Es atkārtošos, lai jūs zinātu droši: gaismas ķermenis Mer-Ka-Ba nav pretrunā un nav šķērslis nevienai citai meditācijai vai reliģijai, kas pieturas pie ticības viena Dieva eksistencei.

Mēs runājām, tikai par garīguma ābeci. Tie ir tikai sākuma soļi. Taču šie pirmie soļi – ir paši svarīgākie no tiem, kurus zinu.

Jūsu labajai puslodei var patikt visa šī informācija un tā var ienest to akurāti sakārtotās lodītēs; tas ir normāli. Vai arī, jūs varat vienkārši atslābināties un lasīt šo grāmatu kā piedzīvojumu, uztverot to kā vingrinājumu prātam, fantāziju. Lai kā arī jūs šo grāmatu lasītu, svarīgi ir tas, ka jūs to, patiešām lastāt un saņemat to, kas jums ir vajadzīgs.

Un tā, kopā, gara vienoti dosimies telpas izpētē.

`Mūsu vecāku pasaules redzējuma izaicinājums`

Daudzas idejas, kurām mēs šodien ticam un „fakti”, kurus mums mācīja skolā ir maldīgi, un cilvēki visā pasaulē to sāk saprast. Protams, parasti mēs ticējām šo modeļu patiesumam, kad mums to mācīja, taču tad izpratne un idejas mainījās, un nākamā paaudze tika apmācīta citām patiesībām. Piemēram, priekšstats par atomu pēdējo deviņdesmit gadu laikā ir tik daudzas reizes dramatiski mainījies, ka šobrīd, patiesībā, pie noteiktas koncepcijas vairs nepieturas. Tas ir, kaut kāda koncenpcija tiek izmantota, taču atceroties, ka tā var būt kļūdaina. Vienubrīd tika uzskatīts, ka atoms līdzinās arbūzam, un elektroni atrodas tā iekšienē, kā sēklas arbūzā. Mēs, patiesībā ļoti maz zinām par Realitāti, kas atrodas mums apkārt. Nu, kvantu fizika ir parādījusi, ka cilvēks, kurš veic eksperimentu, iedarbojas uz tā rezultātu. Citiem vārdiem runājot, apziņa, kas piedalās var mainīt eksperimenta rezultātu atkarībā no sava skatījuma.

Ir arī citi aspekti, kurus mēs uzkatām par patiesību, taču kas var tādi arī nebūt. Viena no idejām, pie kuras pieturējās ilgu laiku, - mēs esam vienīgā planēta šajā Esībā, uz kuras ir dzīvība. Savās sirdīs mēs zinām, ka tā nav taisnība, taču šī planēta nepieļaus šīs patiesības atzīšanu mūsdienās, pat neraugoties uz liecībām par NLO, kas pienāk no visām malām bez pārtraukuma jau piecdesmit gadus. Pasaule noticētu un pieņemtu jebkuru citu parādību, izņemot NLO. Tādējādi, mēs aplūkosim pierādījumus, kas ļauj pieņemt, ka visumā pastāv daudz augstāka apziņa, un ne tikai starp zvaigznēm, bet visticamāk, arī šeit, uz Zemes.

Iesaku jums noskatīties divas video filmas, kuras tika rādības NBC televīzijā arČARLTONA HESTONAatļauju: „Mysterious Origins of Man” („Noslēpumainā cilvēka sākotne”) un „The Mystery of the Sphinx” („Sfinksas noslēpums”), tās var iegādāties firmā „BC Video”, telefons 1-800-508-0558.

Dogonu cilts, Siriuss B un Būtnes-Delfīni . Šis zīmējums, patiešām ir zīmīgs.

Informācija pie viņa nonāca no grāmatas par Sirusu, „The Sirius Mystery” („Siriusa noslēpums”), kuru sarakstījis ROBERTS TEMPLS. Viņam pēc izvēles, kā man teica, bija aptuveni desmit – divpadsmit tēmu, no kurām, katra aizvestu pie viena un tā paša secinājuma, taču no pilnīgi cita skatpunkta. Esmu priecīgs, ka viņš izvēlējās tieši šo tēmu, tāpēc, ka tā ir saistīta ar citu aspektu, par kuru mēs runāsim.

Roberts Templs bija viens no pirmajiem, kurš izsludināja noteiktus faktus – kaut gan zinātniekiem tas bija zināms sen – par āfrikāņu cilti netālu no Timbuktu, kurus sauc par Dogoniem. Šī cilts glabā informāciju, kas, pēc visiem mūsu šīs dienas pasaules uzskatiem, viņiem nevarētu būt pieejama. Viņu informācija apgāž visus mūsu priekšstatus, kas attiecas uz mūsu „vientulību”.

Redzat, Dogoniem uz viņu zemes ir ala, kas aiziet dziļi kalna iekšienē, un šajā alā atrodas zīmējumi, kuriem ir vairāk par 700 gadiem. Noteikts cilvēks, kuru ciltī godā kā svēto šēž šīs alas priekšā un to sargā. Tāds ir viņa dzīves darbs. Viņu baro, viņu aprūpē, taču neviens nevar viņam pieskarties vai pietuvoties. Kad viņš mirst, viņa vietu ieņem cits svētais cilvēks. Šajā alā atrodas pārsteidzoši zīmējumi un informācijas druskas. Es jums pastāstīšu, tikai par diviem – un tās būs tikai divas daļas no vairākuma.

Vispirms, mēs pievēršamies pašai spožākajai zvaigznei debesīs – Siriusam, ko šobrīd dēvē par Siriusu A. Ja palūkojas uz Oriona Joslu, tad šīs trīs zvaigznes ir izvietotas vienā rindā, un ja izsekosiet šo līniju, tad uz leju un pa kreisi, jūs ieraudzīsiet ļoti spožu zvaigzni, kas arī ir Siriuss A. Ja turpināsiet sekot līnijai uz augšu, aptuveni divos tādos attālumos, tad ieraudzīsiet Plejādu. Informācija Dogonu alā precīzi norādīja uz citu zvaigzni, kas griežas ap Siriusu. Dogoniem ir ļoti konkrēta informācija par šo zvaigzni. Viņi saka, ka tā ir ļoti, ļoti sena un ļoti maza izmēra, un, ka tā sastāv no vielas, kuru viņi sauc par „pašu smagāko matēriju visā visumā” (kas ir tuvu patiesībai, kaut arī, ne gluži precīzi). Un viņi saka, ka šī mazā zvaigzne veic apgriezienu ap Siriusu „aptuveni 50 gados reizi”. Tā – ir detalizēta informācija. Astronomi ir spējuši apstiprināt Siriusa B – mazā pundura eksistenci 1862.gadā, un tikai pēc piecpadsmit vai divdesmit gadiem, viņi spēja apstiprināt otru faktu.

Zvaigznes ļoti līdzinās cilvēkiem, kā redzēsiet. Viņas – ir dzīvas, un tām piemīt personība un daudzas īpašības, kādas pārvaldām mēs. Zinātnes līmenī, tām ir attīstības vai izaugsmes stadija. Tās uzsāk dzīvi kā ūdeņraža saule, kas līdzinās mūsējai, kur kodolsintēzes reakcijā divi ūdeņraža atomi veido hēliju. Šis process rada dzīvību un gaismu, kas pastāv uz mūsu planētas. Atkarībā no zvaiznes pieaugšanas, sākas cits sintēzes process – hēlija – kur trīs hēlija atomi saplūst, veidojot oglekli. Šis izaugsmes process turpinās, izejot caur atšķirīgām stadijām, līdz iziet visu ceļu uz augšu, līdz noteiktam atoma tabulas līmenim, kur zvaigzne sasniedz savas dzīves robežas. Savas dzīves baigās, cik mums zināms, viņai ir divas iespējas. Jauni dati par pulsāriem un magnetāriem liecina par citu iespēju pastāvēšanu. Pirmkārt, tā var uzsprāgt, un kļūt par pārnovu (zvaigzni) – milzīgu oglekļa mākoni, kas kļūst par „vēderu” simtiem jaunu mazu zvaigžņu attīstībai. Otrkārt, tā var ātri izplesties, kļūstot par to, ko saucam par sarkano gigantu, tas ir, kļūt par milzu sprādzienu, kas skar arī visas tās planētas – tās sadedzinot un iznīcinot visu sistēmu, bet tad ilgi palikt paplašinātā stāvoklī. Vēlāk, tā lēni sabruks un pārvērtīsies sīkā, vecā zvaigznē, kuru dēvē par balto punduri.

Tas, kas pēc zinātnieku liecībām, griezās ap Siriusu izrādījās baltais punduris, kas precīzi atbilst Dogonu teiktajam. Tad zinātne pārbaudīja tā svaru, lai pārliecinātos, vai tā, patiešām ir „pati smagākā matērija visumā”. Aprēķini – kas tika veikti pirms divdesmit gadiem – noteica, ka tās svars sastāda aptuveni 2000 mārciņu uz kubikmetru. Tas bez šaubām attiecināja zvaigzni uz smagās matērijas grupu, taču šobrīd zinātnei ir zināms, ka tas bija tikai konservatīvs novērtējums. Pēc pēdējiem datiem, tās masa sastāda aptuveni 1, 5 miljonus tonnu uz kubikmetru! Neņemot vērā melnos caurumus, šķiet, ka tā patiešām ir pati smagākā matērija visumā. Tas nozīmē, ka, ja jums būtu viens kubikmetrs no šī baltā pundura, kuru citādi dēvē par Siriusu B, tad tas svērtu aptuveni pusotra miljona tonnu, un tas ietu caur visu, lai kur arī to uzliktu. Tas izsistos līdz Zemes centram un ilgi svārstītos, ejot caur kodolu turp un atpakaļ, līdz pats kļūtu par centru.

Turklāt, kad viņi aprēķināja Sirusa B griešanās orbītu ap lielo Siriusi A, atklāja, ka tas pielīdzināms 50,1 gadam. Tagad, tā nevarēja būt sakritība. Taču, kā gan senā, primitīvā cilts ieguva tik precīzu informāciju par zvaigzni, kuras parametrus kļuva iespējams apgūt tikai šajā gadsimtā.

Tā ir tikai daļa no informācijas, kuru viņi pārvalda. Viņiem bija zināms arī par citām mūsu saules sitēmas planētām, ieskaitot Neptūnu, Plutonu un Urānu, kurus atklājām vēlāk. Viņi skaidri ziņaja, kā šīs planētas izskatās, pietuvojoties tām no kosmosa, kas arī mums kļuva zināms, tikai nesen. Viņi zināja arī par sarkanajiem un baltajiem asinsķermenīšiem un pārvaldīja informāciju par cilvēka fizioloģiju, kuru mēs ieguvām salīdzinoši nesen. Un tas viss nāk no „primitīvas” cilts!

Dabiski, tika sūtīta grupa cilvēku, lai iztaujātu Dogonus, kā viņi to visu uzzināja. Nu ko, acīmredzot, zinātnieki pieļāva lielu kļūdu, jo, ja reiz atzina, ka Dogoniem patiešām ir visa šī informācija, tad viņiem nāktos atzīt arī to, kā viņi šo informāciju ieguva. Uz jautājumu, - „Kā jums tas kļuva zināms?” Dogoni atbildēja, ka to viņiem parādījuši sienu zīmējumi viņu alā. Zīmējumi parāda lidojošu šķīvi – šis attēls ļoti līdzinās mums labi zināmajai formai – kas nolaižas no debesīm un piezemējas uz trim balstiem; tad, tur attēlotas būtnes kuģa iekšienē un tas, kā tās izrok zemē lielu bedri, piepilda to ar ūdeni, izelc no kuģa ūdenī un pietuvojas ūdens malai. Šīs būtnes ļoti līdzinās delfīniem; iespējams, viņi arī bija delfīni, taču no kurienes viņi ieradās un kā nodeva Dogonu ciltij visu šo informāciju.

Jaunākā informācija : „Magnetāri (magnētiskā zvaigzne) tika atklāta pavisam nesen; tā ir neitrona zvaigzne, kas griežas ar ātrumu aptuveni 200 apgriezienu sekundē, un izstaro spēcīgu magnētisko lauku. 1998.gada 27.augustā, zinātniekiem izdevās piefiksēt to, ko viņi aprakstīja kā zvaigznes trīci. Viņu ierīces notvēra radioviļņus no SGR 1900=14. Šis starojums sakustināja gamma detektoru septiņos kosmiskajos pavadoņos, divus izsitot no ierindas, ieskaitot pavadoni NEAR (Near Earth Asteroid Rendezous, ārpuszemes asteorīdu tikšanās vieta).”

Lūk, ko pastāstīja Dogoni. Zinātnieki sēdēja klusējot. Beigu beigās, viņi teica, - „Nu nē, mēs to neesam dzirdējuši”. Tāpēc, ka tas nesakrita ar to, ko viņi, pēc viņu domām, zināja, viņi vienkārši ielika šo informāciju failā „slepeni”. Vairums cilvēku, ieskaitot zinātniekus, vienkārši nezina, ko darīt ar tādiem faktiem. Atklājās daudz informācijas, līdzīgas šai, ar kuru mēs vienkārši nezinājām, ko iesākt. Par cik, mēs nespējam atrast veidu kā saistīt šo neparasto informāciju ar to, kas, pēc mūsu priekšstatiem, mums jau ir skaidra, tad mēs vienkārši pabīdām to tālāk – tāpēc, ka, redzam, teorijas nedarbojas, ja mēs ko tādu saglabāsim.

Vēl viena lieta, kuru zināja Dogoni. Šis mazai zīmējums bija uz alas sienas, taču zinātnieki nezināja, kas tās par blēņām.. līdz, datori izskaitļoja Siriusa A un Siriusa B orbītas. No novērotāja pozīcijas uz Zemes, šīs shēma, kas parādīta Dogonu alā, ir identiska Siriusa B kustības modelim ap Siriusu A – noteiktā laika nogrieznī, kas izrādījās laiks no 1912. līdz 1990.gadam. Delfīni, vai, lai kas viņi arī bija, iedeva šo mūsdienu diagrammu/laika izklājumu Dogoniem, vismaz pirms 700 gadiem!

Ņemot vērā, kā mana dzīve sagriezās pēc šiem notikumiem, es atklāju, ka gan 1912.gads, gan 1990.gads bija ļoti nozīmīgi gadi. Patiesībā, periods starp šiem diviem gadiem bija viens no pašiem svarīgākajiem periodiem visā Zemes vēsturē. Vadoties pēc tā, kā virzīsimies uz priekšu, es paskaidrošu plašāk, taču divos vārdos, 1912.gadā sākās eksperimenti par pārvietošanos laikā, tāpat, kā sākās eksperimenti sarp ārpuszemes Pelēkajām (Grays) un cilvēku būtnēm. (Mēs vēlāk paskaidrosim). Un 1990.gads bija pirmais gads, kad pacelšanās režģis mūsu planētai tika pabeigts. Un daudzi citi notikumi norisinājās šajā periodā. Fakts, ka Dogonu klinšu zīmējumi norādīja uz šo periodu, to varētu uzskatīt par sava veida pravietojumu.

`Ceļojums uz Peru un citas Dogonu zināšanas`

Ar šo informāciju par Dogoniem, es pirmoreiz saskāros 1982. vai 1983.gadā. Tā gadījās, ka es nonācu kontaktā ar cilvēku grupu, kura strādāja ar Dogonu cilti, patiešām tur pabija un sarunājās ar viņiem. Tad, 1985.gadā, es aizved grupu uz Peru, kurā bija viens no Dogonu pētniekiem. Mēs apmetāmies greznā Svētā Augustīna viesnīcā, Kuzko, vēloties nākamajā dienā kājām doties pa Inku Taku, kas aizvijās līdz pat kalnu virsotnēm, aptuveni 40 jūdzes. Jūs paceļaties augšā līdz pat 12000 pēdām, tad nolaižaties pie Makču Pikču 5000 pēdu zemāk. Tas ir ļoti skaisti.

Mūsu viesnīca bija spāņu pils no neapdedzinātiem ķieģeļiem, apslēpta aiz augstajām sienām pilsētas centrā. Mēs apmetāmies, pa diviem cilvēkiem numurā – tā sanāca lētāk. Es biju kopā ar Dogonu pētnieku, un viņš man visu laiku stāstīja par to, ko viņi uzzināja, ieskaitot daudz ko tādu, ko mēs (daudz vairāk, kā mēs?) apspriežam šeit. Mums iedeva istabu, kuras numurs bija 23. Viņš ļoti satraucās un iesaucās, - „Istaba 23! – ļoti labs numurs!” Ja vēro no Āfrikas, kur dzīvo Dogoni, Siriusa zvaigzne pazūd aiz horizonta un atrodas aiz redzamības lauka vairākus mēnešus; tad tā parādās no jauna 23.jūlija rītā, kad paceļas aptuveni vienu minūti agrāk par Sauli. Tā parādās, spoži rubīnsarkana, tieši virs horizonta, gandrīz, tieši austrumos. Sešdesmit sekundes vēlāk paceļas Saule. Tā, jūs varat redzēt Siriusu tikai uz mirkli, un pēc tam, tas pazūd. To sauc par Siriusa saules uzlēkšanu, kas ir ļoti svarīgs brīdis vairumam senās pasaules iemītnieku, nevis tikai Dogoniem un ēģiptiešiem.

Tas ir brīdis, kad Siriuss, Saule un Zeme atrodas uz taisnas līnijas kosmosā. Ēģiptē, gandrīz visu tempļu būvniecība, ieskaitot virzienu, kurā raugās Sfinksas, tika veidota atbilstoši šai līnijai. Daudziem tempļiem bija mazs atvērums, kaut kur sienā; tad, nākamajā sienā atklāja vēl vienu mazu atvērumu, un nākamajā sienā – vēl vienu atvērumu, kas ved uz kādu iekšēju tumšu telpu. Telpas vidū atradās kaut kas, kas līdzinājās kubam vai Zelta Griezuma taisnstūrim no granīta ar mazu atzīmi uz tā. Ģeniālajā Siriusa pacelšanās brīdī rubīnsarkanā krāsa krita uz altāri dažas sekundes, kas iezīmēja jauna gada sākumu un pirmo senā ēģiptiešu simtdaļu kalendāra dienu.

Un lūk, mēs esam Peru, paņemam viesnīcas numuru un apmaināmies ar iespadiem par skaitli 23. Mēs iegājām istabā un nolikām mantas uz grīdas; tad mēs abi palūkojāmies uz gultu un gultas pārklāju un atklājām šo attēlu.

Mēs stāvējām, pilnīgi satriekti, raugoties uz to piecas minūtes, pirms atkal atguvām runasspējas, tāpēc, ka lodītes mūsu galvās griezās ļoti ātri, cenšoties saprast, kā tā varēja notikt.

