Bogdanoviča V.

Linda L.

Grīna A

Iztēles spēks — sevis veidošana ikdienā.

V. Bogdanoviča, L. Linda, A Grīna

IZTĒLES SPĒKS — SEVIS VEIDOŠANA IKDIENĀ

IEVADS

Šī grāmata domāta cilvēkiem, kas interesējas par ckstrasensoriku, maģiju un citām līdzīgām parādībām, un ir nolēmuši spert pirmos soļus šajā jomā.

Kā iesākt? Ko darīt vispirms, un vai vispār vērts ;ir šīm lietām nodarboties? Vai tas nav bīstami? Uz šo un citiem jautājumiem atbildes centīsimies dot turpmākajās lappusēs.

Tomēr — brīdinām jau iepriekš — neviena no šīm atbildēm un piedāvātajām iespējām nav absolūti derīga visam un visiem. Pirms sākat nodarboties ar t. s. paranormālo parādību pētīšanu, atcerieties, ka ikviens cilvēks ir unikāla, neatkārtojama būtne ar savu pašas likteni un sūtību pasaulē. Zāles, kas noder daudziem, var izrādīties nederīgas kādā atsevišķā gadījumā. Tāpēc lasiet mierīgi, pārdomājiet un nemēģiniet mesties no vienas galējības otrā! Atcerieties, ka visu panākumu ķīla ir mērenība un veselais saprāts — proti, paškritiska attieksme pret sevi un saviem darbiem.

Šajā grāmatā jūs neatradīsiet NLO, "vēstījumus no viņpasaules" un citus "ārkārtējus brīnumus". Mēs ceram pievērst lasītāja uzmanību dzīves ikdienišķajām norisēm, šķietami visvienkāršākajām parādībām. Ja vien jūs kaut nedaudz uzmanīgāk pavērosiet savu ikdienu, jūs atklāsiet ne mazums pārsteidzoša. Grāmata centīsies palīdzēt jums kļūt veselam kā fiziski, tā garīgi jūsu pašu spēkiem un varbūt arī iemācīties dziedināt citus.

Mēs esam pārliecināti, ka dziednieka spējas, kā ari citi t. s. ekstrasensorie dotumi nav nekas ārkārtējs un nenormāls, un ikvienam no mums principā ir iespēja ar rūpīgu darbu šīs spējas sevī attīstīt.

Iespējams, daudzi no jums domā, ka tamlīdzīgu spēju izkopšanai nepieciešami īpaši apstākļi — dzīve kalnu klosteros kaut kur Tibetā, dažādi Guru un speciālu lūgšanu skaitīšana. Tomēr tas nebūt tā nav. Ne velti ikvienam no mums tiek piedāvāti tie apstākļi, kādos mēs katrs esam dzimuši. Mēs varam, un mums ir jāizmanto tieši šie apstākļi, lai cik ikdienišķi un pelēki tie mums arī liktos. Viens no grāmatas mērķiem ir likt lasītājam paraudzīties uz "pelēko ikdienu" no cita skatpunkta.

Grāmatā tiek doti arī praktiski vingrinājumi — tos visus ir iespējams izpildīt, nesagraujot jūsu ierasto dzīves ritmu un dienas režīmu.

Grāmatā tiek sniegti arī vairāki paņēmieni, kas visnotaļ iederas arī t. s. melnās maģijas arsenālā — tos ir iespējams pielietot, lai kaitētu, piemēram, kaimiņam. Tomēr jums jāapzinās — jūs nedrīkstat ar savu rīcību vai domām apzināti kaitēt citām dzīvajām būtnēm! Sekas šādai rīcībai var būt neparedzamas un ļoti nepatīkamas!

Viena no šīs grāmatas galvenajām domām ir tāda, ka mēs visi esam savstarpēji saistīti. Tas nozīmē to, ka ikviens no mums ir atbildīgs ne vien par savu dzīvi, bet arī par pasauli kopumā. Tāpēc, pilnveidojot sevi, cilvēks pilnveido arī Visumu. Ja jūs mēģināsiet pilnveidot sevi uz citu rēķina, Visums pretosies šādai jūsu rīcībai.

Ja nolemsiet iet sevis pilnveidošanas ceļu, jums būs vispirms jāiemācās raudzīties uz savu dzīvi kā uz skolu, pieredzes apgūšanas procesu, bet uz nākotni — kā jūsu rīcības iznākumu. Tas nozīmē arī to, ka jums būs jāiemācās būt precīziem visā, ko darāt — vai nu tā ir trauku mazgāšana, televizoru remonts vai ekstrasensorisks darbs ar slimu cilvēku. Varbūt jums šī doma liksies neparasta — bet pat tik vienkāršam darbam kā vakariņu pagatavošana var būt tālejošas sekas.

Ja jūs izvēlēsieties garīgā meklētāja un dziednieka ceļu, tad jums būs jākļūst:

fiziski un garīgi veselam;

iecietīgam un komunikablam;

spējīgam pielāgoties un iejusties jaunos apstākļos;

paškritiskam un objektīvam attiecībā pret savu darbību — jums jāprot distancēties un aplīikot savas problēmas no neitrāla "liecinieka" pozīcijām.

