Ledbiters Čarlzs

Gaišredzība

Č. Ledbiters

GAIŠREDZĪBA

I. Nodaļa Kas ir gaišredzība?

Apslēptās spējas. — Vibrācijas. — Paplašinātā redze. — Astrālo jūtu orgāni. — Hipnozes iespaids. — Pirmie gaišredzības momenti. — Klasifikācija.

Jēdziens "gaišredzība" savā burtiskajā nozīmē izsaka vienīgi "gaišo redzi" šo vārdu bieži vien ļaunprātīgi izmantoja un pat nonivelēja tiktāl, ka ar to izteica burvju mākslinieku un šarlatānu trikus. Patiesībā Šis jēdziens aptver plašu parādību spektm, kas ir tik liels, ka nav ietverams vienā konkrētā un precīzā vārdā. Tika izmantots vārds "garīgā redze", bet tas krietni vien izkropļoja lietas būtību, jo vairumā gadījumu neeksistē spējas, kas saistītas ar gaišredzību un kurām būtu kaut minimāla pretenzija uz šo cildeno nosaukumu.

Lai veiktu patiesus pētījumus, formulēsim gaišredzību kā spēju redzēt ārpus fiziskās redzes paslēpto pasauli. Jāatzīmē arī, ka gaišredzība visai bieži (bet ne vienmēr) saistīta ar "gaišo dzirdi" — ar spēju dzirdēt to, kas nav saklausāms ar "fizisko ausi"; mēs konsekventi lietosim terminu "gaišredzība" kā visaptverošu, lai izvairītos no neveikla vārdu savārstījuma.

Vispirms atļaujiet man konkretizēt divus laktorus. Pirmkārt, es šo d;irbu neesmu rakstījis tiem, kuri netic gaišredzības pastāvēšanai un negribu pārliecināt šaubīgos; šādiem cilvēkiem jālasa apjomīgas grāmatas par doto tēmu vai jāmēģina gūt pieredzi, nodarbojoties ar magnētismu. Es vēršos pie lasītājiem, kas neapšauba gaišredzības esamību un ir ieinteresēti tās metodēs un iespējās; mans sacerējums ir nopietna darba un pieredzes rezultāts. Ja arī kāda no manis aprakstītajām spējām liksies jauna un neredzēta varu apgalvot, ka tā ir manis paša pieredze.

Otrkārt, lai arī es centīšos pēc iespējas izvārīties no tehniskiem terminiem un izteiksmes, tomēr, rakstot teozofijas pētniekiem, dažkārt atļaušos īsi un bez komentāriem tos lietot, pieņemot, ka lasītājs sapratīs.

Ja šie termini kādam sagādās neērtības, iesaku pastudēt teozofijasļ pamatus, piemēram, Annijas Bezantas "Seno gudrību" vai "Cilvēks wn viņa ķermeņi". Teozofiskajā sistēmā visi elementi ir tik cieši saistīti unj atsevišķās daļas ir tik lielā atkarībā, ka visu terminu pilnīga skaidrošanaļ var pārvērst šo ievadu par veselu teozofisku traktātu.

Tomēr, pirms dodam gaišredzības visaptverošu skaidrojumu, veltīsim! nedaudz laika ievadam, lai konkretizētu dažus vispārīgus tiiktus, kas saistīti ar dažādiem plāniem gaišredzības izmantošanā un ar apstākļiem, kuros toļ var izdarīt.

Teozoliskā literatūra nepārtraukti pierāda, ka visām augstākajām spējām jākļūst par cilvēces darbības objektu; piemēram, gaišredzības spē ju potenciāls ir katrā cilvēkā un tie, kuri šīs spējas izmanto, mūs vienkārši apsteiguši. Šāds apgalvojums, kaut pilnīgi pareizs, tomēr liekas nesk;tidrs un nepamatots vairumam cilvēku tikai tādēļ, ka viņi vērtē minētās spējas kā jaunu f;iktoru attiecībā pret iepriekš pārdzīvoto un ir pilnīgi pārliecināti p;ir savu nespēju tās attīstīt.

Varbūt mums būs vieglāk apzināties un izskaidrot šo nerealitātes sajūtu, ja mēģināsim saprast, ka gaišredzība, tāpat kā daudzas citas dabas p;irādības, ir vibrāciju rezultāts un ietver sevī to spēku attīstību, kurus izmantojam diendienā visā dzīves laikā. Mēs dzīvojam gaisa un ētera masās, turklāt pēdējais caurvij pirmo kā jebkuru fizisku matēriju; un tikai pateicoties vibrācijām plašajā matēri jas jūrā līdz mums nonāk ārpasaules iespaidi. To visu mēs zinām, bet varbūt vairumam no mums nekad nav ienācis prātā ka vibrāci ju daudzums, uz kuru mēs spējam reaģēt, ir ārkārtīgi niecīgs. Augstas frekvences vibrāciju skaitā, kas iedarbojas uz ēteru, ir zināmas tikai nedaudzas (ļoti nedaudzas), uz kurām reaģē cilvēka acs, šīs vibrācijas izraisa mūsos sajūtu, ko saucam par gaismu. Vienkāršāk runājot — mēs spējam redzēt tikai tos priekšmetus, no kuriem gaisma plūst vai kuros tā atstarojas. Gluži tāpat cilvēka auss bungādiņa spējīga reaģēt uz ļoti nelielu vibrāciju frekvences spektru. Vibrācijām jābūt pietiekoši lēnām, lai tās iedarbotos uz apkārtējo g;iisa masu, un tādēļ mēs varam dzirdēt tikai skaņas, ko izraisa ierobežots priekšmetu kopums.

Attiecībā uz minētajiem gadījumiem zinātne ir izpētījusi, ka eksistē liels skaits vibrāciju ārpus tveramo robežām; tātad pastāv gaisma, kuru mēs neredzam un skaņas, kuras mēs nedzirdam. Kas attiecas uz gaismu, tad augstāko un zemāko vibrāciju d;irbību viegli var ievērot pēc rezultātiem, ko dod radioaktīvais starojums vienā spektra robežā un siltumstarojums — otrā.

Patiesībā eksistē visu ātruma pakāpju vibrācijas, kas piepilda telpu, kas plūst starp lēnajiem skaņu viļņiem un ātrajiem gaismas viļņiem; bet ari tas vēl nav viss, jo eksistē lēnākas vibrācijas, nekā auss spēj uztvert un bezgalīgs daudzums tādu, kas ātrākas par gaismu. Tādēļ mēs sāk;un saprast, ka redzamās un dzirdamās vibrācijas līdzīgi nelielām stīgu grupām, kas paņemtas no milzu artas (kuras izmēri ir bezgalīgi) dod mums tikai nelielu pieturas punktu. Kādas gan iespējas pavērtos mūsu priekšā, ja varētu izmantot lielo, brīnišķo veselumu! Šai sakarībā jāņem vērā ari fakts, ka cilvēciskās būtnes stipri atšķiras savā starpā (lai arī šaurās robežās) pēc spējām reaģēt uz nelielo vibrāciju spektai, ko uztver mūsu jutekļi. Es nerunāju par redzes vai dzirdes asumu, pateicoties kuram cilvēks redz bālāku priekšmetu vai dzird klusāku skaņu; galvenais ir uztveres robeža. Piemēram, ja ņemsim labu sērūdeņniža prizmu un ar tās palīdzibu atveidosim uz baltas papīra lapas skaidiu spektru, bet pēc tam lūgsim dažādus cilvēkus atzīmēt uz papīra spektra robežas, katrs no viņiem atzīmēs šīs robežas savādāk. Viens ieraudzīs violeto toni tālāk, nekā otrs, citi redzēs mazāk violeto, bet vairāk sarkano. Varbūt atradīsies nedaudzi, kas redzēs vairāk abās spektia robežās, un viņus mēs sauksim par sensitīviein (jūtīgiem) cilvēkiem, kuri reaģē uz smalkām vibrācijām.

Kas attiecas uz dzirdi, ari šeit var novērot līdzigas atšķirības, ja ņemsim vidēja augstuma sk;uiu uz dzirdamības robežas. Šādas sk;iņas piemērs — sikspārņa pīkstēšana. Pieredze rāda, ka vasaras vakaros, kad g;iisu piepildi šo sīko dzīvnieciņu skaņu signāli, daudzi tos vispār neuztver.

Šie piemēri skaidri parādi, ka cilvēka spējām uztvert gaisa un ētera vibrācijas nav striktu robežu, katram no mums šis reakcijas kopums ir savādāks. Tādēļ nav grūti iedomāties, ka cilvēks var attlstit sevī šīs spējas, ;ir laiku viņš iemācās uztvert vairāk, nekā apkārtējie. Ņemsim rentgenst;iro- jumu. Šī starojuma caurlaidība, kas agrāk nav tikusi ievērota, ļauj mums, piemēram, novērot tādu gaišredzības parādību kā spēju izlasīt atvilktnē ieslēgtu vēstuli vai aprakstīt aiz sienas dzīvojošo kaimiņu izskatu. Māka redzēt ar rentgenstarojuma palīdzību, ņemot t;ilkā šī starojuma pamatīpašības, būs pilnīgi pietiekoša attiecīgiem maģiskiem trikiem.

Līdz šim mēs ņēmām vērā tikai cilvēka fizisko sajūtu jomu; ja atceramies, ka ēteriskais ķermenis ir tikai cilvēka fiziskās čaulas smalkāka sastāvdaļa un maņu orgāni absorbē matērijas elementus ar dažādu masu, turklāt šīs matērijas īpašības vairunnun no mums vēl ir apslēptā izpausmes veidā, — mēs redzam, ka, attīstot tikai šo vienu uztveres virzienu, iegūstam plašu spēju potenciālu. Bet līdzās tam cilvēkam ir arī astrāls un mentāls ķermenis, un katrs no šiem ķermeņiem spēj darboties, reaģēt uz dotā plāna matērijas vibrācijām, atklājot jaunus "ego" izpausmes veidus. Parādās jauns zināšanu un spēka lauks. Šīs jaunās pasaules, kas atrodas ap mums un brīvi caurvij viena otru, nedrīkst vērtēt kā savst;irpēji nesaistītas sastāva ziņā; tās drīzāk pāriet viena otrā, turklāt zemākais astrālais plāns veido augstākā fiziskā plāna tiešu turpinājumu, gluži tāpat kā zemākais mentālais plāns veido augstāko astrālo. Mums nav jāizgudro jauns, neredzēts matērijas veids, bet gan jāņem vērā parastā fiziskā matērija, kas ir tik retināta un vibrē tik ātri, ka rada pilnīgi jaunas īpašības un apstākļus. Tad būs vieglāk izprast mūsu sajūtu attīstību, lai ;ir redzes un dzirdes palīdzību uztvertu smalkākās vibrācijas. Daudzas no šīm vibrācijām vēl pieskaitāmas fiziskajam plānam, tās dod mums iespēju uztvert šī plāna ēteriskās daļas iespaidus, kas parasti ir "aizvērta grāmata". Šos iespaidus vēl tveram ar aci; tie iedarbosies uz acs ēterisko, nevis tīri fizisko lauku, taču mums būs tiesības uzskatīt, ka notiek iedarbība tikai uz vienu orgānu. Orgāns (acs) vēl nav visa ēteriskā ķenneņa virsa. Tomēr mēdz būt gadījumi, kad citas ēteriskā ķenneņa daļas reaģē uz smalkajām vibrācijām vēl aktīvāk nekā acs. Šos gadījumus v;ir dažādi izsk;iidrot. taču tie galvenokārt ir daļējas astrālās attīstības sekas, jo izrādās, ka ķenneņa sensitīvās daļas gandrīz vienmēr atbilst vienai vai otrai čakrai (astrālā ķenneņa dzīvās enerģijas punktam). Kaut arī šie centri (ja astrālā apziņa vēl nav attīstīta) vēl nedarbojas savā konkrētajā plānā, tie ir pietiekami spēcīgi, lai izraisītu dzīvāku darbību ēteriskajā matērijā, kas nonāk ar tiem kontaktā.

Kas attiecas uz pašām astrālajām sajūtām, šeit darbojas citi darbības nositcījumi. Astrālajam ķermenim nav īpašu maņu orgānu, — tas ir takts, kas prasa atsevišķu skaidrojumu, jo daudzi, kas apgūst minēto tēmu un cenšas izprast tās mehāniku, ar grūtībām pieņem fiziskā ķermeņa "piepildīšanos" ar astrālo matēriju un abu plānu pareizu saatiecinājumu. Katram fiziskajam objektam ir savs astrāls dubultnieks.

Visi šie apgalvojumi ir p;ireizi, taču pilnīgi iespējams, ka cilvēks normālā stāvoklī neredz astrālo 1111 nepareizi to izprot.

Katram fiziskās matērijas stāvoklim atbilst attiecīgs astrālās matērijas stāvoklis, kas atrodas ar to tiešā sakarā un atdalās tikai ar pietiekamu okultā spēka palīdzību, bet ari atdalīšanās gadījumā tie nezaudē savu sakaru tikmēr, kamēr spēks darbojas noteiktā virzienā. Astrālās elementārdaļiņas saistītas savā starpā daudz brīvāk nekā fiziskās. Piemēram, dzelzs stienī atrodas noteikts daudzums fizisku molekulu sietā stāvokli, — tās ir spējīgas uz salīdzinoši nelielām pārmaiņām, kaut ari katra no tām vibrē savā sterā milzīgi augstā frekvencē. Šīs joslas astrālais dublikāts sastāv no elementa ko mēs bieži vien saucam par piesātinātu astrālo matēriju, t.i. astrālķermeņa zemāko un visvairāk piesātināto matērijas ap;ikšplānu; tomēr tās daļiņas nepārtraukti un ātri var mainīt savstarpējo izvietojumu, pārvietojoties ar zināmiem ātrumiem fiziskajā plānā. Tādēļ nav pastāvīga sakara starp katm fizisko daļiņu un to astrālo matēriju skaitu, kas jebkurā brīdī v;ir izrādīties attiecīgā plāna dublikāts.

Viss iepriekšminētais attiecas ari uz cilvēka astrālo ķermeni, kuru mēs dotajā brīdī varam aplūkot kā veselumu no divām daļām —no vairāk piesātināta savienojuma, kas parādās precīza fiziska ķermeņa stāvoklī, un no retināta astrālās matērijas mākoņa, kas aptver šo savienojumu. Abās daļās un to starpā nepārtraukti noris jau aprakstītā daļiņu caurvijošā riņķveida kustība, un novērotājam šī kustība astrālajā ķermenī šķiet kā daļiņu kustība ūdens strūklā.

Tātad viegli saprast, ja ari katram fiziskā ķenneņa orgānam eksistē dublikāts noteiktas astrālās matērijas veidā, bet šis orgāns neaiztur daļiņas ilgāk par dažām sekundēm, nav nekā tāda, kas atbilstu fiziskajai nervu matērijā redzē vai dzirdē. Kaut ;uri acij vai ausij vienmēr ir dublikāts astrālajā matērijā, šī astrālās matērijas speciāla daļa spējīga ne vairāk (un ne mazāk) reaģēt uz vibrācijām, kas izraisa astrālo redzi vai dzirdi, nekā to spēj jebkurš sakaru kanāla elements.

Liii būtu vieglāk saprotams, lietosim jēdzienus "astrālā redze" un "astrālā dzirde". Ar tiem mēs apzīmēsim spēju reaģēt uz vibrācijām, kas papildina cilvēka apziņu, viņam darbojoties savā astrālajā ķermenī; apzīmēsim šī rakstura informāciju, kas tiek nodota ar redzes un dzirdes starpniecību, kad cilvēks atrodas savā fiziskajā ķermenī. Bet astrālajos apstākļos, kas ir pilnīgi savādāki, nav vajadzīgi īpaši iruiņu orgāni, lai sasniegtu vajadzīgo rezultātu; katrā astrālā ķermeņa daļā ir matērija kas spēj sniegt vajadzīgo atbildi, un cilvēks, kas izmanto šo saziņas līdzekli, vienādi skaidri redz priekšmetus sev aiz muguras, augšā, apakšā, nepagriežot galvu.

Bet jāatzīmē vēl kāds sv;irigs moments —jautājums par čakrām, ko skārām iepriekš. Teozofijas pētnieki zina par noteiktiem dzīvības spēka centriem cilvēka astrālajā un ēteriskajā ķermenī, kuriem peri<xliski jātiek iedzīvinātiem ar "ugunīgo čūsku" atkarībā no tā, kā cilvēks evolucionē. Kaut ;uī šos centrus nevaram saukt par manu orgāniem šī vārda tradicionālajā nozīmē, tāpat kā nevaram tiem piedēvēt redzes vai dzirdes funkcijas, tomēr astrālo sajūtu darbības spēks lielā mērā ir atkarīgs no šo centru iedzīvināšanas, jo katrs no viņiem attīstības procesā dod astrālajam ķermenim spēku reaģēt uz veselu virkni jaunu vibrāciju.

Bet ari šajos centros nav pastāvīgas saiknes ar astrālo matēriju. Tie vienkārši ir ķenneņa matērijas virpuļi, caur kuriem visas daļiņas izvirpuļo noteiktā secībā; tie ir punkti, caur kuriem augstākais spēks augstākajos plānos tiek nodots astrālajam ķermenim. Bet ari šis apraksts dod stipri vien nepilnīgu priekšstatu par virpuļu ārējo veidu, jo patiesībā tie ir četr- dimensiju virpuļi, un spēks, kas tos uztur, ielīst tajos "ne no kurienes".

Tomēr, ja visas daļiņas pēc kārtas iziet caur virpuļiem (caur katru no tiem), kļūst skaidrs, ka ikvienai no tām pavēnis iespēja visās ķemeņa daļās izraisīt reakciju uz noteiktu vibrācijas lauku, tātad astrālās sajūtas ir vienlīdz aktīvas visās ķermeņa daļās.

Mentālā plāna redze ir pilnīgi citāda; šeit mēs vairs nevaram runāt par atsevišķām sajūtām, tādām kā redze vai dzirde; mums jārēķinās ar vienu kopēju sajūtu, kas tik pilnīgi atbilst attiecīgajām vibrācijām, ka jebkura objekta ekspansijas gadījumā tā pilnīgi apgūst šo objektu — redz, dzird, jūt un zin visu par to vienas mirklīgas akcijas rezultātā.

Bet ari šī brīnišķā spēja atšķiras tikai pakāpju, nevis kvalitātes ziņā to spēju starpā, kas dotajā bridi ir mūsu rīcībā. Mentālajā, tāpat kā fiziskajā plānā, iespaidi vēl aizvien tiek nodod ;ir vibrāciju palīdzību, kuras plūst 110 objekta uz novērotāju.

Budhiskajā (augstākajā) plānā mēs pirmo reizi sastopamies ar jaunu īpašību, kurai nav nekā kopīga ar iepriekšējām, jo šeit cilvēks izzin objektu ar citu metodi, kurā ārējām vibrācijām nav nekādas nozīmes. Objekts kļūst par viņa paša sastāvdaļu, 1111 viņš to izzin "110 iekšpuses", nevis ārēji. Bet ar šo īpašību tradicionālajai gaišredzībai nav nekāda sakara.

Pilnīga vai daļēja aprakstīto īpašību attīstība iekļausies mūsu priekšstatos par gaišredzību kā spēja redzēt to. kas apslēpts fiziskajai redzei. Bet šīs īpašības var attīstīt ar dažādiem paņēmieniem, pie kuriem pakavēsimies sīkāk.

Pieņemsim —ja cilvēks varētu savas evolūcijas gaitā pilnīgi izolēties 110 ārējās pasaules iespaidiem, izņemot pašus nevainīgākos, ja viņš varētu 110 paša sākuma attīstīties pareizi un normāli, viņš varētu tikpat pareizi attīstīt savas sajūtas. Fiziskās sajūtas pakāpeniski paplašinātos tiktāl, ka sāktu reaģēt uz visām fiziskajām vibrācijām ne vien piesātinātā matērijā, bet ari ēteriskā; pēc tam noteiktā secībā rastos jutība pret astrālā plāna vairāk piesātinātajām daļām un vēlāk — pret smalkākajām daļām. Beidzot izveidosies devakāniskā spēja. Bet reālajā dzīvē šāda ideāla attīstība nav iespējama, un daudziem cilvēkiem mēdz uzplaiksnīt astrālā apziņa bez ēteriskās redzes priekšnosacījuma. Šī evolūcijas kroplība ir viens no galvenajiem iemesliem cilvēka tieksmei kļūdīties gaišredzības prasmē, tā rada tendenci, kuru varam novērst tikai un vienīgi, mācoties no pieredzējuša Skolotāja. Tie, kas studē teozofisko literatūru, labi zin, ka var atrast šādus Skolotājus, ka pat mūsu materiālistiskajā gadsimtā paliek spēkā senā gud- riba: "Kad skolnieks sagatavojies, gatavs ari Skolotājs" vai ari "Ja skolnieks ir gatavs ienākt mācību telpā, viņš vienmēr atradīs tur Skolotāju". Zinām ari to, ka vienīgi Skolotāja vadībā cilvēks var droši, bez bailēm un pārliecināti attīstīt sevī snaudošos spēkus, jo viņš zin, cik viegli nepieredzējušam gaišreģim kļūdīties, izvērtējot redzamo var pat pilnīgi to izkropļot, transformējot redzējumu un fizisko apziņu. Taču ari skolēns, kas s;iņēmis pareizus norādījumus attiecībā uz savu okulto spēku izmantošanu, var šos spēkus novirzīt nep;ireizi un ne tādā kārtībā, kādu apnikstīju iepriekš. Ja viņa iepriekšējā attīstība bijusi pavisam savādāka nebūs viegli un vēlami lauzt attīstības līniju. Tomēr jebkurā gadījumā skolniekam jāatrodas tā cilvēka rokās, kam zināma visa informācija, lai Skolotājs varētu vadīt viņa garīgo attīstību, un audzēknim jābūt mierā ar norādīto ceļu, jo tas jebkurā gadījumā būs viņam visvēlarnākais. Skolniekam ir vēl viena liela priekšrocība — lai ari kādas spējas viņš apgūtu, tās vienmēr būs viņa rīcībā un viņš pastāvīgi varēs tās izmantot teozofiskajā (kubā; starp citu, cilvēkam, kurš nav izgājis šo skolu, attiecīgās spējas mēdz izpausties daļēji un gadījuma pēc — tās "atnāk" un "aiziet" pēc brīvas gribas.

Man var pamatoti iebilst: ja zinām, ka gaišredzības spējas ir viena no cilvēka okultās attīstības pusēm un šīs attīstības progresa elements, liekas dīvaini, ka gaišredzību pieprot pirmatnējās tautas vai ari neizglītoti, zemas kultūras cilvēki. Tas varētu pārsteigt. Taču jāņem vērā, ka mežoņi vai primitīva cilvēka sensivitāte nav tā pati, kas piemīt viņa attīstītajam brālim un tā tiek sasniegta citā ceļā. ŠLs atšķirības precīzs un deUtlizēts skaidrojums prasītu pārāk miglainu tehnisku apnīkstu, bet varbūt pietiktu ar piemēru no gaišredzības prakses, kas stāv tuvu piesātinātajam fiziskajam plānam.

Cilvēka ēteriskais dubultnieks ir cieši saistīts ar viņa nervu sistēmu, un katra iedarbība uz to ātri iespaidojas nervos. Ja mežonim no centrālās Āfrikas vai neizglītotam Rietumeiropas cilvēkam spontāni parādās ēteriskā redze, ir novērots, ka attiecīgais nervu uzbudinājums g;uidriz pilnīgi noris simpātiskajā sistēmā, viss notiekošais atrodas ārpus cilvēka kontroles un drīzāk atgādina masveidīgu sajūtu, kas pieder visam ēteriskajam ķermenim, nevis sajūtu uztveri, ko veic noteikts orgāns. Augstāk attīstītajās rasēs un augstākā intelektuālā pakāpe, kad cilvēka spējas galvenokārt tiek vērstas uz prāta evolūciju, šī miglainā sensivitāte pazūd; vēlāk, kad sāk atklāties giirīgais cilvēks, no jauna parādās gaišredzības spēja, bet šoreiz tā ir noteikta un precīza, tā atrodas gribas kontrolē un darbojas ar maņu orgāna starpniecību. Simpātiskais nervu uzbudinājums tagad noris gandrīz vienīgi mugurkaula smadzeņu sistēmā.

Gaišredzības uzplaiksnījumi novērojami ne tik;ii primitīvam, bet ari augsti kulturālam un garigi attīstītam cilvēkam, pat ja viņš nekad nav dzirdējis par šādu iespēju. Šādi uzplaiksnījumi liecina par to, kurā šie spēki sāk izpausties dabiski, un to parādīšanās kalpo viņam par jaunu stimulu garīgā līdzsvara un tikumiskās tīrības uzturēšanai, bez kā giii.šredzība klust par lāstu.

Starp pilnīgi neuzņēmīgu cilvēku un tādu, kas labi pārvalda gaišredzības spējas, ir daudz pārejas pakāpju. Viena no tām, kurai būtu jāpievērš uzmanība, ir pakāpe, kurā cilvēks bez īpašām gaišredzības spējām ikdienas dzīvē pēkšņi atklāj sevī šīs spējas iedvesmas (hipnozes vai magnētisma) iespaida. Šādā gadījumā psihiskā daba jau ir sensitīva, bet apziņa vēl nav spējīga funkcionēt attiecīgajā virzienā fiziskās dzīves dažādajos izkliedes momentos. Lai izmantotu augstākās spējas, kas tik tikko sāk mosties, apziņai jābūt atbrīvotai, uz laiku novēršot ārējos iesp;iidus ar hipnotiskā (magnētiskā) tninsa palīdzību. Bet arī šādā transā pastāv neskaitāmas apskaidrības pakāpes, sākot no vienkārša pacienta, kurš neko neuztver, līdz cilvēkam, kura redzes spējas pilnībā atrodas operatora ietekmē un var tikt virzītas, kur vien operatoram iegribas, beidzot ;ir attīstītiem ļaudīm, kuni tikko modusies apziņa novirzās no magnetizētāja varas un valda augstākos līmeņos.

Nākošais posms šajā attīstībā — stāvoklis, kad vairs nav nepieciešams apspiest fiziskos iespaidus, kā tas mēdz būt hipnotiskajā transā, bet "pārdabiskā" redze, kas nav novērota nomoda stāvoklī, sak darboties miegā. Šo attīstības pakāpi savā laikā sasnieguši daudzi pravieši un gaišreģi. .Mēs vaiam lasīt par to, kā "Dievs viņus sapnī brīdinājis" un kā viņi mēmajās nakts snindās kontaktējušies ar augstākām būtnēm.