Ja vēlreiz palūkosieties uz būtņu attēliem, kuras izkāpj no lidojošā šķīvja, tad ieraudzīsiet, ka viņas izskatās līdzīgas. Viņas atradās pa pusei ūdenī un pa pusei ārpus tā – zīdītāji, kuri elpo gaisu – un astes spuras viņiem atradās izvietotas horizontāli, nevis vertikāli kā zivīm. Vienīgās jūras būtnes ar tā veidotām astēm – ir vaļveidīgie, tādi kā delfīni un vaļi.

Taču Dogonu atainojumi atrodas Āfrikā.. bet mēs atradāmies Peru un skatījāmies uz ļoti līdzīgiem zīdītājiem. Tas nekādi neietilpa nevienā shēmā. Tāpēc, mēs apjautājāmies viesnīcas apkalpojošajam personālam, - „Kas jums zināms par šo emblēmu?” Viņi neko nezināja. Viņi galvenokārt bija spāņu izcelsmes un viņiem nebija nekāda priekšstata par indiāņu leģendām. Viņi nezināja senos vēstījumus par pasaules radīšanu, tāpēc, viņiem nebija skaidrs, ko tas varētu nozīmēt. Lūk, visas šīs emblēmas atspoguļojums.

Lai uzzinātu vairāk, mēs noīrējām mazu mašīnu un braucām pa apkārtni, iztaujājot cilvēkus. Visbeidzot, mēs nonācām pie Titikaka ezera, ciemos pie Uros indiāņiem. Kādā sarunas brīdī, es uzdevu jautājumu, - „Ko jūs par to zināt?” Viņi atbildēja, - „O, jā” un pastāstīja mums stāstu, kas ļoti līdzinājās tam, ko bija teikuši Dogoni. Lūk, viņu vēstījums par pasaules radīšanu, - „Lidojošs šķīvis nolaidās no debesīm un piezemējās pie Titikakas ezera, uz Saules salas. Šīs delfīnveidīgās būtnes ielēca ūdenī, pietuvojās cilvēkiem, pastāstīja, no kurienes ieradušies un uzreiz uzsāka ļoti tuvas attiecības ar cilvēkiem, kuri te dzīvoja, pirms Jēzus. Tieši šī saikne ar Debesu Tautu, saskaņā ar teiku, aizveda pie Inku impērijas veidošanās.”

Es tur sēdēju, vienkārši atkāris žokli. Vēlāk austrāliešu žurnāls „Simply Living” publicēja rakstu sēriju par šo tēmu, no kurām viena ietverta šīs grāmatas Pielikumā. Kad cilvēki sāka veikt pētījumus, tad izrādījās, ka visā pasaulē pastāv līdzīgas teiksmas. Jau Vidusjūras divpadsmit atšķirīgās kultūrās stāsta līdzīgu stāstu.

Šajā darbā, mēs daudzas reizes atgriezīsimies pie delfīniem, tāpēc, ka viņi, šķiet, spēlējuši milzīgu lomu apziņas apritē uz šīs planētas.

` Dzejolis Sanskritā un Pī`

Tagad, palūkosimies uz pilnīgi citu lietu, lai pieņemtu, ka senās būtnes šajā pasaulē ir pabijušas, šķiet, vairāk attīstītas, kā mēs domājam. Piedāvāts dzejoļa sanskritā fonētisks tulkojums. Tas tika publicēts rakstā, žurnālā „Clarion Call”, es domāju astoņdesmito gadu sākumā. Angļu tulkojums dots zem sanskrita. „Ak, Kungs Krišna, iesvaidītais klusas godināšanas jogurtā, Ak, kritušo glābēj, Ak, Šivas Kungs, aizsargā mani!”

Daudzos izpētes gados, pētnieki atklājuši, ka katrai no šīm sanskrita skaņām ir atbilstība skaitlim. Lai to noskaidrotu, vajadzēja daudz laika. Katrai no skaņām ir atbilstošs skaitlis, sākot no nulles līdz deviņi, dažām zilbēm atbilst divi skaitļi. Piemēram, „ka”, tiek tulkots kā „gars” un atbilst skaitlim nulle vai viens, pieņemu, atkarībā no tā izmantošanas.

Kad pētnieki paņēma šīs atšķirīgās skaņu nozīmes un salīdzināja tās, tieši ar šo dzejoli, tad sanāca ievērojams matemātisks skaitlis: 0,3141592653589.. tā turpinoties, līdz trīsdesmit otrajai zīmei. Tas atbilst skaitlim Pī, kas sadalīts uz desmit, precīzi līdz trīsdesmit otrajai zīmei! Neviens, līdz pat šim brīdim nav noskaidroji, kā aplūkot komatu, šajā decimālī [..] Ja pavirza komatu uz labo pusi par vienu zīmi, tad iegūstat 3,1415 un tā tālāk, riņķa līnijas garumu, kas sadalīts diametrā. Pieņemsim, viņi varēja zināt par riņķa līniju, kas sadalīta diametrā, taču pēc mūsu kultūras priekšstatiem par to, kas bija šie senie, nav nekādas iespējamības, ka viņi to varētu izskaitļot ar tādu precizitāti. Un tomēr, neapstrīdams pierādījums. Sanskritā ir daudz, daudz tādu dzejoļu un daudz, daudzi citu rakstu. Es nezinu, cik tālu viņi ir pavirzījušies atšifrēšanā, taču domāju, ka tad, kad viss būs pateikts un izdarīts, tas būs ļoti zīmīgi.

Kā viņi to paveica? Kas patiesībā, bija šie cilvēki? Vai iespējams, ka mūsu priekšstati par viņiem ir maldīgi? Iespējams, viņi bija mazliet vairāk attīstīti, nekā domājam? Šis dzejolis par to ļauj nojaust.

Senebreju Bībeles koda atšifrēšana. Jaunākā informācija: „Ir Maikla Drozņina grāmata ar nosaukumu „Bībeles kods” (The Bible Code, Michael Drosnin). Kad šī grāmata, reiz, nonāks pie plašākas publikas, tā atstās ievērojamu iespaidu uz apziņu un ievērojami sagraus atdalītības sajūtu no Dieva.

Doktors Eli Ripss, Izraēlas matemātiķis; atklājis, ka Senebreju Bībelē ietverts ārkārtīgi sarežģīts ciparu kods. Šis atklājums tika pārbaudīts Jēlā un Hārvardā, un pat Pentagonā, un visur tika saņemti apstiprinājumi. Tas – ir zinātnisks atklājums, nevis vienkārši kāda fantāzijas. Viņi atklāja, ka, acīmredzot, par visiem cilvēkiem un notikumiem, kas izpaužas laikā un telpā tika uzrakstīts Bībelē pirms tūkstošiem gadu; tas skaidri norāda uz to, ka nākotne ir zināma. Plašāka informācija ir tāda, ka jūsu dzimšanas datums un vieta, un jūsu miršanas datums un vieta (nākotnē), tāpat, kā tavas dzīves sasniegumi, Bībelē jau ir ierakstīti. Tas, visticamāk, skan mazliet savādi, kā patiesi. Tika aprēķināts, ka sakritība sastāda, vien viens pret miljons. Izlasiet šo grāmatu paši. Vai gan tā nav tā pati „noslēpumu grāmata” par kuru minēts Bībelē, ka tā ir apslēpta un netiks atvērta līdz „laiku beigām”? Saskaņā ar Maiju kalendāru, mēs tuvojamies „laiku beigām”.”

`Cik Sfinksai gadu?`

Nākamais atklājums, iespējams ir viens no pašiem būtiskākajiem, kāds jebkad atklāts uz mūsu planētas. Tas notiek tieši šobrīd, šajā mirklī. Kaut gan atklājuma sākumu, pirms aptuveni četrdesmit gadiem, aizsāka R.A.Švallers de Ļjubičs. Viņš – ir slavens ēģiptiešu arheologs – autodidakts, kurš uzrakstījis virkni grāmatu. Viņam un viņa meita, Lūsija de Ļjubiča, parādījuši dziļu izpratni par sakrālo ģeometriju un ēģiptiešu kultūru.

Sfinksas pētījumu laikā, Švallers de Ļjubičs, īpaši ieinteresējās par pārsteidzošo, tās virsmas nodilumu. Sfinksas mugura ir tik nodilusi, ka veido griezumus, līdz pat divpadsmit pēdu dziļumā, un šis diluma tips pilnībā atšķiras no citām būvēm Ēģiptē. Dilums uz citām būvēm, kas varētu būt celtas tajā pašā laikā, ir smilšu un vēja apstrādātas, kas ir ticami, ja būvēm, kā tiek uzskatīts ir 4000 gadu. Taču rievas uz Sfinkas izskatās, it kā tās būsu ūdens nogludinātas. Saskaņā ar vispārpieņemtu viedokli, Sifinksa, Lielā Piramīda un citas piederošās būves tika radītas aptuveni 4500 gadus agrāk, Ceturtās Dinastijas, ko pārvaldīja Heopss, laikā.

Kad šī neatbilstība nonāca līdz ēģiptiešu arheologiem, viņi atteicās to uzklausīt. Tā turpinājas četrdesmit gadu. Citi cilvēki to pieņēma, taču ēģiptieši, vienkārši neatzina acīmredzamo. Tad par to ieinteresējās cilvēks, vārdā Džons Entonijs Vests. Viņš ir uzrakstījis daudz grāmatu par Ēģipti, ieskaitot grāmatu „Čūska debesīs” un brīnišķīgu ceļvedi pa Ēģipti. Kad viņš uzzināja par diskusiju par Sfinksu, devās paskatīties uz to savām acīm. Viņš redzēja, ka nodilums ir neticami liels un, ka viss, patiešām izskatījās tā, it kā nodilumus būtu veidojies ūdens iespaidā. Tāpat, kā Švallers de Ļjubičs, viņš saprata, ka viņam neizdosies piespiest arheologiem ieklausīties minējumiem par Sfinksu. Man šķiet, šim noliegumam ir iemesls. Lūdzu, saprotiet, es necenšos diskreditēt oficiālo reliģiju. Es tikai sniedzu ieskatu. Redzat, pasaulē ir aptuveni 5000 arheologu – ēģiptiešu, un viņi visi, diezgan mierīgi vairumā jautājumu rod saskaņu. Tāda saskaņa kļuvusi par tradīciju. Viņi pieļauj nelielas izmaiņas, taču ne pārāk daudz, un vairums no viņiem piekrīt jautājumam par piramīdu vecumu. Visi šie arheologi – ir musulmaņi, ar nelielu izņēmumu, un viņu svētie raksti ir Korāns. Korāns, savā tradicionālajā lasījumā, teic, ka radīšana sākās aptuveni pirms 6000 gadu. Ja musulmanis piekristu, ka celtniecība sākās pirms 8000 gadu, viņš sāktu apstrīdēt savus Svētos rakstus. Viņi to nevar darīt, viņi vienkārši nevar, tāpče, viņi pat nesāks par to runāt, pat apspriest.

Ja jūs teiksiet, ka kaut kā vecums pārsniedz 6000 gadu, viņi nepiekritīs. Viņi darīs visu, lai aizsargātu savu ticību, pārliecinot, ka nevienam nav zināmi nekādi priekšmeti, cilvēku izgatavoti, kuriem varētu būt vairāk par 6000 gadiem. Piemēram, viņi norobežoja Pirmās Dinastijas piramīdas, kuras ir vecākas, nekā Sakāras, un salika gar sienā un iekšienē posteņus, lai neviens tur nevarētu iekļūt. Kāpēc? Tāpēc, ka to vecums pārsniedz vai ir tuvu 6000 gadiem? Tāpēc, Džons Entonijs Vests izgāja ārpus arheologu – ēģiptiešu loka un atveda amerikāņu ģeologu, vārdā Roberts Šohs, kurš veica analīzi datorā, aizvedot pie pilnīgi cita, no zinātniskā viedokļa, secinājuma. Padomā tik, nav nekādu šaubu, ka Sfinksas nodilumus, patiešām veidojies no ūdens ietekmes – un šajā tuksnesī, kuram ir vismaz 7000 gadu, laika robeža iesniedzas tālāk par 6000 gadu.

Datori izskaitļoja, ka, lai radītu tādus nodilumus, būtu vajadzīgs, kā minimums 1000 gadu patstāvīga lietus, kuru plūsma apskalo Sfinksu – visu laiku, visu diennakti. Tas nozīmē, ka Sifinksai, vismaz jābūt 8000 gadus vecai. Lai arī, ticamība par tādām lietavām tūkstots gadu garumā ir neliela, tad tai jābūt, vismaz 10 līdz 15 tūkstošus gadus vecai? Bet, iespējams, pat vairāk. Kad šis pierādījums tiks pavēstīts visā pasaulē, tas būs viens no spēcīgākajiem atklājumiem uz šīs planētas ilga, ilga laika periodā. Tas atstā lielu iespaidu uz pasaules uztveri, pašu par sevi, kā jebkurš cits atklājums. Šis pierādījums vēl nav ienācis skolas mācību grāmatās un nav kļuvis par vispārpieņemtu patiesību, kaut arī aplidojis visu planētu. Tas ir ticis izskatīts, un pārbaudīts, un par to ir domājuši un strīdējušies, un visbeidzot, vairums zinātnieku piekrituši, ka tas nav pakļauts šaubām.

Tagad, Sfinksas vecums ir pacelts atpakaļ, vismaz uz 10, iespējams, uz 15 tūkstošiem gadu vai ievērojami tālāk pagātnē, un tas jau maina visas pasaules cilvēku attieksmi. Redzat, balstoties uz mūsu šīs dienas priekšstatiem, mēs uzskatām, ka paši senākie civilizētie cilvēki bija šumeri, kuri dzīvoja, aptuveni pirms 3800 gadiem, pirms mūsu ēras. Līdz tam, kā apgalvo vispārpieņemtā zinātne nepastāvēja nekas, izņemot matainus barbarus – nebija nekādas civilizācijas nekur uz planētas. Taču tagad, mums ir kaut kas, ko izgatavojis cilvēks, un kam ir 10 līdz 15 tūkstoš gadu. Tas maina visu!

Pagātnē, kad tika atklāts kas jauns, līdzīgs šim, kas iedarbojās uz visu pasaules kopainu, pagāja aptuveni simts gadu, lai viduvējs cilvēks teiktu, - „Ak, jā, tā ir taisnība!” Taču šoreiz, tas notiks daudz ātrāk, pateicoties televīzijai, datoriem, internetam un tam, kāds ir mūsdienu temps. Tagad zinātnieku biedrības, pirmoreiz, sāk aplūkot Platona vārdus citā gaismā, kad viņš runāja par citu kultūru, citu kontinentu, no dziļas senatnes, sauktu par Atlantīdu.

Sfinksa – ir pati lielākā skulptūra uz planētas. To neradīja mataini barbari, taču – ļoti augsti attīstīta kultūra. To neradīja neviens, kas mums zināms uz Zemes šobrīd. No zinātniskā viedokļa, tas ir pirmais lietiskais pierādījums, kas mums liecina par civilizācijas vecumu. Bija citi pierādījumi, taču cilvēki vienkārši to slēpa tālāk no acīm. Informācija par Sfinksu ir radījusi plaisu mūsu priekšstatos par šo pasauli. Tas notika 1990.gadā, un tagad šī plaisa paplašinās. Tagad, mums ir atzīts pierādījums par to, ka neapstrīdami uz Zemes bija jāpastāv kādai augstāk attīstītai civilizācijai tik sen – 10 000 gadus atpakaļ. Jūs būsiet par lieciniekiem tam, kā tas pašos pamatos mainīs mūsu priekšstatus par to, kas mēs esam patiesībā.

`Edgars Keisijs, Sfinksa un manuskriptu zāle`

Man ārkārtīgi interesants šķiet tas, ka šo pārmaiņu iemesls būs Sfinksa, īpaši, ja palūkojas uz to, ko saka A.R.E (Association for Research and Enlightenment, Pētījumu un izglītības asociācija). A.R.E., organizācija, kas veidota no „guļošā pravieša” mācībām, Edgara Keisija (Edgar Cayce) saka, ka Sfinksā atrodas ieeja uz Manuskriptu zāli. Manuskriptu zāle – kā uzskata ir pazemes telpa, kas satur fiziskus pierādījumus par daudz augstākas, kā mūsu, seno civilizāciju uz Zemes.

Keisijs ir ļoti interesants pravietis. Savā dzīvē, viņš izteicis apmēram 14 000 pareģojumu un 1970.gadā, 12000 no šiem pareģojumiem piepildījās, bet notikumi, kas attiecās uz 2000, vēl arvien bija par nākotni. Visos šajos pareģojumos, viņš pielaida tikai vienu mazītiņu kļūdu. Uz 12 000 pareģojumu fona tas šķiet neticami. Viņam varētu piedot vienu kļūdu: reiz, viņš saņēma vēstuli no kāda cilvēka Francijā, kurš palūdza pareģot viņa veselības stāvokli, taču Keisijs kļūdas dēļ paredzēja lūguma autora veselības stāvokli. Tā bija viņa vienīgā kļūda. Viss pārējais piepildījās atbilstoši Keisija vārdiem – līdz pat 1972.gadam. Taču, pēc 1972.gada sāka notik kļūdas, un es paskaidrošu, kāpēc, kad tam pienāks laiks. (Keisija pareģojums par Atlantīdas pacelšanos okeāna virspusē līdz 1970.gadam, nepiepildījās: ielūkojieties 1970.gada avīzes „Life” janvāra numurā. Salas, patiešām parādījās virspusē punktā, kuru bija norādījis Keisijs, kā agrāko Atlantīdas atrašanās vietu; dažas no tām atkal iegrima, bet dažas, līdz pat šim laikam redzams virs ūdens.)

Saskaņā ar Keisija pravietojumiem, labā Sfinksas ķepa – ir ieeja uz Manuskriptu zāli. Tāpat, kā Tots, tā arī Keisijs apgalvo, ka Sfinksas pazemes telpā ir noslēpti fiziski priekšmeti, kas pierāda attīstītas kultūras eksistenci uz šīs planētas, vēl pirms mums. Tots saka, ka šie priekšmeti pierādīs attīstītas kultūras eksistenci pirms pieciem ar pusi miljoniem gadu. Salīdzinājumā ar šīs senās kultūras attīstības līmeni, mūsu civilizācija – ir vienkārši, bērni.

Realitātē, saskaņā ar Totu, civilizācija uz šīs planētas jau ir 500 miljonus gadu, bet pati pirmā civilizācija nākusi no zvaigznēm. Taču piecus ar pusi miljonus gadu atpakaļ, kaut kas, patiesi grandiozs notika ar ākašas hronikām. Spriežot pēc manas izpratnes, ko ietver ākašas hronikas, es vispār nespēju saprast, kā tā varēja notikt. Saskaņā ar to, ko es zinu, viss, kas parādās, parādās vibrāciju formā. Tāpēc, es nesaprotu, kā ākašas hronikas var būt sagrautas; un tomēr, man saka, ka tā arī notika.