Ja nolemsiet nodarboties ar citu cilvēku dziedināšanu, tad jums būs jāapgūst ari anatomija im fizioloģija, kaut minimāli "oficiālās medicīnas" pamati.

Galvenokārt jums jāatceras, ka par visu, ko jūs darāt, atbildat tikai un vienīgi jūs un neviens cits. Pirms sākat nodarboties praktiski ar grāmatā dotajiem vingrinājumiem, vispirms IZLASIET VISU GRĀMATU! Noteikti izpildiet šeit klātpieiikto testu — tas ir nopietni! Atbildot uz jautājumiem, esiet godīgi pret sevi.

TESTS

tiem, kas vēlas novērtēt savu piemērotību praktiskām parapsiholoģijas nodarbībām

Atbildiet uz jautājumiem ar JĀ vai NĒ.

1.  Vai jums patīk zīmēt, veidot, muzicēt, nodarboties ar rokdarbiem?

2.  Vai viegli spējat koncentrēties uz kādu priekšmetu vai nodarbību?

3.   Vai, iepērkoties veikalā, vienmēr uzskatāt, ka taisnība ir pircējam?

4.   Vai jums mēdz būt sajūta, ka jūs kāds slepeni novēro?

5.   Vai redzat krāsainus sapņus?

6.   Vai naktīs jūs bieži moka murgi?

7.   Vai jums ir gadījies nakts vidū celties un pierakstīt interesantus sapņus vai jaunas idejas?

8.   Vai baidāties no saslimšanas ar kādu īpaši bīstamu slimību?

9.   Vai jums ir gadījies aprunāt citus, pārstāstīt baumas, tenkot?

10. Vai bieži gadās, ka citu cilvēku uz jums liktās cerības izrādās veltīgas?

11.  Vai bieži tiekat apkrāpti, piemānīti?

12.   Vai viegli spējat uztvert jaunu informāciju?

13.   Vai spējat ilgāku laiku veikt monotonu, nogurdinošu darbu, kura jēga jums nav īsti skaidra, bet ko jums kāds ļoti lūdza paveikt?

14.  Vai uzskatāt, ka kādam ir padomā jūs nogalināt?

15.  Vai jums patīk vākt ogas, sēnes, zāļu tējas?

16.   Vai spējat ātri pārslēgt uzmanību no vienas lietas uz citu?

17.   Vai jums bieži gadās novērot, ka apkārtējie priekšmeti (dzīvnieki, augi, cilvēki) maina savu izskatu, pazūd vai parādās, vai pārvēršas par kaut ko citu?

18.   Ja jums rodas iespēja bez maksas ielavīties labā koncertā vai izrādē — vai jūs izmantojat šo iespēju?

19.   Vai bieži jums uznāk sajūta, ka jūsu dzīve nodzīvota velti?

20.   Vai bieži jums gadās dzirdēt nezināmas balsis, īpaši tādas, kas skan it kā galvas iekšienē?

21.   Vai jums ir gadījies stāties kontaktos ar NLO, Kosmisko Saprātu Tin citām līdzīgām parādībām?

22.   Vai jums ir sajūta, ka dzīvoklī atrodas kāda neredzama būtne — mājas gars, poltergeists, spoks?

23.   Vai jūs bieži sajūtat dzīvoklī indīgu gāzu klātbūtni?

24.   Vai sadzīviski sīkumi bieži spēj izsist jūs no līdzsvara?

25.   Vai jūs bieži sarunājaties pats ar sevi skaļā balsī?

Rezultātu apstrāde.

1.  Atbilde JĀ uz jebkuru no jautājumiem Nr. 14, 17,""20, 21, 23 nozīmē to, ka praktiskas nodarbības parapsiholoģijā jums ir ārkārtīgi nevēlamas!

2.  Vairāk nekā trīs pozitīvas atbildes uz jautājumiem Nr. 4, 6, 8, 10, 11, 19 — nodarbības nav ieteicamas.

3.   Jautājumi Nr. 9 un 18 iipārbaudes jautājumi. Ja esat atbildējuši NE — tas nozīmē, ka jums piemīt slieksme mānīt pašiem sevi, uzdot vēlamo par esošo, un tāpēc nodarbības jums nav ieteicamas.

4. Novērtējums:

Pa vienam punktam, ja esat atbildējuši —

JĀ uz jautājumiem Nr. 1, 2, 5, 7, 13, 15, 16, 22, 25;

NĒ uz jautājumiem Nr. 3, 12, 24.

Saskaitiet iegūtos punktus.

Ja esat ieguvuši 0-4 punktus — "slikti". 5-8 punkti — "vidēji", 9 un vairāk — "labi".

Hem, kas ieguvuši vairāk nekā 9 punktus, īpaša vērība nodarbībās būs jāpievērš drošības tehnikas jautājumiem — pārmērīga nodarbību slodze var izrādīties bīstama, lai gan šiem cilvēkiem ir iedzimtas spējas parapsiholoģijā. Bez tam uzmanība drošības tehnikai jāpievērš arī tiem, kas dzimuši Zivju zīmē, jo šim psihotipam raksturīgs trausls garīgais līdzsvars.