Vairākums augstāk attīstīto rasu un to kulturālie cilvēki evolucionē šajā virzienā; tas nozīmē, ka viņu astrālo ķermeņu sajūtas ir darboties- spējīgas un var uztvert attiecīgā plāna priekšmetu un būtņu iespaidus. Taču, lai š;u darbībai būtu kaut minimāla jēga attiecībā pret reālo fizisko dzīvi, vajadzīgi divi priekšnosacījumi: pirmkārt, lai "ego" pietuvotos astrālā plāna realitātēm, lai tiktu sagrauta siena, kuru ap to uzcēlušas "nomoda" domas, kas traucē novērot un mācīties; otrkārt, lai "ego" atgriežoties fiziskajā ķermenī, apziņa tiktu saglabāta un ļautu fiziskajās smadzenēs ierakstīt atmiņas par to, kas redzēts vai uzzināts. Ja pirmais priekšnosacījums ir acīmredzams, otrais vairs nav tik svarīgs, ja reiz "ego" (patiesais cilvēks) spējīgs izmantot zināšanas, kas iegūtas šajā plāna, transformēt noteiktu iespaidu reālajā nomoda dzīvē.

Skolnieki bieži vien jautā: kā gaišredzības spējas izpaužas pirmoreiz, kā noteikt, kad sasniegta attiecīgā pakāpe? Uz šo jautājumu nevar atbildēt konkrēti, jāņem vērā katrs atsevišķs gadījums. Viens cilvēks sāk uzreiz, it kā pēkšņi ienirstot attiecīgajā plānā, un noteikta stimula rezultātā viņš operē tikai ;tr vienreizēju spēju. Viņš var neg;iidīti ieraudzīt parādību; šādos gadījumos, kad konkrētā pieredze vairs neatkārtojas, cilvēks, kas redzējis parādību, sāk domāt par halucinācijām. Cits pēkšņi kļūst uzņēmīgs pret cilvēka auras spīdumu un vibrācijām. Viņš aizvien biežāk novēro kaut ko tādu, ko neredz un nedzird apkārtējie. Tas var būt sejas, ainavas vai krāsaini mākoņi uz miega un nomoda robežas. Izplatītākais gadījums — skaidri atcerēties redzēto uz dzirdēto citos plānos miegā.

Esam sagatavojuši vajadzīgo augsni mūsu pētījumiem; tagad varam aplūkot gaišredzības dažādās izpausmes. Tās ir tik atšķirīgas pēc sava rakstura un pakāpēm, ka nav viegli veikt pilnīgu klasifikāciju. Varētu, piemēram, klasificēt pēc redzējumu veidiem, ko izmanto gaišreģis — vai redzējums bijis devakants, mentāls, astrāls viii ēterisks. Varētu ņemt vērā attiecību pret gaišreģa spējām, nosakot, vai redze darbojusies regulāri, kontrolēti, vai ari tā izpaudusies neatkarīgi no viņa gribas; viņš var operēt ar to hipnozes iespaidā vai bez tā; viņš var redzēt nomoda stāvoklī, miegā vai transā. Šīm atšķirībām ir liela nozīme, un, veicot pētījumu tālāk, mums būs jāpievērš tām arvien lielāka uzmanība. Visieteicamākā klasifikācija būs tā, ko izmantoja Sinets savā grāmatā "Rationale oj Mesmerism"', šo grāmatu iesaka izlasīt visiem gaišredzības pētniekiem.

Mēs uzsvērsim redzes raksturu vairāk, nekā plānu, kurā šī redze darbojas; tā mēs varēsim sagmpēt gaišredzības piemērus zem sekojošiem virsrakstiem:

1.  parastā gaišredzība — citiem vārdiem s;ikot, redzes paplašināšanās; cilvēks ar šādu redzi spēj uztvert tās astrālās un ēteriskās būtnes, kuras gadījuma pēc atrodas viņa tuvumā, bet viņš neredz tālākas vietas vai ainas, kas pieder citam laikam, izņemot tagadni.

2.   gaišredzība telpā — spēja redzēt ainas vai notikumus tālākā telpā, kas nav sasniedzama parastai novērošanai vai ari paslēpta aiz noteiktiem priekšmetiem.

3. gaišredzība laikā — spēja redzēt priekšmetus vai notikumus, kas attālināti laikā, citiem vārdiem sakot, spēja redzēt pagātni un nākotni.

2. nodaļa.

Vienkāršā gaišredzība: pilnīga.

Ēteriskā redze. — Ēteriskās būtnes. -— Jaunas krāsas.

— Astrālā redze. — Caurredzamība. — Aura.

— Astrālās pasaules iemītnieki. — Nepārtrauktā apziņa.

— Nepastarpinātā izziņa.

Mēs nosakām vienkāršo gaišredzību kā ēteriskās vai astrālās redzes atklāšanos; tā dod iespēju novērotājam redzēt to, kas atrodas viņam apkārt atbilstošajā līmenī, bet šis gaišredzibas veids parasti neizraisa spēju redzēt elementas lielākā attālumā, neļauj lasīt pagātni un nākotni. Protams, šīs spējas nevajadzētu pilnīgi izslēgt, jo astrālās redzes lauks ir daudz plašāks nekā fiziskās redzes lauks, un atsevišķas ainas no pagātnes vai nākotnes var parādīties gluži nejauši pat tādā gadījumā, ja g;iišreģis nezin, kur tās meklēt. Taču ir liela atšķirība starp nejaušiem uzplaiksnījumiem un noteiktu redzes projekcijas spēju laikā un telpā.

Sensitīviem cilvēkiem piemīt visas šīs gaišredzības pakāpes, sākot no miglainiem iespaidiem, kas tikai nedaudz liecina par astrālo redzi, un beidzot ;ir pilnīgu ēteriskās vai astrālās redzes pārvaldījumu. Varbūt būtu vienkāršāk sākt aprakstīt to, ko redzam pilnīgā spēju attīstības gadījumā, tad nejaušie redzējumi tiktu izskaidroti paši par sevi.

Pakavēsimies pie ēteriskās redzes. Kā jau minējām, tā izpaužas kā jutīgums attiecībā pret fiziskajām vibrācijām. Vairums cilvēku patiesībā ir gandrīz akli. Kādas pārmaiņas izraisīs šo spēju iegūšana mijiedarbībā ar parastiem priekšmetiem? Sāk darboties jauni noteikumi. Atcerēsimies — viss šeit aprakstītais ir pilnīgas, izkoptas un apzinātas spējas d;irba rezultāts, un vairums piemēru, ar kuriem sastapsimies ikdienas dzīvē, būs pārāk nepilnīgi, lai arto palīdzību varētu izprast lietas būtību.

Jūtami izteiksmīgāka pārmaiņa nedzīvo priekšmetu ārējā veidolā, ko izmisa ēteriskās redzes spēja, izpaužas tādējādi, ka daudzi no tiem kļūst g;uidrīz caurspīdīgi, ka rezultātā mainās vibrāciju viļņu garums cilvēka uztverē. Cilvēks var viegli "redzēt cauri ķieģeļu sienai", jo viņa jauniegūtajai redzei šī siena nav nekas vairāk kā viegla migla. Viņš redz visu, kas notiek blakus istabā, it kā sienas nemaz nebūtu; viņš var precīzi aprakstīt aizslēgtas atvilknes siituru, vai izlasīt aizzīmogotu vēstuli; nedaudz pavingrinoties, viņš var atrast jebkutu vietu aizvērtā grāmatā. Šis triks, kuru cil- vēk;un ar astrālo redzi nem;iz nav grūti izpildīt, būs sarežģītāks tiem, kam piemīt tikai ēteriskā redze, jo pēdējā gadījumā katra grāmatas lappuse jāaplūko caur visām pārējām.

Bieži vien tiek jautāts — vai vienmēr šādos gadījumos cilvēks redz ar šīs pārdabiskās redzes p;ilīdzību vai arī viņš to dara tikai tad, kad pats grib? Atbilde ir sekojoša: ja spēja attīstīta pilnīgi, tā vienmēr būs gaišreģa kontrolē un viņš varēs to izmantot, kad vien vēlēsies. Viņš maina redzes plānus tikpat viegli un dabiski, kā mēs mainām savas redzes fokusu, novēršot skatienu no grāmatas lappuses uz kādu attālāku priekšmetu. Tā patiesībā ir apziņas fokusa maiņa vienā vai otrā vērojuma aspektā, un. ja ari cilvēks skaidri redz acumirklīgo aspektu, viņš tai pat laikā neskaidri apzināsies ari citu — gluži tāpat kā virzot redzes fokusu uz noteiktu priekšmetu, ko turam rokā, mēs redzam ari istabas pretējo sienu.

Vēl kāda interesanta pārmaiņa, kas novērojama ēteriskās redzes gadījumā, izpaužas tādējādi, ka cietā zemes virsma zem cilvēka kājām kļūst caurspīdīga, un viņš redz zemes dzīles tikpat skaidri kā sekla ūdens trauka dibenu. Var ieraudzīt zemes dzīļu iemītniekus un akmeņogļu atradnes, ja tās nav apslēptas pārāk dziļi utt.

Ēteriskās redzes robežas, raugoties cauri cietai matērijai, acīmredzot ii analoģiskas robežām, kuras ietver priekšmetus ūdenī vai miglā. Mēs nespējam redzēt tālāk par noteiktu attālumu, jo caurskatāmā vide ne vienmēr ir caurspīdīga.

Dzīvo būtņu ārējais izskats arī mitinās tā cilvēka acīs, kura redzes sļiējas attīstītas līdz zināmai robežai. Cilvēka vai dzīvnieka ķermenis šķiet caurspīdīgs, un novērotājs var redzēt iekšējos orgānus, nosakot pat slimības diagnozi. Paplašinātā redze ļauj ari fiksēt būtņu un elementu dažādās stadijas un visu to, kas nespēj atstarot gaismu redzamajā spektrā. Šo būtņu skaitā ir ari daži zemākie dabas gari. kuru ķermeņi sastāv no piesātinātas ēteriskās matērijas — fejas, rūķi, mājas g;ui, kas tik plaši apnikstīti pasaules tautu folklorā. Dabas garu valstība galvenokārt ir astrāla valstība, liet ievērojama tās daļa pieder fiziskā plāna ēteriskajai dalīti, un šī daļa vienkāršajiem ļaudīm ir vieglāk sasniedzama nekā citas. Lasot brinum- pasakas, bieži sastopam noteiktas norādes uz šo būtņu grupu. Tie, kas pētī burvju leģendas, būs ievērojuši noslēpumainu zāļu un smēru pieminēšanu, kuras piedod cilvēka acīm spēju redzēt burvju pasaules iemītniekus jebkurā vietā un laikā. Stāstījums par šīm zālēm un to lietošanas rezultātiem pastāvīgi atkārtojas visās pasaules tautu leģendās, un tajās neapšaubāmi ir daļa patiesības. Taču šāda acu iesmērēšana vēl neatklāj cilvēkam astrālo redzi, kaut ari dažas zāles, kas ierīvētas ķermenī, p;tlīdz astrālajam kodolam iziet no fiziskā apvalku, pilnīgi saglabājot apziņu. Šis fakts bija zināmi jau viduslaikos, tas fiksēts vairākās raganu prāvās. Bet šādu zāļu lietošana] var tik stipri uzbudināt acs jutību, ka tā sāk reaģēt uz noteiktām ēteraļ vibrācijām. Brīnumpasakās bieži tiek pieminēts ari fakts, ka cilvēks pēc mistisko zāļu lietošanas nonāk kontaktā ;ir feju, kas sit viņam pa acīm vaij izdur tās, atņemot ne vien ēterisko, bat ari piesātināta fizskā plāna redziļ (Sk. E.S.HartIand "The Science ofFaiij Tāles", "Contemporciij Science" vai jebkura brīnumpasaku krājumu). Ja iegūtā redze ir astrāla, līdzīgai "izrēķināšanās" nedod nekādu rezultātu, jo fiziskajam starpniekam nodarīts! ļaunums var iedarboties uz astrālo spēju; bet, ja redze ir ēteriska, fiziskās acs iznīcināšana to likvidētu, jo acs ir tās darbības mehānisms. Katrs, kam šī redze piemīt, redz cilvēka ēterisko dubultnieku; bet tas ir tik līdzīgs fiziskajam cilvēkam, ka diez vai tiks ievērots, ja nu vienīgi stāvoklī, kad atdalās no ķermeņa — transā vai anestēzijas iespaidā. Pēc nāves, kad ēteriskais dubultnieks pilnīgi atdalās, to var redzēt diezgan skaidri, un cilvēks ar ēterisko redzi to pamanīs, ejot caur kapsētu, kur kāds tikko ļ apglabāts. Spiritiskajos seansos šāds cilvēks ieraudzīs ēterisko matēriju, kas plūst 110 mēdija, un varēs novērot, ar kādām metodēm operē pārdabiskus; būtnes. Vēl jāpiemin īpaša jutība pret krāsām. Cilvēks ieraudzīs pilnīgi jaunas krāsas, kas neiekļaujas nekādā spektrā un nav apnīkstamas ne ;ir kādiem vārdiem. Kļūs redzami ne tikai veseli krāsaini priekšmeti, bet arī tradicionālo krāsu maiņas momenti, kur jaunās krāsas mijas ;ir vecajām. Divas krāsainas plttknes, kas p;irastai acij liksies pilnīgi vienādas, var atklāt jaunus toņus.

Mēs aplūkojām svarīgākās pārmaiņas, kas novērotas ēteriskās redzes gadījumā. Jāatceras, ka vairumā gadījumu attiecīgā pārmaiņa noris vienlaicīgi visā uztveres spektrā, un cilvēks var dzirdēt un pat sajust vairāk nekā apkārtējie. Pieņemsim, ka viņš iegūs arī astrālā plāna redzi, — kādas būs sekojošās pārmaiņas? To būs daudz. Atklāsies vesela pasaule. īsumā atzīmēsim šos "brīnumus", un vispirms palūkosimies, kā mainās nedzīvo priekšmetu ārējais veidols. Minēšu piemēru 110 publikācijas žurnālā "The Vālum": "Pastāv noteikta atšķirība starp ēterisko un astrālo redzi, un pēdējā atbilst ceturtajai dimensijai". Vieglāk to izprast ;ir piemēru. Ja palūkosimies uz cilvēku, izmantojot vairākus redzes tipus vienlaicīgi, ievērosim viņa mēteļa mugurpusei piešūtas pogas; bet, izmantojot ēterisko redzi, mēs raudzīsimies uz šīm pogām caur pašu cilvēku, un katrā pogā vispirms ieraudzīsim kājiņu (jo tā atrodas mums tuvāk), pēc tam pārējo pogas daļu; ja palūkosimies astrāli, redzēsim pogu ari tā, it kā mēs stāvētu cilvēkam aiz muguras.

"Ja ar ēteriskās redzes palīdzību raudzīsimies uz koka kubu, kam aprakstītas visas skaldnes, radīsies iespaids, ka kubs ir no stikla, un mēs redzēsim tam cauri, redzēsim uzrakstu pretējā pusē apgrieztā veidā; uzraksti abās sānu pusēs būs neskaidri, jo atradīsies noteiktā leņķī. Bet, ja palūkosimies uz kubu astrāli, redzēsim visas skaldnes vienlaicīgi, un pilnīgi pareizā veidā, it kā kubs būtu izlikts vienā plaknē, redzēsim ari katru skaldni no iekšpuses. Virziens, kurā mēs raudzīsimies uz kubu, būs cits — tas veidos taisnu leņķi jebkurā gadījumā.

"Ja palūkosimies ar ēterisko redzi uz pulksteņa mugurpusi, redzēsim visus zobratiņus un caur tiem — ciparnīcu, bet otrādi. Ja palūkosimies astrāli, redzēsim ciparnīcu pareizi un katru zobratiņu atsevišķi, un nekas nekko neaizklās.

Lūk, pārmaiņu galvenais fiiktors: cilvēks raugās uz priekšmetu no jauna redzes viedokļa, ārpus visa, ar ko rēķinājies iepriekš. Tagad var bez pūlēm izlasīt jebkuru lappusi grāmatā, jo vairs nav jāskatās cauri lappusēm, liet tieši uz vienu vajadzīgo, it kā tā būtu vienīgā redzamā. Zemes dzīles, kurās atrodas akmeņogļu vai dzelzs atradnes, vairs nav šķērslis redzei, jo cilvēks raugās nevis cauri zemei, bet tieši uz atradnes dzīslu. Sienas vai vairāku sienu biezums var stipri traucēt ēteriskā redzējuma skaidrību, bet astrālās redzes gadījumā nebūs nekādu problēmu, jo šeit siena neatrodas st;irp novērotāju un objektu. Tas skan paradoksali un šķiet neiespējami, neizskaidrojami prātam, kas nav trenēts attiecīgajā virzienā.

Esam nonākuši pie daudzkārt cilātā jautājuma par ceturto dimensiju. Problēma ir ļoti interesanta, bet mēs nedrīkstam to risināt pārāk ilgi. jo trūkst laika un vietas. Interesentiem varu ieteikt Hintona "Scieniific Romances", "A new Era ofThougt", doktora Šefīlda "Another World" vai Uspenska "Ceturto dimensija" un "Tertium Organum". Hintons uzskata! ka viņš var ne tikai stādīties priekšā dažas no vienkāršākajām četrdimensiju J figūrām, bet arī iedvesmot jebkuru cilvēku darīt to pašu. Es neesmuļ pārliecināts, ka to spēj katrs, jo uzskatu ka vajadzīga attiecīga matemātiska sagatavotība, bet varu apliecināt, ka Hintona aprakstītais tesar;ikts| (Četrdimensiju kubs) ir realitāte, parasta figūm astrālajā plānā.

J.Blavatska. runājot par četrdimensiju teoriju, uzsver, ka tas ir vienīgi] neveikls mēģinājums formulēt ideju par matērijas pilnīgu caurlaidību. Toļ apliecināja arī V.Steds, nosaucot jēdzienu par "caurlaišanas spēju" (trought). I Bet rūpīgi, atkārtoti un detalizēti pētījumi droši norāda uz to, ka šisj skaidrojums neaptver visus faktus: tos var attiecināt uz ēterisko redzi, bet j Hintona izklāstītā ideja par ceturto dimensiju paver mums iespēju novērot! astrālās redzes faktus.Tādēļ uzdrošinos apgalvot — J.Blavatska savā darbā] aprakstīja ēterisko redzi, nevis astrālo redzi, un viņai nenāca ne prātā] attiecināt rakstīto uz citu, augstāku spēju.

Tālākajā izklāstā jāņem vērā šī neparastā, gandrīz neaprakstāmā spēka ļ klātbūtne. Pateicoties tam katrs matērijas ķermeņa punkts kļūst pieejams ļ gaišreģa skatienam, gluži tāpat, kā ikviens punkts apli saskatāms cilvēkam, kurš raugās no augšas.

Bet ;ui viss iepriekšminētais vēl neizsmeļ iespējas, ko paver augstākā spēja. Cilvēks sāk redzēt ne vien priekšmetu iekšpusi un ārpusi, bet ari tā I astrālo dublikātu. Katram fiziskās matērijas atomam un molekulai ir šāds dublikāts, kas redz;uns gaišreģim. Parasti priekšmeta astrāls novirzās aiz fiziskā ķenneņa robežām, un metāli, akmeņi vai citi priekšmeti ir astrālās auras ieskauti.

Pat pētot neorganisku matēriju, cilvēks daudz iegūst, ja viņam ir astrālā redze. Viņš redz ne tikai bijušo, agrāk apslēpto priekšmeta astrālo daļu, ne tikai daudz vairāk tā fiziskajā uzbūvē, bet ari visu līdz šim skatīto — skaidrāk un pareizāk. Jaunā redze ir tuvāka pareizai uztverei. Piemēram, ja viņš astrāli skatīsies uz stikla kubu, skaldnes liksies vienādas, un mēs zinām, ka tā tas tiešām ir; fiziskajā plānā mēs redzētu tālāko skaldni perspektīvā, tā liksies mazāka — parasta ilūzija, kas rodas fizisku ierobežojumu rezultātā.

Astrālās redzes priekšrocības varētu novērtēt ari, ņemot vērā jaunās iespējas, ko tā dod dzīvu būtņu novērošanā. Kļūst redzama augu un dzīvnieku aura; dzīvnieku vēlmes, emocijas un domas izpaužas acīmredzami. Bet vislabāk gaišreģis novērtēs savas spējas, nonākot kontaktā ar cilvēku; viņš tam palīdzēs, vadoties pēc astrālās redzes dotajiem norādījumiem. Gaišreģis fiksēs cilvēka auru, ciktāl izplešas viņa fiziskais ķermenis, un, kaut arī cilvēka smalkākā būtība paliks apslēpta, būs iespējams, uzmanīgi vērojot, uzzināt ļoti daudz par šo smalkāko būtību. Redzot ēterisko dubultnieku, būs lielas priekšrocības nervu sistēmas defektu un slimību noteikšanā, bet, redzot astrālo ķermeni, radīsies iespēja spriest p;ir visām emocijām, kaislībām, vēlmēm un nosliecēm, pat par domām. Cilvēks būs mirdzoša astrālās auras mākoņa ieskauts, kurš zibēs visdažādākās krāsas domu un jūtu vibriīciju rezultātā. Pieķērigam cilvēkam aura būs spilgti sārta, uzticīgam — zilgana, patmīlīgam — brūngana, niknam — sarkana, juteklīgam — izteikti asinssarkana. bailīgam — zilganpelēka, ļaunam un nenovīdīgam — melna; iespējamas arī citādas kombinācijas, ko fiksēs trenēta acs. Neviens nevarēs apslēpt savu iekšējo pasauli, lai ari kā gribētu.

Dažādās auras īpašības ir interesants izpētes priekšmets, bet mēs nevaram pakavēties pie tā sīkāk. Iesaku izlasīt manu brošūru "Aura", par šo tēmu.

Astrālajā aurā gaišreģis izlasīs mirklīgu emociju pēdas; un ne tikai: atkarībā no auras krāsu stāvokļa un proporcijām, kad tā atrodas relatīvā mieni stāvokli, viņš noteiks cilvēka garastāvokli un raksturu. Astrālais ķermenis izsaka cilvēka būtību tiktāl, ciktāl tas atspoguļojas attiecīgajā plānā, un, pamatojoties uz redzamo, var izdant diezgan precīzus secinājumus par augstākajiem plāniem. Ja gaišreģis grib spriest par noteiktas personas raksturu, viņam palīdz cilvēka domas, jo tas izpaužas astrālajā plānā. īstais domu avots atrodas mentālajā vai devakāniskajā plānā, un ikviena doma vispirms dzimst tur kā garīgā ķermeņa vibrācija. Bet. ja doma būs kaut mazliet egoistiska, ja tā būs kaut mazliet saistīta ;ir uztraukumu vai vēlmi, tā neizbēgami nonāks astrālajā plānā un izpaudīsies redzami.

Vairākumam cilvēku g;indriz katra doma nokļūst kādā no šiem "plauktiņiem", faktiski visa personība ir tverama astrālajai redzei, un astrālie ķermeņi, tāpat kā domu tēli, pastāvīgi izstarojas, tie būs kā atvērta grāmata kurā skaidri atainots raksturs. Interesenti var iepazīties ar Annijas Bezantas nīkstu par Šo tēmu žurnālā "Lucifer" 1896.gada septembri.

Mēs norādījām uz dažām pārmaiņām dzīvajos un nedzīvajos priekšmetos, kad tos aplūko gaišreģis ;ir astrālo redzi. Tagad noskaidrosim, kādus jaunus priekšmetus viņš atklās. Viņš apzināsies krietni vien plašāku dabas lauku visos virzienos, bet galveno uzmanību piesaistīs "jaunās pasaules" iemītnieki. (Šai sakarībā ieteicams izlasīt žurnāla "Theosophkai Manītais" 5.numuru) To ir daudz, un tie iedalāmi dažādās grupās.

Gaišreģi pārsteigs bezgalīgā elementu plūsma visapkārt, kas iziet pat uz draudiem, bet gandrīz vienmēr atkāpjas gribas iedarbības rezultātā — tā ir milzīga būtņu armija, kas īslaicīgi fiksēta mirklīgai darbībai un ko rada cilvēka labās vai ļaunās domas. Viņš novēros neskaitāmus dabas ganīs darba vai rotaļu procesā; ckižkārt būs iespējams sekot skaistām, izmeklētām būtnēm, kas aptuveni līdzinās kristiešu eņģeļiem. Vēl lielāku interesi izraisīs astrālas pasaules cilvēkveidīgie radījumi, kurus var iedalīt divās lielās grupās: tajos, kurus uzskatām par dzīviem, un tajos (vēl dzīvākajos), kurus uzskatām un kļūdaini dēvējam par mirušiem. Pinnie — modri un apzinīgi — varbūt tiek sūtīti, lai nodotu kādu ziņu vai novērtētu kā gaišreģim veicas ar panākumiem; vairums dzīvo cilvēku, kuri atrodas ārpus sava fiziskā ķermeņa astrālajā plānā, atrazdamies miegā, plūdīs mums garām, stipri vien iegrimuši sevī un pilnīgi neapzinīgi attiecībā pret visu, kas notiek apkārt. Parādīsies nesen mirušo pulki, kuru rindās gaišreģis atradīs visas apzinīguma un attīstības pakāpes, visas rakstura nianses, jo nāve, kas mūsu organiskajai redzei šķiet neatgriezeniska pārmaiņa, cilvēkā patiesībā neko nemaina. Nākošajā dienā pēc nāves viņš ir tāds pat, ar savām tieksmēm, īpašībām, labo un ļauno, tikai ar to atšķirību, ka vairs nav fiziskā ķenneņa; tā zaudējums vienkārši ir "virsdrēbju nomešana". Mirušo vidū sastapsim gudros un mazāk gudros, labsirdīgos un juteklīgos, gluži tāpat kā dzīvo vidū. Gaišreģis spēs ar viņiem ari sarunāties, dodot vērtīgu informāciju. Daudzi mirušie ir izbrīnīti un apjukuši, viņus māc ilgas, jo tie sastapušies ar jaunu pasauli, kas atšķiras no naivām leģendām un no visa tā, ko proponējušas Rietumu populārās reliģijas. Tādēļ g;ušreģis būs viņiem labs draugs un padomdevējs, jo viņš izprot šo jauno pasauli.

Cilvēks, kas pilnībā pārvalda šīs spējas, var būt noderīgs dzīvajiem un mirušajiem daudzējādā nozīmē; par to varat izlasīt manā gnunatā "Neredzamie palīgi".

Bez astrālajām būtnēm eksistē ari "astrālie līķi" — visu sabrukuma pakāpju ēnas un apvalki; šo tēmu esmu skāris savā trešajā un piektajā izdevumā.