`Iepazīšanās ar Totu`

Kas ir Tots? Tas, ko jūs redzat šajā ilustrācijā (ēģiptiešu hieroglifi). Viss šajā attēlā ir hieroglisisks, ne tikai tēli augšā. Vārds „hieroglifs” nozīmē svētās rakstu zīmes. Hieroglifi uzzīmēti uz papirusa, kurš tiek uzskatīts par pasaulē pirmo papīru. Te attēlotā būtne – ir cilvēks, vārdā Tots, turklāt vārdu izrunā ar ilgu uzsvaru uz „o”. (Te autors paskaidro atšķirību starp ilgu un īsu angļu „o” izrunu, red.piez.), taču viņš pats izrunā savu vārdu kā Toots. Hieroglifiski viņa vārds attēlots ibisa, putna galvas veidā. Ja jums ir nācies redzēt šo cilvēku ar platajiem pleciem, ar salīdzinoši mazo putna galvu, tad ziniet, ka tieši tā hieroglifiski attēlo būti, vārdā Tots. Viņš tur rokās papirusa niedri, tieši tāpēc, ka viņš bija tas cilvēks, kurš uzdāvināja pasaulei rakstību. Rakstības ieviešana bija ļoti svarīgs notikums, visticamāk, daudz ietekmīgāka darbība, kāda jebkad parādījusies uz Zemes, šajā ciklā. Tā izsauca mūsu evolūcijā un mūsu apziņā vairāk izmaiņu, nekā jebkurš cits notikums visā mums zināmajā vēsturē.

Tots tur savā kreisajā rokā kaut ko, ko sauc par „ankh” – mūžīgās dzīvības simbolu. Ankh – ir ārkārtīgi svarīgs šī darba simbols, tieši tāpat, kā tas bija viens no svarīgākajiem simboliem ēģiptiešu laikos. Mūsu ķermeņus ietver elektromagnētiskais enerģētiskais lauks ankh formā. Atmiņas par šī simbola nozīmi, saskaņā ar ēģiptiešu viedokli, ir sākums, lai mēs atgrieztos mājās uz mūžīgu dzīvi un pilnīgu brīvību, tāpēc, ankh ir atslēga.

Viss augstāk minētais – ir ievads. Es pārlekšu no tēmas uz tēmu, runājot par daudzām lietām, kuras, pirmajā acu uzmetienā savā starpā nav saistītas; tad, maz pamazām, es apkopošu tās vienā saistītā ainā.

Mūsu otrā ceļojuma uz Ēģipti laikā, es visur meklēju šo putnu, ibisu. Tiek uzskatīts, ka viņi mīt aizaugušās niedrēs, un es izložņāju visas niedres ar savu fotoaparātu. Es turpināju to meklēt visu savu uzturēšanās laiku. Es meklēju Ēģiptē visur, taču ne reizi nesastapu nevienu ibisu. Man nācās paciesties, līdz es nonācu Albukerkas zoodārzā, lai uzņemtu šo kadru. Viņi līdzinās īskājainajiem stārķiem ar gaiši rozā spalvām.

Zīmējumā attēlots Tots, kurš raksta.

Šī ir kopija no sienas zīmējuma, bet nākamā fotogrāfija – pati sienas skulptūra. Te viņš stāv nometies uz ceļa, tur spalvu un raksta. Tā bija revolucionāra darbība, kuru agrāk, šajā ciklā neviens nekad nebija pielietojis. Saskaņā ar vispārpieņemto vēstures versiju, šī darbība tika pielietota Ēģiptē, Sakaras laikos, taču es par to šaubos. Personīgi uzskatu, ka tā tika pielietota 500 gadus agrāk. Sakara tika uzbūvēta Pirmās Dinastijas laikā, aptuveni 3300.gadā pirms Kristus Dzimšanas. Kad mēs runāsim par vecākām piramīdām, nekā Sakara, jūs sapratīsiet, kāpēc tā uzskatu.

`Mans stāsts, sākot no Bērklijas`

Daži no jums var neatzīt saskarsmi ar būtnēm no citām dimensijām, taču tieši tam bija vieta manā dzīvē. Par to nelūdz, tā vienkārši notika. Kā izrādījās, man, gandrīz katru dienu, daudzu gadu laikā, bija saikne daudzdimensionālajos līmeņos ar šo cilvēku, Totu. Tagad, kad es to saprotu labāk, man ir skaidrs, ka manas personiskās attiecības ar Totu, patiesībā sākās, kad es mācījos koledžā, Bērklijā.

Mana pamata specializācijabija fizika un nākamā – matemātika, gadrīz, līdz diploma saņemšanai. Lai beigšanai bija atlikusi tikai viena ceturtdaļa. Un te, es izlēmu, ka nevēlos iegūt fiziķa diplomu, tāpēc, ka par fiziku uzzināju ko tādu, kas mani novērsa no vēlmes darboties ar zinātni, kas, pēc manām domām, nemaz nebija zinātne. Tagad tas mainās. Tas pats par sevi ietilptu veselā grāmatā, taču pārmaiņu iemesls saistīts ar to pašu, par ko es runāju attiecībā uz arheologiem. Fiziķi, tieši tāpat, kā arheologi novērsīsies no patiesības, ja tā nozīmē pārāk daudz laika un ir pārāk ātra. Iespējams, īstais iemesls ir tāds, ka tāda ir cilvēka daba. Un tā, es pārslēdzos uz citu savu smadzeņu pusi un izvēlējos par savu specialitāti smalko mākslu. Mani kuratori nodomāja, ka man ir aizbraucis jumts. „Tu grasies atteikties no fiziķa diploma?” viņi vaicāja. Taču tas man nebija vajadzīgs, un es to nevēlējos. Tagad, izvēloties par galveno priekšmetu mākslu un vēsturi, lai iegūtu diplomu, man bija jāmācās vēl divi papildus gadi.

Pamata priekšmetu maiņa izrādījās saprātīga, jo apgūstot senos rakstus atklājās, ka pēc senču priekšstatiem, māksla, zinātne un reliģija ir savstarpēji saistītas. Tā kā, apmācība, caur kuru es sevi vedu, pilnībā atbilda manām pašreizējām nodarībām.

`Došanās uz Kanādu`

Iesaukšanu saņēmu 1970.gadā. Izejot caur Vjetnamu un palūkojoties, kas tolaik notika mūsu valstī, es beidzot sacīju, - „Man pietiek! Diezgan! Es nezinu, cik ilgi dzīvošu un kas notiks, taču es, vienkārši grasos būt laimīgs un darīt to, ko vienmēr esmu gribējis darīt.” Izlēmu atiet no visa un doties dzīvot kalnos; tā, kā vienmēr to biju vēlējies. Un tā, es pametu Savienotās Valstis un devos uz Kanādu, toreiz nezinot, ka pēc gada man sekos tūkstots Vjetnamas kara pretinieku. Apprecējos ar sievieti, vārdā Renija, un mēs divatā aizgājām, kur rāda acis, un atradām mazu namiņu pie ezera. Mēs bijām tālu no visa. Lai nokļūtu līdz mūsu namiņam, vajadzēja kājām noiet četras jūdzes no tuvākā ceļa, tāpēc, mēs patiešām atradāmies vientulībā.

Sāku dzīvot savu dzīvi tā, kā vienmēr man bija to gribējies. Vienmēr vēlējos paskatīties, vai spēšu dzīvot bez visa, tāpēc, es pamēģināju. Iesākumā bija mazliet savādi, taču ar laiku kļuva vieglāk, un diezgan ātri, es pieradu pie dabiskas dzīves. Dzīvoju lielisku un pilnvērtīgu dzīvi bez naudas. Pēc kāda laika sapratu, - „Hei, tas ir daudz vieglāk, kā strādāt darbu lielā pilsētā.” Man smagi bija jāstrādā aptuveni trīs stundas dienā, bet pārējais laiks piederēja man. Tas bija lieliski. Varēju nodoties mūzikai, un skriet pa apkārtni, un brīnišķīgi pavadīt laiku. Tieši tā arī darīju. Es aizrāvos. Spēlēju aptuveni desmit stundas dienā, kopā ar daudziem draugiem, kuri bija nogājuši daudzas jūdzes. Mūsu vieta tolaik ieguva labu slavu. Mēs vienkārši izklaidējāmies. Tā darīt, manā tagadējā izpratnē, bija ļoti svarīgi, jo tā es atklāju kaut ko par sevi. Patiecoties tam notika „atgriešanās pie mana iekšējā bērna”, - kā es to saucu šodien – mans iekšējais bērns tika palaists brīvībā, un šajā brīvībā ar mani notika kaut kas, kas kļuva par katalizatoru un aizveda pie pašreizējās dzīves.

`Divi Eņģeļi un kur viņi mani aizveda`

Atrodies Vankūverā, Kanādā, mēs sapratām, ka mums gribētos uzzināt par meditāciju, un mēs sākām mācīties pie skolotāja – hinda, kurš dzīvoja šajā rajonā. Mana sieva un es, mēs ļoti nopietni izturējāmies pret savu vēlmi saprast, kas ir meditācija. Izrādot cieņu, mēs izgatavojām baltus zīda apģērbus ar kapucēm. Un kādu reizi, kad mēs praktizējām meditāciju jau četrus vai piecus mēnešus, mūsu istabā parādījās divi gari Eņģeļi, aptuveni desmit pēdas gari! Lūk, viņi stāvēja mūsu priekšā – viens bija zaļš un viens bija violetas. Mēs spējām redzēt cauri viņu caurspīdīgajiem ķermeņiem, taču viņi noteikti tur bija. Mēs negaidījām, ka kas tāds notiks, un mēs abi par to nebijām lūguši. Mēs vienkārši sekojām instrukcijām, kuras mums sniedza skolotājs – hinds. Neesmu pārliecināts, ka viņš pats pilnībā saprata, jo turpināja mums uzdot jautājumus. Sākot no šī brīža, mana dzīve vairs nekad nebija tāda kā agrāk. Pat ne tuvu.

Pirmie Eņģeļu izrunātie vārdi bija, - „Mēs esam tu.” Man nebija ne jausmas, ko viņi ar to bija domājuši. „Jūs – esat es?” – iejautājos. Tad viņi pamazāk man sāka mācīt dažādas lietas, kas attiecās uz mani pašu un pasauli, un apziņas dabu. Visbeidzot, mana sirds viņiem pilnībā atvērās. Es sajutu no viņiem nākošu apbrīnojamu mīlestību, kas pilnībā mainīja manu dzīvi. Daudzu gadu laikā, viņi mani veda pie aptuveni septiņdesmit dažādiem skolotājiem. Viņi meditācijas laikā nosauca precīzu skolotāja adresi un telefona numuru, kuru man vajadzēja apmeklēt. Viņi piedāvāja, vai nu piezvanīt, vai vienkārši ierasties pie viņa vai viņas mājās. Es tā arī darīju – un tas vienmēr izrādījās tieši tas, vajadzīgais cilvēks! Tad man deva instrukcijas palikt ar šo cilvēku uz kādu laiku. Reizēm, tieši pašas apmācības karstumā, Eņģeļi teica, - „Okay , tu esi pabeidzis. Vari iet.”

Atceros, kad viņi nosūtīja mani pie Ramas Dassu. Es uzturējos viņa mājās trīs dienas, brīnoties, ko es tur daru; un, vienā no šīm dienām es piegāju un pieskāros viņa plecam, lai kaut ko pateiktu, un saņēmu tādu uzlādi, kas praktiski, nogāza mani uz grīdas. Eņģeļi teica, - „Tas ir tas. Tagad tu vari doties.” Un es sacīju, - „Okay .” Rama Dassu un es kļuvām par draugiem, taču apmācība, kuru man bija jāiziet pie viņa, noslēdzās tajā vienā vienīgā mirklī.

Nima Karoli Baba, Ramas Dassu skolotāja mācības man ir ļoti svarīgas. Viņš ticēja tam, ka „vislabākā forma, kā redzēt Dievu – ir katrā formā”. Biju iepazinies arī ar Jogainanda darbu un izturos pret to ļoti iejūtīgi. Vēlāk, mēs parunāsim par Šri Juktešvaru un dažiem viņa darbiem. Esmu iedziļinājies, gandrīz visās reliģijās. Man negribētos iedziļināties sikhu mācībā, jo es neticu nepieciešamībai gatavoties kaujai, taču esmu pētījis un praktizējis, gandrīz visu pārējo – musulmanismu, judaismu, kristietību, daoismu, hinduismu, Tibetas budismu. Esmu dziļi pētījis daoismu un sūfismu – ar sūfijiem esmu pavadījis vienpadsmti gadus. Taču, no visām šīm apmācībām, daudz spēcīgāki skolotāji man bijuši Amerikas indiāņi. Tieši indiāņi atvēra vārtus manai garīgajai izaugsmei. Viņi atstāja ļoti spēcīgu ieteikmi uz manu dzīvi. Taču tas ir cits stāsts, par kuru mēs parunāsim, kad pienāks laiks.

Visas pasaules reliģijas vēsta par vienu un to pašu Realitāti. Tām ir dažādi vārdi, atšķirīgas izpratnes un idejas, taču patiesībā, ir tikai viena Realitāte un ir tikai viens Gars, kas caurstrāvo visu dzīvo. Iespējams dažādas tehnikas paredzētas, lai sasniegtu atšķirīgus apziņas stāvokļus, taču ir tikai tas, kas ir reāls, un, kad tu esi tur, tu to zini. Lai, kā arī tu to vēlētos saukt – vari tam piešķirt dažādus nosaukumus – tas viss ir viens un tas pats.

`Alķīmijas un pirmā Tota parādīšanās`

Kādā brīdī, Eņģeļi mani aizveda pie kanādieša, kurš bija alķīmiķis un kurš, patiešām pārvērta dzīvsudrabu zeltā (to var paveikt arī ar svinu, kas ir sarežģītāk). Es mācījos alķīmiju pie viņa divus gadus un novēroju šo procesu ar savām acīm. Viņam bija stikla sfēra, diametrā, aptuveni 18 collas, piepildīta ar šķidrumu, un tās iekšienē pacēlās mazi dzīvsudraba burbulīši. Tie izgāja caur sēriju luminiscējošu nokrāsu un izmaiņu, izmetās virspusē, pārvērtās mazās tīra zelta lodītēs un tad nolaidās dibenā. Tad viņš savāca visas šīs mazās zelta lodītes un izmantoja savam garīgajam darbam. Viņš bija īpašnieks, pavisam parastai no skata mājai Britu Kolumbijā, uz parastas ielas. Ja brauc pa ielu, tad viņa māja izskatīsies pilnīgi tāda pat, kā visas citas. Taču zem viņa mājas atradās slepena laboratorija. Viņš ņēma miljons dolāru par zeltu un apraka tos zemē, izveidojot milzīgu kompleksu, kas bija pieblīvēts ar visu, ko vien var iedomāties, sākot ar elektroniskajiem svariem, līdz sīkumiem, lai būtu iespēja turpināt savu darbu. Nauda viņu neinteresēja. Un protams, alķīmijas mērķis nav zelta vai naudas radīšana, taču izpratne par procesu kā dzīvsudrabs vai svins pārvēršas zeltā.

Svarīgs ir tieši process. Tāpēc, ka dzīvsudraba pārvēršana zeltā ir identisks process tam, caur kuru iziet cilvēks, pārejot no pašreizējā apziņas stāvokļa Kristus apziņā; pastāv tieša saikne. Patiesībā, ja jūs apgūtu visu alķīmiju, jums nāktos apgūt katru ķimisko reakciju, kas notiek ar esošo, tāpēc, ka katra reakcija atbilst empīriski noteiktam aspektam dzīvē. Senais izteikums – „kā augšā, tā apakšā”. (Starp citu, Tots – ir cilvēks, kurš pirmais izrunāja šos vārdus dzīvē, atrodoties Grieķijā, ar vārdu Hermejs.)[..]

Reiz, es sēdēju šī skolotāja – alķīmiķa priekšā un mēs veicām īpaša veida meditāciju ar atvērtām acīm, kur mēs aizturējām elpošanu un elpojām noteiktā veidā. Viņš sēdēja no manis trīs pēdu attālumā, un mēs atradāmies meditācijā, varbūt stundu vai divas, diezgan ilgu laiku. Tad, kaut kas notika – kaut kas tāds, ko es nekad agrāk netiku redzējis, nekad! Viņa tēls kļuva miglains, bet tad, izgaisa tieši manā acu priekšā! Viņš vienkārši pazuda. Es to nekad neaizmirsīšu. Uz mirkli sastingu, nezinot, ko darīt. Tad, neizlēmīgi pietuvojos un pataustīju. Tur neviena nebija. Nodomāju, - „Tas tik ir kaut kas!” Biju pilnīgi apjucis. Sēdēju kā zibens ķerts! Nezināju, ko darīt, tāpēc, vienkārši turpināju sēdēt. Tad, diezgan ātri, man pretim parādījās cits cilvēks, kāds pilnīgi cits! Viņš pat nebija līdzīgs. Mans skolotājs alķīmiķis bija trīsdesmit piecus gadus vecs, bet šim puisim bija, iespējams, sešdesmit vai septiņdesmit, un viņš bija mazāka auguma – varbūt, piecas pēdas (aptuveni 1 metru un 60 centimetrus garš).

Viņš bija mazs, ārēji līdzinājās ēģiptietim. Viņam bija tumšāka āda un diezgan gari mati, kuri atsukāti atpakaļ. Viņa seja bija gludi skūta, izņemot bārdu, kas auga uz pakakles, gara, varbūt sešas pēdas, un sasieta piecās vietās mezglos. Viņš bija ģērbies vienkāršā dzeltenīgi brūnas krāsas kokvilnas apģērbā ar garām piedurknēm un biksēs, un viņš sēdēja, sakrustojis kājas, ar seju pret mani. Kad mans šoks pārgāja, es vienkārši ieskatījos šim cilvēkam acīs. Un tas, ko tur ieraudzīju, to agrāk biju redzējis mazuļa acīs. Kad jūs raugāties mazuļa acīs, jūsu uzzināsiet, cik tas ir viegli, tāpēc, ka tur nekas nenotiek, nav nosodījuma, nav nekā. Viņu acīs var vienkārši iegrimt, un viņi iegrimst tavās. Lūk, tāda sajūta radās, ieskatoties šajā cilvēkā. Bija tieši tādas, mazuļa acis šajā vecajā ķermenī. Tajās nekas nenotika. Uz brīdi izveidojās saikne ar šo cilvēku, un nebija nekādu šķēršļu. Viņš pieskārās manai sirdij tā, kā nekad agrāk neviens to nebija darījis.