Parasti tiek uzskatīts, ka sabiedrības interese par anomālām parādībām, mistiku un burvestībām palielinās sociālu satricinājumu un juku laikmetos. Tik tiešām — viss ap mums brūk, vecie ideāli izrādās nederīgi, ierastie stereotipi zūd — kur meklēt atbalstu? Šeit par-ādās īstā augsme tieksmei pēc noslēpumainā, nezināmā, slēptas Patiesības meklējumiem. Zaudējot atbalsta punktus ikdienas dzīvē, cilvēks tveras pie "pārdabiskā", "nemateriālā", dažādām ilūzijām. Tāda ir parādības viena puse. Tomēr eksistē arī otra — varbūt intuitīvā, pārjutekliskā uztvere var kļūt par faktoru, kas veicina sabiedrības atjaunotni? Varbūt tā var pavērt jaunas iespējas, palīdzēt atbrīvoties no vecā, savu laiku pārdzīvojušā?

Līdzīgs intereses par okultismu un misticismu vilnis parādījās arī XX gs. sākumā. Tomēr tajā laikā šīs ietekmes aptvēra tikai šauru lasošās publikas daļu, kamēr mūsdienās šī interese aptvērusi "plašas tautas masas". Tādēļ būtu lietderīgi raksturot galvenās "riska grupas", kuras šādi parapsiholoģiski eksperimenti interesē visai savtīgu interešu dēļ. Vienkāršības labad visu šo interesentu masu iedalīsim četrās pamatgrupās, proti — "pētniekos", "jutīgajos", "pragmatiķos" un "meklētājos".

Katra no tām atšķiras no citām ar savu dominējošo motīvu interesēm par "garīgajām lietām". Ceturtā grupa apvieno visus šos sākummotīvus.

PĒTNIEKI. Šie ļaudis par "dīvainām parādībām" interesējas galvenokārt tīrās zinātkāres dēļ. Visbiežāk viņos šī interese rodas, lasot Austrumu filozofu darbus, dažādu psihotehniku aprakstus. Viņi tiecas "izskaidrot pasauli", padarīt to saprotamu racionālā veidā. Iracionālo viņi tiecas racionalizēt, objektivizēt. Šis ļaužu tips parasti mīl nodarboties ar astroloģiju, astrobioloģiju, numeroloģiju, mīl izstrādāt dažādas teorijas.

JUTĪGIE. Šos cilvēkus varētu dēvēt arī par "mākslinieku tipu". Viņu galvenais mērķis ir radīt jaunu izteiksmes valodu savu jūtu, emociju, garīgo noskaņojumu aprakstam. Viņi mīl jūsmot, aizrauties. Parasti meklē Guru, Skolotāju, Praviešus utt., jo izjūt tieksmi pēc atbalsta, palīdzības. Racionālā un "bezjūtīgā" apkārtne viņus nomāc, liekas tiem neinteresanta, tāpēc viņi cenšas izveidot "garīgu patvērumu", kur būtu ērti un silti. Mīl daudz spriedelēt par Karmu, teosofiju, Egregoriem, Hierarhijām, Labā un Ļaunā principiem. Visbiežāk dod priekšroku transcendentālajai meditācijai, Dzīvajai Ētikai, eksotiskām sektām, savu redzējumu zīmēšanai, aprakstīšanai utt.

PRAGMATIĶI. Viņu interesi par okultismu nosaka tas apstāklis, ka viņi nav spējuši gūt panākumus "parastajā" darbā un personīgajā dzīvē. Šie ļaudis parasti ir ambiciozi, viņu pašnovērtējums ir paaugstināts, viņi mīl uzspiest citiem savu viedokli. Tā kā viņi panākumus sabiedrībā nav spējuši gūt tradicionālā veidā, tad visas cerības liek uz okultajām metodēm. Viņus interesē pielietojamas lietas — ekstrasensorika, kaujas mākslas, praktiskā maģija. Retāk — mīl tēlot Guru un Garīgos Skolotājus. Un visbeidzot, ceturtā grupa — MEKLĒTĀJI. Galvenā dominante, kas nosaka šo interesentu gājumu, ir vēlme iepazīt pašiem sevi, izmaini! sevi un savu iekšējo pasauli. Parasti iesākumā viņon nnmanāmas arī triju iepriekšminēto grupu iezimes. Tomei attīstības procesā šie cilvēki atmet sākotm-jna «roisli :kās motivācijas. Viņi nepieķeras kādiem īpašiemi oKultisma novirzieniem vai sektām. Viņiem ir i.varlr.a putu ceļš, nevis paranormālās spējas, ko šajā ceļā varētu apgūt. Ar laiku viņi tiešām var iegūt kādas neparastas spējas, tomēr tas nav viņu mērķis. Salīdzinot ar trim iepriekšminētajām, šī grupa ir vismazskaitlīgākā, tās pārstāvji sastopami reti, turklāt viņiem nepiemīt tieksme pulcēties sektās un spiritistu pulciņos. Šie cilvēki netiecas pēc plašas popularitātes, tāpēc iespējams viņus vienkārši nepamanīt.

Nu, vai atpazināt sevi kādā no šīm grupām?