Vēl kāds astrālās gaišredzības pārsteidzošs rezultāts izpaužas taktā, ka cilvēkam vairs nav apziņas pārrāvumu. Naktī laižoties miegā, viņš ļauj savam fiziskajam ķermenim atpūsties, bet pats dodas ceļojumā ērtākajā astrālajā apvalkā. No rīta viņš atgriežas ķermenī, neko nezaudējis no apziņas, ieskaitot atmiņas p;ir notikumiem, kas risinājušies starp diviem stāvokļiem. Cilvēks ir spējīgs dzīvot "dubultu dzīvi", kas gala rezultātā saplūst vienā, viņš lietderīgi apvieno visas apziņas potences, nevis pavada trešdaļu dzīves pilnīgā neapziņā.

Iespējama vēl kāda dīvaina spēka parādīšanās (tas gan atrodas augstākās, devakāniskās spējas kontrolē): cilvēks spēj pēc vēlēšanās p;dieli- nāt sīkās fiziskās vai astrālās daļiņas līdz vēlamajam lielumam, it kā ;tr mikroskopa palīdzību, kaut ari nav tāda mikroskopa, kas spētu palielināt vismaz tūkstošo daļu visas psihiskās enerģijas. Pateicoties t;ii, molekula un atoms, kurus postulējusi zinātne, kļūst redzama un dzīva realitāte skolniekam — okultistam, un, uzmanīgi tos vērojot, var saskatīt daudz sarežģītāku uzbūvi. Šis dīvainais spēks ļauj ar interesi un pavisam tuvu novērot elektriskos, magnētiskos un ēteriskos procesus. Ja attiecīgo nozaru speciālistiem piemistu patiesas spējas iedziļināties objektos, p;ir kuriem viņi tik pārliecināti raksta mēs varētu sagaidīt vienreizējus un brīnišķus atklājumus. Šo spēku apzīmē ar vardu "siddi" Austnimu gudrību grāmatās, un tas tiek piešķirts cilvēkam, kurš veltījis sevi garīgai attīstībai, kaut arī lietotais nosaukums ne vienmēr šķiet konkrēts. Attiecīgais spēks tiek raksturots kā "spēja palielināt vai pamazināt sevi pēc vēlēšanās"; formulējums diezgan dīvaini konfrontē ar atzinumu, ka šis triks veicams ar grāmatās norādītajām metodēm. Bezgalīgi sīko daļiņu pasauli v;ir redzēt tik skiridri, pateicoties īpaši smalkam un īslaicīgam redzes mehānismam; tādā pat veidā (vai ari pretēji), t.i., ar īslaicīgu mehānisma apmēru palielinājumu kļūst iespējams paplašināt redzi — fiziskā un, cerams, ari morālā ziņā daudz tālāk, nekā zinātne jebkad to paredzējusi. Spēja mainīt lielumu patiesībā atrodas apziņas starpniekelementa posmā, nevis ārpusē. Senā Austnnnu gudrība izrādās to formulē ļoti precīzi.

Psihometrija un redze in excelsis ari izrādīsies to spēju skaitā, ko izmanto gaišreģis; savās izpausmēs tā iekļauj gaišredzību telpā un laikā.

Es diezgan vispārīgi norādīju uz to, ko spēj ieraudzīt trenēts skolēns ar astrālo redzi šajā bezgalīgi plašajā pasaulē. Bet vēl nekā neesmu teicis par pārsteidzošo garīgo izaugsmi, ko skolnieks piedzīvos dvēseles esamības apzināšanās rezultātā, sekojot tās pēcnāves pārdzīvojumiem un kannas likumībām. Liii minēto izvērtētu, jājūt atšķirība starp dziļākajiem prāta apsvērumiem un precīzam zināšanām, kas iegūtas pieredzes ceļā.

3. nodala.

Parastā gaišredzība: deduktīvā.

Īslaicīgie sapņi. — Spoki. — Augstākā pasaule.

Nepieredzējušu gaišreģu mēģinājumi (jāatceras, ka šai grup;ii pieskaitāmi visi Eiropas gaišreģi ar nedaudziem izņēmumiem) nebūs salīdzināmi ar tiem, kuriem es gribu pievērsties; tie atšķiras pakāpju, dažādības, telpas un galvenokārt precizitātes ziņā.

Dažkārt, piemēram, cilvēkam izpaužas stiibila, taču nepilnīga gaišredzība kas aptver tikai vienu vai divus parādību kopumus; izgaismojas tikai kāds noteikts augstākās redzes fragments, neieslēdzoties citiem redzes spēkiem. Piemēram, viens no maniem labākajiem draugiem visu mūžu redzēja atomisko ēteru un atomisko ;istrālo matēriju, nosakot tās uzbūvi tumsā un gaismā, jo tā staro cauri visam, bet tīti pat laikā viņš ļoti reti redzēja būtnes, kuru ķermeņi sastāv no ievērojamas zemākas ēteriskās vai piesātinātas astrālās matērijas, viņš nebija spējīgs redzēt tās pastāvīgi. Viņā spontāni uzplaiksnīja šī spēja bez taustāma iemesla un konkrētas attieksmes pret kaut ko. Neraugoties uz to, ka tika pierādīta atomisko plānu eksistence ar attiecīgu uzbūvi, grūti noskaidrot, kāda ir to patiesā, taustāmā jēga. Tomēr patiesība ir neapšaubāma, tā norādi uz tālāko spēju potenci, kas gaidi attīstību.

Ir bijuši diudzi līdzīgi gadījumi, es saku "līdzīgi" nevis šīs īpašās spējas piederības sakarā (tas ir vienīgais gadījums, kuru zinu), bet gan tādēļ, ka pastāv vienas atsevišķas pilnīgās un precīzās gaišredzības puses attīstība astrālajā vai ēteriskajā plānā. Deviņos gadījumos no desmit daļējai gaišredzībai pietrūkst ari precizitātes — cilvēks iegūst noteiktu diudzumu miglainu iesp;iidu un izdiris attiecīgus secinājumus, bet viņam nebūs ne precīzu apzīmējumu, ne pārliecības. Šādus piemēnis atrodam pastāvīgi, īpaši to cilvēku darbībā, kas sauc sevi par "pieredzējušiem profesionāliem gaišreģiem". Ir arī tādi, kas gaišreģo tikai īsu laiku un noteiktu spēku iespaidā. Vieni spēj pēc pašu vēlēšanās izraisīt gaišredzības stāvokli, atjauninot vienus un tos pašus apstākļus, citiem raksturīgi pēkšņi uzplaiksnī- jumi bez konkrētas attieksmes pret apkārtējo pasauli, vēl citiem spēja parādās tikai vienu v;ii divas reizes dzīvē. Pirmajā kategorijā iekļaujam tos, kas gaišreģo tikai hipnotiskajā transā. Dažkārt viņi spēj sasniegt augstu apziņas līmeni un dot ļoti precīzus norādījumus, šādos gadījumos tas nozīmē, ka viņi iziet pareizu treniņa kursu, lai ari zināmu iemeslu dēļ vēl nav iemācījušies atbrīvoties no zemes dzīves smaguma bez palīdzības no malas.

Minētajai grapai varam pieskaitīt gaišreģus (galvenokārt Austnimu valstu pārstāvjus), kas uz laiku ieguvuši gaišredzības spējas noteiktu dzērienu v;ii zināmu ceremoniju ietekmē. Ceremonijas vadītājs iesp;iido pats sevi, hipnotizējot vai atkārtojot noteiktas darbības, un uz laiku kļūst gaišredzīgs, tomēr biežāk viņš nonāk pasīvā stāvoklī, kad cita būtne iegūst varu pār viņu vai runā viņa muti, dažkārt pati ceremonija nav vērsta uz to, lai ieckirbotos uz sevi, bet gan uz astrālās būtnes izsaukšanu, kam jāpavēsta svarīga informācija, pēdējais gadījums attiecas jau uz maģiju, nevis uz gaišredzību.

Dzērieni un ceremonijas ir metodes, no kurām īstam gaišreģim jāizvairās, lai neapmānītu savu personīgo attīstību un palīdzētu citiem. Centrālās Āfrikas burvji un daži sairumi šeit ir labs piemērs.

Tie, kuriem gaišredzības spējas parādās gadījuma pēc un neatkarīgi no viņu gribas, bieži vien ir histēriski vai pārjūtīgi cilvēki, un šī spēja ir slimības sindroms. Spējas parādīšanās liecina par to, ka fiziskais starpniek- elements ievērojami novājējis un jau kalpo p;ir šķērsli ēteriskās un astrālās redzes uzplaiksnījumiem. Piemēra pēc minēsim cilvēku, kurš piedzēries līdz delirium tremens un pilnīga fiziskā sabrukuma stāvoklī netīrā psihiskā uzbudinājumā sāk redzēt atbaidošas būtnes, kuras ieskauj viņu šīs p;izemojošās un dzīvnieciskās tieksmes rezultātā.

Tiesa, eksistē ari gadījumi, katl gaišredzības momenti pariidās un izzūd bez redzamas attieksmes pret fizisko veselību, un, ja vien šos cilvēkus varētu pietiekami labi izpētīt, atklātos zināmas izmaiņas to ēteriskajā dubultniekā.

Cilvēkus, kuriem tikti reizi mūžā parādījusies gaišredzība grūti ierindot kādā noteiktā grupā, jo attiecīgie apstākļi mēdz būt ļoti tktžādi. Viņu vidū ir daudz tādu, kuriem "atklāsmes mirklis" iestājies pilnīgi saprotamu, ārkārtīgi svarīgu dzīves momentu rezultātā. Dažiem parādās "spoks" — draugs vai radinieks, kas atrodas uz nāves robežas. Šeit iespējama mirstošā cilvēka vēlēšanās — graujošs spēks: tas ļauj mirstošajam uz bridi materializēties, te nav vajadzīga nekāda īpaša gaišredzība, drīzāk iespējams, ka nostrādājusi ietekme uz uztvērēju, nomācot fizisko jūtīgumu un uzbudinot augstāko sensitivitāu. Tā vai citādi, spoks ir parādījies nejauši, un otrreiz tas neparādīsies vienkārši tādēļ, ka neatkārtosies attiecīgie apstākļi.

Atliek vēl daudz vienreizīgu gadījumu, kas liecina par gaišredzību, kaut ari izraisītājfaktors liktos pārāk vienkāršs un nenozīmīgs. Attiecībā uz šiem gadījumiem mēs varam tikai veidot pieņēmumus, pamatnosacījumi, acīmredzot, neatrodas fiziskajā plānā, un katra gadījuma atsevišķa an;dīze nepieciešama tādēļ, lai varētu runāt par cēloņiem kaut vai ar minimālu pārliecību. Dažkārt šādos gadījumos liekas — astrālais ķermenis cenšas mums kaut ko paziņot, bet spēj nodot starpniekam tikai nelielu daudzumu informācijas, svarīgākā un būtiskākā tās daļa paliek ārpus apziņas.

Gaišredzības parādību analīzē sastopamies ar dažādiem to tipiem, ari ar vienkāršām halucinācijām, kuras būtu skaidri jānoformulē. Pētniekam jāapbruņojas ar milzīgu pacietību un uzņēmību, un ar laiku viņš sāks orientēties attiecīgajos evolūcijas likumos. Būs vieglāk, ja viņš pieņems elementu kārtību, kurai sekojis līdz šim — vispirms pamatīgi iepazīsies ar reālajiem faktiem, kas attiecas uz gaišredzības plāniem. Ja pētnieks zinās, ko viņš varēs skatīt ar astrālo un ēterisko redzi un kādas būs tās robežas, viņš iegūs mērogus, kurus varēs pielietot novērošanā. Daļējās gaišredzības piemēriem jāieņem katram sava vieta un, ja skolnieka prātā būs visa shēma, viņam būs samērā viegli klasificēt parādības.

Mēs vēl neesmu pieskārušies devakāniskā plāna giiišredzībai, kas ir vēl brīnumaināka, pēc tā nav īpašas nepieciešamības, jo šķiet neiespējami, ka pētnieks konstatē gaišredzību cilvēkam, kurš nevingrinās augstākajā okultisma skolā. Šī gaišredzība atklāj jaunu pasauli — plašāku un apjomīgāku, kurā spilgtākā krasa un lielākais skaistums ir parasta parādība. Dažas ziņas par šīs pasaules brīnumainajām īpašībām un dievišķīgumu, par tās lieliskajām iespējām un zināšanu klāstu paustas sestajā teozotiskajā sējumā Viss, ko šī pasaule spēj dot un ko no tās var uztvert, atrodas trenēta skolēna iespēju robežās, nepieredzējis gaišreģis var attiecīgajai tēmai tikai pieskarties. D;tžkārt to var izdarīt hipnotiskajā transā, bet šie gadījumi ir reti, jo sask;ire ;tr augstākajām pasaulēm prasa gandrīz pārcilvēcisku garīgo tieksmju pacēlumu, pilnīgi tīru domas un vēlmes stāvokli hipnozes dalībnieku vidū. Šim gaišredzības tipam un attiecīgajam augstākajam plānam, kas seko pēc devakāniskā, var pilntiesīgi piedēvēt gmigās redzes nosaukumu — tā atver mūsu acis, tā atrodas mums apkārt, to var ganimejot pieniinet, runājot pir parasto g;iišredzību, kaut g;m īpaša nozīme tai būs telpiskās gaišredzības s;ikarā, ko aplūkosim tālāk.

4. nodaļa.

Gaišredzība telpā: fokusētā.

Redze, kas pārvar attālumu. — Astrālais telegrāfs.

— Psihiskais teleskops. — Domu tēli. — Astrālie ceļojumi.

— Citi piemēri. — Mērija Hoffa. — Maijavirupa.

Cilvēka stīga. — Citas planētas.

Mēs apzīmējām gaišredzību telpā kā spēju redzēt notikumus vai ainas, tik tālu telpā, ka gaišreģis nevar tās fiksēt tradicionālā veidā. Šādas g;ii.šredzības piemēru ir ļoti daudz un tie ir tik dažādi, ka nepieciešama īpaša klasifikācija. Nav svarīgi, kādu principu mēs izvēlēsimies, ja tikai tas ir pietiekami plašs un aptvertu visus gadījumus. Ērtāk butu gmpēt lielākās daļās — mērķtiecīgas un spontānas parādības, ievērojot ;uī pārejas grupu, ko apzīmēsim ar vārdu "daļēji virzīts". Šis vārds liksies mazliet dīvains, un es to izskaidrošu vēlāk.

Sākšu ar virzienu apzīmējumu — ko tie nozīmē pieredzējušam gaišreģim — un mēģināšu izskaidrot, kā šī spēja darbojas, kādi tai ir ierobežojumi. Pēc tam būs vieglāk izprast daļējās un netrenētās redzes rezultātus. Vispinns aplūkosim mērķtiecīgo gaišredzību.

No iepriekš teiktā par astrālo redzi kļūst skaidrs — katrs, kam tā pilnībā piemīt, var redzēt visu šinī pasaulē. Atklājas visapslēptākās vietas, nav nekādu šķēršļu, pateicoties faktoram, ka redzes izejas punkts m;iinījies; spējot pārvietoties astrālā ķenneņa robežās, gaišreģis bez grūtībām nokļūst, kur vien vēlas, un redz visu attiecīgā planētā. Tūdaļ redzēsim, ka tas ir iespējams, pat nepārvietojoties astrālā ķermeņa ietvaros. Aplūkosim sīkāk paņēmienus, ar kuru palīdzību var pielietot brīnumaino redzi, vērojot attālus notikumus. Ja, piemēram, cilvēks, kurs atrodas Anglijā, sīki redz notikumu Indijā vai Amerikā — kāds ir šī procesa mehānisms? Šīs pariīdī- bas izskaidrošanai tika piedāvāta interesanta hipotēze: ikviens priekšmets nepārtraukti izdala starojumu, kas līdzinās gaismas starojumam, bet ir daudz smalkāks, un gaišredzība nav nekas v;iirāk kā spēja uztvert šo starojumu. Attālums nebūs šķērslis, un visi ceļā sastaptie priekšmeti liksies caurspīdīgi, stari bezgalīgi krustosies visos virzienos, gluži tāpat kā gaismas vibrācijas.

Kaut arī šis ceļš neliekas īpaši pilnīgs gaišredzības realizācijai, tomēr teorija ir pareiza vairākumā gadījumu. Katrs priekšmets izplata starojumu visos virzienos, un tieši tādā veidā (kaut arī augstākā plānā) tiek veidota Akaša hronika. To aprakstīsim nākamajā nodaļā. Psihometrijas parādības ari atkarīgas 110 šī starojuma. Bet pastāv zināmas grūtības šo ēterisko vibrāciju izmantošanā (ja vien tās tiešām ir ēteriskās vibrācijas) attiecībā uz vidi, ar kuras palīdzību redzam tālumā notiekošo. Ceļā esošie priekšmeti nav pilnīgi caurspīdīgi, un sakarā ar to, ka attiecīgā plāna operators ari nav īpaši "cauriaidīgs", izriet — iespējams liels juceklis. Jaunā mērvienība, kas radusies, ēteriskajām vibrācijām nomainoties ar astriilajām, novērsīs zināmu daudzumu grūtību, bet, no otras puses, radīs jaunus sarežģījumus. Tāpēc, interpretējot gaišredzību attiecībā pret praktisku mērķi, mums jāatmet hipotēze par starojumu un tieši jāvēršas pie attāluma redzes paņēmieniem, kas ir skolnieka rīcībā. Mēs konstatēsim, ka tie ir pieci, turklāt četri no tiem ir īstas gaišredzības metodes, bet piekaus neiekļaujas attiecīgajā kategorijā — tas attiecas uz maģiju. Vispirms aplūkosim šo pēdējo.

1. Dabas gara palīdzība. Lai izmantotu šo paņēmienu, nav nepieciešama kāda īpaša psihiska spēja; eksperimentētājam tikai jāprot ietekmēt astrālās pasaules iemītnieks, liii tas izzin vajadzīgo. To var panākt ar izsaukšanu, t.i., cilvēks lūdzot un upurējot pārliecina savu astrālo p;ilīgu, kii tas sniedz vajadzīgo palīdzību, vai ari iedarbojas ar trenētu gribu. Šo metodi plaši izmantoja Austrumos (parasti izsaucot dabas garu) un senajā Atlantīilā, kur "tumšsejainie pavēlnieki" izmantoja šim gadījumam speciāli paredzētus, īpaši iedarbīgus elementus. Gluži tāpat dažkārt tiek iegūta informācija mūsdienu spiritiskajos seansos, kuros visbiežāk piedalās nesen miruša cilvēka dvēsele, kas vairāk vai mazāk mobili iejutusies astrālajā plānā; citreiz darbojas dabas gars, kurš "izklaidējas", uzdodoties par mirušo. Katrā ziņā šī metode attiecas uz maģiju, nevis uz gaišredzību; es to pieminu tikai tādēļ lai lasītājs neapjuktu, cenšoties reducēt atbilstošus gadījumus gaišredzības sakarā.

2. Astrālā strāva. Šo formulējumu bieži un dažkārt nevietā lieto mūsu teozofiskajā literatūrā, aptverot ievērojamu daudzumu dažādu parādību. Skolnieks, kas izmanto šo metodi, ne tik daudz iekustina astrālās pasaules strāvu, cik izmanto "laika telefonu". Neminēšu šeit piemērus no astrālās fizikas. Atzīmēšu tikai, ka astrālajā matērijā pastāv iespēja veidot vienojošu līniju, kura cktrbosies līdzīgi telefona vadam, lai pārraidītu vibrācijas. Jāsaprot, ka attiecīgu vadu var veidot nevis ;ir astrālās matērijas projekcijas palīdzību, bet g;ui ar šīs matērijas daļiņu iedarbību uz matērijas līkni (viii daudzām līknēm), kas ļauj rasties vajadzīgo vibrāciju starpniekele- mentam. Šai lietai var pieiet divējādi: pārraidīt enerģiju no daļiņas uz daļiņu vai izmantot augstākā plāna spēku, kas iedarbojas uz visām līnijām vienlaicīgi. Ar pēdējo p;iņēmienu saprotam augstāku attīstības pakāpi, jo tam nepieciešams saattiecinājums ar augstākiem spēkiem un prasme attiecīgi rīkoties; cilvēks, kurš tādējādi izveidojis "savu līniju", būtībā var bez tās iztikt, jo augstākā spēja ļauj redzēt vieglāk un pilnīgāk. Grūti aprakstīt pat vienkāršāko astrālo darbību, kuru viegli veikt. Minētais līdzinās metāla stieņa magnetizēšanai, jo tas it kā atrodas polarizācijā ar viii raku astrālo atomu p;iralēlo līniju — cilvēcisko gribas spēku, kas virzīts no operatora puses uz attiecīgo ainu. Visi skartie atomi turas stingri paralēli ar savām asīm un veido kaut ko līdzīgu laika tālskatim, kurā raugās gaišreģis. Šim paņēmienam piemīt tāda nepilnība, ka telegrāfa līnija pakļauta traucējumiem un pat iznīcībai no astrālās strāvas puses, kas nejauši g;idās ceļā; bet, ja gribas sākotnējā situācija bija pilnīgi noteikta, šādu nejaušību būs maz.

Attālinātās ainas, kuras skatām ar "astrālās strāvas" palīdzību, ārējā ziņā mazliet atgādina teleskopa redzējumus: cilvēku figūras šķiet mazas, bet skaidras. Dažkārt ;ir šo paņēmienu var ne tikai redzēt, bet ari dzirdēt, kas notiek; starp citu, vairumā gadījumu tas nenotiek, un spēja dzirdēt vērtējama kā augstāka pakāpe, nevis kā likumsakarība Šai gadījumā gaišreģim nav obligāti jāatstāj fiziskais ķermenis; viņš nevirza savu astrālo starpniekelementu vai daļu no sevis virzienā, kurā skatās, bet vienkārši rada astrālo teleskopu. Viņš valda pār saviem fiziskajiem spēkiem pat tai laikā, kad skata tālo ainu; piemēram, viņš var izmantot savu balsi un stāstīt par to, ko redz. Cilvēka apziņa atrodas "šajā pusē svītrai". Bet minētajam faktam ir ari savi ierobežojumi; tie stipri vien atgādina teleskopa lietošanas ierobežojumus fiziskajā plānā. Eksperimentētājs nevar mainīt novērošanas punktu; teleskopam ir savs redzes lauks, ko nevar ne samazināt, ne palielināt, cilvēks vēro ainu noteiktā virzienā un nevar ātri pagriezties, lai pievērstos citam redzes leņķim. Ja cilvēka rīcībā ir pietiekamas enerģijas rezerves, viņš var "nolaist" teleskopu un radīt jaunu, ;ir kura palīdzību tuvoties vērojamam priekšmetam no citas puses; bet maz ticams, ka šo paņēmienu izmanto praksē.

Var iebilst, ka astrālās redzes spējas ļauj skatīt ainu no visām pusēm vienlaicīgi. Tā arī būtu, ja cilvēks izmantotu šo redzi normāli, attiecībā pret tuvu stāvošu priekšmetu, astrālās redzamības robežās; bet simtu un tūkstošu jūdžu attālumā redzējums mainās. Astrālā redze dod mums jaunas dimensijas iespēju, bet jārēķinās vēl arī ar situāciju šajā dimensijā; dabiski, tas ir ietekmīgs faktors, kas bremzē attiecīgā plāna spēku pielietošanu. Mūsu parastā trīsdimensiju redze ļauj fiksēt vienlaicīgi katni punktu divdimensiju figūrā, piemēram, kvadrātā, bet ar noteikumu, ka kvadrāts atrodas ne pārāk tālu no acīm; viena papildus dimensija pati par sevi maz palīdzēs cilvēkam, kūris atrodas Londonā, skatīt kvadrātu, kurš atrodas Kalkutā.

Astrālā redze, kas saistīta noteiktā virzienā caur "tālskati", ir ļoti ierobežota tāpat kā fiziskā redze līdzīgos apstākļos. Bet cilvēkam, kuram astrālā redze piemīt pilnībā, tā pat no attāluma turpina pārraidīt auni, vērojamo objektu jūtas un domas.

Daudziem šāda veida gaišredzība tiek lielā mērā Atvieglināta ja ir pie rokas fizisks priekšmets, ko var izmantot kā astrālā teleskopa izejas punktu un gribas koncentrēšanas p;iņēmienu. Kristāla bumba — visizplatītākais un iedarbīgākus priekšmets, jo tai ir priekšrocība pašai p;ir sevi fokusēt īpašības, kas stimulē psihiskās spējas. Lieto ari citus priekšmetus, kunis minēsim, aplūkojot "daļēji virzīto" gaišredzību. Šīs gaišredzības formas sakarā (ar astrālās strāvas p;dīdzību) un ari, pieminot citas, jāatzīmē, ka eksistē attiecīgi psihiskie stāvokli, kuros šo metodi var izmantot tik;ii iedvesmas iespaidā. Jātiem vērā fakts, ka šādu psihisko stāvokļu vidū ir atšķirības: atbrīvotais cilvēks vai nu nonāk situācijā, k;td pats var veidot teleskopu, vai ari teleskopu veido magnetizētājs un subjekts vienkārši gūst iespēju tajā lūkoties. Pēdējā gadījumā, acīmredzot, subjektam pietrūkst gribasspēka, lai pašam radītu teleskopu, bet ar nepieciešamo spēju apveltītais operators nav gaišreģis, citādi viņš pats bez citu palīdzības varētu izmantot savu tālskati.

Dažkārt, lai ari reti, teleskop;un raksturīga vēl viena īpašība — spēja palielināt redzamos priekšmetus tiktāl, k;imēr tie sāk tuvoties saviem dabiskajiem izmēriem. Priekšmetiem vienmēr jābūt mazliet palielinātiem, citādi tos neviirētu novērot, bet vairumā gadījumu to izmērus regulē astrālā tālskata izmēri, un viss kopā atgādina mazu, dzīvu ainiņu. Retajos gadījumos, kad cilvēks redz figūras to dabiskajā lielumā, parādās jauns spēks; bet vajadzīgi rūpīgi novērojumi, lai atšķirtu šos gadījumus 110 nākamās gmpas piemēriem.

3. Domu tēla projekcija. Šim gaišredzības p;iņēmienam nepieciešama augstāka attīstības pakāpe, jo jāizmanto mentālā plāna spēki. Teozofijas pētnieki zina, ka domai piemīt forma vismaz konkrētajā plānā, un vairumā gadījumu ari astrālajā plānā; bet ne visi zina ka cilvēks, enerģiski domājot p;ir sevi konkrētā vietā, radīs analogu tēlu ;ir šīs domas palīdzību, kurš būs viņa līdzinieks un p;imdīsies attiecīgajā vietā.