Tad viņš uzdeva man jautājumu. Viņš sacīja, ka visumam trūkst trīs atomu un pajautāja, vai nezinu, kur tie atrodas. Man nebija ne jausmas, ko viņš domājis, tāpēc atbildēju, - „Nu.. nē.” Tad viņš uzdāvināja pārdzīvojumu, - es to neaprakstīšu; kas mani aizsūtīja atpakaļ laikā uz radīšanas sākumu un atkal atgrieza atpakaļ. Tā bija ļoti interesanta ārpusķermeņa pieredze. Kad es atgriezos, sapratu, ko viņš bija domājis par trim trūkstošajiem atomiem – vismaz, uzskatīju, ka esmu sapratis. Un es sacīju, - „Nu, es domāju, ka tu domāji šo”, un piedāvājos viņam pastāstīt to, par ko domāju. Kad pabeidzu, viņš vienkārši pasmaidīja, paklanījās un izgaisa. Mazliet vēlāk, no jauna uzradās mans skolotājs – alķīmiķis. Mans skolotājs nezināja, ka kaut kas ir noticis. Viss, kas notika, šķiet, bija tikai mana pieredze.

Es izgāju no tā, pilnīgi pārņemts. Tolaik, Eņģeļi mani nosūtīja strādāt ar vēl četriem skolotājiem, tā kā, es gāju no viena pie otra, bet no tā – atkal pie cita, un mana dzīve, patiesībā bija piesātināta. Tomēr, es nespēju domāt ne par ko citu, izņemot šo mazo cilvēku. Es nekad viņam nejautāju, kas viņš bija un viņš neatgriezās. Laiks gāja, un beidzot šie pārdzīvojumi sāka izbalēt. Taču manī vienmēr ir saglabājies jautājums: kas gan tas bija? Kāpēc viņš mani nosūtīja meklēt trīs atomus un kam tas viss bija paredzēts? Man gribējās viņu redzēt atkal, tāpēc, ka viņš bija tīrākais no cilvēkiem, kuru jebkad biju sastapis – visas savas dzīves laikā. Pēc deviņpadsmit gadiem, es uzzināju, kas viņš bija. Tas bija Tots. 1984.gada 1.novembrī, viņš atkal parādījās manā dzīvē.. un tik daudz iemācīja. Taču atkal, tas ir cits stāsts vēlākam.

`Tots – atlants`

Šī cilvēka, Ēģiptes Tota, dzīvi var izsekot gandrīz līdz Atlantīdas sākumam. Pirms 52 000 gadiem, viņš atrada veidu, kā palikt pie apziņas vienā ķermenī visu laiku, nenomirstot, un kopš tiem laikiem, viņš palicis savā sākotnējā ķermenī – līdz 1991.gadam, kad viņš pārgāja uz jaunu eksistences veidu, tālu ārpus mūsu izpratnes robežām. Viņš bija liecinieks lielākajai daļai Atlantīdas vēstures, viņš pat bija tās karalis 16 tūkstošus gadu. Šajos laikos viņu dēvēja par Čiketetu Arlihu Vomalitesu. Viņa vārds, patiešām bija Arlihs Vomalitess, bet Čiketets – tas bija tituls, kas nozīmē „gudrību meklējošais” tāpēc, ka viņš patiesi vēlējās būt tas, kurš ir gudrība. Pēc tam, kad Atlantīda nogrima (par to mēs runāsim ļoti drīz, un plaši), Arliham Vomalitesam un citām attīstītām būtnēm vajadzēja nogaidīt aptuveni 6000 gadu, pirms viņi spēja uzsākt civilizācijas atjaunošanu. Kad sāka parādīties ēģiptiešu civilizācija, viņš uzradās atkal un nosauca sevi par Totu, saglabājot šo vārdu visas Ēģiptes pastāvēšanas laikā. Kad Ēģipte gāja bojā, tad tieši Tots izveidoja nākamo kultūru, kas bija Grieķija. Mūsu vēstures grāmatas vēsta, ka Pitagors – ir Grieķijas tēvs, un tieši ar Pitagoriešu skolas palīdzību radās Grieķija, bet no Grieķijas attīstījās mūsu pašreizējā civilizācija. Pitagors savos rakstos saka, ka Tots paņēma viņu aiz rokas, aizveda zem Lielās Piramīdas un apmācīja visu Realitātes ģeometriju un dabu. Kad Grieķija piedzima caur Pitagoru, Tots ienāca šajā kultūrā tajā pašā ķermenī, kurš viņam bija Atlantīdas laikos un nosauca sevi par Hermeju. Rakstos ir teikts, ka Arlihs Vomalitess, Tots un Hermejs ir viena un tā pati persona. Vai tā ir patiesība? Palasiet Smaragdzaļos Galdiņus, kurus pirms 2000 gadu sarakstīja Hermejs.

Kopš tiem laikiem, viņam bijuši daudzi citi vārdi, taču es vēl arvien viņu saucu par Totu. Viņš atgriezās manā dzīvē 1984.gadā, un strādāja ar mani, gandrīz katru dienu, līdz pat 1991.gadam. Viņš ienāca un pavadīja ar mani, iespējams, no četrām līdz astoņām stundām dienā, ļoti daudz ko iemācīja. Lūk, no kurienes visa šī informācija, kurā dalīšos ar jums, kaut arī, tā var attiekties uz citu informāciju, un tikt apstiprināta no citu skolotāju puses.

No viņa nāca pasaules vēsture. Redzat, viņa atrašanās laikā Ēģiptē, viņu sauca par Rakstvedi; viņš pierakstīja visu notiekošo. Šim mērķim, viņš bija brīnišķīga persona, vai ne? Viņš dzīvoja visu šo laiku, tas ir, kā rakstvedis, viņš vienkārši sēdēja un vēroja dzīves plūdumu. Viņš bija labs bezkaislīgs liecinieks, jo tajā slēpās viņa izpratne par gudrību. Viņš reti runāja vai rīkojās, izņemot gadījumus, kad zināja, ka tas atbilst dievišķajam nodomam. Ar laiku, Tots atrada veidu, kā pamest Zemi. Viņš devās uz citu planētu, kur bija dzīvība un vienkārši sēdēja tur un vēroja. Viņš nekad neiejaucās, neizrunāja nevienu vārdu. Viņš saglabāja absolūtu klusēšanu un vienkārši vēroja – vienkārši skatījās, kā viņi nodzīvo savas dzīves, lai uzkrātu gudrību, saprastu – iespējams, pa simts gadiem uz katras planētas. Tad viņš devās vēl kaut kur un vēroja.

Kopumā, Tots pabija projām no mūsu planētas aptuveni 2000 gadus, izpētot citas dzīvības formas. Taču viņš uzskata sevi par zemieti. Protams, mēs visi esam ieradušies no vienas vai citas vietas šīs dzīves spēles gaitā, tāpēc, ka Zeme nav tik sena. Tai ir tikai pieci biljoni gadu, bet Gars ir mūžīgs, vienmēr bijis un vienmēr būs. Jūs vienmēr esat bijuši un būsiet. Gars nevar nomirt un jebkura cita izpratne – ir vienkārši ilūzija. Taču Tots uzskata sevi par nākušu no šejienes, tāpēc, ka šeit viņš spēra savu pirmo soli, kas aizveda viņu pie nemirstības.

Zīmējumā atainota Tota sieva, Šiza. Viņa – ir neparasta personība, savā ziņā, viņa ir tikpat neparasta, kā Tots, varbūt vēl vairāk. Viņa bija pirmā būtne, kas apzināti atveda mani uz Zemes, kas notika aptuveni 1500.gadā pirms Kristus. Es šeit nebiju fiziski, taču mēs īstenojām apzinātu saikni caur telpu. Viņa nonāca kontaktā ar mani problēmu dēļ, kas ēģiptiešiem radās ar savu valsti, un kas, no viņas viedokļa raugoties, varēja ieteikmēt visu pasauli un cilvēces evolūciju. Mēs strādājām kopā ļoti cieši. Es, līdz pat šim laikam esmu saglabājis pret viņu dziļu mīlestību un patiesi tuvu attieksmi, kaut arī viņas šeit vairs nav. Tieši tāpat, kā Tots. 1991.gadā, viņi kopā atstāja visu šo visumu oktāvu un pārgāja pilnīgi citā Esības dzīvē. Viņu rīcība ir svarīga mums, kā paši redzēsiet.

1984.gadā, Tots atgriezās manā dzīvē, deviņpadsmit gadus pēc manas pirmās saskarsmes pieredzes ar viņu, manas meditācijas laikā ar skolotāju – alķīmiķi. Pirmais, ko viņš izdarīja, viņš aizveda mani caur iesvētībām uz Ēģipti. Pēc viņa norādēm, es ceļoju caur visu Ēģipti, veicu ceremonijas un pieņēmu iesvētības noteiktos tempļos. Mani uzaicināja ieiet noteiktā telpā zem Lielās Piramīdas, atkārtot garas frāzes Atlantu valodā un nonākt apziņas stāvoklī, kur mans ķermenis sastāvēja, tikai no gaismas. Es pastāstīšu šo stāstu, kad tam pienāks laiks, apsolu.

`Tots, Ģeometriskie attēli un Dzīvības Zieds`

Trīs, četrus mēnešus vēlāk, pēc manas atgriešanās no Ēģiptes, ieradās Tots un teica, - „Es gribu redzētu ģeometriskos attēlus, kurus tev iedeva Eņģeļi”. Eņģeļi man sniedza informāciju par to, kāda ir Realitātes attiecība ar Garu, ģeometrisku attēlu veidā, un vēl Eņģeļi man iemācīja meditāciju, kuru es grasos atklāt arī jums. Meditācija bija viena no pirmajām lietām, kuru Tots vēlējās no manis saņemt. Tā bija apmaiņa: es saņēmu visas viņa atmiņas, bet viņš saņēma šo meditāciju. Viņš vēlējās meditāciju, jo tā bija daudz vienkāršāka, nekā metode, kuru izmantoja. Viņa veids, kā saglabāt sevi dzīvu 52000 gadu laikā bija ļoti smalks – viņš karājās mata galā. Tas no viņa prasīja divu stundu meditāciju, katru dienu – citādi, viņš mirtu. Viņam bija jāatrodas ļoti specifiskā meditācijā, vienu stundu ar galvu uz ziemeļiem un kājām uz dienvidiem; tad viņam bija jāpavada otra stunda pretējā stāvoklī, izpildot citu meditāciju. Tad, lai reģenirētu ķermeni, vienu reizi, katros piecdesmit gados, viņam bija jādodas uz vietu, ko dēvē par Amentas Zālēm, un desmit gadus vai aptuveni tik daudz laika jāpavada Dzīvības Zieda priekšā. (Tā – ir tīra apziņas liesma, kas atrodas dziļi Zemes iekšienē, un no kuras pilnībā atkarīga cilvēces apziņas līmeņa eksistence. Par to – vēlāk).

Tots ļoti interesējās par šo jauno meditāciju, tāpēc, ka tas, kas paņēma veselas divas stundas, ar Mer-Ka-Ba meditāciju aizņēma, tikai sešas elpas. Tas ir ātri, efektīvi un daudz precīzāk; un potenciāls ir ievērojami lielāks, jo tas noved pie patstāvīgas apzināšanās. Tā, Tots sāka dalīties ar mani ievērojamā daļā savu zināšanu. Kad viņš uzradās manā istabā, mēs nerunājām ar vārdiem, tā, kā mēs to darām šobrīd. Mēs sarunājāmies ar telepātijas un hologrāfisku attēlu starpniecību. Viņa domas bija hologrāfiskas; domāju, to var saukt tā. Taču tur notika arī kas vairāk. Ja viņš vēlējās kaut ko aprakstīt, es sagaršoju, sasmaržoju, sadzirdēju un redzēju viņa domas.

Viņš sacīja, ka viņš vēlas redzēt, ko man Eņģeļi nodevuši ģeometrijas veidā, tāpēc, es viņam to nodevu telepātiski, mazā gaismas lodē, no trešās acs – trešajai acij. Viņš palūkojās uz to visu un pēc piecām sekundēm sacīja, ka man ir trūkumi daudzos savstarpēji saistītas informācijas līmeņos. Tā, daudzas stundas, ik dienu, sēdēju un veidoju zīmējumu, un tiku skaidrībā, kas tad tas ir – tas, ko mēs citādi dēvējam par sakrālo ģeometriju.

Tolaik, man trūka vārdu, lai aprakstītu tāda veida redzējumus. Es nezināju, kas tas bija, un iesākumā man nebija ne jausmas, ko tas patiesībā nozīmē. Un nepazinu nevienu, kurš to zinātu, izņemot pagātnes cilvēkus. Domāju, ka tolaik, biju vienīgais tāds visā pasaulē. Taču, jo vairāk ar to nodarbojos, jo vairāk sapratu, ka tā bijis vienmēr, un ka tā ir visur, un visā Zemes vēsturē, un visur visumā. Tādā veidā, viņš mani mācīja ļoti ilgi. Visbeidzot, mēs nonācām pie viena vienīga attēla, kas, kā viņš teica, satur sevī visu – visas zināšanas, kā vīrišķās, tā arī sievišķās, bez dalījuma.

Zinu, ka tas atrodams pašā šī darba sākumā, taču šis ir vienīgais attēls, kas, kā apgalvo Tots satur savās proporcijās ikvienu dzīves aspektu, kas pastāv. Tas satur visas matemātiskās formulas, katru fizikas likumu, katru harmoniju mūzikā, katru bioloģisko dzīvības formu, ieskaitot jūsu ķermeni. Tas satur katru atomu, katru dimensiju, absolūti visu, kas pastāv iekš visuma viļņveida formām. (Es sniegšu skaidrojumu par visuma viļņveida formām). Pēc viņa apmācības, sapratu augstāk minēto skaidrojumu; taču, tā vienkārši to pavēstīt šobrīd – tas skan neticami. Ja tāda ir Dieva griba, es spēšu jums sniegt pierādījumus. Acīmredzot es nevaru pierādīt, ka šis attēls satur sevī visus radītā aspektus, tāpēc, ka to ir pārāk daudz, lai ievietotu vienā grāmatā. Taču es varu piedāvāt pietiekoši daudz liecību, lai jūs pārliecinātos, ka jūs varat paši to visu pārnest uz visu, ko vēlaties.

Tad Tots man sacīja, ka es atradīšu šo Dzīvības Zieda attēlu Ēģiptē. Tikai divreiz, visos šajos darba gados ar viņu, es apšaubīju viņa vārdus, un šī bija viena no tā reizēm. Mans prāts teica, - „Nevar būt”, tāpēc, ka tolaik, es biju izlasījis, gandrīz katru grāmatu par Ēģipti un nekad nekur ko tādu nebiju redzējis. Un pārskatīju prātā visu, ko vien spēju atcerēties. Nē, nodomāju, tāda simbola Ēģiptē nav. Taču viņš teica, ka es to atradīšu, un aizgāja. Es pat nezināju, kur sākt meklējumus.

Pēc divām nedēļām es satikos ar savu draugu, Katrīnu Rafaēlu, kas sarakstījusi, ja nekļūdos, trīs grāmatas par kristāliem. Viņa tik tikko bija atgriezusies no Ēģiptes, un atradās veikalā Taosā, Ņūmeksikā, kad tur iegāju. Viņa stāvēja pie letes ar foto precēm, un saņēma fotogrāfijas, ko bija uzņēmusi pēdējā brauciena laikā uz Ēģipti. Viņas priekšā, uz letes atradās kaudze ar attēliem, kas bija, vismaz desmit collas augsta; viņa tur sēdēja un atlasīja fotogrāfijas, sadalot tās kaudzītēm, trīsdesmit sešas katrā. Mēs sarunājāmies, un kādā brīdī, viņa sacīja, - „Starp citu, mans Sargeņģelis teica, līdz ko tevi satikšu, man tev ir jāatdod fotogrāfija”. Es teicu, - „Okay, un kas tas ir?” Viņa atbildēja, - „Nezinu.” Viņa novērsās no kaudzes un sev aiz muguras parakās pa to ar roku, izvelkot uz labu laimi vienu attēlu, un teica, - „Lūk, kas man bija tev jāatdod”.

Katrīnai nebija ne mazākās nojausmas ar manu darbu – kaut arī, mēs uzturējām draudzīgas attiecībās jau pāris gadus – tajās dienās, par darbu nebiju stāstījis daudziem, un noteikti, ne viņai. Lūk, attēls, kuru viņa izvilka – Dzīvības Zieds uz sienas Ēģiptē.

Siena, visticamāk ir viena no senākajām sienām Ēģiptē, templī, kuram ir gandrīz 6000 gadu, vienā no senākajiem tempļiem pasaulē. Kad ieraudzīju Dzīvības Ziedu fotogrāfijā, nespēju izdvest ne skaņas, izņemot, - „Wooooow!” Katrīna iejautājās, - „Kas tas ir, pasaki?” Viss, ko spēju pateikt, bija, - „Tu nesapratīsi, bet wooooow!”

DIVUS Dzīvības Zieda noslēpumus atklāj Trīs Ozīrisa Tempļi Abidosā

Šis templis atrodas Abidosā.

To uzcēla Sets Pirmais, un tas ir veltīts Ozīrisam. Aiz tā atroads cits, ļoti sens templis, ko sauc par Ozīrisa Templi, kur Katrīna Rafaēla atrada sienas grebumu, kas attēlo Dzīvības Ziedu. Ir vēl arī trešais templis, kas veltīts Ozīrisam un kuru arī dēvē par Ozīrisa Templi. Zīmējumā parādīts, kā tas izskatās plānā.

Acīmredzot, kad Seta Pirmā tempļa sagatavošanai un būvniecībai sāka atrakt kalnu, noteikti zinot par Ozīrisa trešā tempļa eksistenci, tad, starp diviem tika atrasts vēl senāks, otrais Ozīrisa templis. Izvairoties no tik sena tempļa sagraušanas, Sets Pirmais mainīja jaunā tempļa plānojumu tā, lai tas iegūtu latīņu burta „L” formu. Tas ir vienīgais templis Ēģiptē, kas veidots „L” burta veidā, kas apliecina minējuma ticamību.

Daži saka, ka Sets Pirmais uzbūvējis arī seno templi. Taču, senā tempļa celtniecība izpildīta pilnīgi citā manierē, un akmens bloki ir ievērojami lielāki. Vairums ēģiptiešu arheologu piekrīt tam, ka šis templis ir ievērojami vecāks. Turklāt, tas ir zemāks, nekā Seta templis, - tas liecina par tā lielo vecumu. Kad Sets Pirmais sāka jaunā tempļa būvniecību, otrajam bija pakalna forma. Trešais templis aizmugurē ir garš un taisnstūrains, arī veltīts Ozīrisam, un ir viens no senākajiem Ēģiptes tempļiem. Sets Pirmais uzcēla savu templi šajā vietā tāpēc, ka cits (trešais) templis bija ļoti vecs un viņš vēlējās veltīt Ozīrisam jaunu templi. Mēs palūkosimies uz Seta Pirmā templi, tad uz trešo, un pēc tam uz otro un pašu senāko.