Kas parasti rada cilvēkā interesi par mistiku? Visbiežāk — dzīves nesakārtotība. Vilšanās, neveiksmes personīgajā dzīvē, darbā liek uzdot sev jautājumu — kāda gan tam visam jēga? Bieži vien cilvēki domā, ka nodarbojoties ar ezoteriku, viņi atradīs veidu, kā ātri un ar minimālu piepīili atrisināt savas psiholoģiskās vai materiālās problēmas. Tādējādi viņi rada sev jaunu iluzoru pasauli, kas var būt tikpat graujoša kā narkotikas.

Šādi cilvēki patiesas ezoteriskās zināšanas apgūst ļoti grūti un lēni. Bet kāpēc gan neviens no viņiem nepapūlas uzdot sev jautājumu — kāpēc vispār tādas zināšanas kādam bīitu jāiegūst? Vairums no šiem "citu dimensiju meklētājiem" neizceļas ne ar darba mīlestību, ne kārtīgumu. Bet tieši tās ir rakstura īpašības, uz kurām balstās panākumu sasniegšana jebkurā dzīves jomā, un okiūtisms šajā ziņā nav izņēmums. Lai gūtu sekmes parapsiholoģijā, cilvēkam jāmāk gūt sekmes ari citās viņu interesējošās dzīves jomās. Tāpēc ir jāsāk ar it kā sīkām un nesvarīgām lietām, piemēram, jāatbrīvojas no kaitīgiem ieradumiem — smēķēšanas, darba kavēšanas u. c., nemaz nerunājot par tik nopietniem atkarības veidiem kā alkoholisms vai narkomānija.

Cilvēki tiecas uzskatīt, ka eksistē divu veidu Maģijas — Melnā un Baltā. Viena no tām veicina ļaunumu, bet otra — labo. Būtībā tas tā nav, jo tehniskā ziņā abas šīs maģijas ir vienādas, vienīgi to mērķi ir atšķirīgi. Turklāt ne vienmēr ir iespējams uzreiz noteikt, kas ir ļaiuis, kas — labs. Nogalināt ir slikti, bet ja nu jums dzīve spiež nogalināt kādu, kurš jums uzbrūk? Ja nu jums jāiznīcina traks suns? Dzīvē neviena situācija nekad nav viennozīmīga.

Bez Baltās un Melnās maģijas var izdalīt dažus "specializētākus" maģijas veidus, un katram no tiem ir savas gaišās un tumšās nianses.

Sarkanā maģija nodarbojas ar ķermeņa fizisko veselību, cīņas mākslām.

Oranžā maģija — tās lauks ir garīgie spēki, pašpaļāvības nostiprināšana.

Dzeltenā maģija interesējas par saprāta spēku, loģisko domāšanu, prāta darbību.

Zaļā maģija nodarbojas ar visu, kas saistīts ar dzīvo dabu un skaistumu, mākslu, jaunradi.

Zilā maģija ietver sevī cilvēka im dievību (Egregoru) savstarpējo attiecību spektru, kā arī nodarbojas ar pravietojumu skaidrošanu.

Tumšzilā maģija nodarbojas ar dabas parādībām, laiku, astroloģiju.

Tumši sarkanā jeb bordo krāsas maģija ir bīstams maģijas veids. Tā nodarbojas ar cilvēku kaislībām — bailēm, lepnumu, skaudību, iekāri, naidu. Lai nodarbotos ar šo maģijas veidu, nepieciešama precizitāte, spēku līdzsvars.

Violetā maģija arī ir visai bīstama, jo tā ietver sevī visus aspektus, kas rodas cilvēku attiecībās ar gariem, spokiem un rēgiem — zemāko Astrālo pasauli. Praktizējot šo maģijas veidu, jāievēro piesardzība.

Brūnā maģija nodarbojas ar Zemi un Zemes auglības veicināšanu. Lauksaimnieciskā maģija.

Vispārējā misticisma buma iespaidā grāmatu galdi un veikalu plaukti ir piepildīti ar dažādiem buršanas un maģijas ceļvežiem, tai skaitā arī pamācībām t. s. Melnajā maģijā. Lielākoties šīs grāmatas neizceļas ar satura kvalitāti, un to autori ir ļaudis, kas kaut kur kaut ko ir noskatījušies, tomēr īsti skaidri un līdz galam neko nezina. Lielākoties tas viss ir peļņas nolūkos sacerēts šarlatānisms, tomēr gadās arī iedarbīgu paņēmienu apraksti. Diezgan viegli iemācīties tos sīku nelietību veikšanai (jo vairumam ļaužu vienkārši nepietiek spēka kam lielākam). Taču jums jāņem vērā, ka šāda rīcība vaiizraisīt nopietnas sekas — pat līdz tādām smagām slimībām kā vēzis.

Lai kļūtu par "ekstrasensu" un varētu dziedināt citus, vispirms nepieciešams pašam kļūt veselam.

Ar ko sākt?

Vispirms — jūsu UZTURS. Ir svarīgi, ko cilvēks ēd. Tiek uzskatīts, ka ekstrasensorās spējas labāk izpaužas tiem, kas atturas no gaļas ēdieniem. Vispār tas tā nav — gaļa kā tāda spēju attīstību netraucē, šeit svarīgs ir tas apstāklis, ka tie gaļas produkti, ko vidusmēra cilvēks lieto, diezgan bieži ir nekvalitatīvi, veci. Apvītušus salātus vēl var ēst, bet vecu desu? Diemžēl vairums cilvēku ir tā pieraduši pie nekvalitatīviem gaļas ēdieniem, ka pat nevēlas neko labāku. Ja jūs ēdat gaļu — tai noteikti jābūt ļoti svaigai, labi sagatavotai.