Šim domu tēlam būtu jāsastāv no mentālā plāna matērijas, un ļoti bieži tam apkārt ir astrālā plāna matērija; tā rezultātā tēls var kļūt redzams. Ir daudz piemēru, kuros iedomātā persona redzējusi šādu domu tēlu, pateicoties galvenokārt neapzinīgam hipnotiskam iespaidam, kas iziet no domājošā cilvēka. Bet šī cilvēka apziņa nebeidzas ar domu tēlu. Izrietošs

no tā, tēls būs pilnīgi atsevišķs lielums, daļēji saistīts ar savu radītāju, taču t;iktiski atsevišķs; jo kalpo kā iespaidu pārraidītājs.

Šis trešais gaišredzības tips ietver sevī spēju tik lielā mērā saglabāt saikni ar jaunizveidoto domu tēlu un varu pār to, lai varētu uztvert iespaidus ar tā palīdzību. Iespaidi, kas projicēti domu tēlā, tiks nodoti domājošajam nevis ar astrālās telegriītā līnijas starpniecību kā agrāk, bet ar simpātisko vibrāciju p;ilīdzību. Ideālā gadījumā šāda veida gaišredzība realizējas g;mdriz tā, it kā gaišreģis izsūtītu daļu no savas apziņas uz domu tēlu un izmantotu to līdzīgi komandtiltiņam. Viņš redz gandrīz tikpat labi kā stāvot sava domu tēla vietā. Aplūkojamās figūras ir dabiskā lielumā un pavisam tuvu, nevis mazas un tālumā kā iepriekšējā gadījumā; viņš var mainīt savu novērošanas punktu, ja vēlas. Skaņu dzirdēšana asociējas ar šo gaišredzības veidu retāk, un to zināmā mērā aizstāj vērojamo būtņu domu un vēlmju uztvere.

Cilvēka apziņa atrodas fiziskajā ķermenī, un viņš būs spējīgs (pat izmantojot savu spēju) klausīties un nināt, jo tas neizkliedē viņa uzmanību. Tikko domāšanas intensitāte mazinās, nepieciešams veidot jaunu domu tēlu, lai tā atjaunotos. Netrenētu cilvēku vidū vairāk vai mazāk pilnīga šāda redze sastopama retāk, nekā iepriekš minētie gadījumi, jo šeit vajadzīga augsta mentālā attīstība un cUtrbojošos spēku veids ir daudz smalkāks.

4. Ceļošana astrālā ķermeņa robežās. Šeit saskaramies ar jaunu gaišredzības veidu, kurā gaišreģa apziņa vairs nepaliek fiziskajā ķermenī vai ciešā kontaktā ar to, bet gan tiek pārnesta uz plānu, ko viņš vēro.

• Nepieredzējušam gaišreģim šis paņēmiens rada briesmas, bet tai pat laikā tas ir vispiernērrotākais gaišredzības veids, jo bezgala smalkā forma, ko aplūkosim tālāk, sasniedzama tikai labi trenētiem skolniekiem. Cilvēka ķermenis ieslīdzis miegā viii transā, orgāni nedarbojas, kamēr notiek gaišredzības akts, katrs redzējumu apraksts un detaļas atliktas līdz laikam, kamēr ceļotājs atgriežas vajadzīgajā plānā. Redze šai gadījumā ir pilnīgāka; cilvēks vienādi labi redz un dzird visu, kas notiek viņa priekšā, var brīvi kustēties plašās astrālā plāna robežās.ļ Var redzēt un pētīt visus šī plāna iemītniekus, atklājas plaša dabas gani pasaule (tradicionālā burvju pasaule ir tikai

neliela tās daļa) un pat daži zemākie dievišķie elementi. Cilvēks spēj piedalīties redzamajos notikumos, sarunāties ar astrālajām būtnēm, gūt informāciju. Ja turklāt vēl iemācās materializēties (tas nebūs grūti, ja zinām, kā rīkoties), iespējama piedalīšanās fiziskajos notikumos un sarunās no attāluma ar klāt neesošiem draugiem. Meklējam un atrodam visu, kas mums vajadzīgs.

Ar gaišredzības paņēmienu palīdzību, kurus aprakstījām iepriekš, praktisko mērķu labad iespējams atrast konkrētu personu vai vietu tikai tad, ja agrāk esam bijuši ar to p;tzīstami vai ari esam stājušies ar to kontaktā, pateicoties kaut kam fiziski saistītam ar to, kā, piemēram, psiho- metrijā. Zināma kustība iespējama ari nupat aprakstītajā paņēmienā, bet tas nogurdina gaišreģi, ja ieslēdzas lielāki attālumi.

Izmantojot astrālo ķermeni, cilvēks var brīvi kustēties visos virzienos, bez grūtībām atrast jebkuru vietu, kas atzīmēta kartē, iepriekš neiepazīstoties ar šo vietu un neizmantojot nekādu ar to saistītu priekšmetu. Var pacelties augstu gaisā, lai skatītos no putna lidojuma, vērtētu telpu un mērogus, kontūras un kopējo rakstuni. Šī metode dod cilvēkam lielākas iespējas un brīvību.

Labs šī paņēmiena piemērs ir vācu rakstnieka Junga Štilinga vārdi, kunis viņš veltījis Krou kundzei savā grāmatā "The Niglir Side ofNature". Aprakstīts kāds gaišreģis, kurš dzīvojis Filadelfijā.

"Viņš dzīvoja pilnīgi vientuļi un nināja maz; viņš bija nopietns, labdabīgs un godīgs, bet par viņu klīda baumas, ka viņš glabājot kādu noslēpumu, kas skaitās nelikumīgs. Viens nostāsts par gaišreģi bija sekojošs. Kuģa kapteiņa sieva (kapteinis bija devies uz Eiropu un Āfriku, un viņa ilgāku laiku nesaņēma nekādas ziņas), kuni māca bailes par vīni, nolēmusi griezties pie minētā gaišreģa. Noklausījies sievietes stāstījumu tas atvainojies — atstāšot viņu uz mirkli un pēc tam paziņošot svarīgas vēstis. Pēc tam viņš iegājis istabā, palicis tur diezgan ilgi, un sievieti sākušas mākt b;ižas, vai tikai viņa nav aizmirsta; klusi pielavījusies pie durvīm, viņa palūkojās pa spraugu un ar izbrīnu konstatēja, ka gaišreģis nekustīgi guļ uz dīvāna, it kā būtu miris. Sieviete nolēma viņu netraucēt.

Atgriezies gaišreģis pavēstīja, ka kapteinis neesot varējis atrakstīt vēstuli svarīgu iemeslu dēļ, ka viņš patreiz atrodoties Londonas kafejnīcā un drīz atgriezīšoties mājās. Tā ari noticis — kapteinis atgriezies, un, kad sieva uzzinājusi p;u' viņa dīvainās klusēšanas iemesliem, viņai ļoti sagribējies noskaidrot gaišreģa spēju pilnīgumu. Viņas vēlēšanās piepildījās, un, sastapies ar magu, kapteinis paziņoja ka reiz jau redzējis viņu Londonā kafejnīcā un runājis ar viņu par to, ka sieva uztraucas. Pēc tam kapteinis svešinieku pazaudējis ļaužu pūlī."

Mēs nevaram spriest, kādi Jungām Štilingam bija pierādījumi šī stāsta patiesīgumam, kaut ari viņš apgalvoja ka izmantojis pārbaudītas ziņas. Līdzīgu gadījumu ir ļoti daudz, un nav īpaša iemesla šaubīties. Minētais gaišreģis pats attīstījis sevī šo spēju vai ari mācījies pie kāda Skolotāja bet ne pie tāda, kurš izplatījis vairumu mūsu teozofiskās informācijas, jo mūsu skolās valda likums, kas aizliedz skolniekiem veikt šādus eksperimentus — manipulācijas ar "parādībām". Aizliegums tika sevi attaisnojis to cilvēku acīs, kuri informēti par mūsu Brālību, p;ir skumjajiem rezultātiem, kas sekoja, vismaz uz brīdi pārkāpjot šo aizliegumu.

Manā nelielajā grāmatā "Neredzamie palīgi" es tiku pieminējis dažus mūsdienīgus gadījumus, kas g;uulrīz pilnībā atbilst aprakstītajam. Par dāmu, kas bieži parādās saviem draugiem no liela attāluma, r.iksta ari Steds savā grāmatā "Real Ghost stories". Endrjū Langs savā darbā "Dreams and ghosts" stāsta kā misters Klīvs, atrodoties Portsmutā, divreiz apzināti parādījies jaunai lēdijai Londonā un stipri viņu satraucis. Katrs, kas pēta šo jautājumu, atradīs ne mazumu piemēru. Šādi astrāli apciemojumi visbiežāk novērojami to cilvēku vidū, kurus novājinājusi nāves tuvošanās — citos apstākļos tie būtu neiespējami. Minēšu labu piemēru, ko aprakstījis Endrjū Langs, raksturojot to kā "vienu no ticamākajiem un pierādījumiem bagātākajiem".

"Marija Hoftā, Džona Hoftā sieva no Ročestras, ilgstoši slimojot, pārcēlās uz sava tēva māju Vestmalingā, kas atradās aptuveni deviņu jūdžu attālumā. Dienu pirms nāves viņai ārkārtīgi iegribējās redzēt savus divus bērnus, kuri bija atstāti mājās aukles uzraudzībā. Bet dāma bija pārāk slima, lai pārvietotos, un apmēram divos dienā viņa iegrima transā. Tēmera atraitne, kas viņu nakti kopusi, stāsta, ka viņas acis bijušas vajā un žoklis atkāries, un skatiens it kā pievērsts kaut kam konkrētam. Tēmere pielikusi viņ;ii roku pie mutes, bet nav jutusi elpu. Viņa nesaprata, vai slimniece dzīva vai mirusi. Nākošajā rītā mirstošā sieviete paziņoja mātei, ka bijusi mājās pie bērniem nakti, sapnī. Aukle Ročestrā, pēc uzvārda Aleksandera, apgalvoja, ka neilgi pirms diviem naktī ieraudzījusi skaidru Marijas Hoft'as tēlu — tas iznācis no blakus istabas (kur vecākais bērns gulējis gultiņā), atstājot durvis vajā un stāvējis pie gultas apmēram ceturtdaļstundu; mazākais bērns gulējis auklei līdzas. Marijas Hoft'as acis un lūpas bijušas kustīgas, bet viņa neko nav pateikusi. Aukle apgalvo, ka viņa tai brīdī negulējuši un sākusi jau aust gaisma, un šī diena bijusi visgarākā viņas mūžā. Viņa apsēdusies uz gultas malas un skatījusies spokā, tad izdzirdējusi, ka pulkstenis uz tilta nosit divi un sacījusi: "Dieva Tēva Dieva Dēla un Svētā Gara vārdā — kas tu esi?" Spoks pagriezies un aizgājis. Aukle apģērbusies un gribējusi tam sekot, bet spoks pazudis."

Acīmredzot, aukli spoka pazušana izbiedējusi vairāk nekā tā p;irādī- šanās, jo pēc tam viņa baidījās palikt viena pati mājā un pavadīja nakti, staigādama šurp un turp. Kad pamodušies kaimiņi, aukle viņiem visu izstāstījusi, bet tie nav ticējuši. Aukle kategoriski protestēja, bet neviens viņai neticēja, kamēr pienāca ziņa no Vestmālingas, ka māte tiešām naktī bijusi pie saviem bērniem.

Aprakstītajā gadījumā jāuzsver sekojošais: māte sajuta vajadzību pāriet no vienkārša miega uz dziļu transa stāvokli, lai apzināti apciemotu savus bērnus. Šādu situāciju atrodam ari daudzos citos nostāstos literatūrā. Zināmi vēl divi gadījumi, kad mirstošā māte, vēloties redzēt savus bērnus, iegrimst dziļā miegā, kontaktējas ar viņiem un pēc tam atgriežas, lai pavēstītu, ko izdarījusi — tā apgalvo doktors F.Lī. Vienā gadījumā māte, kas mirst Ēģiptē, parādās bērniem Turcijā, viņu gaišā dienas laikā redz pieci bērni un aukle ("Glimpses of tlie Supernaturul"). Otrā gadījumā kundze kvēkeriete, kas mirst Kokermauzā, dienas gaismā parādās bērniem Sietlā (ASV — tulk.piez.), bērni viņu pazīst, un gttdījums beidzas līdzīgi iepriek- šejieni (aprakstīts darbā "Glimpses in the T\\ ilight"). Lai ;uī šie gadījumi ir mazāk populāri kā Marijas Hoffas variants, ticamība ir tikpat liela jo tos aprakstījušas autoritatīvas personas.

Cilvēka ricībā, kas pilnīgi operē ar šo ceturto gaišredzības veidu, ir daudzas priekšrocības kopā ar tām, ko jau iepriekš minējām. Viņš ne tikai bez rūpēm un izdevumiem var apmeklēt visas skaistākās un brīnišķākās vietas zemes virsū, bet ori, piemēram, darbojoties zinātnes laukā, rīkoties ar veselu pasaules bibliotēku. Ko gan tas varētu nozīmēt cilvēkam ar zinātnisku domāšanas ievirzi, redzot, kā acu priekšā noris dabas slepenās ķīmijas procesi! Ko gan tas nozīmē filozofam! Viņ;un šo plānu atstājušie vairs nav miruši, bet gan dzīvi un ilgstoši sasniedzami. Viņam daudzās reliģiskās koncepcijas vairs nav ticība, bet zinātne. Galvenais — viņš var pievienoties neredzamo palīgu annijai un darīt labu plašos mērogos. Gaišredzība pat ja to ierobežo astrālais plāns, ir milzīga dāvana. Protams, iespējamas ari bīstamas situācijas, īpaši nepieredzējušiem cilvēkiem; jāuzmanās no dažādām ļaunām būtnēm, kas draud un k;iitē visiem vīrišķību zaudējušajiem un nespējīgiem p;iraudzīties tiem acīs; pastāv vilšanās briesmas, iespēja nepareizi saprast un iztulkot redzēto; bet galvenais — pastāv bīst;unība kļūt pašpārliecinātam. Bet veselais saprāts un neliela pieredze palīdz to novērst.

5. Ceļošana un niaijavirupu. Tā ir augstāka un pilnīgāka forma kādā attīstījusies iepriekš minētā gaišredzība. Starpniekelements vairs nav astrālais ķermenis, to nomaina speciāli organizēts gaišreģa garīgais ķermenis; tātad jaunais starpniekelements pieder mentālajam plānam, un tajā iekļautas visas brīnišķās devakāniskās spējas — transcedentālas un neaprakstāmas. Cilvēks, kas izmanto šo starpniekelementu, atstāj savu astrālo ķermeni tāpat kā fizisko; ja viņš tomēr grib parādīties astrālajā plānā, viņš nemeklē savu astrālo nesēju, bet ar vienu vienīgu gribas darbību materializē šo nesēju īslaicīgai vajadzībai. Šī spēja dod milzu priekšrocības: cilvēks sasniedz visu augstākās pasaules varenību un skaistumu, darbojoties tikai astrālajā plānā, paplašina devakānisko sajūtu, kas atklāj brīnišķas zināšanu perspektīvas un izslēdz jebkādas kļūdas. Bet šo milzu pacēlumu var veikt tikai trenēts cilvēks, jo, lai veidotu maijavirupu, vajadzīgs Skolotāja spēks.

Pirms pieliekam punktu jautājumam par pilno un mērķtiecīgo gaišredzību, daži vārdi jāsaka par ierobežojumiem, ar kuriem skolniekam jāsastopas. Mums bieži jautā— vai gaišreģim iespē jams atrast noteiktu personu, pie kuras tas grib vērsties — tuvumā vai tālumā, dzīvu vai mirušu?

Atbildēt var pārsvarā apstiprinoši. Tas iespējams, ja eksperimentētājs nostāda sevi "en report"[1] ar šo personu.

Bezcerīgi būtu uz labu laimi iedziļināties telpā, lai atrastu svešu cilvēku staip miljoniem bez jebkāda pieturas punkta; bet tai pat ktikā pietiek ;ir nelielu norādījumu. Ja gaišreģis zin vismaz nedaudz par meklē- jamo cilvēku, viņam nebūs grūti to atrast, jo katram cilvēkam ir sava "muzikālā stīga", kas pauž viņa veselumu; izpaužas vidējas frekvences vibrācijās, ko izraisa starpniekelementi atbilstošajos plānos. Ja eksperimentētājs zin, kā sameklēt un aizskart šo stīgu, tā simpātisko vibrāciju rezultātā uzreiz pievērsīs sev viņa uzmanību jebkurā gadījumā un dos atbildi. Nav svarīgi — cilvēks ir dzīvs vai miris: piektā tipa gaišredzība var nofiksēt viņu miljonu vidū, kas apdzīvo devakānisko plānu, kaut gan šai gadījumā pats cilvēks neapzināsies, ka tiek novērots. Gaišreģis, kura apziņa nesniedzas tālāk p;ir astrālo plānu un kurš tādēļ izmanto kādu no iepriekš aprakstītajām metodēm, nespēs atrast cilvēku devakāniskajā plānā; bet arī viņš galu gala pateiks, ka meklējamā persona atrodas šajā plānā, jo stīgas pieskāriens astrālajā plaknē nedod nekādu atbildi.

Ja meklējamais cilvēks ir pilnīgi nezināms, gaišreģim jāatrod kāds ar viņu siustīts elements — fotogrāfija, vēstule, kāds priekšmets, ko caurstrāvo šī cilvēka magnētisms; katrs 110 pieminētajiem v;uētu būt derīgs pieredzējuša gaišreģa rokās.

Nav jāuzskata, ka skolnieki, kas iemācījušies šo mākslu, var patvaļīgi noteikt kaut ko līdzīgu ziņu birojam, ar kura palīdzību kontaktēties. Nosūtītā informācija var tikt uztverta un var ari netikt, atkarībā no apstākļiem, un, ja ari tā tiek uztverta nav garantijas par precizitāti (iespējams vienkārši "parādības" viiri;uits); uztvertais var izrādīties maģisks akts fiziskajā plānā. Bieži rodas ari cits jautājums — vai psihiskajai redzei piemīt telpiski ierobežojumi? Acīmredzot jāatbild, ka robežu nav, izņemot attiecīgā plāna ietvarus. Mūsu Zemes astrālais un devakāniskais plāns pieder tai tikpat noteikti kā atmosfēra, lai ari tie izplešas daudz tālākā perspektīvā, tālāk par fizisko gaisu mūsu trijās dimensijās. Tātad pāreja uz citām planētām un to novērošana nebūs iespējama nekādas gaišredzības ietvaros, kas saistīti ar doto planētu. Cilvēkam, kurš spēj pacelt savu apziņu lidz budhis- kajam plānam, būs pilnīgi iespējams pāriet uz jebkuru planētas orbītu, kas pieder mūsu pasaules elementu virknei.

Tomēr daudz informācijas par citām, planētām var tikt nodots, izmantojot jau aprakstītās gaišredzības metodes. Savu redzi var padarīt īpaši skaidru, ja izejam ārpus Zemes atmosfēras vibrāciju ietekmes. Nav grūti ari iemācīties attistīt īpaši smalku "palielināšanas" spēju, kā rezultātā iespējams ar parastās gaišredzības palīdzību s;iņemt daudz interesantu astronomisku zināšanu. Bet, kas attiecas uz Zemi un tās apkārtni, — šeit ierobežojumu nav.

V. nodala.

Gaišredzība telpā: daļēji virzītā.

Zīlēšana ar kristālu. — Pašhipnoze.

Zem šī mazliet dīvainā nosaukuma esmu sagrupējis gadījumus, kad cilvēki veic noteiktus mēģinājumus, lai kaut ko ieraudzītu, bet nezin, kas tas īsti būs un nespēj vadīt savu redzi, k;id kontakts sācies. Iestājas psihiskas uztveršanas posms un apstākļi, kad kontakts iespējams, un cilvēki vienkārši gaida, kas notiks.

Ar šīs nodaļas nosaukumu apzīmēju ;trī daudzo mēdiju ckirbību; viņi hipnotizē paši sevi vai ari ļaujas hipnotizēties kāda "vadoša gara" ietekmē, tad viņi sāk aprakstīt notikumus un cilvēkus, kas parādījušies nejauši. Dažkārt attiecīgos apstākļos viņi redz notikumus no liela attāluma un līdz ar to pretendē uz nosaukumu "gaišreģi telpā".

Bet skaitliski vislielākā un izplatītākā d;iļēji virzītās giiišredzības pratēju daļa ir dažādie "kristālzīlnieki". Viņi, kā atzīmē Endrjū Litngs, "cieši vēro kristāla bumbu, tasīti, spoguli, tintes pilienu (Ēģiptē un Indijā), asins pilienu (maori Jaunzēlandē), ūdens trauku (sarkanādainie indiāņi), dīķi (romieši, afrikāņi), ūdeni stikla traukā (pētnieks Fecs) vai ari jebkuru pulētu virsmu ("Drectms and Ghosts"). Vēl pēc divām lappusēm Langs dod mums ļoti labu gaišredzības piemēru šai sakarā.

"Es iedevu stikla bumbu kādai jaunai dāmai, mis Beilijai, bet viņa gmidriz neko nemācēja ar to darīt un nodeva bumbu mis Leslijai, kura ieraudzīja platu, četrkantainu sark;tnu dīvānu, kas pārklāts ;ir segu; tādu pat dīvānu viņa vēlāk atrada lauku mājā, kur iegriezās. Mis Beilijas brālis, jauns atlēts, sāka izsmiet šos mēģinājumus un aiznesa bumbu uz savu kabinetu; tad viņš atgriezās diezgan uztraukts un atzinās, ka redzējis parādību — kādu pazīstamu cilvēku pie lampas. Viņš solījās nedēļas laikā uzzināt, cik patiess bijis redzējums. Tas notika svētdien, pulksten pussešos pēcpusdienā. Otrdien misters Beilijs aizgāja uz sarīkojumu pilsētā, kas atradās aptuveni četrdesmit jūdžu attālumā no mājām, un satika lēdiju vārdā mis Prestone. Svētdien, viņš teica apmēram pulksten pussešos jūs sēdējāt zem lampas, kas bija nolikta uz paaugstinājuma un jums mugurā bija kleita kuru es nekad neesmu redzējis, jūs piedāvājāt tēju kungam zilā uzvalkā, kurš sēdēja pret mani ar muguru. Mis Prestone piekrita, ka tā tiešām bijis."

Minētais gadījums ir tipisks piemērs ;tr kristāla bumbu: redzētā aina iznāca pilnīgi precīza, bet tai pat laikā tā bija nenozīmīga. Tai bija roman- tisks raksturs. Kā šai gadījumā izskaidrot gaišredzības jēgu? Darbojas "astrālā strāva", un kristāls vai kāds cits priekšmets kalpo par fokusu, kurā koncentrējas gaišreģa gribasspēks kā ērts izejas punkts astrālajam tālskatim. Ir tādi gaišreģi, kuri spēj ar gribas palīdzību ietekmēt redzamo ainu — virzīt tālskati pēc vēlēšanās; bet vairums vienkārši rada nejaušu tālskati un vēro to, kas attiecīgajā bridi notiek pretējā galā. Tā var būt nenozīmīga ainiņa, kādu tikko aplūkojām; tā var būt tāla Austrumu peizāža, fragmenta atspulgs no Akaša hronikas, kur cilvēki ģērbti antīkās drēbēs; šis fenomens ierindojams trešajā lielajā kategorijā, kuru saucam par "gaišredzību laikā". Kristālā var redzēt ari nākotnes ainas.

Esmu sastapis gaišreģi, kurš spīdīgas virsmas vietā izmanto nespodru melnu virsmu, veidotu no ogļu putekļiem apakštasītē. Acīmredzot, nav lielas nozīmes, ko izmantojam par fokusu; kristālam varētu būt savas priekšrocības elementu izvietojuma dēļ, un tas iedarbojas stimulējoši uz psihiskajām spējām. Ja izmantojam nelielu, spīdošu priekšmetu (piemēram, spīdīgu punktu, asins lāsi utt.) mums ir darīšana ar pašhipnozi. Daudzām pasaules tautām šīs manipulācijas pavada maģiskas ceremonijas un lūgšanas, iespējams, ka iegūtā redze dažkārt pieder kādai cit;ii būtnei; šāda darbība ir īslaicīgs pašapmāns, nevis gaišredzība.

VI. nodaļa

Gaišredzība telpā: nevirzītā.

Kapteinis Jonts. — Orleānas hercogs. — Multanas aplenkums. — Steda nelielā pieredze.

Zem šī nosaukuma varam apvienot gadījumus, kad tāls notikums pēkšņi kļūst redzams bez kāda brīdinājuma. Ir cilvēki, kas redzējuši līdzīgas ainas, un ir daudz tādu, kam tas atgadījies tikai reizi mūžā. Vērojumi var būt dažādi pēc veida un pakāpes, un tos, izraisa dažādi stimulatori. Vienā gadījumā redzējuma jēga ir saprotama, un tiek risināts svarīgs jautājums. Citkārt jēga nav saprotama, un redzētie notikumi šķiet pilnīgi nenozīmīgi. Gaišredzības akts realizējas nomodā vai miegā, vienreizēji vai atkārtoti. Redze, ko izmanto pēdējā gadījumā, pieder ceturtajam gaišredzības tipam — telpiskajam, jo aizmigušais cilvēks ar sava astrālā starpniekelementa palīdzību dodas ceļojumā uz citu vietu, kurai viņš tā vai citādi piesaistits, un vēro tajā notiekošo. Redze, ko iznruinto pirmajā gadījumā (vienreizējais redzējums), saistīta ar astrālās strāvas izmantošanu. Bet strāva vai tālskatis parādās pilnīgi neapzinīgi un bieži vien ir automātisks domu vai emociju uzplūdes rezultāts, kas projecējas no gaišreģa vai iirī vērojamā objekta puses.

Minēsim dažus piemērus. Steds aprakstīja samērā jaunus un labi pārbaudītus gadījumus savā grāmatā "Real Ghost Stori es". Dažos no tiem jebkurš teozofs saskata — vienreizējais gaišredzības akts tika izraisīts no "neredzamo palīgu" puses, lai palīdzētu kādam nelaimē nokļuvušam cilvēkam. Zīmīgs ir notikums, ko kapteinis Jonts no Kalifornijas atstāstījis doktoram Bušnelam, kurš izklāsta to savā grāmatā "Nature and rlie Supeniatiiral".