`Dažādās laika joslas`

Pavisam nesen, zinātnieki atklāja, ko ļoti interesantu attiecībā uz sienu grebumiem Ēģiptes tempļos. Tūristi parasti ievēroju uz sienām diezgan liela vandālisma pēdas, jo vairums hieroglifu, īpaši nemirstīgo atainojumi, burtiski tikuši sasisti un sabojāti. Viņi nespēja nepievērst uzmanību tam, ka visi bojājumi bijuši lokāli uz noteiktas horizontālas līnijas, atrodoties aptuveni, sākot no acu līmeņa uz augšu, līdz divpadsmit – piecpadsmit pēdām. Pēc skata, zem līnijas bojājumu nav. Es arī tam nepievērsu uzmanību, kad tur biju; kaut kā, neievēroju. To, vairāku gadsimtu laikā, nebija ievērojuši arī daudzie arheologi – ēģiptologi, līdz, beidzot, kāds ieteicās, - „Klau, palūkojiet, bojājumi – vienmēr šajā noteikajā rajonā”. To apzinoties, viņi sāka saprast, ka pastāv atšķirība starp rajoniem, kas atrodas augstāk un zemāk par bojājumiem.

Visbeidzot, viņi sāka nojausta, ka uz sienām atainotas laika joslas. Josla, kas atrodas no acu līmeņa un zemāk, līdz grīdas līmenim, atspoguļo pagātni, josla, no acu līmeņa un uz augšu, līdz piecpadsmit pēdām, vai aptuveni tik, atspoguļo tagadni (attiecība uz tempļa būvniecības laiku) un tā, kas atradas virs (šie tempļi, reizēm sasniedz četrdesmit un vairāk pēdu) vēsta par to, kas izpaudīsies nākotnē. Tad arheologi saprata, ka vienīgie cilvēki, kas, patiešām spētu izprast šis atbilstības, patiesībā hieroglifu kasītāji, bija tempļa svētkalpotāji. Kalpotāji bija vienīgie ļaudis, kas varēja zināt, ka viņi kasīja nost, tikai tagadni. Parasts vandālis nebūtu tik precīzs izvēloties vienu vienīgu joslu, kas atspoguļo tagadni. Turklāt, bojātāji to nedarīja ar kalēja āmuru; patiesībā, viņi ļoti akurāti kasīja nost kaut ko noteiktu. Lai to saprastu, pagāja puse gadsimta.

Seta Pirmā Templis

Tā ir Seta Pirmā tempļa fasāde Abidosā.

Tā ir mazākā daļa no milzīga, milzīga tempļa.

Šobrīd man zināmi, vismaz divi pierādījumi, ka ēģiptieši varēja paredzēt nākotni. Man ir viena no fotogrāfijām: augstu augšā, vienā no šīs daļas balkoniem pirmajā templī Abidosā ir kas tāds, kam – ja agrāk nekad to neesat redzējuši – ir grūti noticēt, taču tas tur ir. Es grasos sagādāt ilustrāciju citam pierādījumam, savā nākamajā Ēģiptes apmeklējumā, tāpēc, ka zinu, kur tas atrodas.

Domāju, ka šie divi attēli, bez šaubām, ir pierādījumi tam, ka viņi spēja paredzēt nākotni. Kā viņi to darīja, nezinu; atbildi uz šo jautājumu jums jāatrod pašiem. Neapstrīdams ir tas, ka viņiem piemita šī spēja. Pašās beigās, es jums parādīšu zīmējumu, kurš to pierāda.

„Trešais” templis.

Lūk, trešais templis no trim – garš, atvērts templis.

Šo templi senie valdnieki un faraoni uzskatīja par pašu svētāko vietu visā Ēģiptē, jo viņi ticēja, ka tieši te Ozīriss izgāja caur augšāmcelšanu un kļuva nemirstīgs. Valdnieks Zosers uzbūvēja lielisku pazemes kompleksu Sakārā, kas ietver slaveno Pakāpienveida Piramīdu – kā uzskata, savai apglabāšanai. Taču viņš šeit neļāva sevi apglabāt. Tā vietā, viņš lika apglabāt savu ķermeni, šajā mazajā, pieticīgajā aizmugurējā templī.

Šajā trešajā templī nevienu neielaiž. Taču es nespēju noturēties, lai neielūkotos. Apkārt neviena nebija, un es pārlīdu caur sienu iekšējā pagalmā. Man izdevās tur pavadīt piecas minūtes, pirms ēģiptieši sāka uz mani kliegt, lai es rāpjos ārā. Domāju, ka viņi mani arestēs, taču viņi to nedarīja. Hieroglifi tur ir neprasti – nemaz nelīdzinās tiem, kurus var redzēt visās pārējās vietās. Zīmējuma vienkāršība un pilnība ir vienkārši apbrīnojama.

„Otrā” tempļa un Dzīvības Zieda sakrālā ģeometrija

Lūk, otrais templis no trim, kas ir daudz zemāks par abiem pārējiem. Tas atradās zemē, līdz to atraka. Šo fotogrāfiju es uzņēmu no trešā tempļa, stāvot ar seju pret Seta Pirmā templi, kura aizmugurējā siena redzama fotogrāfijas aizmugurējā plānā. Otrais templis ir vieta, kur Katrīna nofotografēja Dzīvības Zieda attēlu. Otrajā templī atļauj apmeklēt, tikai vienu vienīgu vietu, kas kā reiz, izrādījās šī brīnišķīgā vieta. Patlaban, lielākā daļa otrā tempļa ir applūdusi, jo ūdens līmenis Nīlā ir pacēlies, taču, kad tas tika atklāts pirmoreiz, tas bija atvērts un sauss.

Zīmējumā attēloti divi tempļa centra iekšskati, pirms tas piepildījās ar ūdeni. Skaidri redzamas trīs zonas: (1) kāpnes, kas ved uz leju, uz tempļa vidu, kur atrodas akmens, kas līdzinās altārim; (2) pats akmens altāris; un (3) kāpnes, kas atkal ved uz leju, otrā altāra pusē, kas šeit nav redzamas. Jūs redzēsiet, ka šie trīs līmeņi pārstāv trīs Ozīrisa reliģijas fāzes. Te var redzēt, šīs divas kāpnes uz Ozīrisa „otrā” tempļa plāna.

Lūsija de Ļjubiča parāda, kā izskatās sākotnējais tempļa plāns. Šie divi piecstūri, kuriem ir kopēja mala, atspoguļo sakrālo ģeometriju, kas apslēpta šajā plānā. Tagad, lai jums kļūtu skaidra šī ģeometrija, man jāsniedz jums pamatojums.

Figūra, kas parādīta zīmējumā – ir ikosaedrs. Ikosaedra virspuse sastāv no vienādiem trijstūriem, kas apkopoti piecstūrainās figūrās (attēlotas 2-8B zīm.) un sakrālajā ģeometrijā tiek sauktas par iksoaedra diskiem. Visi trijstūri – ir vienādi. Ja paņem tādus iksoaedra diskus un pieliek pa vienam pie katras dodekaedra virspuses (tie ir divpadsmit piecstūri, kas salikti kopā, kā zīmējumā C.), tad rezultātā sanāks zvaigžņu dodekaedrs – D.zīm. – kam ir tādas pat proporcijas, kā Kristus Apziņas Režģim apkārt Zemei. Bez šī režģa nerastos apziņa uz planētas. Jūs to izpratīsiet labāk, ja izlasīsiet grāmatu.

Divi no šiem iksoaedra diskiem, kas savienoti, līdzinās moluska čaulai – E.zīm. Šie diski ir atslēgas demonstrējot ģeometriju, ko izmanto Kristus Apziņas Režģī. Tieši tā, kā jūtu, ir attēlots ģeometrijā un senā tempļa plānā. Atbilstoši šķiet viņu izmantotie piecstūri, kuriem ir kopēja mala tempļa plānā, kas veltīts Ozīrisam un augšāmcelšanai. Augšāmcelšanās un pacelšanās ved uz Kristus apziņu.

Šis attēls uzņemts lejā, otrajā templī. Ar bultiņu norādīta vieta, kur Katrīna, pati to nezinot, veica Dzīvības Zieda foto uzņēmumu. Lūk, tieši tāds pat uzņēmums, ko es izdarīju ar savu kameru.

Mans attēls izdevās labāks, un ēnā, uz tā paša akmens, tieši līdzās jūs varat ievērot otrā Dzīvības Zieda attēlu. Pa labi no abiem Dzīvības Zieda atainojumiem, uz tā paša akmens ir citi, saistīti ar tiem, attēli. Akmeņi, kas tika izmantoti tempļa celtniecībā, ieskaitot to, kas redzams šeit ir milzīgi. Es teiktu, ka viņi sver, vismaz 70-100 tonnas. Tas liek aizdomāties par to, kā matainie barbari šos tonnīgos akmeņus pārvietoja.

Uz sienām – ir ļoti savstarpēji saistītu attēlu. Attēls pa kreisi tiek dēvēts par Dzīvības Sēklu, un tas tieši iziet no Dzīvības Zieda attēla, kā parādīts zīmējumā.

Pie šīs sienas bija ūdens, tāpēc, es nevarēju piekļūt tuvāk. Taču man bija interesanti, kas attēlots uz akmens otras puses, tāpēc paliecos, cik iespējams, uzliku fotoaparātu uz automātiskā režīma un veicu uzņēmumu, cerībā ieraudzīt, kas no tā sanāks. Lūk, kas sanāca. Šajā uzņēmumā – tikko izšķirami – atainoti komponenti, kas ir aspekti no tā, ko mēs grasāmies izpētīt šajā grāmatā.

Lūkojoties uz šo zīmējumu, rodas pārsteidzoša sajūta, jo tie man nebija tik pazīstami, un es zināju, ko tie nozīmē. Te tie bija, izkārtoti savā kārtībā uz tūkstošiem senas ēģiptiešu sienas. Zīmējumi bija seni, un tomēr, es skaidri zināju, ko tie vēsta.

`Koptu Grebums`

Nākamais uzņēmums atklāj sienu otrajā templī un uzņemts no liela attāluma, izmantojot 80 milimetru lēcu. Uz šīs sienas ir zīmējums, tikko izšķirams fotogrāfijā, kaut gan, kad tur atradāmies, tas bija skaidri saskatāms. Tas izskatās tā, kā uz fotogrāfijas.

Tas ir kristietības simbols, taču šī ideja nāk no ēģiptiešu grupas, ko sauc par Koptiem un kuri dzīvoja Ēģiptes impērijas norieta laikos. Vēlāk, viņi, kopā ar divām citām ēģiptiešu grupām – esēņiem un druīdiem – kļuva par pašiem pirmajiem kristiešiem. Iespējams, ka jūs pat nebijāt iedomājušies, ka šīm abām grupām ir ēģiptiešu saknes, taču mēs domājam, kas tieši tā arī ir.

Tas ir Koptu simbols, un kad to ieraudzīju, sapratu, ka, visticamāk, tieši koptiem, nevis pašiem būvniekiem, kuri izpildīja zīmējumu ir saistība ar Dzīvības Ziedu. Kopti ieradās ievērojami vēlāk, taču viņi zināja, ka šī bija augšāmcelšanas vieta un izmantoja to tādam pat mērķim. Tādā gadījumā, zīmējumam nevajadzētu būt senākam par 500 gadiem, līdz Kristus dzimšanai, tas ir Koptu laiku sākums.

Īsts Koptu simbols – krusts apļa iekšpusē, reizēm sastopams arī trijstūra iekšpusē.

Lūk, vēl viens, uz kura redzms krusts un aplis, kaut gan tas ir spēcīgi nodzisis.

Augšpusē, jūs redzat sešas Dzīvības Zieda centra cilpas. Ja ēģiptiešu zīmējumus virs figūru galvām jūs redzat sfēras, tad tas nozīmē, ka galvenais atrodas sfēras iekšpusē. Tas ir tas, par ko viņi domā; vai, kāds ir notiekošā mērķis.

Cits veids, kā izmantot šo simbolu, reizēm, tas atspoguļots četru arku, kas pārklājas veidā, un kas ierāmētas aplī.

Šis uzņēmums ir ļoti interesants. Jūs redzat zivi, kas elpo gaisu. Attēls tapis pirms Kristus. Tas ir Koptu attēls. Zivij ir trīspadsmit zīmes vai zvīņas, ja vēlaties, un tā elpo gaisu. Agrāk mēs jau sastapāmies ar zivi, kura elpo gaisu pie Dogoniem un Peru. Tagad, tā ir Ēģiptē – tā ir arī citās pasaules vietās.

`Agrīnā baznīca maina kristiešu simbolus`

Ja atskatīsieties un uzmanīgi izpētīsiet dažus senos rakstus, tad atklāsiet, ka aptuveni 200 gadus pēc Kristus nāves, kristiešu reliģijā notika lielas izmaiņas. Patiesībā, 200 gadus Kristus nebija ļoti plaši pazīstams, un tad Grieķu Ortodoksālā Baznīca, to laiku ietekmīgākā baznīca, kristiešu reliģijā ieviesa daudzas izmaiņas. Tā atvairīja ticības, pievienoja citas un daudz ko mainīja, lai viss atbilstu tās vajadzībām. Viena no pārmaiņām skāra svarīgu simbolu. Iepriekšējos laikos, līdz pat Kristum, kā mēs uzskatām, visur, kur esam to redzējuši, Kristus nebija zināms kā zivs, bet – gan delfīns. No delfīna viņš tika pārvērsts zivī „atkārtotajos” laikos, un to izdarīja grieķu ortodoksāļi. Šobrīd, pie Kristus vēršas kā pie zivs, un pat šodien, mūsdienu kristieši par kristietības simbolu izmanto zivs attēlu. Turklāt, Grieķu Ortodoksālā Baznīca izņēma no Bībeles visas norādes par reinkarnāciju, kas sākotnēji tika uztverta kā daļa no kristiešu reliģijas.

`Dzīvības Zieds: Sakrālā Ģeometrija`

Dzīvības Zieda attēls atrasts ne tikai Ēģiptē, taču visur pasaulē. Šī attēla fotogrāfijas, es jums parādīšu otrajā daļā. Tas atklāts Īrijā, Turcijā, Anglijā, Izraēlā, Ēģiptē, Ķīnā, Tibetā, Grieķijā un Japnā – tas atrodams visur.

Gandrīz, visur pasaulē tam ir vienāds nosaukums, Dzīvības Zieds, kaut gan citas vietās kosmosā, tam ir arī citi nosaukumi. Divi galvenie nosaukumi varētu tikt tulkoti kā Klusuma Valoda un Gaismas Valoda. Tas ir visu valodu avots. Tā ir sākotnējā kosmosa valoda, tīras formas un proporciju valoda.

To sauc par ziedu ne tāpēc, ka tas ārēji līdzinās ziedam, bet tāpēc, ka tas ietver auglīga koka dzīves ciklu. Auglīgs koks rada mazu ziedu, kas iziet caur metamorfozi un pārvēršas auglī – ķirsī vai ābolā, vai kādā citā. Auglis satur sēklas, kas krīt lejā, uz zemes; tad no tā izaug jauns koks. Tāds ir cikls: koks – zieds – auglis – sēkla – un atkal, koks, tādi ir pieci pakāpieni. Tas ir brīnums. Taču, kā redzat, tas paiet mums secen. Tas ir tik ierasti, ka mēs vienkārši to pieņemam, un bieži par to neaizdomājamies. Pieci vienkārši, noslēpumaini pārvērtību cikli dzīvē, patiešām ir paralēli dzīves ģeometrijai, un mēs pārliecināsimies par to atkal un atkal, mūsu sarunas gaitā.

`Dzīvības sēklas`

Kā es jau atklāju agrāk, Dzīvības Zieda viducī atrodas septiņi savstarpēji saistīti apļi. Ja apļus apvelk ar riņķa līniju, mēs iegūstam Dzīvības Sēklas attēlu.

`Saikne ar Dzīvības Koku`

Cita struktūra, kas apslēpta Dzīvības Ziedā, ar kuru jūs, visticamāk, esat vairāk pazīstami tiek saukta par Dzīvības Koku.

Daudzi cilvēki uzskatīja, ka Dzīvības Koks nācis no jūdiem vai senajiem ebrejiem, taču tas tā nav. Kabala nebija Dzīvības Koka avots, un tam ir pierādījums. Dzīvības Koks nepieder nevienai kultūrai – pat ēģiptiešiem, kuri izgrieza Dzīvības Koku uz divām no trim kolonnu grupām Ēģiptē, kā Karnakā, tā Luksorā, aptuveni pirms 5 tūkstošiem gadu. Tas – ir ārpus visām rasēm un reliģijām. Tā – ir struktūra, kas ir dabas apslēptā daļa. Ja jūs dosieties uz tālām planētām, kur mīt apziņa, esmu pārliecināts, jūs atradīsiet tur tādu pat attēlu.

Un tā, ja ir koks, tad zieds, tad sēklas, un ja šīs ģeometriskās figūras, patiesībā atbilst pieciem auglīga koka cikliem, kurus mēs redzam uz Zemes, tad šī koka sākotnei, patiešām jāsatur sēklas. Ja mēs paņemam Dzīvības Sēklu un Dzīvības Koka attēlu un uzliekam vienu uz otra, tad ieraugām šo savstarpējo saikni.

Redzat, cik precīzi tās sakrīt? Tās pārvēršas atslēgās, kur viena precīzi sakrīt ar otru. Turklāt, ja jūs palūkosieties uz Dzīvības Koku, kas atrasti uz kolonnām Ēģiptē, tad ieraudzīsiet virs tā un zem tā, vēl pa vienam aplim.

Tas nozīmē, ka sākotnējo komponentu bija divpadsmit, bet divpadsmit komponentu versija precīzi pārklāj visu Dzīvības Zieda attēlu (Kokam ir arī trīspadsmitais aplis, kurš ir te klātesošs, te nav.)

Es pieeju sakrālajai ģeometrijai tā, it kā jūs, nekad agrāk dzīvē par šīm lietām nebūtu dzirdējuši. Mēs sāksim no pašiem pamatiem, un turpināsim, pamazām uz tiem būvēt, līdz sasniegsim vietu, kur tas iegūst jēgu. Vispirms, jūs varat ievērot sinhornitāti, ar kuru sakrālās ģeometrijas formas saskaņoti kustas un pārsteidzoši precīzi pārklājas viena otrai. Tāds uztveres un izpratnes veids par sakrālo ģeometriju ir labajai smadzeņu puslodei. Atkarībā no tā, kā mēs pētīsim arvien sareģītākus modeļus, jūs turpināsiet saskatīt tādas pat pārsteidzošas, visu caurvijošas sakritības.