Ieteicams lietot uzturā pēc iespējas vairāk dārzeņu un graudaugu. Pilnībā jāatsakās no konditorejas izstrādājumiem, kīikām, cepumiem. Sāls un cukurs — pēc iespējas mazāk. Kafija arī nav ieteicama, labāk ir dzert tēju — vēlams, zaļo, un ne pārāk stipru. Ieteicamas dažādas zāļu tējas — kumelītes, piparmētras, u. c., augļu sulas — protams, dabīgās. No alkohola jāatsakās pilnībā, izņēmums varētu būt vienīgi sausie vīni, bet ne sevišķi bieži. Bez tam vēlams produktus pēc iespējas mazāk jaukt kopā. Vēl ēdienkartē ieteicams dabīgais medus, rozīnes, rieksti. Nedrīkst pārēsties! Laiku pa laikam jāievēro atslodzes dienas. Ir jāizšķir divi dažādi jēdzieni — badošanās un atturēšanās no ēšanas. Neviens dzīvnieks labprātīgi nebadojas, taču jūs noteikti būsiet ievērojuši, ka slimi dzīvnieki pārstāj ēst (bet ne — dzert). Badošanās iesākas tad, kad organismā izbeidzas no ārpuses pienākošo pārtikas vielu rezerves, parasti tas notiek pēc 4—6 neēšanas dienām. Šādi nelieli gavēņi attīrīs jūsu organismu, ļaus tam atpūsties, jo gremošanas process ari prasa enerģiju. Tomēr jāatceras, ka dažu slimību gadījumā atturēšanās jūsu kaiti var saasināt, tāpēc iesākumā būtu jāgriežas pie ārsta dietologa. Iespējams arī daļējs gavēnis — atteikšanās no viena vai vairākiem produktiem. Bez tam šāda atturēšanās nostiprinās arī jūsu gribasspēku. Tomēr ēšanas režīma izmainīšana pati par sevi jūsu garīgo attīstību neveicinās. Pārmērīga badošanās var novest pie pilnīgi pretēja rezultāta!

JOGA, FIZISKIE VINGRINĀJUMI

Daudzi cilvēki uzskata, ka "garīguma" kultivēšanai obligāti nepieciešams nodarboties ar kādu no Austrumu jogas sistēmām. Tas taču ir tik eksotiski un noslēpumaini! Bet tas, ko mēs parasti saprotam ar vārdu "joga", ir tikai neliela daļa no veseluma, kuru grūti aplūkot sadalītā veidā. Cilvēkam, kas vēlas nodarboties ar kādu no indiešu jogas sistēmām, būtu jāapgūst arī Indijas vēsture, filozofiskās un reliģiskās sistēmas, pilnībā jāiejūtas šīs kultūras mentalitātē. Bez tam viņam būtu arī jāatrod zinošs skolotājs. Joga — tā ir sena, izsmalcināta māksla, pasaules uzskats, kas veidojies apstākļos, kas ir visai atšķirīgi no mūsējiem, tādēļ jogas adaptācija Ziemeļeiropas apstākļos ir visai problemātiska. Pastāv pat uzskats, ka jogas vingrinājumi ir kaitīgi eiropiešu ķermeņiem, kas gan gluži neatbilst īstenībai.

Tomēr fiziska aktivitāte cilvēkam ir nepieciešama. Fizkultūra saprātīgās devās paaugstina cilvēka enerģētisko līmeni. Fizlndtūra, kustības māca cilvēkam izjust un kontrolēt ķermeni.

SEKSS

Šodien nav iespējams uzrakstīt grāmatu, nepieskaroties šai tēmai! Nu kā tad bez tā!

Sekss ir cieši saistīts ar cilvēka personību kā veselumu. Tas, kādi mēs esam seksā, lieliski parāda, kādi mēs vispār esam dzīvē. Nav kaut kāda seksa paša par sevi, to nevar aplūkot atrauti no personības, cilvēku savstarpējām attiecībām. Maldīgi ir domāt, ka sekss ir tikai fizisku vingrojumu kopums — pietiek tikai pārzināt visus paņēmienus, un jūs būsiet labs ar visiem un pasargāts no visa.

Seksuālā enerģija ir tā pati enerģija, ko cilvēks izmanto jaunradē, darbā ar sapņiem, dziedināšanā. Svarīga ir prasme šo enerģiju transformēt, sublimēt. Tai piemīt milzīgs spēks, kas, aplami izmantots, var jūs pilnībā sagraut. Ikvienam zināms, ka nekārtīga dzimumdzīve noved pie dažādām slimībām. Bet bez šī tūlītējā efekta šāda dzimumdzīve atstāj ari stipru ietekmi uz cilvēka Karmu. No sifilisa un gonorejas jūs spēsiet izsargāties, ja vien lietosiet prezervatīvus, bet pa šo laiku jums var izveidoties nevēlamas Karmas uzkrājumi. Jūs varat zaudēt enerģiju, jūsos var uzkrāties negatīva, postoša Karma. Tas nekādi nevar palikt bez sekām — jūsu raksturā var notikt nevēlamas izmaiņas. Seksuālā saskarsme — tā ir enerģijas apmaiņa ar otru cilvēku, nevis "glāze ūdens". Ja jūs to darāt nekontrolēti, "pa labi, pa kreisi", jūsos var izveidoties tāds enerģētiskā vampīrisma paveids, kura gadņumā jūsu pozitīvā Karma var tikt apmainīta pret partneru negatīvo Karmu. Melnās maģijas rituālos tiek izmantots tieši šis "seksuālā vampīrisma" paveids. Tamlīdzīgas prakses ar laiku noved pie pagrimuma un enerģijas izsīkuma.