"Apmēram sešus vai septiņus gadus atpakaļ reiz ziemas naktī viņš redzēja sapni: cilvēku grupu, acīmredzot, emigrantus, kunis sniegs bija aizkavējis kalnos, kuri gāja bojā no bada un aukstuma. Viņš ievēroja arī notikuma vietu — skaidri iezīmētas milzīgas klinšu sienas; cilvēki grieza dziļajā sniegā kaut ko līdzīgu kociņu galotnēm, bija redzamas viņu izmisuma pilnās sejas. Viņš pamodās, atceroties šo sapni — ļoti skaidru un reālu, aizmiga vēlreiz, un sapnis atkal atkārtojās. No rīta to nevarēja aizmirst. Sastapis drīz pēc tam kādu savu draugu — mednieku, viņš sapni izstāstīja un bija bezgala pārsteigts, kad draugs precīzi atpazina sapni redzēto vietu. Viņš tika šķērsojis minēto kalnu grēdu. Un kapteinis Jonts, noorganizējis mūļu karavānu, paņēmis līdz segas 1111 medikamentus, devās ceļā. Kaimiņi viņu, st;irp citu izsmēja. Karavāna nogāja apmēram piecdesmit jūdzes, tiešām atrada cilvēkus, izglāba un nogādāja drošībā".

Nevarēja apgalvot, ka ari agrāk kapteinis Jonts būtu redzējis līdzīgus sapņus. Nezināms palīgs, redzot emigrantu bēdīgo stāvokli, ar astrālā starpniekelementa palīdzību nodeva informāciju tuvākajam uztvert spējīgajam un piemērotākajam cilvēkam un attiecīgi uzbudināja viņa emocijas, Uti sapnis atstātu dziļu iespaidu. Iespējams, ka nezināmais palīgs izraisīja

astrālās strāvas plūsmu, taču ticamāks ir pirmais variants.

Dažkārt astrālo strāvu var noraidīt ;u stipras emocionālas domas piil īdzību, un tas iespējams, pat ja domājošais neko nenojauš. Nākošajā piemērā, kuru aprakstīšu, mēs redzam, ka "ķēdi" radīja doktora pastāvīgā doma p;ir misis Broutoni, kaut ari viņam nebija īpašu nolūku radīt viņas apziņā redzes tēlu. Šeit izpaudās gaišredzības veids, kurā statiskais redzes izejas punkts nekalpoja par simpātiskās informācijas padeves līdzekli (kā tas varētu būt), jo misis Broutone redzēja doktoru no mugurpuses un nepazina. Minētais notikums aprakstīts daibā "Proceecliiiiļsofthe Plņchical research Soc iety ".

"Misis Broutone pamodās naktī 1X44. gadā un uzmodināja savu vīru. sacīdama, ka Francijā kaut kas noticis. Vīrs viņai ieteica gulēt mierīgi tālāk un neuztraukties. Bet viņa apgalvoja, ka nav gulējusi, redzot attiecīgo vīziju. Vispirms kaut kas atgadījies ar ekipāžu. Broutone redzējusi nevis pašu notikumu, bet tā sekas — salauztu karieti, garāmgājēju puli. cilvēku, ko uzmanīgi paceļ un nes prom. pēc tam cilvēku gultā, kurā viņa pazinusi Orleānas hercogu. Ap gultu sapulcējušies viņa draugi, to vidū karaļa ģimenes locekļi, karalis, karaliene, un visi ar asarām skatījušies uz mirstošo. Pie gultas ar muguru pret skatītāju stāvējis ārsts, tas noliecies pār hercogu un taustījis viņa pulsu, otrā rokā turot pulksteni. Pēc tam vīzija izzudusi. Gaismai uzaustot, misis Broutone atzīmēja dienasgrāmatā naktī redzēto. Toreiz vēl nebija telegrāfa, un pagāja divas dienas, kad "Times" nopublicēja ziņu par Orleānas hercoga nāvi. Apmeklējot Parīzi drīz pēc tam, misis Broutone pazina to vietu, ko bija redzējusi; ārsts, kas stāvējis pie mirstošā gultas, izrādījās viņas sens draugs un brīdī, kad atradies pie mirstošā gultas, intensīvi domājis par viņu un viņas ģimeni.

Visparastākais piemērs — situācija, kad stipra pieķeršanās rada attiecīgu strāvu; iespējams, ka šai gadījumā savstarpēju domu strāvojums nepārtraukti vibrē starp abiem cilvēkiem un vienas puses pēkšņa vēlēšanās vai tieksmju galējība uzlādē šo strāvojumu ;ir īslaicīgu polarizējošu spēku, kas nepieciešams, lai radītu astrālo teleskopu. Lūk, kas vēl rakstīts grāmatā "Proceedings…".

"1848. gada 9. septembrī, Multanas pilsētas aplenkuma laikā ģenerāli-! majors R„ kurš toteiz bija pulka adjutants, tika nopietni ievainots; domā-ļ dams, ka nomirs, viņš palūdza kādu no saviem virsniekiem novilkt viņam gredzenu no pirksta un nosūtīt to sievai, kas tajā laikā atradās ap piecdesmit jūdžu attālajā Ferozeporā. Bet viņa sieva raksta sekojošo: "1848.1 gada 9. septembra naktī es gulēju gultā un snaudu, kad pēkšņi sk;iidri ieraudzīju savu vīni, ko aiznes no kaujas lauka; es dzirdēju viņa balsi, kas lūdza noņemt gredzenu no pirksta un nosūtīt to man. Visu nākošo dienu šī vīzija nedeva man miera. Pēc kāda laika izdzirdēju, ka ģenerālis R. tiešām smagi ievainots pie Multanas pilsētas, taču izveseļojies un palicis dzīvs. Tikai pēc zināma laika es uzzināju no ģenerāļa L„ kurš bija palīdzējis aiznest manu vīni no kaujas lauka, tieši to pašu informāciju par notikušo."

Ir ari vesela gnīpa nejaušu gaišredzības faktu, kurus grūti izvērtēt; tie liekas pavisam nenozīmīgi un nav saistīti ar gaišreģim zināmiem konkrētiem notikumiem. Piemēram, dabas skati, ko daži cilvēki redz pirms aizmigšanas. Minēšu brīnišķīgu piemēru no V.Steda pieredzes, kuru viņš aprakstījis grāmatā "Real Ghost Stories".

"Es apgūlos gultā, bet nevarēju aizmigt. Aizvēru acis un gaidīju miegu, bet tā vietā man priekšā parādījās brīnišķas ainas. Istabā bija pilnīgi tumšs. Ieraudzīju dzīvu ainiņu, apmēram luktura gaismas atspīduma lielumā un vēl līdz šim brīdim nespēju to aizmirst —jūras krastu, mēnesi virs ūdens un sīkus vilnīšus smiltīs, kā ari tālumā iesniegušos molu. Abās molā pusēs slējās nevienāda augstuma sienas. Krastā dažas mājas — četrkantainas, masīvi celtas, nekad vēl neredzētas fonnas. Nekas nekustējās, vienīgi mēness gaisma ūdens viļņos. Tas bija ļoti skaisti, un es nodomāju — ja vīzija turpināsies, es intereses dēļ pat neaizmigšu. Es negulēju, es skaidri dzirdēju lietus graboņu pret loga rūti. Tad pēkšņi vīzija mainījās. Pazuda jūra, un es raudzījos tieši lasītavas istabā. Likās — šī istaba dienā tiek izmantota kā klase, bet vakarā — kā lasītava. Ieraudzīju kādu lasītāju, kurš bija pārsteidzoši līdzīgs Timām Haringtonam (bet tas nebija viņš); viņš turēja rokās žurnālu vai grāmatu un smējās. Tas viss norisinājās skaidri man ;icu priekšā. Likās — es vēroju notiekoši caur binokli: cilvēkam kustējās sejas muskuļi, acis, — un nezināmais likās kā dzīvs nepazīstamajā vietā. Tādas lietas redz nevis ;ir acīm, bet ar kādu citu maņu orgānu. Lūk, šķietami nenozīmīgs gaišredzības piemērs, bet tas ļāva man izprast, kā gaišreģi veic savus atklājumus. Redzētās ainas ne uz ko neattiecās, tās neviens nebija centies izraisīt ar lasītu vai runātu vārdu. Tās vienkārši parādījās, it kā man būtu ļauts ieskatīties tālskatī uz labu laimi. Es ieskatījos, viss pazuda un nekad vairs neatkārtojās."

Steds raugās uz to kā uz "nenozīmīgu gaišredzības piemēru", un varbūt to var arī tā pieņemt, ja salīdzinām ar plašākām iespējām; taču ir ne milzums skolnieku, kuri būtu pateicīgi, ja vtirētu minēt līdzīgu notikumu no savas dzīves. Šāds notikums, lai ;uī necils, tomēr dod izziņas pavedienu, un gaišredzības takts ir acīmredzams. Šīs ainas nav tikai svešu domu nejaušs atspoguļojums, jo tās bija pārāk skaidras, turklāt to apraksts norada uz astrālā teleskopa esamību. Steds varēja pats virzīt strāvu, vai iuī (ticamāk) kāda labdabīga astrāla būtne šo strāvu iekustināja, un, lai īsinātu bezmiega laiku, parādīja viņam nejauši gadījušās ainas teleskopa otrā galā.

VII. nodala.

Gaišredzība laikā: pagājusī.

Akaša hronika. — Auras izaugsme. — Izkropļots atspulgs. — Patstāvīga izlīdzināšanās. — Ceturtā dimensija.

— Interesantā grāmata. — Dīvaini, bet neapstrīdami. — Psihometrija. — Kādas ir hronikas ainas. — Pagājušās dzīves. — Datuma noteikšana. — Atmiņas. — Zināšanu vērtība. — Neapzinātā psihometrija. — Cšokes stāsts.

Gaišredzība laikā — spēja lasīt pagātni un nākotni, tāpat kā citi gaišredzības veidi piemīt dažādiem cilvēkiem ļoti dižadas pakāpēs, sākot no pilnīgas šo spēju pārvaldīšanas līdz nejaušiem un nepilnīgiem uzplaiksnījumiem un notikumu atspulgiem, kas pieder citam laika periodam. Pēdējā tipa cilvēkiem, piemēram, var atklāties pagātnes notikuma vīzija izkropļotā veidā; ja ari tā būs precīza, tad izpaudīsies kā atsevišķa aina, un gaišreģis varbūt nemaz nevarēs saattiecināt redzēto ar pārējiem laika elementiem.; Trenēts skolnieks var izsekot drāmai, kas saistīta ar redzamo ainu, paraugoties uz priekšu un atpakaļ līdz noteiktai robežai, un vienādi viegli atzīmēt redzamā iemeslus un rezultātus.

Iespējams — mums būs vieglāk izprast šo grūtāko pētījumu daļu, ja aplūkosim to ar papildus dalījuma palīdzību, kas būtībā jau radies pats no sevis, un vispirms pievērsīsimies retrospektīvai redzei, pēc tam — perspektīvajai. Abos gadījumos jāmēģina izprast visu, ko vien varam, pat ja panākumi būs niecīgi nelielā informācijas krājuma dēļ, kas ir pētnieku rīcībā, un "fizisko" vārdu krājuma ierobežotības dēļ, ar kuru var izteikt tik;ii simto daļu no augstāko plānu un notikumu darbības.

Sāksim ar tālākas pagātnes notikumu redzējumu: kā tie rodas, kādanļ dabas plānam tie pieder? Atbilde uz šiem jautājumiem slēpjas Akaša hronikā, kas savukārt izraisīs pārdomas daudzos lasītājos. Hronikas interpretācijā nav visai precīza jo, lai g;in tā neapšaubāmi tiek lasīta akaša (mentālā plāna matērijā), patiesībā tā nepieder nevienam plānam. Vēl neprecīzāks būtu apzīmējums "astrālās pasaules hronika", ko dažkārt lieto, jo šī hronika iziet tālu ārpus astrālā plāna robežām, un ar tās palīdzību var' saņemt tikai mirklīgus uzplaiksnījumus — dubultatspulgus, kuru būtibu tūlīt izskaidrošu.

Kā daudzus teofiziskus terminus vārdu "akaša" lieto ļoti neprecīzi. Dažās agrāk izdotajās grāmatās tas kalpoja kā astrālās gaismas sinonīms, citās — kā neredzamās matērijas apzīmējums, sākot niulaprakriti līdzi fiziskajam ēteram. Vēlāk izdotajās grāmatās tā lietojums tika ierobežots; tas apzīmēja mentālā plāna matēriju, un šeit būtu vietā termins "Akaša hronika", jo, kaut ari tā nerodas mentālajā vai astrālajā plānā, šeit mēs pirmo reizi saskaramies ar to un varam veikt pētījumus, kas rada uzticību] Jautājums par hroniku nav vienkāršs, jo tas saistīts ar problēmu virkni, kuru izpratnei nepieciešamas augstāk org;inizētas spējas, nekā cilvēce pamatā attīstījusi. Problēmas patiesais risinājums meklējams augstākos plānos, un katrs hronikas pētījums būs nepilnīgs, tātad mēs varēsim to sk;ut vienīgi "no apakšas", nevis no augšas, un radīt nepilnīgu priekšstatu, kas tomēr nebūs maldīgs, ja neabsolutizēsim gūtos uzplaiksnījumus un fragmentus. Ja pacentīsimies gatavos jēdzienus precizēt, mēs neko nezaudēsim savās zināšanās, lai ;tri daudz ko nāksies nemitīgi papildināt — mēs pakāpeniski gūsim augstāko gudrību. Pašā sākumā jāsaprot — nav iespējams aptvert priekšmetu taustāmi mūsu konkrētajā attīstības tāzē, un neizbēgami rodas jautājumi bez atbildēm bieži g;in v;ir radīt jēdzienu analoģijas un norādīt iespējamo risinājuma virzienu.

Pamēģināsim domās atgriezties Saules sistēmas sākumposmā. Mēs zinām šī posma astronomisko teoriju (ko parasti sauc par "miglas teoriju", saskjuiā ar kuru sistēma sākusi eksistēt kā gigantiska nokaitēta migla, kuras diametrs tālu pārsniedza vistālāko planētu orbītas, un vēlāk, atkarībā no tā, kā ilgu gadsimtu gaitā šī milzīgā stera pakāpeniski atdzisa un nocentrējās, radās zināma sistēma. Okultā zinātne pieņem šo teoriju tikai vispārīgajos vilcienos — kā p;ireizi attēlotu evolūcijas fizisko pusi —, un piemetina ka ierobežojot uzmanību ar problēmas fizisko pusi, mēs iegūsim tikai stipri nepilnīgu un nesakarīgu priekšstatu par notikušo. Varam pieņemt, ka sistēmas rašanās pamatā ir Augstākā Būtne (ko dažkārt saucam p;ir Logošu), kas vispirms savā apziņā rada pabeigtu ideju savstarpēji saistītu pasauļu veidā. Ar idejas rašanās aktu Būtne izraisa elementāru veselumu attiecībā pret vienlaicīgu objektīvu eksistenci Savas domas plānā (šis plāns neapšaubāmi ir augstāks par visiem, ko zinām); balstoties uz šo plānu, pamazām formējas dažādas planētas atkarībā no tā, kā tām jāpāriet uz to vai citu tālākas objektivitātes saturu, kas tām p;iredzēts. Ja mēs nerēķināsimies ar faktu, ka sistēmas eksistence sākusies no visaugstākā plāna, mēs nepareizi skaidrosim fizisko evolūciju, kas risinās uz Zemes mūsu acu priekšā.

Šai sakarībā okultā zinātne māca — visa brīnišķā sistēma ar zemākajiem un augstākajiem plāniem, Logosa aktivitātes izraisīta, tās attieksme pret Viņu vēl ciešāk (jo tā ir Viņa dala daļēja izpausme fiziskajā plānā) saderinās ar Viņa enerģiju, sistēmas kustība un enerģija darbojas Viņa auras ietvaros. L;ii cik paradoksāla neliktos šī doma to sapratīs cilvēks, kurš orientējas auras likumībās.

Ir zināms, ka sinhroni cilvēka attīstībai viņa ķermenis (auras galējā robeža) manāmi "aug" savā kvalitātē, pakāpeniski attīnls auras spīdums un krāsas. Daudzi pēc pieredzes zina, ka trenēta skolnieka aura ir plašāka nekā Ceļa sācēja aura; visplašākā tā ir Adeptam. Ezotēriskajos Austaimu rakstos lasām, kā izplešas Būdas aura; tā sasniedzot pat trīs jūdžu rādiusu, bet, neatkarīgi no tās lieluma mēs jūtam, cik ātri pieaug kauzālais (cēlonības) ķermenis. Diez vai varam šaubīties par to, ka ķermeņa augšanas ātrums palielināsies ģeometriskā progresijā, tāpēc nebrīnīsimies, ja dzirdēsim par Adeptu, kas atrodas vēl augstākā pakāpē un kura aura spējīga iekļaut sevī veselu pasauli; lai izprastu Augstāko Būtni, kura spēj iekļaut sevī visu Saules sistēmu. Tādēļ attiecībā uz Logošu (kurš ietver sevī visas augstākās, Dievam piemītošās spējas un īpašības) izgaismojas kādreiz teiktie vārdi: "no Viņa caur Viņu, uz Viņu — tas ir viss" un "Viņā mēs dzīvojam, kustāmies un eksistējam". Viss mūsu sistēmā notiekošais risinās Logosa apziņas ietvaros, un tādēļ mēs uzreiz redzam, ka Viņa atmiņai jābūt patiesajai hronikai. Vēl vairāk — lai arī kādā plānā eksistētu šī atmiņa tai jābūt augstākai par visu zināmo; hronikai, kuru mēs spējam izlasīt, jābūt lielās dominējošās Atmiņas atspulgam, kas atspoguļojas zemāko plānu piesātinātajā vidē. Astrālajā plānā uzreiz redzams, ka tas tiešām irtā: viss, ar ko mums darīšana, ir tikai "atspulga atspulgs", turklāt nepilnīgs, jo pieejamās hronikas ir fragmentāras un izkropļotas. Mēs zinām, ka ūdens tiek uzskatīts par astrālās gaismas simbolu, un dotajā interpretācijā šis simbols ir ļoti piemērots. Mierīgā ūdens virsmā mēs varam skatīt skaidru apkārtējo priekšmetu atspulgu tāpat kā spogulī; bet labākajā gadījumā tas ir un paliek tikai atspulgs — divdimensiju attēls, kurš ar savām īpašībām atšķiras no atspoguļojamā objekta un turklāt vēl ir apgriezts. Bet ko mēs ieraudzīsim, ja ūdens virsmu sakustinās vējš? Atspulgu, salauzītu un kroplu, ko mēs nekādi nevarēsim izmantot par priekšmeta formas un veida norādījumu; tas drīzāk novedīs uz nepareizā ceļa. Vietām p;irādisies kāda detaļa vai nenozīmīga aina un būs vajadzīgs rūpīgs darbs un dabas likumu zināšana, lai restaurētu ko līdzīgu objektivitātei.

Astrālajā plānā mums jāsaskaras ar šādu "ūdens virsmas principu";

tajā darbojas virsma, kas pakļauta mežonīgi ātrām vibrācijām; spriediet paši, cik maz cerību gūt skaidru un izsmeļošu attēlu. Tādēļ gaišreģis, kurš spēj operēt tikai ar astriīlo redzi, nekad nevarēs izlasīt precīzu informāciju 110 pagātnes fondiem; dažkārt kāda informācijas daļa būs precīza un pilnīga bet gaišreģis nezinās, kāda bijusi šī daļa. Ja viņu vada pieredzējis Skolotājs, iespējams — rūpīga un ilga treniņa rezultātā tiks norādīts, kā atšķirt īslaicīgus iespaidus no paliekošiem, kā no izkropļotiem atspulgiem veidot pilnasinīgu tēlu; parasti skolēns jau labu laiku iepriekš attīsta sevī devakā- nisko redzi, kas aiztaupa liekas pūles.

Nākošajā plānā — mentālajā vai devakāniskajā — mēs saskaramies ar citiem "spēles noteikumiem". Šeit hronika ir precīza 1111 pilnīga, kļūdīties maz iespēju. Citiem vārdiem sakot —ja tris gaišreģi, kas pārvalda devakā- niskā plāna spēkus, savā starpā vienotos par kāda hronikas fragmenta analīzi, katrs ieraudzītu vienu un to pašu attēlu un pareizi to iztulkotu. Bet tas nenozīmē, ka, salīdzinot attēlu fiziskajā plānā, šie gaišreģi redzētu vienu 1111 to pašu. Ja trīs cilvēki kļūst par lieciniekiem vienam notikumam, katrs liecinātu savādāk. Bet mentālā plāna novērojumos šī personiskā rakstura salīdzināšana nekādu ļaunumu nevar nodarīt, jo katrs vērotājs redz priekšmetu visā pilnībā un vairs neizdala īpašas detaļas vai projekcijas; bet šis faktors (izņemot gadījumus, kad strādā pieredzējuši un trenēti cilvēki) sāk darboties, pārraidot iespaidus uz zemākajiem plāniem. Atbilstoši lietu dabai nav iespējams Zemes robežās izstāstīt par devakānisku redzējumu tā, lai tas būtu pilnīgs, jo deviņas desmitdaļas pieredzētā vispār nevar ietērpt fiziskos vārdos. Var aprakstīt tikai daļu, un mums ir iespējas to izvēlēties no visa kopuma. Tādēļ pēdējo gadu teotiziskajos pētījumos tika ziedots ne milzums pūļu, liii pastāvīgi salīdzinātu 1111 pārbaudītu g;iišreģu liecības, un grāmatās parādījās ziņas 110 nedaudzu cilvēku pētījumu klāsta.

Bet ari tad, kad subjektīvu secinājumu rezultātā pielaistās kļūdas tiek minimāli ierobežotas ar rūpīgas pārbaudes palīdzību, paliek nopietnas grūtības, kas raksturīgas katram iespiudu pārnesumam 110 augstākā plāna uz zemāko. Šī situācija ir analoga mākslinieka mēģinājumiem attēlot trīsdimensiju ainu uz plakanas virsmas vai aktiera pūlēm attīstīt acu skatu un rokas kustību, lai parādītu dabas procesus. Ari gaišreģim nepieciešamas ilgstošas pūles, lai precīzi zemākajā plānā transformētu iespaidus; katrs šāds mēģinājums atgādina neprašas skolnieka cenšanos. Jāatceras ;iri, ka vispilnīgākā glezna nekad pilnīgi neattēlos doto objektu. Labākajā gadījumā tas ir izdevies optisks triks ar līniju un krāsu palīdzību. Gleznā mēs neredzam ne jūras šalkoņu, ne putnu dziesmas, nemaz jau nerunājot par cilvēka iekšējās pasaules peripetijām (ja nu vienīgi daļēji). Ar līdzīgām grūtībām saskarts gaišreģis, salīdzinot fizisko un astrālo plānu; grūtības vēl palielina tas, ka atšķirībā no mākslinieka viņam jācenšas "iepotēt" cilvēkos pilnīgi jaunas, nebijušas izjūtu kategorijas. Uti cik dzīvi un pārliecinoši būtu gaišreģa stāstījumi, viņš pats apzināsies to nepilnīguinu. Šī grūtā operācija, lasot hroniku — Atmiņu, tiek veikta atkārtoti un pakāpeniski, jo Atmiņa caurstrāvo astrālo plānu, kas atrodas vidū starp mentālo un fizisko. Pat, ja pētnieks attīstījis sevī devakānisko spēju un rīkojas ar to sava fiziskā ķermeņa robežās, viņu saista fizisko izteiksmes līdzekļu nepilnīgums.

Mēģiniet uz bridi iedomāties ceturto dimensiju. Trīs zināmās dimensijas izpaužas kā līnijas taisnos leņķos. Ceturtā dimensija ir it kā ceturtā līnija taisnā leņķī pret pārējām. Prāts nekādi nespēj aptvert šo mehānismu, kaut arī daži pieredzējušie gaišreģi apgalvo pretējo. Nekādi "trīsdimensiju vārdi" neizteiks priekšmeta patieso veidu un formas. Ja mēs analizējam hroniku mentālajā plānā, radīsies papildus grūtības — piektā dimensija, jo struktūra aug un kļūst sarežģītāka, telpiskāka.

Mēs nosaucām šo hroniku par Logosa atmiņu, un tas ir daudz vairāk nekā jēdziens. Liii ari nav iespējams iedomāties, kā attiecīgie tēli izskatīsies no Viņa redzes viedokļa, mēs tomēr zinām — paceļoties augstāk un augstāk, mēs arvien vairāk tuvojamies īstajai Atmiņai un Viņa redzējumam. Lūk, kādēļ tik interes;uits liekas gaišreģa skatījums uz hroniku, kas norit budhiskajā plānā augstākajā no augstākajiem, kādu apziņa var sasniegt, pat nebūdama saistībā ar fizisko ķermeni. Šeit vairs nav laika un telpas važu; nav nepieciešams (kā mentālajā plānā) izsekot veselu notikumu virkni, jo pagājušais, tagadne un nākotne vienādi un vienlaicīgi nostājas mūsu priekšā. Protams, arī šis augstākais plāns nav salīdzināms ar Logosa apziņu, un no redzētā mēs apjaušam, ka Logosam hronika ir daudz kas vairāk nekā vienkārša atmiņa; pagātne, tagadne un nākotne "notiek" vienlaicīgi Viņa acu priekšā. Mūsu ierobežotajai sapratnei tas liekas nereāli un fantastiski, tomēr tā ir taisnība. Nevaram ;trī cerēt, ka dotajā zināšanu attīstības pakāpē sapratne mainīsies, mēs maldāmies miglainu jēdzienu un vārdu jūklī. Prātā ienāk sekojoša jautājuma nostādne: varbūt tomēr pastāv virziens, kādā meklējams atrisinājums un varbūt tas tomēr paplašinās mūsu prata spējas?

Apmēram trīsdesmit gadus atpakaļ es lasīju interesantu grāmatu "Zvaigznes un Zeme" ("The Stars atul Earth"). Tajā bija mēģināts zinātniski izskaidrot, kā dievišķajam prātam vienlaicīgi var eksistēt pagātne un nākotne. Pierādījumi šķita samērā interesanti, un es tos mēģināšu šeit minēt.