Iespējamība, ka tādas ģeometriski savstarpējas attiecības radušās nejauši ir aptuveni triljons pret vienu, un tomēr, šīs žilbinošās mijiedarbības visu laiku jums atklāsies.

`Vesica Piscis`

Sakrālajā ģeometrijā eksistē struktūra, kas izskatās kā zīmējumā. Tā veidojas, kad divu divu apļu, ar dažādiem radiusiem, centri izvietoti viens virs otra riņķa līnijām. Divu apļu pārklājuma zonas veido struktūru, ko sauc par Vesica Piscis . Konfigurācija, kā redzēsiet – ir viena no svarīgākajām starp visām savstarpējām saistībām sakrālajā ģeometrijā.

Vesica Piscis satur divas dimensijas – viena iet caur tā centru, nosakot mazāko platumu, cita caur centru savieno vienu pārklājuma punktu ar otru – tās ir atslēgas uz lielām zināšanām. Ko daudzi nezina, - katra līnija uz Dzīvības Koka, vai tam būtu 10 vai 12 apļu, var tik izmērīta vai nu ar Dzīvības Zieda vesica piscis garumu, vai platumu. Tās visas ievēro Zelta Griezuma proporcijas. Ja rūpīgi ielūkosieties uzlikto Dzīvības Koku, tad ieraudzīsiet, ka katra tā līnija precīzi atbilst vesica piscis garumam vai platumam. Tā ir pirmā savstarpējā saistība, kas izpaudās, kad mēs izgājām no Lielā Tukšuma. (Lielais Tukšums – ir cita atslēga , par kuru drīz parunāsim.)

`Ēģiptiešu riteņi un ceļojums starp dimensijām`

Šie riteņi – ir vieni no senākajiem zināmākajiem simboliem. Līdz pat šim laikam, tie bija atklāti, vienīgi noteiktu, ļoti senu ēģiptiešu apbedījumu griestos. Tos vienmēr atrod vai nu pa četriem vai astoņiem kopā, un nevienam nav zināms, ko tie nozīmē. Pasaulē slavenākie ēģiptiešu arheologi nezina, ko tie varētu nozīmēt. Taču man tie ir pierādījums, ka ēģiptiešiem bija zināms, ka Dzīvības Zieds bija kas vairāk, nekā vienkārši patīkams zīmējums, un ka lielākā daļa informācijas, kas tiks piedāvāta šeit – varbūt, vēl vairāk – viņem bija zināma. Lai saprastu, kas ir šie riteņi Dzīvības Ziedā, jums nāksies apgūt plaša mēroga zināšanas, kas apslēptas tajā. Jūs nekad nenonāksiet līdz izpratnei, vienkārši palūkojoties uz šo zīmējumu. Jums būs vajadzīgi Dzīvības Zieda senie noslēpumi.

Šī fotogrāfija atklāj lielāko daļu kompozīcijas, kas satāv no astoņiem tādiem riteņiem.

Nākamais uzņēmums ir ļoti tumšs, un tur grūti saskatīt detaļas. Tie ir griesti, un, kad uzņēmu šo foto, tas atradās mijkrēslī. Zemākajā attēla daļā soļo septiņi cilvēki ar dzīvnieku galvām. Tos sauc par „neters” vai dieviem, un virs katra galvas ir oranži sarkans ovāls, kuru Tots nosauca par metamorfozes olu. Neteri koncentrējušies periodā, kurā mēs izejam caur noteiktu augšāmcelšanās stadiju, kas ir paātrināta bioloģiska pāreja uz citu dzīvības formu. Viņi notur šīs pārejas tēlu, virzoties līdzās līnijai, tad pēkšņi, līnija noslēdzas, un te notiek pagrieziens par 90 grādiem uz augšu, un viņi turpina savu ceļojumu tālāk, jau – perpendikulāri savam sākotnējam kustības virzienam.

Deviņdesmit grādi – ir ļoti būtiska šī darba daļa. Pagrieziens par 90 grādiem ir izšķirošs, lai izprastu to, kā īstenot augšāmcelšanos vai pacelšanos. Dimensijas ir atdalītas viena no otras ar 90 grādiem; mūzikas notis atdalīties viena no otras ar 90 grādiem; čakras atdalītas viena no otras ar 90 grādiem – 90 grādi izpaužas atkal un atkal. Realitātē, lai mēs spētu ieiet ceturtajā dimensijā (vai jebkurā dimensijā), mums jāveic pagrieziens par 90 grādiem.

Visticamāk, šajā vietā man jāpārliecinās, ka mums ar jums ir vienāds priekšstats par to, kas ir dimensijas – tādas, kā trešā dimensija, ceturtā dimensija, piektā dimensija un tā tālāk. Par ko mēs runājam? Es nerunāju par dimensijām parastā matemātiskā nozīmē, piemēram, ja mēs paņemtu trīs asis vai tā saucamās dimensiju telpas: asis x, y un z – uz priekšu un atpakaļ, pa kreisi un pa labi, uz augšu un uz leju. Daži šīs asis dēvē par trešo dimensiju un saka, ka laiks kļūst par ceturto dimensiju. Tas nav tas, par ko runāju.

`Dimensijas, harmonija un Visuma viļņveida formas`

Tas, par ko runāju, domājot par dimensiju līmeņiem, drīzāk attiecas uz mūziku un harmoniju, nekā uz ko citu. Visticamāk, pastāv dažādi skaidrojumi tam, par ko runāšu, kaut gan vairums šo parādību pētnieku piekrīt viens otram. Uz klavieru taustiņiem no nots „do” līdz notij „do” ir astoņi baltie taustiņi, kas veido parastu oktāvu, un starp tiem ir vēl pieci melnie taustiņi. Astoņi baltie taustiņi un pieci melnie taustiņi veido trīspadsmit notis (patiesībā, divpadsmit notis, ar trīspadsmito, kas aizsāk nākamo oktāvu). Tā, no vienas nots „do” līdz nākamajam „do” patiesībā, būs trīspadsmit pakāpienu, nevis astoņi.

Par to atceroties, vēlos jums pastāstīt par sinusiodo vilni. Sinusiodais vilnis atbilst gaismai (un elektromagnētiskajam spektram) un skaņu svārstībai. Mēs visi, iespējams, ar to esam pazīstami. Visā Realitātē, kurā atrodamies, ikvienai parādība balstās uz sinusiodo vilni. Man nav zināms neviens izņēmums, neņemot vērā pašu Tukšumu un, šķiet, garu.

Viss, šajā Realitātē ir sinusiodais vilnis. Kas padara vienu parādību atšķirīgu no citas, tad tas ir viļņa garums un tā amplitūda. Viļņa garumam piemīt izplatība no jebkura aklā punkta līdz punktam, kur „aklums” sākas atkal no sākuma, kā piemēram, no A līdz B zīmējumā ar lielu viļņa garumu un no C līdz D (zīm.ar daudz īsāku vilni). Ja gadīsies, patiešām liels viļņa garums, tad tas tiek uztverts, kā gandrīz taisna līnija. Piemēram, jūsu smadzenes izstaro viļņus, ar garumu līdz desmit desmitajā pakāpē centimetru, un tie izskatās, kā no galvas iznākošas, gandrīz taisas līnijas. Kvantu fizika vai kvantu mehānika aplūko visu Realitātē vienā no diviem veidiem. Viņi nezina, kāpēc viņi nevar uz visu palūkoties vienlaikus divos veidos, kaut arī ģeometrija paskaidro, kāpēc, ja visu izpēta ļoti uzmanīgi. Jūs varat iztēloties jebkuru priekšmetu – piemēram, šo grāmatu – kas sastāv no mazākām daļām, līdzīgi atomiem; vai arī, jūs varat atmest šo ideju un vienkārši uztvert grāmatu vibrācijas, viļņveida formas veidā, piemēram, kā elektromagnētisko lauku vai pat, ja vēlaties, skaņu. Ja jūs iztēlojaties to kā atomu sakopojumu, tad var aplūkot likumus, kas atbilst šim priekšstatu modelim; ja iztēlojaties to kā viļņveida formu, tad var aplūkot likumus, kas atbilst šim priekšstatu modelim.

Viss mūsu pasaulē ir viļņveida forma vai, to var aplūkot pat kā skaņu. Visi priekšmeti – jūsu ķermeņi, planētas, absolūti viss – ir viļņveida formas. Ja jūs izvēlēsieties tieši šādu Realitātes uztveres formu un uzliksiet šai realitātes pieejai mūzikas harmoniju (skaņas aspektu), tad mēs spēsim uzsākt sarunu par dažādām dimensijām.

`Viļņa garums nosaka dimensiju`

Dažādas dimensijas nav nekas cits, kā noteikts atšķirīga garuma viļņu vibrācijas līmenis. Vienīgā atšķirība starp vienu un otru dimensiju, - viļņveida formas garums. Tas līdzīnās televīzijai vai radio. Regulējot radio uztvērēju, jūs notverat dažāda garuma viļņus. Tā jūs iegūstat dažādus tēlus uz sava ekrāna vai atrodat dažādas stacijas – radio. Tieši tāpat ir ar dažādām dimensijām. Ja jūs izmanītu savas apziņas viļņa garumu, līdz ar to mainot visa sava ķermeņa īpašības, uz vilni, kas atšķiras no visa visuma viļņa, tad jūs burtiski izgaistu no šīs pasaules un parādītos tajā, uz kuru noskaņojāties.

Tieši tā dara NLO, kad jūs redzat, kā tie uzlido debesīs, ja jums nācies, ko tādu redzēt. Tie panesas garām neticamā ātrumā, tad veic pagriezienu par 90 grādiem un pazūd. Būtnes uz šo kuģu borta nepārnesas caur telpu tā kā tas notiek ar mums lidmašīnās. Šo kosmisko kuģu pasažieri apzināti savienoti fiziski ar pašu transporta līdzekli, un kad viņi ir gatavi pāriet citā pasaulē, viņi ieiet meditācijā un savieno visus aspektus sevī. Tad viņi veic, vai nu pagriezienu par 90 grādiem, vai divus 45 grādu pagriezienus – visu vienlaicīgi, savos prātos, realitātē pārnesto visu kuģi, kopā ar tā pasažieriem uz citu dimensiju.

Šim visumam – te es domāju visas zvaigznes un atomus, tos, kas mūžam parādās un pazūd – viļņa garums ir aptuveni 7,23 centimetri. Jūs varat izvēlēties jebkuru punktu šajā telpā un bezgalīgi un mūžīgi iegrimt tajā vai iziet no tā, šī noteiktā visuma robežās. Garīgā nozīmē šis viļņa garums 7, 23 centimetros ir OM, visuma skaņa Hinduismā. Katrs šī visuma priekšmets veido skaņu atbilstoši savai uzbūvei. Katrs objekts veido unikālu skaņu. Ja izvelk visu objektu vidējo skaņu šajā visumā, šajā trešajā dimensijā, jūs iegūsiet garumu 7, 23 centrimetrus un tas būs patiesais šīs dimensijas skanējums.

Šis viļņa garums ir arī precīzs vidēji statistiskais attālums starp jūsu acīm, no viena redzokļa centra līdz otram – tā izrādīsies, ja paņem simts cilvēkus, izmēra viņu attālumu starp redzokļiem un noapaļo rezultātu. Piedāvāšu vēl dažus piemērus: tas ir arī – plaukstas platums un – attālums starp mūsu čakrām. Garums 7,23 centimetri atklāts mūsu ķermenī dažādās vietās, tāpēc, ka mēs esam izpausti šajā noteiktajā visumā, un mēs ar to esam apzīmogoti.

Viļņa garumu atklāja Bella laboratorijā, nevis to paveica kāds garīgs cilvēks, kaut kur alā. Kad viņi pirmoreiz uzstādīja mikroviļņu sistēmu.. un to ieslēdza, tad atklāja savā sistēmā statiku. Redzat, Bella laboratorijā nejauši izvēlējās sistēmas pārraides frekvencei vilni, kura garums viegli pārsniedza septiņus centimetrus. Kāpēc viņi izvēlējās šo viļņa garumu, nezinu. Viņi centās atklāt statikas avotu, pārbaudīja savu aprīkojumu, izdarīja visu, kas bija viņu spēkos. Sākumā viņi domāja, ka tā nāk no Zemes iekšienes. Visbeidzot, viņi palūkojās debesīs un sacīja, - „Ak, nē, tā nāk no visurienes!” Lai atbrīvotos no statikas, viņi paveica ko tādu, no kā mēs, kā nācija un planēta, līdz pat šai dienai ciešam: lai viņa garums 7,23 centimetri, kas nāca no visurienes vairs nevarētu iejaukties viņu sistēmā, viņi palielināja jaudu 50 tūkstoš reizes augstāk par nepieciešamo, kas radīja ļoti spēcīgu lauku.

`Dimensija un Mūzikas skala`

Pēc iepriekš minētajiem izteikumiem, es ticu, ka 7,23 centimetri – ir mūsu visuma, trešās dimensijas viļņa garums. Atkarībā no pacelšanās nākamajos dimensionālajos līmeņos, viļņa garums kļūs īsāks un īsāks, pie daudz augstākas un augstākas enerģijas. Atkarībā no nolaišanās citos dimensionālajos līmeņos, viļņa garums kļūst arvien garāks un garāks, pie daudz zemākas, blīvākas enerģijas. Tieši tāpat, kā ar klavierēm – pastāv telpa starp notīm, un, ja uzspiež uz viena taustiņa, tad nākamās nots atrašanās vieta būs pavisam noteikta. Šajā viļņveida visumā, kurā mēs pastāvam, ir pilnīgi noteikta vieta, kur atrodas nākamais dimensionālais līmenis. Attiecībā pret esošo līmeni, nākamajam ir pilnīgi noteikts viļņa garums. Vairums kultūru kosmosā pārvalda šo izpratni par visumu, un viņiem ir zināms, kā pārvietoties starp dimensijām. Mēs to visu esam aizmirsuši. Mēs atcerēsimies, ja tāda būs Dieva griba.

Mūziķi, mūzikas teorētiķi un fiziķi sen atklājuši, ka starp notīm pastāv vieta, ko devē par obertoņiem. Starp katru hromatiskās skalas soli pastāv divpadsmit obertoņi. Pētnieku grupa no Kalifornijas atklāja starp katru nošu pāri vairāk nekā 200 mazāku obertoņu.

Ja mēs attēlotu katru noti hromatiskajā skalā apļa veidā, tad iegūsim trīspadsmit aplīšus. Katrs aplītis ietver baltu vai melnu klavieru taustiņu un aizsvītrotais aplītis beigās būs trīspadsmitā nots, kas uzsāk nākamo oktāvu. Melnais aplītis šajā ilustrācijā pārstāv trešo dimensiju, vai zināmo visumu, bet ceturtais aplītis – atbilstoši, ceturto dimensiju. Divpadsmit obertoņi starp jebkurām no divām notīm, vai starp dimensijām ir precīzi liela modeļa atkārtojums. Šī savstarpējā attiecība ir hologrāfiska. Ja pieņem, ka starp katru obertoni jūs atradīsiet arī divpadsmit obertoņus, kas precīzi atkārto visu iepriekšējo modeli. Tā turpinās uz leju un augšu, burtiski, bezgalīgi. To dēvē par ģeometrisko progresiju, tikai – harmonijā. Ja turpina šīs parādības pētījumus, tad izrādās, ka katra no atklātajām, unikālajām mūzikas skalām atstājusi atšķirīgu no citām oktāvām pieredzi – vairāk visumu izpētei! (Vēl viena tēma, pie kuras mēs atgriezīsimies).

Iespējams, jūs esat dzirdējuši, ka runā par 144 dimensijām un par to, kā šis skaitlis 144 saskan ar pārējām garīgajām tēmām. Tas, kā reiz, ir tāpēc, ka divpadsmit nošu oktāvā, un starp katru noti ir divpadsmit obertoņu; bet divpadsmit pareizinot ar divpadsmit, tas mums dod 144 dimensionālos līmeņus katrā oktāvā. Runājot konkrētāk, katrā pamata līmeņu oktāvā – ir 12, bet mazākajās – 132 (kaut gan, patiesībā šī progresija turpinās mūžīgi). Diagramma ietver vienu oktāvu. Trīspadsmitā nots atkārtojas, tad seko nākamā oktāva virs tās. Pastāv visuma oktāvas, kas ir zemākas par šo un oktāvas, kas atrodas augstāk, un, teorētiski, tā turpinās mūžīgi. Tāpēc, lai cik arī milzīgs un bezgalīgs šķistu šis visums (kas viss ir tīrā ilūzija), tomēr, pastāv bezgalīgs skaits šīs vienas Realitātes izpausmju, un katrs līmenis empīriski ir pilnīgi atšķirīgs no jebkura cita.

Lūk par ko, galvenokārt vēsta šī mācība – tā mums atgādina, ka mēs te, uz Zemes atrodamies trešajā dimensijā uz planētas, kas tieši šobrīd atrodas pārejas procesā uz ceturto dimensiju un – tālāk. Šīs planētas trešās dimensijas sastāvdaļas, pēc ļoti īsa laika mums kļūst, gandrīz nesasniedzamas – mēs apzināsimies šo dimensiju, vēl tikai kādu laiku. Vispirms, mēs pāriesim uz kādiem ceturtās dimensijas obertoņiem. Vairums augstāko dimensiju cilvēku, kuri novēro un palīdz šajā procesā šobrīd, tic, ka mēs turpināsim virzību caur daudz augstākiem līmeņiem, diezgan ātri.

`Siena starp oktāvām`

Starp katru visumu, pilno noti un starp katru visuma telpu vai obertoni nav nekā – nekas nevar būt, absolūti nav nekā. Katru no tādām telpām dēvē par tukšumu. Tukšumu starp katru dimensiju ēģiptieši sauca par „duat”, tibetieši dēvēja to par „bardo”. Katru reizi, pārvietojoties no viena līmeņa vai obertoņa uz nākamo, jūs izeja caur tukšumu vai melnumu, kas atrodas starp. Taču daži noteikti tukšumi ir „melnāki” par citiem, un pats melnākais no tiem atrodas starp oktāvām. Tie ir jaudīgāki par tukšumu, kas atrodas oktāvas iekšienē. Lūdzu, atcerieties, ka mēs izmantojam vārdus, kas nevar izskaidrot visus sīkumus. Tukšums, kas atrodas starp oktāvām, var tikt sautks par Lielo Tukšumu vai Sienu. Tas līdzinās sienai, kuru jums jāpārvar, lai sasniegtu vēl augstākas oktāvas. Dievs izvietoja šos tukšumus noteiktu iemeslu dēļ, kuri drīz kļūs acīmredzami.