Viss nupat sacītais tomēr nebūt nenozīmē, ka topošais "garīgais meklētājs" nedrīkst vispār ar seksu nodarboties. Vienkārši tam, tāpat kā visam citam, jānotiek "ar mēru", un tad, ja jūs un jūsu partneri vieno noturīgas, stabilas attiecības. Ja šādu attiecību nav, tad cilvēkiem parasti ir tieksme mocīt sevi un otru cilvēku ar tādām mokošām emocijām kā greizsirdība, vēlme dominēt pār otru, valdīt. Šīm nevēlamajām jūtām ar seksu pašām par sevi nekāda sakara nav, tomēr seksa klātbūtne to visu pastiprinās. Rezultātā jūs zaudēsiet enerģiju.

Parasti, "nodarbojoties ar seksu", cilvēki risina kādus savus jautājumus, tai skaitā ari karmiskas problēmas, un ļoti reti pievērš uzmanību otra cdvēka problēmām.

Tādā gadījumā sekss cilvēkam ir:

—   veids, kā izvairīties no vientulības;

—   mīlestības apliecinājums konkrētajam partnerim;

—   mīlestības apliecinājums cilvēkam kā tādam;

—   veids, kā piesaistīt partnera uzmanību;

—   veids, kā iepazīt partneri;

—   piedzīvojums, izklaide;

—   atbrīvošanās no stresa;

—   pašapliecināšanās veids;

—   atriebība kādam citam cilvēkam (iepriekšējam partnerim);

Gadījumā, ja cilvēks risina partnera problēmas, sekss

ir:

—   pēcnācēju radīšana;

—   veids, kā palīdzēt otram cilvēkam apliecināties;

—   ārstēšana no frigiditātes vai impotences;

—   sakrāla vai kāda cita rituāla izpildīšana;

—   otra cilvēka kompleksu ārstēšana.

Tāpēc esiet uzmanīgi — jūsu seksuālā dzīve būs līdzsvarota tikai tādā gadījumā, ja tajā nedominēs egoisms.

Rezumējot visu iepriekšsacīto, varam minēt šādus galvenos dziednieka darbības principus:

1.   Jāatsakās no vēlmes pārsteigt publiku, šokēt, izraisīt "efektu".

2.   Jāspēj būt noturīgam pret traucējumiem — proti, lai apkārt notiekošais neietekmētu jūsu pašsajūtu un spējas — neņemiet vērā neizpratni, greizus skatienus, ļaunus vārdus.

3.   Iekšēja neitralitāte pret darba rezultātu. 75% darbības laika dziednieks veltī pats sev — ieiet darbības stāvoklī, noskaņojas, veido domformas utt. — tas viss ir galvenokārt darbs ar sevi, Ceļš, kur konkrētie rezultāti — tikai ziedi Ceļa malās (kas nenozīmē, ka jūs varat atļauties būt pavirši — nebūt nē, viss ir jādara tik labi, cik vien labi jūs spējat). Dziedināšanas iznākumu lai izšķir tas, kas ir spēcīgāks par jums — proti, Dievs, Liktenis jeb Gars.

4.   Jāsaglabā iekšējs miers un bezkaislība. Jums jāpieslēdzas kādam vispārcilvēciskam Egregoram, kas stāvētu pāri konfesionālajiem Egregoriem (par Egregoriem — nākamajās nodaļās).

5.   Neielaist sevī svešas sāpes un problēmas. Distancējieties no tām.

6.   Ir jāprot atteikt, ja pacients "nav jūsējais".

7.   Jāpalīdz tikai tad, ja cilvēks pats ir lūdzis palīdzību. Nejaucieties citu cilvēku dzīvē bez uzaicinājuma.

PASAULE — KĀDA TĀ IR

Lai apzīmētu to, kas mūs aptver, mēs parasti lietojam vārdu "pasaule", "Visums", "Kosmoss". Mums visiem ir izveidojušies kaut kādi savi priekšstati par "pasaldi". Mums nepieciešams šo "pasauli" sistematizēt, sakārtot tā, lai mēs būtu spējīgi tajā orientēties un to tā vai citādi izmantot.

"Mēs domājam par priekšmetu pasaules eksistenci tikai mūsu uztveres īpatnību dēļ. Tas, kas šeit reāli atrodas — tās ir Ērgļa emanācijas (enerģijas plūsmas — tulk. piezīme) — plūstošas, vienmēr kustībā esošas un vienlaicīgi neizmainīgas, mūžīgas," — tā pasaules uzbūvi apraksta Karloss Kastaņeda.