Objektu (grāmatu, ko turam rokās, zvaigzni debesīs miljoniem jūdžu attālumā) mēs redzam, pateicoties ētera vibrācijām, kuras izraisa gaismas starojums no tā virzienā uz mūsu acīm. Šo vibrāciju ātrums ir tik liels (apmēram I86.(MX) jūdžu sekundē), ka attiecībā pret jebkuru priekšmetu mēs tās uztveram mirklīgi. Kad saskaramies ;tr starpplanētu attālumiem, mums ir darīšana ar gaismas ātrumu, jo, lai pārvarētu šo jūdžu daudzumu, vajadzīgs zināms laiks. Piemēram, nepieciešamas astoņas ārpusi minūtes, lai mūs sasniegtu Saules gaisma; skatoties uz ugunīgo bumbu, mēs uztveram gaismas starojumu, kas izplūdis 110 tās astoņas ar pusi minūtes atpakaļ- No teiktā izriet interesants secinājums: gaismas stars, ar kura palīdzību mēs redzam Sauli, acīmredzot var mums nodot tikai to "lietu kopumu", kas eksistējis uz Saules astoņas ;tr pusi minūtes atpakaļ un nekādi nevar iedarboties uz notikumiem, kas risinās uz šī spīdekļa kaut minūti vēlāk. Tātad mēs redzam Sauli "ne tādu, kāda tā ir", un, ja dotajā brīdī uz Saules risinās kāds svarīgs notikums (teiksim, Saules pliuikuma rašanās), astronoms to varēs fiksēt tikai pēc zināma laika sprīža. Lirika starpība būs vēl jūtamāka ja vērtēsim gaismas starus no tālajām zvaigznēm. Polārzvaigzne ir tik tālu no mums, ka stars plūst no tās līdz Zemei piecdesmit gadus, un mēs redzam Polārzvaigzni tādu (un tajā vietā) kā piecdesmit gadus atpakaļ. Ja piemēram, rit kāda kosmiska katastrofa to sašķaidīs, zvaigznes mierīgā gaisma vēl turpinās priecēt mūsu acis pusgadsimtu. Ir vēl citas zvaigznes — tik tālas, ka gaismas stars ceļo tūkstošiem gadu.

Pieņemsim, ka mēs varam nostādīt cilvēku apmēram 186.000 jūdžu attālumā no Zemes un apbruņot viņu ar spēju redzēt visu to, kas notiek šeit tā, it kā viņš pats būtu līdzās. Acīmredzot šis cilvēks redzēs Zemes notikumus ar sekundes nokavēšanos. Ja cilvēks atrastos uz Saules, viņš redzētu notikumus ar astoņarpus minūšu nokavēšanos. No Polārzvaigznes viņš attiecīgi to pašu redzēs ar pusgadsimta nokavēšanos — vēros bērnu rotaļas, kamēr bērni jau sen sasnieguši brieduma gadus. Liii cik tas neliktos dīviii ni — tas viss ir zinātniska patiesība.

Grāmatā bija diezgan neapšaubāmi pierādīts — ja jau Dievs ir visvarens, Viņam piemīt šīs brīnišķās redzes dāvanas un Viņš atrodas visur vienlaicīgi nevis laika secībā. Jāsecina ka viss no pasaules sākuma notikušais vienlaicīgi risinās Dieva acu priekša ne tik;ii kā vienkārša atmiņa, bet kā reāls akts, kuru Viņš vēro.

Viss teiktais ir diezgan metriālistisks un attiecas tikai uz fizisko plānu; tādēļ varam būt pārliecināti, ka Logosa atmiņa darbojas vēl daudz kompli- cētāk. Mums var pārmest, ja ka jautājums tiek speciāli sarežģīts un nepieļauj pat mazāko atrisinājuma iespēju, tomēr es uzskatu, ka risinājuma varianti pastāv, tikai jāmaina tradicionālā domāšana. Man var jautāt — kā šajā atmiņu haosā atrast noteiktu ainu? Patiešām, nepieredzējis gaišreģis nevar to izdarīt bez noteikta "savienotājposma" palīdzības, kas p;ilīdz kontaktēties. Šāds posms varētu būt psihometrija, un ļoti iespējams, ka mūsu parastā atmiņa būtībā ir attiecīgās idejas īpašs aspekts. Liekas — pastāv kaut kas līdzīgs magnētiskai saitei starp katru matērijas daļiņu un hronikas lappusi, kas veido tās vēsturi; saitei, kas pati par sevi tkirbojas kā starpniek- elements, vienojot hronikas lappusi ar gaišreģa spēju.

Reiz es atvedu no Stonhedžas nelielu akmens kriksīti, ne lielāku par kniepadatas g;ilviņu. Kad ieliku to aploksnē un iedevu sievietei — psihomet- ram (viņa nezināja, kas atrodas aploksnē ), viņa sāka aprakstīt brīnišķo klinti, no kurienes kriksītis atšķēlies, ar visu tuksnešaino apvidu un pagātnes notikumiem šai sakarībā, tādējādi pierādot, ka v;ir lasīt hroniku. Acīmredzot mūsu dzīves krikā pieredzētās ainas tāpat ietkirbojas uz smadzeņu šūnām kā Stonhedžas hronika uz akmens kriksīti: tās rada saikni šūniņām, ar kuru palīdzību prāts kontaktējas ar pagātnes "speciālo daļu", un tādēļ mēs "atceramies" redzēto.

Pat pieredzējušam gaišreģim nepieciešams kāds posms, kas dotu iespēju atrast notikuma atmiņu, par kuni viņam nav konkrētu ziņu. Piemēram, viņš grib vērot Jūlija Cēzara izkāpšanu Anglijas krastos; šim nolūkam var izmantot vairākus paņēmienus. Ja gaišreģis kādreiz bijis attiecīgajā vietā, visvienkāršāk viņam būtu iedomāties šo vietu un iedziļināties pagātnes hronikā, kamēr tiek sasniegts vajadzīgais posms. Ja viņš nav bijis šai vietā, v;ir iedziļināties laiku dzīlēs 1111 nonākt līdz gadam, kad risinājies notikums, bet pēc tam izsekot romiešu flotiles ceļu. Gaišreģis var ari sekot Romas vēsturei šai laika periodā, kurā nebūs grūti atrast Cēzara personu, vai arī izsekot Cēzaram visa gailu kara laikā līdz izkāpšanai Anglijas krastā.

Daudzkārt tiek jautāts — kā izskatās šī hronika — tuva vai tāla, liela vai maza ar tajā izvietotajām figūrām. Vani atbildēt, ka figūni izskats un veids mainās attiecībā no apstākļiem, kuros mēs tos redzam. Astrālajā plānā figūras būs kā vienkāršas ainas, kaut ;ui kustīgas; šai gadījumā redzam visai pilnīgu un precīzu attēlu. Mentālajā plānā tām var būt divi svarīgi, atšķirīgi aspekti. Ja cilvēks, kurš atrodas šai plānā, īpaši nedomā p;ir figūru atspulgiem, tie vienkārši izveido "aizmugures plānu" notiekošajam, tāpat kā attēls spogulī, kas redzams istabas viņā galā, rada aizmugures plānu cilvēku dzīvei šajā istabā. Jāatceras, ka šajos apstākļos figūras ir tikai vienkāršs atspulgs krietni augstākā plānā un atgādina ainu kustību kinematogrāfijā. Šīs ainas nepāriet viena otrā, bet nevar ari teikt, ka tā ir monotona un statiska sērija; atspoguļoto figūru kustība nemitīgi mainās, it kā aktieri kustētos uz tālas skatuves. Taču, ja pieredzējis pētnieks vērsīs savu uzmanību uz noteiktu ainu un gribēs to aplūkot acu priekšā, notiks neparasta pārmaiņa, jo tas ir domu plāns, un padomāt nozīmē momentā izsaukt attiecīgo domu objektu. Piemēram, ja cilvēks grib redzēt tā notikuma attēlu, par kurn jau runājām (Jūlija Cēzara izkāpšana Anglijā), izrādīsies, ka viņš pats nav notikuma vērotājs, bet g;in stāv jūras krastā leģionāru pulku vidū, un notikumi risinās viņam visapkārt. Viss redzamais būs tik;ii atspulgs, un darbojošās personas nejutīs gaišreģa klātbūtni; nekādi svešinieka pūliņi nevarēs ietekmēt notikumu gaitu. Ber gaišreģis varēs kontrolēt notikumu ātrumu, panākot tādu efektu, lai vesels gads "saritinātos" acu priekšā vienā stundā, viņš varēs momentā "satīt filmu" vai aplūkot katru atsevišķu ainu, cik ilgi gribēs. Patiesībā gaišreģis vēro ne tikai to, kas būtu redzams, atrodoties konkrētajā vietā, bet daudz vairāk. Viņš dzird 1111 saprot visu, ko ļaudis runā, lasa viņu domas un tieksmes; īpašu interesi rada iespēja, kas atklāj hronikas lasītājam sen pagājušu gadsimtu domas (piemēram, alu laikmetā, Atlantīdā, Ēģiptē vai Haldejā). Viegli iedomāties, cik brīnišķa perspektīva paveras cilvēkam, kurš pēta vēsturi — var izsekot cilvēku intelekta un civilizāciju attīstību. Bet gaišreģis neaprobežojās tikai ar cii vecs progresa izpēti; viņš kā muzejā redz senus dzīvniekus un augus, ģeoloģiskās Zemes pānn;uņas 1111 milzu apvērsumus, kas mainījuši Zemes vaigu.

Vienā noteiktā gadījumā hronikas lasītājam iespējama pat ciešāka saikne ar pagātni. Ja savu pētījumu rezultātā viņš ieraudzīs kādu ainu, kurā pats piedalījies vienā no savām iepriekšējām dzīvēm, viņš varēs tīkoties divējādi: palūkoties uz to vienkārši kā skatītājs (kura piedalīšanās un simpātijas ir pilnīgas) vai ari iemiesoties savā sen mirušajā būtnē un mesties sen pagājušā dzīvē, no jauna izbaudīt visas domas un jūtas, priekus un ciešanas senajā vēstures periodā. Grūti pat iedomāties vētrainos un dzīvos notikumus šajā ceļā. Bet šai procesā g;iišreģis nekad nedrīkst zaudēt savu apziņu un individualitāti, — viņam jāprot atgriezties savā personā attiecīgajā laikā.

Bieži vien tiek jautāts — kādā veidā pētnieks var precīzi noteikt attiecīgas ;iinas datus hronikā. Protams, dažkārt tas ir visai nepateicīgs un garlaicīgs darbs — atrast precīzu datumu. Tomēr to var izd;irit, nežēlojot darbu. Ja mums darīšana ;ir grieķu vai romiešu periodu — visvienkāršāk būs ielūkoties kādas inteliģentas personas apziņā, paskatīties, kāds, viņaprāt, patreiz ir datums. Pētnieks var arī izsekot, kā viņš raksta vēstules vai citus dokumentus. Bieži izmanto ari citu principu: no vērojamās ainas vēršas pie mūsdienu notikuma kādā lielā un labi zināmā pilsētā, piemēram, Romā, un atzīmē, kāds monarhs valda attiecīgā laikposmā, kādi konsuli ievēlēti; kad tas noskaidrots, pietiek ar mirklīgu ieskatu vēsturiskajā sacerējumā, lai noskaidrotu pārējo. Dažkārt var atrast datumu, aplūkojot noteiktu juridisko dokumentu, kas attiecas uz minētajiem laikiem, šīs grūtības viegli pārvarēt. Tomēr tas nav tik vienkārši, ja ir d;irišana ar senās Ēģiptes, Haldejas vai Ķīnas laikiem vai vēl senāku periodu — Atlantīdu vai kādu no tās daudzajām kolonijām. Attiecīgo datumu var atrast jebkura izglītota cilvēka apziņā, bet mūsu rīcībā v;iirs nav nekādu līdzekļu, lai to pārnestu uz mūsu skaitīšiuias sistēmu, jo attiecīgais cilvēks skaita gadus pēc ērām, par kurām mēs neko nezinām, vai ari pēc karaļu valdīšanas, kuru vēsture mums migla tīta. Tomēr mūsu gaišredzības metodes vēl nav jāuzskata par izsmeltām. Jāatceras, ka pētnieks var hronikas ainas izlaist caur savu redzes punktu ;u ātnimu, kādu vien grib, Senākajā vēsturē ir viens vai divi notikumi, kuru datumi precīzi nosakāmi, kā, piemēram, Poseidonijas bojā eja 9564. gadā p. Kristus. Ja kopējā plānā pieņemam, ka redzamā aina atrodas izmērāmā attālumā no viena minētā notikuma, to var saattiecināt ar šo notikumu, ātri "pāršķirot hronikas lappuses 1111 saskaitot gadus atkarībā no to secības. Bet, ja gadu skaits sniegsies tūkstošos, šis paņēmiens būs ļoti nogurdinošs. Jāatgriežas pie astronomiskās metodes. Kustības rezultātā, ko parasti sauc par Zemes ekliptikas procesiju, leņķis starp Zemes ekvatoru un ekliptiku pakāpeniski mainās. Pēc ilga laika sprīža mēs atklājam, ka Zemes pols vairs nav vērsts uz to pašu debess steni, kur iepriekš, un Polārzvaigzne neiekļaujas Mazā Lāča zvaigznājā, bet kādā citā; vērojot Zemes pola stāvokli pēc naksnīgās debess, var bez grūtībām noteikt vajadzīgo datumu. Izskaitļojot notikumu datumus miljoniem gadu atpakaļ senākajās rasēs, ekliptikas procesijas principu izmanto bieži, ņemot to par izejas punktu. Protams, absolūta precizitāte netiek prasītu, un apaļie skaitļi noder visiem praktiskajiem mērķiem, kad sask;inimies ar tik lieliem attālumiem.

Bet nav jādomā, ka ikviens var pareizi lasīt hroniku vai svešas iepriekšējās dzīves bez rūpīgas sagatavotības. Kā jau atzīmējām, mirklīgus atspulgus var iegūt ari astrālajā plānā, bet p;ireizam lasījumam nepieciešiims rīkoties ar devakānisko spēju. Lai kļūdas iespēju novestu līdz minimumam, pētniekam jāprot kontrolēt šo spēju, darbojoties savā fiziskajā ķermenī. L;ii iegūtu šo spēju, nepieciešams gadiem ilgs darbs un pašdisciplīna.

Daudziem liekas — tikko viņi iesiīistīsies Teofiziskajā biedrībā, uzreiz varēs lasīt savas iepriekšējās dzīves; daži tiešām to spēj, apgalvojot, ka savā laikā bijuši Jūlijs Cēzars vai Kleopatra. Šādas ekstravagantas pretenzijas diskreditē to autorus; p;ir nelaimi tās grauj arī sabiedrības prestižu, tādēļ cilvēkam, kam liekas, ka viņš bijis Homērs vai Šekspīrs, vajadzētu sevi apvaldīt, pirms ļaut vaļu jūtām. Ir saprotams, ka daži cilvēki sapnī redz savas iepriekšējās dzīves notikumus, bet parasti tas notiek ļoti fragmentāri un maz ticami. Man pašam gadījās kas līdzīgs. Redzēju sapni, kurš pastāvīgi atkārtojās: māja ar portiku, skats uz jūras līci; māja atradās netālu no kalna, kura virsotnē bija redzama liela skaista ēka. Es labi pazinu šo ēku; istabu izvietojums un ejas man bija tik labi pazīstamas, it kā es tur būtu ilgi dzīvojis. Tajā laikā es vēl neko nezināju p;tr iepriekšējām dzīvēm, un sapņa biežā atkārtošanās man likās dīvaina sakritība. Pēc tam, kad iestājos Brālībā, viens no biedriem demonstrēja man ainas no manas pēdējās dzīves, un es atklāju, ka uzmācīgais sapnis tiešām ir daļa no tās. Es biju dzimis sapnī redzētajā mājā apmēram divus tūkstošus gadu atpakaļ.

Mēdz būt gadījumi, kad šādas ainas sapnī pārceļo no vienas dzīves uz otru, tomēr nepieciešamas lielas okultās spējas, lai pētnieks varētu apzināti sekot savām vai citu iepriekšējām dzīvēm. Tas kļūs skaidrs, ja atcerēsimies risināmā uzdevuma noteikumus. Liii izsekotu iepriekšējai dzīvei, vispirms jāprot redzēt visus šis dzīves notikumus un situācijas līdz pat cilvēka dzimšanai; pēc tam jāizpēta apgrieztā secībā p;ikāpes, kā "ego" nobriedis pārdzimšanai. Minētie pētījumi aizved mūs atpakaļ pie "ego" situācijas tā izejas plānā — arupa dcvakanas līmeni. Tālākiu uzdevuma risināšanai pētniekam, atrodoties savā fiziskajā ķermenī, jāprot operēt ar sajūtām, kas atbilst šim augstajam līmenim, citiem vārdiem sakot — viņa apziņai jāiemiesojas pašā pārdzimstošajā "ego", nevis zemākajā personībā. Ja "ego" atmiņa ir pamodusies, tā pārdzimšanas momenti atklāsies kā atvērta grāmata, gaišreģis varēs arī pēc vēlēšanās izsekot citam "ego" minētajā līmenī caur visām devakāniskajām un astrālajām dzīvēm, kamēr nonāks līdz šā ego" pēdējai fiziskajai nāvei un caur to — līdz iepriekšējai dzīvei. Tikai tādējādi var izsekot pārdzimšanas virknei. Un īstu gaišreģi var viegli atšķirt no šarlatāna, kurš piedāvā "uzgleznot" cilvēka iepriekšējo dzīvi par noteiktu dolāru summu. īsts okultists sevi nereklamē un neņem naudu p;ir pakalpojumiem.

Teozofijas pētnieks, kurš vēlas nodarboties ;ir iepriekšējām dzīvēm, var to iemācīties tikai pie attiecīgi pieredzējuša Skolotāja. Daži apgalvo — ja cilvēks ir labestīgs un "brālīgi noskaņots", visa gadsimtu gudrība pati dosies viņa rokās, taču pietiek mazliet veselā saprāta, lai konstatētu, ka Uts nav tik vienkārši. Bērns ;iri ir labestīgs, bet, lai iemācītos reizesrēķinu, viņam jāķeras pie diirba. Tas pats attiecas uz garīgajām spējām. Spējas neapšaubāmi izpaudīsies tādā mērā, kā attīstās pats cilvēks, bet precīzi operēt ar tām var tik;ii rūpīga darba rezultātā.

Piemēra pēc minēsim tos, kuri grib palīdzēt citiem sapnī astrālajā plānā Ir skaidrs —jo pilnīgākas viņu zināšanas fiziskajā plānā, jo vērtīgāka būs darbība augstākajā sterā. Tas attiecas kaut vai valodu zināšanām, mentālajā plānā cilvēki sazinās ar domu palīdzību, bet astrālajā situācija mainās, un paustā informācija var tikt formulēta noteiktos vārdos. Tādēļ, ja gribat palīdzēt cilvēkam šai plānā, jums jāprot ar viņu sazināties; ja zināt vairākas valodas, šī saziņas iespēja būs attiecīgi plašāka. Jebkura zinība vai prasme nāk tikai par labu okultiskajām spējām.

Skolniekiem derētu iegaumēt, ka okultisms ir veselā s;iprāta apoteoze, ne katra ieraudzītā vīzija būs Akaša hronikas aina un ne katrs uztvertais signāls būs Augstākā Atklāsme. Labāk kļūdīties veselīgā skepticismā, nekā uzticēšanās virzienā. Šai sakarībā eksistē nerakstīts likums: nemeklēt okulto traktējumu parādībai, ja iespējams vienkāršs izskaidrojums fiziskajā plānā. Mūsu pienākums ir censties vienmēr uzturēt līdzsvaru, nezaudēt kontroli pār sevi un vienmēr p;ilikt pie veselā saprāta diktētā redzes viedokļa; tad mēs būsim gudrāki okultisti un labākie palīgi.

Mēs varam atrast dažādu pakāpju piemērus kā ielūkoties dabas atmiņā, sākot no trenēta cilvēka rīcības, kurš darbojas pēc savas gribas, un beidzot ar nejaušiem uzplaiksnījumiem vai vienu vienīgu redzējumu. Bet ;uī cilvēks, kam gadījies šāds uzplaiksnījums, uzskata savu vīziju par ļoti interesantu. Psihometrs, kam nepieciešams noteikts priekšmets fiziskai saiknei ar pagātni, lai izsauktu pagātnes ainu, un gaišreģis ar kristāla bumbu, kurš spēj virzīt savu astrālo teleskopu uz sen pagājušo — tie abi gūst apmierinājumu, strādājot ar savām spējām, kaut ;tri ne vienmēr izprot to darbības mehānismu un ne vienmēr kontrolē pētījumus, daudzos gadījumos, šīm spējām izpaužoties zemākajos plānos, mēs konstatējām, ka cilvēks operē ar tām neapzināti. Kristālbumbas speciālisti redz pagātnes ainas un neatšķir tās no tagadnes, psihiski jutīgi cilvēki vēro vīzijas un neapzinās, ka patiesībā psihometrizē apkārtējos priekšmetus, nejauši tos aizskarot vai stāvot līdzās.

Šāda psihiski jutīga cilvēka piemērs — persona, kas psihometrizē tikai dzīvas būtnes. Vairumā gadījumu šī spēja tiek nepareizi novērtēta, cilvēks, sastopot kādu pirmo reizi, saskatīs svarīgu notikumu no viņa iepriekšējās dzīves, bet citreiz tajos pašos apstākļos nekādu redzējumu nebūs. Retāk var sastapt gaišreģus, kas redz jebkura cilvēka iepriekšējo dzīvi visos sīkumos. Viens no šādiem gaišreģiem bija vācu rakstnieks Cšoke, kuri; aprakstījis redzējumu savā autobiogrāfijā:

"Dažkārt man gadījās, sastopot pilnīgi nepazīstamu cilvēku un ieklausoties viņa vārdos, stādīties priekš;! visu viņa dzīvi līdz pat sīkumiem; informācija sasniedza mani līdzīgi nomoda sapnim. Tas notika neatkarīgi no manas gribas un ilga vairākas minūtes. Diezgan ilgi es uzlūkoju šo informāciju kā apziņas mānu, jo sevišķi tāpēc, ka redzēju darbojošos personu apģērbu un kustības, istabas, to iekārtojumu un citas detaļas. Bet reiz, būdams jautrā noskaņojumā, es izstāstīju savus dīvainos redzējumus šuvējai, kura tikko bija izgājusi no istabas. Līdz tam nek;id nebiju viņu redzējis. Klausītāji brīnījās, smējās un negribēja ticēt, kad es apgalvoju, ka nezinu neko p;ir šuvējas iepriekšējo dzīvi, jo viss manis sacītais izrādījās tīrā patiesība. Biju ne mazāk izbrīnējies, kad Šuvēja apstiprināja manus vārdus. Pēc tam es sāku pievērst vairāk uzmanības savai spējai, un ikreiz, kad pieklājība to atļāva, stāstīju cilvēkiem par saviem redzējumiem. Un cilvēki apgalvoja, ka runāju patiesību. Reiz kādā jaukā dienā es devos uz Valdshuti kopā ar diviem jauniem paziņām. Tuvojās vakars un, noguruši no ceļa, mēs iegājām krodziņā, kas saucās "Vīnogu krūms". Vakariņojām kopā ar citiem viesiem pie kopēja galda. Sanāca tā, ka klātesošie sāka ironizēt par šveiciešu naivumu, kuri ticēja mesmērismam, Lafatēra fiziono- miskajai sistēmai un tamlīdzīgām lietām. Viens no maniem ceļabiedriem, kura nacionālais lepnums bija aizskarts, lūdza mani trāpīgi atbildēt ironizē- tājiem, sevišķi kādam augstprātīgam jauneklim, kurš sēdēja pretī un uzvedas izaicinoši. Tieši tajā mirklī mana gara acu priekšā pavērās ainas no šī jaunekļa dzīves. Es vērsos pie viņa ar jautājumu, vai drīkstu detalizēti izstāstīt visiem pašus slēptākos notikumus no viņa biogrāfijas? Piemetināju, ka tas būtu vēl labāk nekā Lafatēra fizionomiskā māksla. Jauneklis paziņoja: ja es pateikšu taisnību, viņš to bez ierunām apstiprinās. Tad es atklāju notikumus, ko tiku ieraudzījis gaia vīzijā. Klātesošie izdzirdēja par jauna tirgotāja bērnības gadiem, skolas gaitām, sīkajiem grēciņiem 1111 beidzot p;tr kādu liela mēroga blēdību. Es aprakstīju istabu iekārtojumu, sienas, durvis 1111 tamlīdzīgus sīkumus. Pārsteigtais jauneklis apstiprināja manu vārdu patiesīgumu."

Pēc šī gadījuma atstāstīšanas cienījamais Cšoke brīnās un jautā pats sev — vai brīnišķā spēja un ar to saistītie redzējumi nav tikai nejauša sakritība!

Literatūrā mēs atrodam salīdzinoši maz stāstījumu par cilvēkiem, kam piemīt šī spēja lūkoties pagātnē, tādēļ varam pieļaut, ka šī spēja sastopama retāk nekā nākotnes pareģošana. Bet man šķiet — patiesībā tā vienkārši ir mazāk apzināta. Viegli var gadīties, ka cilvēks ierauga pagātnes ainu, bet neapzinās to, ka tajā nav nekā tieši norādoša, piemēram, antīkos

apģērbos tērptu cilvēku. Ari nākotnes pareģojumus ne uzreiz var izvērtēt, kamēr tie nav piepildījušies. Iespējams, ka Akaša hronikas astrālo atspulgu mirklīgie uzplaiksnījumi sastopami biežāk, nekā varam iedomāties, balstoties uz esošo zināšanu klāstu.

VIII. nodala.

Gaišredzība laikā: nākotne.

Cēloņi un sekas. — Kad iespējama virziena izvēle.

—   Doktora Lodža vārdi. — Otrā redze. — Briesmīgā vīzija.

— Vērsis un ārsts. — Ekonomes sapnis. — Pareģotā slepkavība.

—  Brīdinājums. — Spektrālās armijas. — Souterfeella kalns.

— Garu draiskulības. — Karātavu gari.

Mēs varam līdz zināmai pakāpei, kaut arī neskaidri, iedomāties, ka pietiekoši atklātai apziņai pagātne var parādīties dotajā brīdī un ;iktīvi; I bet, ja mēģināsim stādīties priekšā, kā to var izdarīt nākotne, saskarsimies ar lielākām grūtībām. Ja mes ticētu Muhameda mācībai par kismetu vai kalvinistu teorijai par iepriekšnosacījumu, izprast būtu vieglāk, bet abas šīs mācības ir patiesības izkropļojums, un mums jāmeklē nopietnākas hipotēzes.