Visas šīs dimensijas uzklātas viena otrai un katrs punkts telpā/laikā satur sevī tās visas. Ieeja katrā no tām atrodas visur. Tas ir ērti – nav vajadzības doties tās meklējumos, pietiek zināt, kā pie tās nokļūt. Kaut arī, mūsu realitātes, te, uz Zemes ģeometrijā pastāv noteiktas svētas vietas, kur vieglāk apzināties dažādas dimensijas un obertoņus (par to mēs parunāsim vēlāk); ir arī īpašas vietas telpā, kas saistītas ar telpas ģeometriju. Pētnieki reizēm uzskata šīs vietas par zvaigžņu vārtiem, pāreju, kas ved uz citiem dimensionālajiem līmeņiem, caur kuriem iziet vieglāk. Taču, taisnību sakot, jūs varat, atrodoties jebkur, nonākt, kur vien vēlaties. Patiesībā, tam nav nozīmes, ja jūs pareizi izprotat dimensijas un protams, esat spējīgi uz dievišķo mīlestību.

`Dimensiju maiņa`

Atgriezīsimies pie tiem cilvēkiem uz tempļa griestiem (pirms dažām lappusēm), - viņi maina dimensijas. Viņi veic pagriezienu par 90 grādiem un izmaina sava viļņa garumu. Un šie riteņi, kā jūs vēlāk redzēsiet, saistīti ar mūzikas harmonijām – tagad arī jūs zināt, ka mūzikas harmonijas saistītas ar dimensionālajiem līmeņiem. Tā kā, cilvēki uz sienas veic šo maiņu, domājot par metamorfozi un augšāmcelšanos, esmu pārliecināts, ka šie riteņi burtiski mums vēsta par to, kur viņi devās, uz kuru dimensiju. Kad mēs pabeigsim sarunu, jūs sapratīsiet, par ko es runāju.

`Zvaigzne – tetraedrs`

Zvaigzne – tetraedrs, kas atrodama Leonardo zīmējumā kļūs par vienu no svarīgākajiem attēliem šajā darbā. Tas, uz ko jūs skatāties ir plakans attēls, t.i., tas – ir divdimensionāls, taču es jūs lūdzu domāt par to, kā trīsdimensionālu. Zvaigzne – tetraedrs, tieši tāpat, kā tā attēlota šeit, pastāv ap katru cilvēka ķermeni. Mēs patērēsim diezgan daudz laika, lai aizvestu jūs līdz punktam, kur jūs spētu ieraudzīt, ka ap jūsu ķermeni, patiešām pastāv tāds tēls. Pievērsiet īpašu uzmanību tam, ka caur ķermeņa centru iet caurule, cau kuru mēs varam elpot dzīvības enerģiju, un abas caurules virsotnes augšā un lejā savieno trešo dimensiju ar ceturto dimensiju. Jūs varat ieelpot ceturtās dimensijas prānu tieši caur šo cauruli. Jūs varētu atrasties vakkumā, pilnīgā tukšumā, bez skābekļa, un tomēr palikt dzīvi, ja jūs spētu īstenot to dzīvē.

Kā Ričards Hoaglends (Richard Hoaglend) parādīja Apvienotajām Nācijām un NASA, mēs šobrīd sākam no jauna veikt zinātnes atklājumus par šo jautājumu. Tieši tāpat, kā tas parādīts ap Leonardo, tas atrodas arī ap planētu, sauli un pat citiem ķermeņiem. Tas varētu kļūt par standarta izskaidrojumu tam, kā dažas no ārējām planētām izdzīvo. Kāpēc? Planētas izstaro daudz vairāk eneŗgijas, kā tās saņem no Saules, daudz vairāk. No kurienes tā nāk? Ņemot vērā jauno izpratni – ja Leonardo būtu planēta, nevis cilvēks, tad caur punktiem uz ziemeļu un dienvidu poliem pienāktu milzīgs daudzums enerģijas no citas dimensijas (vai dimensijām). Planētas burtiski pastāv vairāk par vienu dimensiju, un ja jūs spētu redzēt visu Zemi, visā tās varenībā – dažādos laukus un enerģijas ap planētu, - jūs būtu satriekti. Māte Zeme ir daudz jēgpilnāka un sarežģītāka, nekā mēs to uztveram blīvajā līmenī. Tāda enerģijas saņemšana caur kanālu tieši tāpat, darbojas arī cilvēkiem. No tā, kā mēs elpojam atkarīgs, no kādas dimensijas (vai dimensijām) pienāk enerģijas plūsma.

Leonardo zīmējumā attēlots tetraedrs, kura virsotne uz augšu, atrodas pret Sauli – vīrišķo. Tas, kurš virzīts ar virsotni uz leju, uz Zemi – sievišķais. Mēs nosauksim vīrišķo par Saules tetraedru, bet sievišķo – par Zemes tetraedru. Pastāv tikai divi simetriski veidi, ar kuriem cilvēkveidīgas būtnes var lūkoties uz šo zvaignes – tetraedra formu, kur, viena no virsotnēm atrodas virs galvas, bet otra – zemāk par pēdām, bet cilvēka ķermenis orientēts ar seju pret horizontu. Vīrieša ķermenim, kurš raugās no savas formas, Saules tetraedrs vērsts ar savu virsotni uz priekšu, un tad pretējā šķautne atrodas viņam aiz muguras; viņa Zemes tetraedrs vērsts ar savu virsotni atpakaļ, bet pretējā šķautne izrādās viņam priekšā.

Sievietes, kura raugās no savas formas, ķermeņa Saules tetraedrs orientēts ar plakano šķautni uz priekšu, bet ar virsotni – atpakaļ; viņas Zemes tetraedrs savukārt izvietots ar virsotni, kas vērsta uz priekšu un pretējo šķautni atpakaļ.

Mēs sniegsim meditācijas Mer-Ka-Ba aprakstu, līdz četrpadsmitajai elpai, tikai otrajā daļa. Vispirms, es gribētu piedāvāt citus aspektus tādēļ, lai jūs sāktu atcerēties un gatavoties noslēdzošajai sava gaismas ķermeņa Mer-Ka-Ba atjaunošanai. Drīzumā mēs parunāsim arī par jogas elpošanu, ar kuru, iespējams daudzi no jums jau ir pazīstami. Tad mēs uzzināsim par mudrām. Mēs spersim soli pa solim, līdz būsim gatavi piedzīvot sfēriskās elpošanas pieredzi – eksistences stāvokli, no kura jūsu Mer-Ka-Ba varēsi atdzimt no jauna.

`Trijādais divejādībā: Svētā Trīsvienība`

Lai izprastu situāciju, šeit uz Zemes, mēs, atkarībā no virzības, pievērsīsimies vēl vienam informācijas blokam. Dabā pretmetu likums sastopams mūsu realitātē visur, piemēram, vīrišķajā un sievišķajā vai – karstajā un aukstajā. Patiesībā, tā nav pilna aina. Patiesībā, katrai izpausmei mūsu realitātē ir trīs sastāvdaļas. Jūs dzirdat, kā runā par vīrišķo un sievišķo polaritāti un par polāro apziņu; tomēr, tā nav visa patiesība. Šajā realitātē, nekad nav bijusi polaritāte bez trešās sastāvdaļas, ar vienu retu izņēmumu, par kuru tagad parunāsim. Gandrīz katrā situācijā klātesoša ir trīsvienība. Atcerēsimies kādu piemēru tam, ko mēs parasti dēvējam par polaritāti. Kā ar melno un balto krāsu, karstu un auksto, augšu un leju, vīrieti un sievieti, Sauli un Zemi? Starp melno un balto ir pelēks; starp karsto un auksto ir silts; starp augšu un leju – vidus; starp vīrieti un sievieti – bērns un Saulei un Zemei (vīrišķajam un sievišķajai sākotnei) trešais būs Mēness (bērns). Arī laikam ir trīs sastāvdaļas: pagātne, tagadne un nākotne. Mūsu uztveres par laiku mentāla attiecība atzīmēta ar asīm x, y un z – uz priekšu un atpakaļ, pa kreisi – pa labi un augšā – lejā. Pat katrā no šiem trim virzieniem ir vēl arī vidus vai neitrālais punkts, veidojot trešo daļu.

Visticamāk, vislabākais piemērs ir pašas matērijas uzbūve šajā trešajā dimensijā. Matērija veidota no trim daļām: protoniem, elektroniem un neitroniem. Nākamajā, daudz augstākā organizācijas līmenī, starp trim daļām jūs atradīsiet atomus, bet zemākā – dalījumu vēl sīkākās elementrādaļiņās. Tādējādi, apziņa uztver pati sevi kā vidusdaļu starp makrokosmu un mikrokosmu. Ja vērīgi ielūkosieties jebkurā no līmeņiem, jūs vienmēr atklāsiet trijādību.

Pastāv īpašs izņēmums, kā tas ir gandrīz vienmēr. Tas attiecas uz parādību sākumu. Sākotnējiem aspektiem patiesībā piemīt divejādība, taču tas ir ļoti reti. Vienu no tādiem piemēriem var atrast skaitļu secībā. Tādā secībā, kā 123456789.. vai 2-4-8-16-32.., vai 1-1-2-3-5-8-13-21.. un, patiešām, visas zināmās secības, lai cik pārsteidzoši tas arī nebūtu, prasa, kā minimums trīs sekojošos elementus vai locekļus, lai izskaitļotu visu secību, ar vienu vienīgu izņēmumu: Zelta Griezuma logaritmisko spirāli, kuras izskaitļošanai pietiek tikai ar diviem skaitļiem. Tas ir tāpēc, ka šī spirāle ir visu pārējo secību avots. Tādējādi, visi atomi sastāv no trim daļām, kā tika minēts iepriekš, ar vienu vienīgu pirmā atoma - ūdeņraža izņēmumu. Ūdeņradis sastāv, tikai no viena protona un viena elektrona; neitrons tā sastāvā neietilpst. Ja tur būtu neitrons, kas ir nākamais pakāpiens uz augšu, tad to sauktu par smago ūdeņradi, taču pašam matērijas sākumam piemīt, tikai divas sastāvdaļas.

Tā kā mēs minējām trijādību tās skaitliskajā izpausmē, tad būtu vērts pieminēt arī krāsu piemērus. Pastāv trīs pamatkrāsas, no kurām rodas trīs nākamās krāsas. Tas nozīmē, ka visums, kādu mēs to šobrīd pazīstam – visas radītās parādības – sastāv no trim sākotnējām daļām, izņemot tās retos sākotnēji radītos rajonus. Turklāt, cilvēka apziņas visuma uztvere – tā ir uztvere ar trīs pamata veidu starpniecību, par kuriem mēs tikko runājām: laika, telpas un matērijas, un tie visi atspoguļoti svētajā trīsvienībā.

`Zināšanu lavīna`

Šobrīd, vairums cilvēku apzinās, ka šeit, uz Zemes notiek kaut kas neparasts. Mēs atrodamies ļoti paātrinātā laikā un šobrīd notiek daudz vai agrāk nepieredzēti notikumi. Uz planētas cilvēku ir vairāk, nekā jebkad bijis, un, ja mēs turpināsim tādā pat garā, tad vēl pēc dažiem gadiem iedzīvotāju skaits palielināsies, sasniedzot vienpadsmit vai divpadsmit biljonus.

Kas attiecas uz cilvēces apmācības evolūcijas līkni, tad informācijas plūsma pieaug daudz ātrāk, nekā iedzīvotāji. Fakts no Britu enciklopēdijas. „Sākot no cilvēcei senākās zināmās civilizācijas, senajiem Šumeriem (aptuveni 3800 gadu priekš Kristus), aptuveni 5800 gadu laikā, līdz pat 1900.gadam, tika uzkrāts noteikts daudzums informācijas vienību, nosaukti par faktiem, kas tika summēti, lai precīzi noteiktu, kādu zināšanu apjomu mēs pārvaldām. Tas nozīmē, ka, lai pārvaldītu kādu zināšanu daudzumu, būs vajadzīgi 5800 gadi, bet tad, lai šī zināšanas dubultotu, būs vajadzīgi 50 gadi – satriecoši! Taču tad, nākamajos divdesmit gados, aptuveni 1970.gadā, mēs savas zināšanas atkal būsim dubultojuši. Vēl desmit gadi, un aptuveni 1980.gadā, mēs būsim divkāršojuši arī šo zināšanu summu! Un tagad, tā dubultojas, katrus pāris gadus.

Zināšanas burtiski gāžas kā lavīna. Informācija pienākusi tik ātri, ka NASA nepaspēja to pietiekoši ātri ievadīt savos datoros. Esmu dzirdējis, ka 1988.gadā viņi atpalika datu ievades ziņā par astoņiem vai deviņiem gadiem. Tajā pašā laikā, zināšanu lavīna kļūst arvien lielāka un lielāka, paši datori, tiekot pilnveidoti, tuvākajā nākotnē ienesīs mūsu dzīvē lielas pārmaiņas, kas, savukārt, mums paredz milzīgas pārmaiņas. Aptuveni katrus astoņpadsmit mēnešus dubultojas datoru darbības ātrums un atmiņa. Sākumā, mums bija 286, tad 386; vēlāk mums jau bija 486, tagad ienācis 586 (tas bija 1993.gadā), kas padara 486 par novecojušu. Mēs pat neesam iemācījušies lietot 486, kā klāt jau 586. Un mēs jau virzāmies uz 686. Gadsimtu maiņā vai tuvākajā nākotnē, mājas dators kļūs vēl jaudīgāks un ātrāks, tas pārspēs visus mūsdienu (1993.gada) NASA datorus un Pentagona, kopā ņemtus.

Viens vienīgais dators būs tik ātrs un jaudīgs, ka tas patiesībā novēros visu Zemi un sniegt pastāvīgu informāciju par laikapstākļiem katrai planētas kvadrātpēdai. Tas paveiks to, kas šobrīd šķiet neiespējams. Un mēs sākam paātrināt savas iespējas, ievadot datus: šobrīd milzīgs informācijas daudzums tiek ievadīts tieši no cita datora un skeneriem un diktējot. Tas ir, pie tāda neticama zināšanu daudzuma, kas pienāk cilvēka apziņai, kļūs acīmredzams, ka cilvēci sagaida globālas pārmaiņas.

Tūkstošiem gadu garīgā informācija tikusi turēta slepenībā. Dažādu reliģiju un kultu svētkalpotāji un svētkalpotājas varēja atdot savas dzīvības, lai nepieļautu pasaulei iegūt, kaut vienu no viņu slepenajiem dokumentiem vai garīgo zināšanu daļas, glabājot tās pilnīgā slepenībā. Visas iespējamās garīgās grupas un visas pasaules reliģijas pārvalda savu slepeno informāciju. Tad, pēkšņi, sešdesmito gadu vidū, slepenības priekškars tika pacelts. Unisonā, gandrīz visas pasaules garīgās grupas atklāja savus arhīvus vienā un tajā pašā vēstures brīdī. Jūs varat aplūkot grāmatas tuvākajā grāmatu veikalā un atrast informāciju, kas tikusi slēpta un sargāta tūkstošiem gadu. Kāpēc? Kāpēc tagad?

Dzīve uz šīs planētas attīstās arvien ātrāk un ātrāk, bez šaubām, sasniedzot kulmināciju ar kaut ko jaunu un atšķirīgu, visticamāk, kaut ko tādu, kas izrādās nepiejams mūsu ierastajai iztēlei. Mēs vienmēr maināmies. Ko tas nozīmē pasaulei? Kāpēc tā notiek? Vai drīzāk, kāpēc tā notiek tagad? Kāpēc tas nenotika pirms tūkstots gadiem? Vai, kāpēc tas nevarēja pagaidīt. Lai notiktu par simts, tūkstots vai 10 tūkstoš gadu vēlāk? Izprast atbildi uz šiem jautājumiem ir patiešām svarīgi, tāpēc, ka, ja jūs neiznāt, kāpēc tā notiek šobrīd, tad jūs, visticamāk, nesapratīsiet, kas notiek ar jums jūsu pašu dzīvē un nevarēsiet sagatavoties briestošajām pārmaiņām.

Kaut gan nevēlos iedziļināties šajā visā, tieši šobrīd, tomēr viena no atbildēm rodama faktā, ka dators ir izgatavots no krama, bet mēs sastāvam no oglekļa. Tam ir saistība ar to, kāda ir saikne starp kramu un oglekli, taču to es uz brīdi atstāšu un turpināšu runāt par šeit, uz Zemes notiekošā neparasto dabu.

Jaunākā informācija : „Tik tikko Pentagons, 1997.gada pavasarī paziņoja, ka viņiem ir dators, kas vienā sekundē veic to pašu apjomu operāciju, kuru izpilde personālajam datoram ar ātrumu 250 megaherci un 3 gigabaitu atmiņu aizņemtu 30 tūkstošus gadu. Vienas dienas laikā, tas spēj apstrādāt to, kas personālajam datoram aizņemtu 2,6 biljonus gadu!” Es to nosauktu, par kaut ko lielāku, nekā daudzuma lēcienu.

`Zemes saikne ar Kosmosu`

Parunāsim atkal par Siriusu un Zemi. Jūs atrodaties šeit un tieši no šejienes, mēs sāksim globālā mērogā. Lūkojoties no šejienes, kur mēs atrodamies, no trešās planētas attiecībā pret Sauli, mums nav tik vienkārši izprast Zemes sakrālo saikni ar Siriusu. Jums nāksies iziet ārpusē, dziļā kosmosā, nonākt pie tādām parādībām, kā šī, kuru jūs varat arī neatpazīt – vismaz, vairums cilvēku to nezina. Tas ir kvazārs, tā lielums ir neprasts. Tas ignorē visus fizikas likumus, un mums nav ne jausmas, kas tur vispār notiek. Taču, es vēlos atzīmēt, kā reiz, ne to.

`Spirāles Kosmosā`

Nākamā fotogrāfija mums ir mazliet tuvāka un ierastāka. Tā ir galaktika, taču ne mūsu, tāpēc, ka diezgan grūti veikt pašam sevis uzņēmumu. (Sakopojums labajā, zemākajā stūrī – ir miglājs, un tas ir daudz, daudz tuvāk pašai galaktikai; savā starpā tie nav saistīti.) Pievērsiet uzmanību zvaigznēm, kas nāk no galaktikas pa baltu spirāli. Precīzi pa 180 grādiem no vienas spirāles iznāk cita izvērsta spirāle. Cik es zinu, ir pazīstami astoņi galaktiku veidi – kaut gan, tie visi ir tikai viens otra funkcijas, un šis – ir bāzes modelis.