Mūsu "pasaule" nepavisam nav tāda, kādu mēs to iedomājamies. Mēs to uztveram un aprakstām kā priekšmetu pasauli, bet tā tas nav.

Patiesība ir tāda — pasaule IR tāda, kādu mēs to redzam, bet vienlaikus tā tāda NAV. Paradokss? Jā, bez šaubām. Pasaule nav tik noturīga un reāla, kā mūsu sajūtas iemācītas ticēt, bet tā nav arī ilūzija, rēgs, kā sliecas uzskatīt dažas misticisma mācības.

Mēs sajūtam pasauli — tas ir fakts. Bet tas, ko īsti mēs skūtam — tas jau ir pavisam cits fakts. Kopš zīdaiņa vecuma mēs visi tiekam apmācīti uztvert pasaldi "pareizi", proti, tā, kā to uztver mūsu vecāki, tuvinieki, vēlāk — sabiedrība. Par cilvēku nepiedzimst, par cilvēku jaundzimušais kļūst apmācību procesā. Ir zināmi vairāki gadījumi, kad cilvēka mazuļus uzaudzina dzīvnieki, piemēram — vilki. Nonākuši pie cilvēkiem, šie bērni vairs nespēj būt cilvēld, jo viņi ir iemācīti būt vilki.

"Pirmā patiesība ir tāda, ka mūsu pazīšanās ar mums sajūtamo pasauli piespiež mūs ticēt, ka mūs ielenc piiekšmeti, kuri eksistē paši par sevi, tādi, kādus mēs tos uztveram, kaut gan īstenībā nav priekšmetiskas pasaules, ir tikai Ērgļa emanāciju pasaule" (K. Kastaņeda "Iekšējā uguns").

Iemesls, kādēļ mēs pasauli neredzam kā enerģiju tīrā veidā, bet gan kā "priekšmetu pasauli" ir tāds, ka 99,9% cilvēku nejūt nekādas vajadzības redzēt pasaulē kaut ko vairāk, kaut ko, kas pārsniegtu viņu vēlmes pēc pārtikas, drošības un sugas turpināšanas.

Lai cilvēks spētu pārvarēt ieradxunu inerci un ieraudzīt pasauli "tīrā veidā", ir nepieciešama papildu enerģija, kuras cilvēkam parasti nav. Visa tā enerģija, kas piemīt normālam vidusmēra pilsonim, ir pilnā mērā iesaistīta šī pilsoņa jau esošās pasaules "noturēšanā". Visu enerģiju, kas cilvēkam ir, viņš jau iesaista esošās dzīves uzturēšanā, kas galvenokārt sastāv no personīga svarīguma sajūtas apmierināšanas. "Priekšmetiskā pasaule" kā pasaules apraksta veids vislabāk atbilst šīm vajadzībām. "Cilvēku acis meklē pasaulē ēdienu" — raksta Kastaņeda.

No otras puses — lai dzīva būtne varētu šajā enerģijas plūsmu pasaulē DZĪVOT (vai nu tā meklē tikai ēdienu jeb arī kaut ko vairāk), tai IR jāiemācās šī pasaule kaut kā "aprakstīt", uztvert. Tad, kad būtne (cilvēks) iemācījies to darīt tā, kā to dara citas līdzīgas būtnes (cilvēki), tā var uzsākt nākamo apmācības fāzi un apgūt citus pasaules aprakstu veidus un pat iemācīties uztvert pasauli "tīrā veidā", kā enerģijas plūsmas. Tādēļ mums visiem noteikti ir jāiemācās vispirms uztvert pasaldi tā, kā to dara cilvēki. Ja cilvēks ir vesels, labi saprotas ar citiem sabiedrības locekļiem, ja ir atradis "savu vietu dzīvē", tas nozīmē, ka šāds cilvēks ir labi apguvis "cilvēcisko pasaules aprakstu". Turpretim, ja cilvēks ir nevesels, it īpaši, ja viņam rādās halucinācijas, ja viņš neprot nošķirt savas fantāzijas no "reālās dzīves", tas nozīmē — šim cilvēkam ir būtiski traucējumi "pasaides aprakstīšanā". Viņš neprot pasauli sakārtot, viņam tā ir izplūdis haoss. Acīmredzot šādam cilvēkam ir bijušas vai nu būtiskas kļūdas audzināšanā, vai arī viņam trūkst enerģijas, nav spēka "sakārtot pasaldi". Ja cilvēks nav spējīgs sakārtot šo vienu — "cilvēcisko pasauli", tad velti gaidīt, lai viņš būtu spējīgs apgūt cita veida pasaules aprakstus. Šāda iemesla dēļ ir ārkārtīgi nevēlami praktiski ar okultismu nodarboties cilvēkiem, kam ir "problēmas" — depresijas, halucinācijas, būtiski konflikti sabiedrībā. Šāds cilvēks riskē sagraut pēdējās sava "pasaules apraksta" paliekas un iegrimt absolūtā haosā — proti, neārstējamā ārprātā.