Protams, ir cilvēki, kas pilnīgi noliedz pareģošanas iespēju, bet šāda , noliegšana tikai liecina par viņu nezināšanu. Daudzi pārbaudīti gadījumi neatstāj vietu šaubām, kaut ari nav bijis iespējams atrast tiem kaut cik saprātīgu izskaidrojumu. Nav šaubu, ka "ego" piemīt zināma pareģošanas spēja, un, ja notikumi, ko cilvēks pieredzējis, vienmēr būtu vienādi nozīmīgi, v;uētu pieļaut, ka "ego" ar noslēpumaina stimula palīdzību katrā ; konkrētajā gadījumā skaidri iespiež savā apziņā šos pareģojumus. Tā tiek ;

izskaidroti vairums gadījumu, kad pareģo nāvi vai kādu lielu nelaimi, bet ir ievērojams sk;iits pareģojumu, kurus attiecīgi izskaidrot nevar, jo pareģotie notikumi izrādās ļoti nenozīmīgi un bezsaturīgi.

Kā ilustrācija manis teiktaj;un var izmantot populāro stāstu, kurā figurē Skotijā izplatītā "otrā redze". Cilvēku, kurš neticēja okultajai pasaulei, brīdināja kalnos dzīvojošs gaisreģis, sacīdams, ka drīzumā nomirs viņa kaimiņš. Pareģis sīki aprakstīja nāves dienu un bēres, turklāt nosauca četni personu vārdus, kurām būtu jātur zārks pimis ielaišanas kapā. Cilvēks pasmējās par gaišreģa vārdiem un ātri tos aizmirsa. Bet kaimiņš nomira pareģotajā dienā, un cilvēks nolēma vismaz daļēji mainīt tālāko notikumu un detaļu secību, kā ari pats turēt zārku. Tas viņam daļēji ari izdevās, taču, kad bēru procesija devās ceļā, kāds viņu pasauca malā uz pāris vārdiem, un atgriežoties cilvēks ar izbrīnu konstatēja, ka bēres norisinās tieši tā, kā pareģots.

Aprakstītajā gadījumā mēnesi iepriekš sīki tika pareģoti šķietami nenozīmīgas detaļas, cilvēks centās izmainīt pareģoto situāciju, bet viņam nekas neizdevās. Tas, protams, līdzinās apzinātai notikumu virzīšanai no gaišreģa puses (pat līdz iruizākam sīkumam), un, tikai aplūkojot jautājumu no augstāko plānu redzes viedokļa, mēs atrodam ceļu, kas dod iespēju izvairīties no šīs teorijas. Pilnīga izskaidrojuma pagaidām nevar būt, kamēr mēs neuzzināsim daudz vairāk, nekā zinām tagad. Lielākais, uz ko patreiz varam cerēt, ir konkretizēt skaidrojuma virzienu. Lai kā ari nebūtu — viss patreiz notiekošais ir noteiktu cēloņu rezultāts, kas izriet no pagātnes, un viss nākotnē gaidāmais būs šodien esošo parādību rezultāts. Pat fiziskajā plānā mēs varam prognozēt, ka noteiktām tagadnes darbībām sekos attiecīgas nākotnes darbības, bet mūsu priekšstatus pastāvīgi izjauc neparedzēti faktori. Ja paceļam apziņu līdz mentālajam plānam, mēs vatam daudz dziļāk ielūkoties savas rīcības sekās. Piemēram, mēs spējam izsekot viena nejauša vārda iespaidam ne tikai attiecībā uz cilvēku, kuram tas domāts, bet ;irī saistībā ar citiem cilvēkiem, jo vārds veido ap sevi vibrāciju viļņus visos virzienos. Vienreiz iejusties šai situācijā ir daudz labāk, nekā simtreiz to skaidrot, postulējot priekšrakstus par vārda iedarbību.

No šī plāna ka atskaites punkta pilnībā redz;un ne tikai jebkuras rīcības rezultātu, bet arī konkretizējam, kā un kādā virzienā mērķēti citu darbību rezultāti, kas no pirmā acu uzmetiena šķiet ar to pilnīgi nesaistīti. Droši var apgalvot, ka otrā veida rezultāti vairāk vai mazāk ietekmēs pirmo. Šodienas rīcības motīvi ir redzami no izejas punkta pagātnē, un arī nākotnē atklājas mūsu skatienam, ja vien to neizmaina kāda lāktoru iedarbība.

Jauni rīcības cēloņi rodas tāpēc, ka cilvēka griba ir blīva bet, kas attiecas uz ikdienas cilvēkiem, viņu ikdienišķais brīvības izlietojums v;tr tikt "izskaitļots" iepriekš ar pietiekamu precizitāti. Viduvējam cilvēkam ir tik m;iz patiesas gribas, ka viņš lielā mērā pats rada sev traucējošus apstākļus, iepriekšējās dzīvēs pielaistās kļūdas (tās nostāda viņu nezināmā priekšā) dažādās pakāpēs, kuras savukārt spēlē noteiktu lomu un kuru radītajos apstākļos ;tr gandrīz matemātisku precizitāti iespējams prognozēt nākotnes situācijas. Attīstītam cilvēkam minētais process norit savādāk: galvenie viņa dzīves notikumi arī ir sagatavoti iepriekšējās dzīvēs, bet metodes, kurām viņš atļāvis iedarboties uz sevi, pieder tikai viņam pašam un atrodas viņa kontrolē. Pat devakāniskajā plānā šīs metodes var prognozēt tikai aptuveni.

Ja šādi raudzīsimies uz cilvēku "no augšas", liksies — viņa brīvā griba izpaužas tikai noteiktos kritiskos momentos. Cilvēks sasniedz tādu savas dzīves punktu, no kura iespējamas divas vai trīs alternatīvas, viņš var brīvi izvēlēties jebkuru no tām: tiesa—ja kāds šo cilvēku labi pazīst, tas varētu precīzi noteikt viņa izvēlētās alternatīvas varkuitu, bet šāda zināšana nebūt nevar tikt dēvēta par piespiedu spēku.

Kad cilvēks izvēlējies, viņam jāiziet cauri visam notikumu kopumam un jāpieņem visas tā sekas. Ieņemot kādu noteiktu pozīciju, viņam dažkārt jāiet uz priekšu diezgan ilgi, līdz kamēr radīsies izdevība nogriezties no ceļa. Viņa stāvoklis mazliet atgādina vilciena mašīnista darba situāciju: tuvojoties sliežu krustojumam, viņš var virzīt savu vilcienu pa vienu vai otai ceļu un tādā veidā pāriet uz izvēlēto līniju, un, kad viņš novadījis vilcienu uz šo līniju, viņam pa to jābrauc līdz nākamajam krustojumam, kur atk;il būs izvēles situācija.

Ja raugāmies no mentālā plāna augstumiem, visi šie jaunie izejas punkti būs skaidri redzami, un katras izvēles rezultāts būs mūsu acu priekšā, skaidrs līdz pat sīkumiem. Neskaidrība paliks tikai vienā, vissvarīgākajā punktā — kāda būs cilvēka izvēle. Redzēsim nevis vienu, bet vairākas nākotnes, taču nevarēsim vienmēr noteikt, kura no tām materializēsies kā pilnīgs takts. Vairākumā gadījumu izvēles iespēju būs tik daudz, ka mēs nemaldoties nonāksim pie pareiza risinājuma, taču jārēķinās ;ir to, ka mans pieņēmums ir teorētisks.

Ar šīm zināšanām pietiek, lai daudz ko pareizi paredzētu, un mums nebūs grūti iedomāties, ka augstāks spēks vienmēr "zinās", kurp virzīsies attiecīgā izvēle, un varēs pareģot maksimāli ticami.

Budhiskajā plānā mums nebūs vajadzīgs šāds apzināta aprēķina process, jo, ka jau teicu, pagātne, tagadne un nākotne norit vienlaicīgi un to nav iespējiuus izskaidrot fiziskajā plānā. Šo faktu jāpieņem tādu, kāds tas ir, jo tā cēloņi slēpjas plāna īpašībās, taču augstāko spēju darbība šai plānā nev;ir aptvert ar mūsu fiziskajām smadzenēm. Tomēr reizi pa reizei mēs sastopamies ;ir mājieniem, kas pieved solīti tuvāk iespējamai izpratnei. Līdzīgu mājienu dod doktors Olivers Lodžs savā aicinājumā Britu Asociācijai K;trditā. Viņš raksta:

"Laiks ir tikai relatīvs jēdziens attiecībā pret lietām. Mēs pārejam no vienas parādības uz otru ;tr noteiktu ātrumu un šo subjektīvo virzību uz priekšu skaidrojam parastā veidā it kā notikumiem obligāti būtu jāattīstās tieši tajā virzienā un tieši ar tādu ātrumu. Bet varbūt šis process ir tikai viens 110 tā izpratnes veidiem. Pagātnes un nākotnes notikumi savā ziņā var eksistēt vienmēr, un varbūt mēs pieejam tiem klāt, nevis "tie notiek". Minēsim piemēru par ceļotāju vilcienā: ja šis ceļotājs nekad nevarētu izkāpt no vilciena un izmainīt braukšanas ātrumu, viņš uzskatītu, ka garām slīdošās ainavas neizbēgami seko viena otrai un nesaprastu, ka patiesībā tās eksistē vienlaicīgi. /../ Tā mēs nonākam pie laika četrdimensiju iespējas, un tā tecējuma neizbēgamība varbūt ir tikai mūsu aprobežotības nosacījums. Ja pieņem, ka pagātne un nākotne tiešām notiek vienlaicīgi, jāatzīst — to rīcībā ir kontrolējoša ietekme attiecībā pret tagadnes darbībām, un viss kopā veido augstāku struktūru vai lietu kopumu, ko mēs vanun meklēt saistībā ar formu norādījumu vai determinismu un dzīvo būtņu rīcību, kas apzināti virzīta uz noteiktu mērķi".

Patiesībā laiks pats p;tr sevi nav ceturtā dimensija, bet, ja kaut uz brīdi pieņemam šo faktu, mums būs vieglāk izprast neizprotamo.

Iedomāsimies, ka turam koka konusu taisnā leņķī pret papīra lapu un lēnām virzām to caur papīru ar galotni pa priekšu. Mikrobs, kas atrodas uz lapas un nespēj uztvert vairāk p;tr lapas plaknē notiekošajiem procesiem, nekad neieraudzīs konusu, viņam pat nebūs priekšstata par šādu ķermeni. Viņš ieraudzīs tik;ii apja apveidus, kas pēkšņi pakāpeniski uzrodas un noslēpumaini aug aizvien lielāki un beidzot izzūd no viņa pasaules tikpat piepeši un neizprotami kā parādījušies. Konusa diametra pieaugšana rezultātā radušos apļus mikrobs uzskatīs p;tr "sekojošām pakāpēm", un viņš neiedomāsies, ka šīs p;ikāpes var būt redzamas vienlaicīgi.

Mums ir viegli, raugoties no citas dimensijas atskaites punkta noteikt, ka mikrobs kļūdās, konuss visu laiku eksistē kā veselums. Taču mūsu pašu maldīšanās attiecībā uz pagātni, tagadni un nākotni ir līdzīga š;ii situācijai, un budhiskajā plānā iegūtais atskaites punkts attiecībā uz notikumu secību līdzinās iespējai redzēt konusu kā veselumu. Protams — jebkurš mēģinājums izteikt šo domu ieved mūs paradoksu gūstā; tomēr fiikts paliek fakts, un pienāks laiks, kad mūsu sapratnes priekšā pavērsies skaidra aina."

Kad skolnieka apziņa pilnīgi atklājusies budhiskajā plānā, viņš kļūst spējīgs pareģot, kaut arī pats nevar (un laikam nek;td nevarēs) transformēt savas gaišredzības rezultātus uz personīgo dzīvi pilnīgi un precīzi. Tomēr viņam sasniedzama lielāka pareģošanas spēja ja vien viņš grib to attīstīt, pat to neizmantojot dotajā brīdī, viņam ikdienas dzīvē iespējami gaišredzības uzplaiksnījumi, un viņš intuitīvi jūt, kā attīstīsies notikumi, pirms vēl tie ir sākušies.

Līdzās šādai pilnīgai pareģošanai mēs konstatējam, ka pastāv visas šī gaišredzības tipa p;ikāpes, sākot no nejaušām, dīvainām priekšnojautām, ko vēl nevarētu saukt par redzi, līdz komplicētiem otrās redzes gadījumiem.

Spēju, kūmi dots šis ne visai precīzais nosaukums, ir bezgalīgi interesanta un pelna rūpīgu sistemātisku pieeju. Ir dzirdēts, ka tā piemīt dažiem Skotijas kalniešiem. Fragmentāri tā novērojama visu nāciju pārstāvjiem, bet visbiežāk — kalnu vientuļniekiem. Anglijā valda uzskats, ka priekšroka šai ziņā dodama ķeltu rases pārstāvjiem, bet patiesībā nākotni paredzēt var jebkurš attiecīgi attīstīts cilvēks.

Dažkārt otrā redze izpaužas spējā redzēt ainu, kas sk;udri attēlo kādu nākotnes notikumu; tas var būt arī iekodēts simbolā. Notikumi, kurus prognozē šādā veidā, parasti ir ļaunas vēstis, piemēram, nāve. Neatceros nevienu gadījumu, kad otrā redze pavēstītu ko labu. Šai spējai piemīt savdabīgs drūmais simbolisms, mēdz parādīties līķauti, kapsētas inald- ugunis utt. Tā var būt atkarīga no konkrētas vietas; ievērots, ka Skajas salas iedzīvotāji zaudē spēju, attālinoties no savas dzīves vietas. Attiecīgā spēja var būt ari mantota radinieku starpā, bet ne vienmēr. Es jau minēju piemēru, kā dažus mēnešus iepriekš tika pareģota cilvēka nāve. Aprakstīšu vēl kādu, niksturigāku notikumu, ko man pastāstīja pats tā dalībnieks.

"Mēs iegājām meža biezoknī un turpinājām ceļu apmēram stundu, kad piepeši Kamerons, kurš atradās m;ui vistuvāk, apstājās, nobālēja kā nāve un, rādot uz kaut ko sev priekšā, šausmās iekliedzās: — Skatieties, skatieties! Dieva dēļ, skatieties šurp!

—   Kur? Kas noticis? — mēs reizē iesaucāmies, lūkodamies apkārt un sagatavojušies ieraudzīt tīģeri vai kobni. Bet mēs neredzējām nekā, izņemot pārbiedēto Kameronu, kurš rādīja ar pirkstu tukšumā. — Kameron! — es iesaucos, — Dieva dēļ, kas noticis?

Tad manu dzirdi sasniedza vāja, īpatna skaņa, un Kamerons, nolaizdams roku, aizsmakušā balsī teica: — Lūk! Vai redzējāt? Paldies Dievam, pārgāja… — un viņš bez samaņas nokrita zemē.

Izcēlās apjukums, mēs atraisījām viņa apkaklīti, slacījām seju ar ūdeni, mēģinājām ieliet mutē malku degvīna, šajā bridī es iečukstēju vienam 110 biedriem (starp citu, lielam skeptiķim) ausī: — Bošan!-Vai jūs kaut ko dzirdējāt?

—   Protams, — viņš atbildēja, — es dzirdēju īpatnēju skaņu. Tādu kā tālu dārdoņu vai šāviena zalvi.

—   To pašu dzirdēju ari es, — atbildēju. — Klusu, viņš sāk atgūt samaņu.

Pēc dažām minūtēm Kamerons jau bija spējīgs runāt, apsēdās, atbalstījās pret koku un teica:

—    Dārgie draugi, es labprāt neizskaidrotu jums savas dīvainās izturēšanās iemeslus. Bet kādreiz man tomēr vajadzēs visu pateikt. Vai atceraties — nesen mūsu ceļojuma laikā jūs ironiski izteicāties par sapņiem un regiem. Es izlikos, ka piekritu. Patiesība es daudz zinu par šo pasauli, tā ir tikpat reāla kā koki mums apkārt. Man diemžēl piemīt otrā redze, tā ir briesmīga lieta, jo top redzamas gaidāmās nelaimes. Tā notika ari šoreiz. Es ieraudzīju cilvēka līķi, kurš miris nedabiskā nāvē — tas bija līdz nepazīšanai sakropļots. Līķis gulēja zārkā, un ritēja bēru ceremonija. Redzēju mācītāju un kapsētu; nevienu no šiem cilvēkiem es nep;izinu, tomēr redzēju skaidri. Tur biju es pats, Bošar.s un jūs, cienītais kungs, ļ kareivju pacēla šautenes, lai salutētu… pēc tam viss pazuda.

Kad viņš pieminēja šauteņu zalvi, es iztrūcies paraudzījos uz Bosanu; tas bija sastindzis šausmās."

Šis ir tikai viens (un ne jau pats raksturīgākais) no brīnišķās spējas piemēriem. Mans sarunu biedrs pastāstīja ka vēlāk kareivji mežā atraduši sava komandiera līķi — līdz nepazīšanai sakropļotu, tieši kā bija redzējis Kamerons. Stāsts turpinās šādi:

"Kad nākoša dienas vakarā mēs sasniedzām sava ceļa mērķi un mūs uzklausīja vietejas v;iras iestādes pārstāvji, mēs ar Kameronu izgājām pastaigāties, cerot, ka dabas iespaidi nedaudz mazinās stresu. Pēkšņi Kamerons satvēra manu roku un, rādot uz rupju stiepļu pinuma žogu, drebošā balsī teica: —Jā! Lūk, šī ir tā pati kapsēta! — Vēlāk, tiekoties ar vietējo mācītāju, viņš no jauna satrūkās — acīmredzot pazina mācītāju no redzētās vīzijas."

Kas attiecas uz visa iepriekšminētā okulto skaidrojumu, es uzskatu, Kamerona redzējums bija otrās redzes tipisks izpausmes gadījums. Divi cilvēki, kas attiecīgajā brīdī atradās līdzās viņam vai pat pieskārās viņam, dzirdēja šauteņu zalvi, bet pārējie nejuta nekā. Intensitāte, ar kādu vīzija ietktrbojās uz gaišreģi, izraisīja vibrācijas viņa garīgajā ķermenī, kā ari tuvākajā apkārtnē — tas norisa līdzīgi domu pārraidei. Līdzīgu piemēru v;tr atrast daudz. Gadās, ka redzējumi izpaužas simboliskā formā, to ievērojuši cilvēki, kuri, satiekot otru, redz simbolisku līķautu, un tas vienmēr nozīmē šī cilvēka nāvi. Nāves iestāšanās bridi nosaka līķauta stāvoklis vai arī dienas stunda, kad vīzija redzēta. Ja tas noticis agri no rīta mēdz teikt

—   cilvēks mirs tai pašā dienā; ja tas noticis vakarā, viņš mirs gada laikā.

Cits otrās redzes simboliskais variants ir gadījums, kad gaišreģa priekšā piirādās bezgalvains spoks. Šads piemērs dots darbā "Signs before Death"

—    gadījums doktora Ferjera ģimenē, kad vīzija parādījusies neilgi pirms saimnieka nāves.

Runājot par gaišreģiem, kuriem pastāvīgi piemīt šī spēja fragmentāras izpausmes formās, mēs saskaramies ar atsevišķiem gadījumiem nejaušu cilvēku vidū. Visbiežāk tas notiek sapnī, bet gadās ari nomodā. Dažkārt pareģojums attiecas uz svarīgu notikumu, un kļūst'skaidrs, kāpēc "ego" uzņemas pārraidīšanas slodzi. Citkārt notikums ir vai nu nenozīmīgs, vai ari nesaistās ar pašu gaišreģi tiešā veidā. Mēdz būt skaidrs, ka "ego" (vai jebkura pārraidītājelementa) mērķi izpaužas, brīdinot zemāko "es" p;ir tuvojošos nelaimi, lai to varētu kaut kā novērst vai mīkstināt. Visbiežāk tā pareģo nāvi, pat paša gaišreģa v;ii viņa tuvinieka nāvi. Šie gadījumi plaši aprakstīti literatūrā. Viens vai divi otrās redzes piemēri, kas pēc savas būtības ir ļoti drūmi, var ieinteresēt lasītāju. Attiecīgs piemērs dots Kroua grāmatā "Night Sicle ofNatiire."

"Dažus gadus atpakaļ doktors Vatsons, kurš dzīvo Glazgovā, aizbrauca uz nelielu pilsētiņu pie pacienta; viņš devās ceļā jāšus uz zirga un, šķērsojot purvu, sastapa vērsi, kurš metās viņam virsū, doktoram izdevās paglābties, viņš krūmos ilgi gaidīja kamēr sveši cilvēki atnāca palīgā. Nākamajā rītā brokastlaikā tika atsūtīts ielūgums. Smaidot par dīvaino sakritību, doktors devās ceļā jāšus uz zirga. Viņš pat nezināja virzienu, bet, nokļuvis pie purva, uzreiz sastapa vērsi, kurš bija viņam uzbrucis. Sapnī viņš bija redzējis vietu, kur paglābties. Pavadījis slēpnī vairākas stundas, doktors atkal sagtiidīja vietējos zemniekus, kuri viņu atbrīvoja. Doktors Vatsons apgalvo: ja nebūtu bijis sapnis, viņš nezinātu, kā paglābties."

Citu līdzīgu piemēru min doktors F.Lī savā grāmatā "Gliitipses of Supeniatural." "Misis Hanna Grīna, ekonome kādā Okstordšīras ģimenē, reiz redzēja sapnī, ka palikusi viena mājās svētdienas vakarā; izdzirdusi klauvējienu parādes durvīs, viņa gāja atvērt un ieraudzīja šaubīga izskata klaidoni, kurš bija apbruņojies ;ir milnu. Grīna kādu bridi cīkstējusies ar svešinieku, taču bezcerīgi, viņš t;ii iesitis, un sieviete nokritusi bez samaņas. Tad Grīna pamodusies. Viņa drīz vien aizmirsusi savu sapni. Pēc septiņiem gadiem Grīnai kopā ar citiem kalpotājiem tika uzticēta vientuļa māja Kensingtonā, un reiz svētdienā, kad pārējie kalpotāji bija aizgājuši, viņu pēkšņi pārsteidza klauvējieni durvīs. Grīna atcerējusies savu sapni biedējoši skaidri. Viņa aizdedza lampu priekšnamā (pa to laiku klauvējieni atkārtojās), pēc tam uzkāpa otrajā stāvā un atvēra logu; sev p;ir lielām šausmām viņa ieraudzīja lejā stāvam to pašu svešinieku, ko bija redzējusi sapnī; tas bija bruņojies ar milnu un pieprasīja, lai viņu ielaiž mājā. Nezaudējot drosmi, sieviete nokāpa lejā p;unatīgi noslēdza ārdurvis un iedzedza otrā stāva ugunis. Notiekošais aizbiedēja svešinieku."

Šoreiz sapnis izglāba cienījamo ekonomi, jo citādi viņa būtu pēc paraduma atvērusi ārdurvis.

Bet "ego" ne vien sapnī cenšas iekodēt savā zemākajā "es" vajadzīgo informāciju. Grāmatās atrodam ne mazumu piemēru, un es atstāstīšu nesenu gadījumu, kuru man pavēstīja kāda p;iziņa.

Šai dāmai bija divi bērni. Reiz vecākā meitene saaukstējusies un sākusi just dīvainu smagumu deguna rajonā. Māte neko daudz neuztraucās, cerēdama ka viss pāries. Bet reiz viņa gaišā dienas laikā pēkšņi gara acīm ieraudzīja svešu istabu ar g;ildu vidū, uz galda gulēja viņas meitenīte it kā bez samaņas viii minisi, un mugurā tai bija balts n;iktskrekls, kaut ari parasti meitene valkāja sārtu veļu. Pār meiteni bija noliekušies vairāki cilvēki. Māte skaidri redzēja visus sīkumus. Vīzija atstāja uz viņu dziļu iespaidu, un viņa iedomājās — varbūt meitenīte nav tikai saaukstējusies vien. Meiteni aizveda uz slimnīcu. Ārsts konstatēja dziļu iekaisumu — bija nepieciešami operācija. Kad pēc dižām dienām māte atbrauca uz slimnīcu, lai atvestu meitenei veļu, izrādījās — viņa bija aizmirsusi mājās naktskreklu, un māsiņas iedeva citu naktskreklu — baltu. Istaba, kurā meiteni operēja izrādījās tieši tāda pati kā redzētajā vīzijā.

Minētajos gadījumos redzējumam ir konkrēts mērķis, un ir zināmas daudzas brīdinošas vīzijas, kuras cilvēki nav ņēmuši nopietni — pēc tam sekojusi nelaime. Dažkār vīziju uztver persona, kas nekādi nespēj ietekmēt notikumu gaitu, kā, piemēram, persona vēsturiskajā gadījumā ;ir Džonu Viljamsu. Viljamss, kalnraktuvju pārvaldnieks Kornvalisā redzēja kā tiek nogalināts valsts kanclers Spensers Persevals, ieejot pa Lordu Palātas durvīm. Šī slepkavība notika astoņas vai deviņas dienas pēc redzējums. Vilj;unss bijis stipri uztraukts un grasījies doties uz Londonu, lai brīdinātu Persevalu, bet draugi viņu atrunāja. Diez v;ii arī Londonā viņu kāds nopietni uzklausītu.

Nav skaidrs, kas izraisījis šādu pravietisku redzējumu. Viljamss un Persevals nepazina viens otru. Ja darbojies kāds "nezināmais palīgs", liekas dīvaini, kāpēc tas nav atradis nevienu cilvēku tuvāk par Kornvalisu. Vaibūt Viljamss, atrodoties miegā astr.ilajā plānā, nejauši sastapies ar nākotnes ;tinu un, šausmu pārņemts, nodevis iespaidu zemākajam saprātam cerībā, ka nelaimi izdosies novērst; neko nevar pilnībā apgalvot, pirms nav aplūkota Akaša hronika un pārbaudīts notiekošais.

Šādu "bezmērķīgas" gaišredzības piemēni min Steds savā grāmatā "Real Ghost Stori es". Mis Frīra (biežāk saukta par mis X), viesojoties vasarnīcā gaišā dienas laikā un pie pilnas apziņas ieraudzīja pie durvīm ekipāžu ar baltu zirgu aizjūgā; ekipāžā sēdējuši divi svešinieki. Viens no viņiem sāka spēlēties ar suni. Svešiniekam mugurā bijusi uniforma, un smiltīs skaidri bija redzami ekipāžas riteņu nospiedumi. Pēc pusstundas šāda ekipāža tiešām piebraukusi pie mājas. Tālāk Steds apraksta vēl kādu bezmērķīgas gaišredzības piemēru, kad sapnī redzētais piepildījās pēc septiņiem gadiem. Šie piemēri parāda, ka "ego" būtībā tiešām iekodēti gaišredzības momenti, kas būtu sastopami vēl biežāk, ja netraucētu zemāko starpniekelementu necaurlaidība civilizēta cilvēka niksturā. Traucē ari mūsu gadsimta smagnējība, materiālisms un pragmatisms. Es nevainoju konkrētas profesijas, kas izraisa materiālistisku pieeju, bet gan cilvēku ikdienas egoismu dažādās izpausmes formās.