Ilgu laiku astronomi, vienkārši uzskatīja, ka viss, kas tur ir – ir tas, ko mēs redzam; ja kaut kas ir redzams, tad tas pastāv. Viņi, vai nu vispār neievēroja Realitātes neredzamo daļu, vai arī neuzskatīja to par svarīgu. Taču mūsu Realitātes neredzamās daļas, patiešām ir ievērojami vairāk par redzamo, un, visticamāk, tā ir svarīgāka. Patiesībā, ja pilns elektromagnētiskais spektrs veidotu līniju, kuras garums ir aptuveni divi jardi, tad redzamā gaisma, ar kuras palīdzību mēs redzam priekšmetus, veidotu tikai strēmeli, kuras garums nepārsniedz 1/32 collu. Citiem vārdiem runājot, Realitātes redzamā daļa ir ievērojami mazāka, nekā viens procents no veseluma – tas ir gandrīz nekas. Patiesībā, mūsu īstās mājas – ir neredzamais visums.

Turklāt, pastāv parādība pat ārpus elektromagnētiskā spektra, ko mēs tikai tagad sākam saprast. Piemēram, atklājuši, ka kad veca saule uzsprāgst un mirst, kā attēlots šī uzņēmuma labajā, zemākajā stūrī, tad tamlīdzīga parādība, šķiet, sastopama tikai spirāles tumšajā rajonā (norādīta ar bultiņu A), norādot uz to, ka pastāv atšķrība starp dziļu kosmosu (bultiņa B) un iekšējo kosmosu starp gaismas spirālēm. Un tā, nāk izpratne par to, ka pastāv ievērojama atšķirība starp diviem kosmosa rajoniem, tāpat, kā atšķirība starp gaišajiem un tumšajiem kosmosa rajoniem. Spirāļu tumšajiem rajoniem, kas, visticamāk, saistīti ar gaišajiem, ir kādas atšķirības.

`Mūsu saikne ar Siriusu`

Šīs galaktiskās spirāles pētījumi aizveda līdz nākamajam atklājumam. Citi zinātnieki ievēroja, - tā kā mūsu saules sistēma kustas caur kosmosa telpu, tā nepārvietojas pa taisnu līniju, bet pa spirāli. Taču, tāda kustība pa spirāli nav iespējama, līdz mēs nebūsim saistīti gravitācijas ziņā ar citu lielu ķermeni, kā cita saules sistēma vai vēl kas lielāks. Piemēram, daudzi cilvēki domā, ka Mēness griežas ap Zemi, tiesa? Tas tā nav. Tā nekad nav bijis. Zeme un Mēness griežas viens ap otru, un starp viņiem pastāv trešā sastāvdaļa, kas atrodas precīzi vienu trešdaļu no Zemes līdz Mēnesim, kas ir griešanās punkts, un Zeme un Mēness griežas ap šo punktu pa spirāles modeli, tajā pašā laikā, griežoties ap Sauli. Tas notiek tāpēc, ka Zeme ir saistīta ar ļoti lielu ķermeni, kāds ir Mēness. Mūsu Mēness ir milzīgs, un tas liek Zemei kustēties noteiktā veidā. Par cik, visa saules sistēma kustas pa spirāli caur kosmosa telpu, tieši tādā pašā veidā, tas nozīmē, ka visai saules sistēmai gravitācijas ziņā jābūt saistītai ar kādu citu ļoti lielu ķermeni.

Un tā, astronomi sākuši meklēt tādu ķermeni, kurš pievilktu sev mūsu saules sistēmu. Sākumā viņi koncentrēja savus meklējumus uz noteiktu debesjuma rajonu, kas saistīts ar mums, tad viņi mainīja domas, līdz beidzot apstājās pie vienas noteiktas saules sistēmas. Mēs esam saistīti ar zvaigzni Siriusu – ar Siriusu A un Siriusu B. Mūsu saules sistēma un Siriusa sistēma ciešā veidā saistītas ar gravitācijas starpniecību. Mēs kustamies kosmosā kopā, pa spirāli, ap kopīgu centru. Mūsu liktenis un Siriusa liktenis cieši saistīti savā starpā. Mēs esam viena vienota sistēma!

Kopš brīža, kad zinātniekiem kļuva zināms tas, ka tumšājai daļai spirālveida galaktikā piemīt īpašas iezīmes, viņi atklāja, ka zvaigznes nevis tā vienkārši kustas ap spirāles atzariem. Ja kāds grieztu sev virs galvas ūdens šļūteni, bet jūs to varētu novērot no augšas, tad jūs redzētu, kā ūdens lāsītes sāk kustēties, it kā pa spirāli. Varat to iztēloties? Katra atsevišķa lāsīte, tomēr, kustas nevis pa spirāli, bet pa staru, kas vērsts prom no griešanās centra līnijas; taču tas tā tikai izskatās ārēji – it kā tā kustas pa spirāli. Tieši tāpat notiek arī galaktikā. Katra no zvaigznēm, patiesībā kustas radiāli uz centrbēdzes virzienu.

Vienlaicīgi ar radiālu centrbēdzes kustību, zvaigznes, neatkarīgi no visas sistēmas kopumā, pārvietojas arī no viena atzara caur tumšu gaismu – uz baltu gaismu, pa orbītu ap visu galaktisko sistēmu. Viens tāds cikls noslēdzas – es nezinu – pēc miljarda gadu.

Jaunākā informācija: „Šī jaunā informācija netiks saprasta līdz galam, kamēs jūs pilnībā nesasniegsiet Mer-Ka-Ba, taču šis ir piemērots laiks un vieta. Astrofiziķis Viljams Pursels (William Purcell), tikko atklājis ziņojumu žurnāla „Time” maija numurā, ka „no mūsu galaktikas centra, triljons kilometru attālumā kosmosa telpā, 90 grādu leņķī attiecībā pret pašu galaktiku, nāk milzīga kolonna, vai antimatērijas caurule”. Tas līdzinās Mer-Ka-Ba ģeometrijai, tikai galaktikas līmenī.

Tajā pašā laikā, Kornvelas universistāte atklājusi, ka aptuveni 80% zvaigžņu galaktikā NGC 4138 (galvenokārt, senākās zvaigznes) griežas vienā virzienā, tajā pašā laikā, kā aptuveni 20% zvaigžņu (galvenokārt, jaunākas zvaigznes) griežas pretējā virzienā, kopā ar milzīgu ūdeņraža gāzes mākoni. Viņu atklājumi tika piedāvāti 1997.gada 18.janvārī Amerikas Astronomu Biedrībai. Laukā, kas griežas pretējā virzienā galaktikas ne tikai izskatās kā Mer-Ka-Ba lauks, taču tam, kā izrādās, piemīt tāda pat iekšējā dinamika! (Protams, es personīgi ticu, ka galaktikas ir dzīvas būtnes, un ka tās nav nekas cits, kā milzīgi dzīvi Mer-Ka-Ba lauki.) Turklāt, Ročesteras universitātes un Kanzasas universitātes fiziķi atraduši pierādījumus, kas maina daļu pārliecības par to, ka kosmosa telpa ir vienāda visos virzienos. Pētnieks Džons Ralstons min, ka „šķiet, pastāv absolūtā ass, sava veida kosmoloģiskā Ziemeļu Zvaigzne, uz kuru orientēts visums”. Šis darbs publicēts „Physical Review Letters” numurā, sākotn no 1997.gada 21.aprīļa.

Atklāts arī, ka gaisma kustas gar šo asi citādāk, nekā visur kosmosa telpā. Tagad ir zināmi divi atšķirīgi gaismas ātrumi! Šī ass ir atslēga uz dzīvo Mer-Ka-Ba lauku, un šis atklājums var kļūt par pierādījumu, ka viss šis visums, patiešām ir gigantisks un dzīves Mer-Ka-Ba lauks. Pēc tam, kā jšu apzināsieties savu personīgo Mer-Ka-Ba lauku, izlasiet šo sadaļu un jūs sapratīsiet.

Iztēlojieties, ka – šis ir skats uz galaktiku no augšas un, ka tumšā gaisma pārstāv melnas gaismas spirāles, bet gaišā krāsa baltas gaismas spirāles. No gala tas izskatās kā lidojošais šķīvītis. Orbītai, kuru mēs izejam ap galaktikas centru ir spirālveida sastāvdaļa, saspiesta spirāle. Turklāt, mūsu saules sistēmā, tāda pat spirālveida kustība redzama starp Siriusu A un Siriusu B. Zemes un Mēness spirālveida kustība, ja nekļūdos ir cita. Saskaņā ar viena Austrālijas zinātnieka pētījumiem, šī spirālveida divu zvaigžņu Siriusu kustība ir identiska DNS molekulu ģeometrijai. Tas liek pieņemt, ka iespējams, pastāv saikne starp šo parādību apriti, un ka notikumi notiek saskaņā ar kādu lielāku plānu, līdzīgu tam, kā attīstās cilvēka ķermenis, sekojot informācijai, kas ielikta DNS. Protams, tas ir tikai pieņe’mums, taču, ja seko principam „kā lejā, tā arī augšā”, tad iespējamība pastāv.

Un tā, mums ir divi savstarpēji saistīti jautājumi, kuri gaida atbildes. Viens: kāpēc Siriuss ir tik svarīgs, kas tika izskaidrots ar mūsu gravitācijas saikni. Nākamais: kāpēc šis ārkārtīgi paātrinātais evolūcijas modelis, kuru mēs izjūtam uz Zemes šodien, tieši saistīts ar šo brīdi? Turpināsim lūkoties debesīs. Taču vispirms, es vēlos padalīties ar jums divos faktos, kas pie manis nonāca pavisam nejauši.

`Galaktikas spirālveida atzari, to ietveroša sfēra un termiskais apvalks`

Ņemts no „National Geographic” žurnāla, ilustrē viņu neseno atklājumu. Viņi atklāja, ka galaktikas ietver enerģijas sfēras. Pievērsiet uzmanību mazajai galaktikai ar tās spirālveida atzariem, kopā ar atsevišķu zvaigžņu grupu, kur visas atrodas enerģijas sfēras iekšienē. Tad, ārpus šīs sfēras atrodas vēl viena neticama izmēra enerģētiskā sfēra, kas šeit parādīta kā heksogālais režģis. Tādējādi, milzīgas sfēras iekšienē atrodas mazāka sfēra ar mazītiņu galaktiku tajā. Vadoties no tā, kā mēs virzāmies uz priekšu, jūs redzēsiet, ka ap jums pašiem pastāv tāds pats lauks.

Šajā uzņēmumā redzams galaktikas termiskais apvalks, viegli izteikts, uzņemts ar infrasarkano kameru. Tas izskatās pēc lidojošā šķīvīša. Tam ir liels aplis ap ārējo malu, kas – ir tumša, tāpēc, ka ārējā mala kustas ļoti, ļoti ātri. Šim termiskajam apvalkam ir tieši tādas proporcijas kā Mer-Ka-Ba ap jūsu ķermeni, kad tas tiek aktivizēts ar elpošanas un meditācijas palīdzību. Kad jūs elpojat noteiktā veidā, jūs atklājat, ka ap jūsu ķermeni veidojas lauks, kurš izplešas aptuveni 55 pēdu platumā, kas izskatās tāpat, kā šis termiskais apvalks. Izmantojot īpašu aparatūru, jūs varat redzēt to datora ekrānā, jo tas patiešām satur elektromagnētisku komponentu, kas izvietots spektra mikroviļņu daļā. Tā ir pavisam reāla lieta. Tas atbilst Mer-Ka-Ba formai, kuru jūs, ja vēlēsieties, aktivizēsiet ap savu ķermeni.

`Kopspēka precedents un citas atkāpes`

Turpinot stāstīt par to, kāpēc šīs pārmaiņas notiek šobrīd: mūsu Zeme patlaban novirzījusies aptuveni par 23 grādiem attiecībā uz savu orbītu ap Sauli, un pēc griešanās ap Sauli, gaismas krišanas stūris uz Zemes virskārtas mainās, atkarībā no Zemes atrašanās vietas savā orbītā. Šī iemesla dēļ, mums ir četri gadalaiki. Ikgadējā apgrieziena ietvaros mums ir vēl viena ļoti lēna svārstība, kas vairumam cilvēku pazīstama kā kopspēka precedents, kas aizņem, gandrīz 26 tūkstošus, lai noslēgtu šo ciklu. Precizitātes labad teiksim, ka šis periods aizņem aptuveni 25920 gadus – atkarībā no avota, tāpēc, ka katrs piedāvā skaitli ar dažu gadu atšķirību. Ir arī citas atkāpes. Piemēram, leņķis +23 grādi attiecībā pret Sauli nav pastāvīgs; 40 tūkstošu gadu laikā notiek novirze aptuveni par 3 grādiem, leņķis mainās no 23 uz 26. Tad, pastāv vēl viena svārstība iekš šīs trīs grādu svārstības, kas noslēdz savu ciklu, aptuveni katrus četrpadsmit mēnešus. Atklājuši vēl vienu ciklu, kas ilgst aptuveni 14 gadus. Tagad saka, ka atklājuši vēl vienu. Ja jūs palasīsiet senos sanskrita rakstus, tad uzzināsiet, ka visām šīm svārstībām ir dziļa iedarbība uz cilvēku apziņu. Tām ir tieša saistība ar noteiktiem notikumiem un ar laiku, kad šie notikumi izpaužas uz planētas – tieši tāpat, kā mūsu DNS saistīts ar dažādām cilvēka ķermeņa attīstības fāzēm.

Pagaidām, es vienkārši vēlos palūkoties uz galveno svārstību, kas nes kopspēka precedenta vārdu. Šī svārstība notiek pa ovālu; lielais ovāls ir pati svārstība.

Garās ovāla ass labais gals tiek saukts par apogeju, un norāda virzienā uz galaktikas centru. Apakšējā ovāla daļa parāda, kad planēta virzās uz galaktikas centru, bet augšējā daļa parāda, kad planēta atgriežas pa apli un virzās projām no galaktikas centra. Šo kustību projām no galaktikas centra vēl sauc par kustību, kas līdzinās galaktiskajam vējam. Sanskrita raksti apgalvo, ka senās būtnes – kurām kaut kādā veidā bija zināms par šo precedentu – teikušas, ka lielas pārmaiņas notiek nevis pašos tālākajos punktos, bet pēc kāda liaka, pēc šo ekstremālo punktu iziešanas, kas zīmējumā norādīti ar mazajiem ovāliem A un C. Lielas pārmaiņas notiek šajos divos punktos. Pastāv vēl divi punkti, kas izvietoti pusceļā starp šiem mazajiem ovāliem, norādītiem kā B un D, arī – ļoti svarīgas vietas, kaut gan pārmaiņas nav tik būtiskas, kā punktos A un C. Tieši šobrīd, 1990.gados, mēs atrodamies punktā A, ovāla zemākajā daļā, kas norāda uz to, ka pienācis laiks pārmaiņām.

Saskaņā ar senajiem rakstiem, pēc mazā ovāla augšas sasniegšanas, punkta C, mēs, virzoties projām no galaktikas centra, sākam iemigt un zaudēt apziņu, un krist caur dimensionālajiem līmeņiem, līdz sasniegsim mazā ovāla apakšu, kur sāksim atmosties un virzīties uz augšu caur dimensionālajiem līmeņiem. Mēs atmostamies arvien vairāk, atbilstoši noteiktām stadijām, līdz, atkal sasniegsim mazā ovāla augšu, kur atkal iemigsim. Taču tas nav noslēgts modelis, tāpēc, ka mēs virzāmies caur telpu. Šim modelim abi gali ir atvērti un tas līdzinās spirālei, kurā, atšķirībā no apļa, cikli neatkārtojas. Pateicoties tam, katru reizi, aizmiegot, mēs vairs neiemiegam tik dziļi, kā agrāk, un atmostamies mazliet vairāk. Līdzīgs cikls izpaužas uz Zemes katru dienu. Ja jūs palūkosieties uz Zemi no kosmosa telpas, tad tā jebkurā brīdī, laiku pa laikam ir pa pusei tumša un pa pusei izgaismota, un cilvēki ēnas pusē lielāko daļu guļ, bet cilvēki gaišajā pusē, galvenokārt atrodas nomoda stāvoklī. Kaut gan mums ir diena un nakts, mēs neatkārtojam vienu un to pašu atkal un atkal, taču, gribētos tam ticēt, katru dienu atmostamies daudz apzinātāki. Kaut gan mēs aizmiegam un pamostamies katru dienu, mēs visu laiku turpinām virzīties uz priekšu. Šī ekvatoriālais precidents ir tā pati parādība, tikai ievērojami ilgākā ciklā.

Content

Melhisedeks Drunvalo Dzīvības zieda senais noslēpums-1

Priekšvārds Viens Gars

Ievads

ATMIŅAS PAR MŪSU SENO PAGĀTNI

MER-KA-BA

`Augstākā, saturošā Realitāte`

`Kreisās un labās smadzeņu puslodes realitāte`

`Mūsu vecāku pasaules redzējuma izaicinājums`

`Ceļojums uz Peru un citas Dogonu zināšanas`

` Dzejolis Sanskritā un Pī`

`Cik Sfinksai gadu?`

`Edgars Keisijs, Sfinksa un manuskriptu zāle`

`Iepazīšanās ar Totu`

`Mans stāsts, sākot no Bērklijas`

`Došanās uz Kanādu`

`Divi Eņģeļi un kur viņi mani aizveda`

`Alķīmijas un pirmā Tota parādīšanās`

`Tots – atlants`

`Tots, Ģeometriskie attēli un Dzīvības Zieds`

DIVUS Dzīvības Zieda noslēpumus atklāj Trīs Ozīrisa Tempļi Abidosā

`Dažādās laika joslas`

Seta Pirmā Templis

„Trešais” templis.

„Otrā” tempļa un Dzīvības Zieda sakrālā ģeometrija

`Koptu Grebums`

`Agrīnā baznīca maina kristiešu simbolus`

`Dzīvības Zieds: Sakrālā Ģeometrija`

`Dzīvības sēklas`

`Saikne ar Dzīvības Koku`

`Vesica Piscis`

`Ēģiptiešu riteņi un ceļojums starp dimensijām`

`Dimensijas, harmonija un Visuma viļņveida formas`

`Viļņa garums nosaka dimensiju`

`Dimensija un Mūzikas skala`

`Siena starp oktāvām`

`Dimensiju maiņa`

`Zvaigzne – tetraedrs`

`Trijādais divejādībā: Svētā Trīsvienība`

`Zināšanu lavīna`

`Zemes saikne ar Kosmosu`

`Spirāles Kosmosā`

`Mūsu saikne ar Siriusu`

`Galaktikas spirālveida atzari, to ietveroša sfēra un termiskais apvalks`

`Kopspēka precedents un citas atkāpes`