Daudzos gadījumos pats "ego" nav pietiekami attīstīts un tā redzējumi ir miglaini. Citkārt "ego" redz skaidri, bet tā zemākie starpuiekelementi ir tik neiespaidīgi, ka tam neizdosies ietekmēt fiziskās smadzenes vairāk p;ir neskaidru tuvojošās nelaimes nojausmu. Mēdz būt arī gadījumi, kiid bridinā- jumu sūta nevis "ego", bet gan kāda būtne, kura ir draudzīgi noskaņota. Savā grāmatā Steds stāsta, kā vairākus mēnešus iepriekš viņam bijusi nojausma p;ir piedalīšanos avīzes "Pali Mali Gazette" izdošanā (un šis fakts likās maz ticams), un nojausma piepildījusies. Nojausmu v;irēja izraisīt "ego" vai ari būtne no malas — tas nav noskaidrojams bez īpaša pētījuma.

Ir vēl viens gaišredzības tips laikā. Tas ir samērā rets, tomēr uzm;uiības cienīgs. Diemžēl mūsu rīcībā ne vienmēr ir pietiekami daudz faktu, lai veiktu pētījumus. Es runāju par spektrālo armiju vai "spokaino pulku" darbību. Grāmatā "Niļ-lit Sule of Nature" mēs atrodam ziņas par šādiem redzējumiem. Piemēram, Havanparkā Riplejas pilsētas tuvumā daži cilvēki ieraudzīja kareivju korpusu b;iltos mundieros; viņu bija vairāki simti, tie veica dažus manevrus un pazuda. Vairākus gadus atpakaļ šāda spokaina armija tika redzēta līdzās Niversas pilsētai, to pam;inījis fermeris un viņa dēls. Ari šiii gadījumā kareivju skaits bija milzīgs, un skatītāji pat noticēja, ka tiešām parādījusies armija "no miesas un asinīm". Fermeris ar dēlu saskaitījuši apmēram sešpadsmit kolonnu pārus; viņiem bija pietiekami daudz laika lai ievērotu visus sīkumus. Pirmajās kolonnās bija katrā pa septiņiem kareivjiem; tos pavadīja liels sieviešu un bērnu pulks ar traukiem un citiem lauka virtuves piederumiem. Vīrieši bija ģēibti sarkanos mundieros, un viņu ieroci mirdzēja saulē. Pulka vidū bija redzams kāds dzīvnieks — zirgs vai briedis —, un kareivji dzina to uz priekšu ar durkļu palīdzību. Beidzamās kareivju rindas reizēm metās skriet, lai turētos līdzi avangardiun. Virsnieks jāja uz zirga; viņam mugurā bija zils huzāra šinelis. Abi skatītāji visu redzēj;i ļoti skaidri. Fermeris ar dēlu nobijās, ka viņiem varētu ko nodiirīt vai aizvest līdzi; armija acīmredzot devās no Īrijas uz Kintairu; bet, kad abi mēģināja šķērsot grāvi, lai bēgtu, vīzija pazuda.

Līdzīgs gadījums bijis 19. gadsimta sākumā Vācijā, Vesttālē, un to vēroja apmēram trīsdesmit cilvēku. Pēc kāda laika tai pašā vietā tiešām notika kareivju mācības, un redzētā vīzija acīmredzot bija otrās redzes izpausme, ko diezgan bieži novēroja tuvākajā apkārtnē. Šādi spektrāli pulki parasti parādās vietās, kur īstā armija nemaz nevarētu iziet cauri. Līdzīgu gadījumu apraksta Hjuiets Martino savā grāmatā "Anglijas ezeri".

"Uz Souterfellas kalna gari mēdza parādīties veselām miriādēm noteiktos laika periodos. Tos redzējs divdesmit seši cienījami liecinieki — kotedžas iedzīvotāji. Redzējums ilga divas stundas, un viss pazuda, tumsai iestājoties. Kalnu šķērso dziļas aizas, un lieli cilvēku pulki to nemz nevar pāriet; kalna ziemeļu un rietumu nogāzes ir ap deviņsimt pēdu augstas un ļoti stāvas. Reiz vasaras vidū 1735. gadā Lankasteras fermas strādnieks, atrazdamies kādu jūdzi no kalna, ieraudzīja, ka tā austrumu puse burtiski noklāta ar armiju; karapulks virzījies uz priekšu apmēram stundu. Kareivji gājuši uz priekšu ciešās rindās un pazuduši tālumā. Kad izbiedētais strādnieks atstāstījis savu redzējumu, citi sākuši to izsmiet. Pēc diviem gadiem tās pašas dienas priekšvakarā misters Lankasters ieraudzīja dažus cilvēkus, kas acīmredzot sekoja saviem zirgiem, it kā atgriežoties no medībām. Viņš nepievērsa tiem uzmanību, taču pēc desmit minūtēm pamanīja cilvēku aizmugure milzīgu armiju. Visa 1 ^uikaste ai ģimene vēroja kareivju manevrus un virsniekus jāšus uz zirgiem. Krēskii iestājoties, kareivju rindas pajuka un beidzot pazuda tumsā. Tagad kaimiņi saka smieties par Lankasteriem; taču 1745. gada vasarā notika lūk, kas. Divdesmit speciāli ataicināti cilvēki novēroja tieši tādu pašu vīziju, turklāt armiju pavadījušas pajūgu rindas — un tas viss Souterlella kalna virsotnē. Cilvēku skaits bija milzīgs; armija aizņēma telpu līdz pat apvārsnim un ātri maršēja, kamēr iestājās nakts. Spoki nebija aptuveni vai miglaini saskatāmi — viss likās reāls. Nākošajā rītā daži cilvēki uzkāpa kalna virsotnē, lai pameklētu zirgu pakavu nospiedumus, un pamatīgi iztrūkās, kad nekā neatrada. Viņi zvērēja savu vārdu patiesīgumu tiesas priekšā; visi apkārtnes iedzīvotāji ar šausmām gaidīja militāru dumpi. Izrādījās — vēl divi cilvēki redzējuši kaut ko līdzīgu tai pašā laika bet nav nevienam teikuši, lai netiktu izsmieti. Redzēti vīri ar suņiem un zirgiem tādā vietā, kur zirgs vispār nevarētu noturēties. Vīri gājuši ļoti ātri un drīz pazuduši. Nākamajā rītā — nekādu pēdu nekur visā apkārtnē. Avīzē "Lonsdale Magazine" parādījās niksts par skotu dumpiniekiem, kas vingrinās kara mākslā un kuru kustības atgādina fatamorgānu. Tika minēti vēl citi līdzīgi fakti, piemēram, spokaina armija Leisteršīrā 1707. gadā un Helvelīna kalnā neilgi pirms Marston-Mūras kaujas."

Ir redzēti spokaini aitu bari uz ceļiem, dzirdēti nostāsti p;ir medniekiem un laupītājiem. Kā visos okulto gadījumu skaidrojumos iespējami dažādi varianti, bet mums trūkst pietiekama faktu materiāla, lai konkretizētu iemeslus. Visbiežāk pieņem, ka redzētais bijusi mirāža — īsta karapulka kustība kas norisinās kaut kur lielā attālumā. Es vairākas reizes esmu redzējis parastas mirāžas un zinu, cik tās iespaidīgas; bet man šķiet — šajā gadījumā hipotēze par mirāžu nav īsti vietā. Iespējams (kā Vesttāles variantā), ka mums ir darīšana ar apjomīgu pareģojumu, tikai nav skaidrs, kādam nolūkam tas domāts un kas to organizē. Dažkārt redzētais var attiekties uz pagātni, nevis nākotni, tas var būt Akaša hronikas fragments un var ari nebūt. D;trbības mehānisms nav skaidrs.

Ir daudz un dažādi dabas gari, kuri būtu pilnībā spējīgi izsaukt šādas vīzijas ;ir sava burvju spēka palīdzību; tas atbilstu viņu tieksmei mistificēties un iemiesoties cilvēciskās būtnēs. Diižkārt dabas g;ui tiešam brīdina cilvēkus p;ir gaidāmajiem notikumiem. Tas būtu ticamākais izskaidrojums ;uī Martino aprakstītajiem notikumiem, protams, ja vien tie nav izdomāti. Iespējams ari, ka par kareivjiem tika noturēti paši dabas gari. kas piedalās evolūcijas procesā; tikai šī evolūcija krietni atšķiras no kiireivju manevriem, un grūti iedomāties, ka cilvēki varētu tik stipri pārskatīties. Dzīvnieku bari, domājams, ir vīzijas no pagātnes, un ir bijuši gadījumi, kad tie pieder pilnīgi citai parādību kategorijai. Okultisma pētnieki ir labi informēti p;tr to, ka konkrētie fakti, kas saistīti ar attiecīgu notikumu un ir pilni šausmu (piemēram, kāda briesmīga slepkavība) var no jauna materializēties, taču, lai tos uztvertu, nepieciešama zināma psihiskā attīstība. Dažkārt arī dzīvnieki piedalījušies pagātnes notikumos 1111 materializējušies, jūtot savu vainu noslepkavotā upura priekšā.

L;u cik atšķirīgi būtu stāstījumi par spokainajiem jātniekiem, armijām un mednieku kavalkādēm, šos redzējumus varētu iedalīt vienā kategorijā. Jāpiemin arī slavenā kauja pie Edžhillas pilsētas, kad dažus mēnešus vēlāk cilvēki redzēja tās precīzu atainojumu vīzijā; šo vīziju apstiprināja vietējais tiesnesis, mācītājs un citi liecinieki. Minēto gadījumu aprakstīja brošūrā; daudzi kaujas liecinieki — virsnieki vīzijā pazina savus cīņu biednis un kareivjus. Jāsecina, ka cilvēciskās kaislības ir spējīgas atspoguļot pašas sevi (dotajā gadījumā tas ir karš) un skiiidri materializēties. Dzīvnieku b;iru redzēšanas gadījumos varam pieņemt, ka mums ir darīšana ar "nešķīsto elementu" pulkiem, kuri parādās nelāgās, ar negatīvu enerģiju piesātinātās vietās (piemēram, karātavu kalnos), lai barotos ar šo enerģiju. Līdzīgi piemēri aprakstīti grāmatās "More Glimpses of the World Unseen" un "Gyb Ghosts"— p;ir karātavu gariem — cūkveidīgiem dzīvniekiem, kas naktīs klīst baros un kaujas savā starpā, rakņādamies pa zemi. Bet minētie gadījumi drīzāk attiecas uz spoku pasauli, nevis uz g;iišredzību.

IX nodala.

Attīstības metodes.

Ārstnieciskais magnētisms. — Kā sasniegt mācekļa pakāpi. — Ilgas. — Ierobežojumi.

— Gaidāmā nākotne.

Kad cilvēks pārliecinājies par gaišredzības spēku nozīmīgumu, viņš pirmkārt uzdod sev jautājumu: "Kā man attīstīt sevī šo spēju? Tā slēptā veidā ir katrā no mums". Pastāv daudzas metodes šī mērķa sasniegšanai, bet droša ir tikai viena. p;ir ko stāstīšu tālāk.

Atpalikušām tautām gaišredzības stāvoklis tiek sasniegts, lietojot dažādus palīglīdzekļus: reibinošus dzērienus (Indijā), stipru tabaku (Amerikas indiāņiem), dejojot mežonīgas dejas (dervišu mūkiem) līdz samaņas zaudēšanai utt. Vudu kulta piekritēji piekopj nežēlīgus upurēšanas rituālus un melno maģiju. Šādas metodes, par laimi, nav pieņemamas mūsu rases cilvēkiem, bet arī tie reizēm izmanto pašhipnozi (lūkošanās uz spīdīgu punktu vai noteiktas vārdu formulas atkārtošana), lai sasniegtu transa stāvokli. Ir mācība, kas popularizē ritmisku elpošanu. Bet visas šīs metodes jāatzīst par bīstamām parastam cilvēkam, kurš neorientējas svešā pasaulē. Pat hipnozi es neatzīstu p:ir pareizu. Izņēmuma gadījumā to varētu pieļaut, valdot pilnīgai uzticībai starp magnetizētāju un viņa partneri, ja Skolotājs ir godīgs un krietns cilvēks — gandrīz svētais. Magneti- zēšanas prakse izraisa interesi ari tādēļ, ka tā pierāda skeptiķiem gaišredzības iespējas, tomēr es neieteiktu pašiem uz savu roku to izmēģināt.

Ārstnieciskais magnētisms (sāpju vai slimības novēršana cilvēkam transa stāvoklī) vērtējams savādāk; ja magnetizētājs pats ir vesels un labdabīgi noskaņots, viņš nenodarīs ļaunu pacientam. Jā, piemēram, vajadzīga ķirurģiska iejaukšanās, pacients droši var paļauties uz savu ārstu, ja viņš tam tic. Es ieteiktu tomēr neveikt gadījuma eksperimentus ar slēptākajām dabas norisēm un spēkiem, iepriekš neizlasot attiecīgu literatūru vai nekonsultējoties ar speciālistu.

Kur atrast šo speciālistu — Skolotāju? Ne jau to cilvēku vidū, kas sevi plaši reklamē un gatavi pārdot gadsimtu gudrības p;ir naudu, kas organizē dažādus "attīstības pulciņus" p;ir samaksu. Šajā grāmatā es daudz stāstīju pitr nopietniem treniņiem un to nepieciešamību. Rodas jautājums — kā šos treniņus veikt? Atbilde ir viennozīmīga — darbs veicams saskaņā ar Lielo Balto Adeptu Brālību, kā tas bijis no pasaules sākumiem. Brālība sargā un vada cilvēces evolūciju, saskaņā ;ir Mūžīgo Gribu; šī kategorija stāv tālu pāri un ārpus vienkārša cilvēka saprātam.

Kā tuvoties Adeptu Brālībai? Kā koordinēt savas zinā&inas vajadzīgajā virzienā? Metodes sevi jau attaisnojušas gadsimtos, un nav nekūda "patenta" šo zināšanu apguves jomā; nav ari attiecīgas skolas un klases, kur tās apgūt. Šodien, tāpat kā tālajos aizlaikos, cilvēkam jāpievērš sev Skolotāja uzmanība, sākot grūto un pašaizliedzīgo sevis pilnveidoštmas ceļu; vispirms jāiemācās saņemt sevi rokās, jāuzveic visas zemiskās kaislības un netīrās domas. Šeit nav nekādu noslēpumu; esmu rakstījis par to "Neredzamajos palīgos".

Pilnveidošanās ceļš nav viegls, tomēr katram no mums agri vai vēlu tas jānoiet; lielie evolūcijas likumi lēni, taču neatvairāmi dara savu. To cilvēku vidū, kas virzās pa šo ceļu. Skolotāji izvēlas sev mācekļus — spējīgākos, garīgi tīrākos un stiprākos. Ja nebūtu šī nosacījuma pat Ložas vai Brālības loceklis nespētu tuvoties gaišredzībai. Dažu Skolotāju vadības rezultātā tika izveidota mūsu Teozotiskā biedrība, kuras rindās iekļāvušies spējīgākie kandidāti.

Tātad, lai izvēlētos vienīgo pareizo gaišredzības attīstības metodi, cilvēkam jākoncentrē sava enerģija. Ir vēl viena metode, ko popularizē visas reliģijas, bet ko es nosauktu par zināmā mērā bīstamu nepieredzējušam skolniekam. Tā ir meditācija. Meditācijas rezultātā nereti iespējami skaidri gaišredzības uzplaiksnījumi. Var katru dienu noteiktā laikā iegrimt vientulībā un uz d;ižām minūtēm pilnīgi atbrīvot prātu no visām domām, virzot savu garīgo būtību uz augstāko saskaņu un Kosmosu. To izdarīt nemaz nav tik vienkārši, jo traucē zemapziņa. Ja tomēr izdodas, rezultāts noteikti nāks p;ir labu cilvēka attīstībai 1111 veselībai; tālākajā procesā iespējama saskarsme ar augstākajām pasaulēm.

Vai gaišredzību ieguvušam cilvēkam dota iespēja paturēt šo brīnumu, cik vien viņš ilgi vēlas? Par to jāšaubās. Liii ari tiek atklātas jaunas pasaules, ikdienas cilvēks jutīs ne vien to brinišķīgumu, bet ari to slogu. Viņš jutīs dažādas kaislības — dusmas, naidu un neizprotamas ilgas. Bieži vien pietiek kaut reizi ielūkoties svešajās pasaulēs, lai vairs negribētos to darīt. Bet šī sajūta pāriet. Augstākā redze atklāj skolniekam vērtīgāku atskaites punktu, un ilgas p;tliek otrajā plānā. Viņš sāk saprast: ciešanas un grēks pastāv, vienalga vai mēs tās redzam vai nē, un mēs varam palīdzēt cietējiem, nevis vienkārši viņos noskatīties. Tā gaišreģis mācās iekļauties kopējā pasaules karinā.

Mēdz būt gadījumi, kad gaišreģis izmanto savu spēju zemiskos nolūkos un turklāt vēl ir pārliecināts par sevi. To var saukt p;tr parastu prostitūciju.

Šāda rīcība nīda negatīvu karinu, kas agri vai vēlu ietīs konkrēto cilvēku negatīvas enerģijas un bezprāta (pat ārprāta) miglā.

Dažkārt man pārmet, ka gaišredzības spēja ielaužas pasaules slēptākajās norisēs un svešos noslēpumos. Jā, šāds variants pastāv, bet praksē tas briesmas nerada. Pinnkārt, īsts gaišreģis, iedziļinoties savā redzējumā, nerakņāsies atsevišķu cilvēku sīkajās kaislībās; otrkārt, no viņa var prasīt džentlmeņa godaprātu, šo informāciju paužot; treškārt, ikviens Skolotāja māceklis ir saņēmis norādījumu ļaunprātīgi neizmantot savas spējas. Attiecīgi ierobežojumi paredz iegrožot savu ziņkāri un neizvirzīt egoistisku mērķus. Astrālajā un mentālajā plānā, tāpat kā fiziskajā plānā, ir savas morāles normas. Nedrīkst, piemēram, spiritiskajos seansos spekulēt ar "parādībām" — tas tikai vairo skeptiķu pārliecību un rada uzskatu, ka viss "pārcilvēciskais" ir tverams triviālā veidā vai nopērkams par naudu.

Attiecībā uz pēdējo, daudzi man iebildīs: "Bet kādēļ gan nē? Tas palīdzēs apgāzt skeptiķu pārliecību." M;ini oponenti aizmirst, ka īstam gaišreģim nav nekādas vajadzības censties pierādīt skeptiķiem viņu uzskatu maldīgumu; daudz labāk būs, ja pēdējie paši nonāks pie vajadzīgā secinājuma bez mākslīga stimulatora. Šo jautājumu iztirzāja Sinets savā grāmatā "Okultā pasaule" vairākus gadus atpakaļ.

Daudzi neizprot, ka bezsaturīgie runu plūdi un tukšums, kas valda ikdienā mums apkārt, nekādi nevarēs palīdzēt skolniekam vai māceklim pilnveidoties; viņi man jautā, vai nejaušs cilvēks ikdienas apstākļos nevar vienkārši kaut ko ieraudzīt vai nolasīt otra domas, kā ielūkojoties atvērtā grāmatā. Protams, var. Godīgs cilvēks uzreiz "novērsīs skatienu", un ar to viss beigsies. Bet nevajag identificēt trenēta, pieredzējuša gaišreģa morālo nostādni un darba metodes ar šādām nejaušībām; tas atgādinās velosipēda izgudroš;m u.

Pieredzējis gaišreģis vienmēr redzēs un dzirdēs vairāk, nekā viņam būs ļauts izpaust. Tas attiecas pat uz lielajiem Gudrības Skolotājiem, kuru mācekļi vienmēr tvēruši katni viņu vārdu, jo šim vārdam piemīt ārkārtīgi liels svars attiecībā uz pasaules lietām un daudzkārtīgs tulkojums to sakarā. Skolotāja stāvoklis un viņa spējas ir visas cilvēces pieredzes rezultāts; lai cik tālu mēs atrastos no svešajām pasaulēm un tajās valdošajiem spēkiem, pastāv cerība tos kādreiz apgūt. Kā gan izmainītos mūsu vecā Zeme, ja katram cilvēk;un tiktu dāvāta drusciņa gaišredzības! Mainītos priekšstati p;ir vēsturi, dabas zinātnēm, medicīnu, filozofiju, par darba iespējām katram atsevišķam cilvēkam, par audzināšanu un reliģiju. Un, galvenais, mēs varētu palīdzēt cits citam. Prāta perspektīvas atklātos visos virzienos, un iestātos zelta laikmets. Mums jāsaka paldies, ka vis;ti cilvēcei nav dota šī spēja un tā nav kļūdījusies kā Atlantīdas civilizācija; atlanti nesaprata, ka spēj;ii un spēkam jāaug kopā ar atbildību. Jācer, ka Atlantīdas krišana iemācīs mums gudrību un gadījumā, ja atklātos plašākas dzīves iespējas, mēs izturētu pārbaudījumu.

S ATURS

I. nodaļa. Kas ir gaišredzība?…………………………………………………………….. 5

Apslēptās spējas. — Vibrācijas. — Paplašinātā redze. — Astrālie jūtu orgāni. — Hipnozes iespaids. — Pirmie gaišredzības momenti. — Klasifikācija.

11. nodaļa. Vienkāršā gaišredzība: pilnīga………………………………………… 15

Ēteriskā redze. — Ēteriskās būtnes. — Jaunas krāsas. — Asnālā redze. — Caurredzamība. — Aura. — Astrālās pasaules iemītnieki. — Nepārtrauktā apziņa. — N'epustaipinātā i /./.i ņa.

III.  nodala. Parastā gaišredzība: deduktīva……………………………………… 24

Īslaicīgie sapņi. — Spoki. — Augstākā pasaule.

IV.   nodaļa. Gaišredzība telpā: fokusētā…………………………………………… 2X

Redze, kas pārvar attālumus. Astrālais telegrāfs. — Psihiskais teleskops. — Domu tēli. — Astrālie ceļojumi. — Citi piemēri. — Mērija Hoffa. — Maijavirupa. —

Cilvēka stīga. — Citas planētas.

nodaļa. Gaišredzība telpā: daļēji virzītā………………………………………… 39

Zīlēšana ar kristālu. — Pašhipnoze.

VI. nodaļa. Gaišredzība telpā: nevirzītā…………………………………………….. 41

Kapteinis Jonts. — Orleānas hercogs. — Multanas aplenkums. — Steda nelielā pieredze.

VII. nodaļa. Gaišredzība laikā: pagājusī…………………………………………….. 45

Akaša hronika. — Auras izaugsme. — Izkropļots atspulgs. — Patstāvīga izlīdzināšanās. — Ceturtā dimensija. — Interesantā grāmata. — Dīvaini, bet neapstrīdami. — Psiliometrija. — Kādas ir hronikas ainas. — Pagājušās dzīves. — Datuma noteikšana. — Atmiņas. — Zināšanu vēitība. — Neapzinātā psiliometrija. — Cšokes stāsts.

VIII. nodaļa. Gaišredzība laikā: nākotne…………………………………………. 60

Cēloņi ua sekas. — Kati iespējama virziena izvēle. — Doktora Lotlža vārdi. — Otrā redze. — Briesmīgā vīzija. — Vērsis un ārsts. — Ekonomes sapnis. — Pareģotā slepkavība. — Bildinājums. — Speknālās armijas. — Souterfella kalns. — Gani draiskulības. — Karātavu gari.

IX. nodaļa. Attīstības metodes………………………………………………………….. 73

Ārstnieciskais magnētisms. — Kā sasniegt mācekļa pakāpi. — Ilgas. — Ierobežojumi. — Gaidāmā nākotne.

€. Ledbiters GAIŠREDZĪBA

Rīga, ZPF "4. dimensija" 1994. LV 1050 Rīga, Kaļķu ielā la, 354. ist. Reģistr.apliec. Nr. 2-0278. Pasūtījuma Nr.600. Metiens 5000 eks. Iespiests V/u "Poligrāfists", 2. cehā LV 1050, Rīgā, Doma laukumā 1.

[1] saziņas pakāpē

Content

Ledbiters Čarlzs Gaišredzība

I. Nodaļa Kas ir gaišredzība? Apslēptās spējas. — Vibrācijas. — Paplašinātā redze. — Astrālo jūtu orgāni. — Hipnozes iespaids. — Pirmie gaišredzības momenti. — Klasifikācija.

2. nodaļa. Vienkāršā gaišredzība: pilnīga. Ēteriskā redze. — Ēteriskās būtnes. -— Jaunas krāsas. — Astrālā redze. — Caurredzamība. — Aura. — Astrālās pasaules iemītnieki. — Nepārtrauktā apziņa. — Nepastarpinātā izziņa.

3. nodala. Parastā gaišredzība: deduktīvā. Īslaicīgie sapņi. — Spoki. — Augstākā pasaule.

4. nodaļa. Gaišredzība telpā: fokusētā. Redze, kas pārvar attālumu. — Astrālais telegrāfs. — Psihiskais teleskops. — Domu tēli. — Astrālie ceļojumi. — Citi piemēri. — Mērija Hoffa. — Maijavirupa. Cilvēka stīga. — Citas planētas.

V. nodala. Gaišredzība telpā: daļēji virzītā. Zīlēšana ar kristālu. — Pašhipnoze.

VI. nodaļa Gaišredzība telpā: nevirzītā. Kapteinis Jonts. — Orleānas hercogs. — Multanas aplenkums. — Steda nelielā pieredze.

VII. nodala. Gaišredzība laikā: pagājusī. Akaša hronika. — Auras izaugsme. — Izkropļots atspulgs. — Patstāvīga izlīdzināšanās. — Ceturtā dimensija. — Interesantā grāmata. — Dīvaini, bet neapstrīdami. — Psihometrija. — Kādas ir hronikas ainas. — Pagājušās dzīves. — Datuma noteikšana. — Atmiņas. — Zināšanu vērtība. — Neapzinātā psihometrija. — Cšokes stāsts.

VIII. nodala. Gaišredzība laikā: nākotne. Cēloņi un sekas. — Kad iespējama virziena izvēle. —   Doktora Lodža vārdi. — Otrā redze. — Briesmīgā vīzija. — Vērsis un ārsts. — Ekonomes sapnis. — Pareģotā slepkavība. —  Brīdinājums. — Spektrālās armijas. — Souterfeella kalns. — Garu draiskulības. — Karātavu gari.

IX nodala. Attīstības metodes. Ārstnieciskais magnētisms. — Kā sasniegt mācekļa pakāpi. — Ilgas. — Ierobežojumi. — Gaidāmā nākotne.

S ATURS