Tātad — mums līdzās eksistē vēl neskaitāms daudzums "pasaules aprakstu". Daži no tiem ir visai līdzīgi mūsējam, citi — krasi atšķirīgi. Suns šo pašu pasauli redz savādāk kā cilvēks. Suns redz daudz sliktāk, neizšķir krāsas, toties nesalīdzināmi labāka ir suņa oža, turklāt suņa dzirdes diapazons ir augstāks nekā cilvēka dzirdes diapazons. Kaķis labi redz tumsā, kaķim nakts liekas pilnīgi citāda kā cilvēkam… Un tomēr tā ir viena un tā pati pasaule, ko uztver suns, kaķis un cilvēks. Vai tad var apgalvot, ka kāds no viņiem pasauli redz "nepareizi'? Tas, kā pasauli uztver normāls, vesels cilvēks, pats par sevi nav ne "slikti", ne "labi". Slikti ir, ja cilvēkam piemīt pārmērīgs egoisms, bailes, alkatība. Bet šādu cilvēku par normālu mi veselu uzskatīt nevar…

Var iemācīties papildināt savu "pasaules aprakstu". Cilvēks var iemācīties redzēt tumsā, saskatīt "auras", ja vien viņam pēc tā ir vajadzība un ir pietiekoši daudz enerģijas, lai to izdarītu.

Daudzu primitīvo tautu šamaņi un burvji ir izveidojuši savu "Burvju pasaules redzējumu". Šāds burvis vēl nespēj uztvert pasauli kā enerģijas plūsmas tīrā veidā, taču viņa pasaule ir citāda, tajā bez visa tā, ko uztver parasts cilvēks, ir arī dažādi gari, neredzamas būtnes. Burvis tos visus kaut kādā veidā "redz", sarunājas ar tiem. Viņš vienlaikus redz pasauli tādu, kādu to redz parastie cilvēki, bet tai pašā laikā viņš spēj uztvert arī kaut ko vairāk. Līdzīgi darbojas arī mūsdienu ekstrasensi. Viņi redz cilvēku, bet vienlaikus redz arī cilvēka enerģētisko lauku — auru. Pie tam dažādi ekstrasensi viena un tā paša cilvēka auru var saskatīt dažādi — viens, piemēram, melnbalti, otrs — krāsaini.

Cītīgākie ekstrasensi savu pasaules redzējumu sistematizē, veidojot dažādas, bieži vien visai sarežģītas, "smalko pasauļu hierarhijas". Daudzas šādas sistēmas ir veidojušās gadsimtiem ilgi un atspoguļo attiecīgās kultūras tradīcijas. Rietumu pasaulē izplatītākā "ezotēriskā pasaules apraksta sistēma" izklāstīta rožkrustiešu mācībā. Tā sakņojas senebreju kabalistu tradīcijās, kas bagātinājušās ar sengrieķu garīgo skolotāju sasniegumiem. Eiropas viduslaikos šī tradīcija tika kopta dažādos garīgajos ordeņos — rožkrustiešu brālībā, masonu ordeņos. Tā ir pamatā ari viduslaiku alķīmijai. Par šīs tradīcijas pamatlicējiem tiek uzskatīti senie ēģiptieši. Tā saucamās Hermētiskās filozofijas pamatlicējs esot bijis Hermess Trismegists — "Trīskārt Lielais", kurš it kā esot bijis ēģiptiešu priesteris. Viņš uzrakstījis tā saucamās "Smaragda plāksnes", kas pašas līdz mūsdienām saglabājušās neesot. Uz šiem tekstiem tad ari balstās Hermētiskās filozofijas doktrīnas. Vairums pētnieku sliecas domāt, ka Hermess Trismegists ir mītiska persona — tas, protams, nav būtiski, jo mums svarīga ir šī garīgā tradīcija pati par sevi.

XIX gs. beigās, palielinoties eiropiešu interesei par Austrumiem, radās mēģinājumi šo Rietumu tradīciju "krustot" ar Indijas reliģiskajām mācībām —: tā radās J. Blavatskas aizsāktā teosofu kustība.

Savi "ezotēriskā pasaules apraksta" varianti ir visām lielajām kultūras tradīcijām. Daudz kas tajos ir līdzīgs — kā gan citādi? Mūsdienās parādās tendences uzsvērt šīs līdzības, šos daudzos variantus sintezēt, apvienot vienā veselumā.

Bet vispirms iepazīsimies ar tā saukto Rietumu okultisma tradīciju. Kā pasauli redz Rietumu mags?

Pasaule, kurā mēs dzīvojam, var likties kā absolūti nejēdzīgs sagadīšanās un nejaušību haoss, nesakarīgs virpulis, bet magi ir pārliecināti, ka tā nav. īstenībā pasaule ir vienota, vienots organisms, kurā visas daļas ir savstarpēji saistītas noteiktā kārtībā. Ari ikvienam cilvēkam ir sava vieta šajā kārtībā. Turklāt cilvēks pats ir šī lielā veseluma miniatūrs atspulgs — mazais veselums. Cilvēks sastāv no dažādām fiziskajām un garīgajām daļām, viņā ir visdažādākie noskaņojumi, emocijas, domas, kas visas kopā veido šo veselumu — cilvēku. Maģijā Visums — Makrokosms ■— tiek aplūkots kā cilvēka organisms, tikai neizmērojami lielākos izmēros. Savukārt cilvēks — Mikrokosmoss — tiek uzlūkots kā Makrokosmosa līdzinieks (un sastāvdaļa).

Gluži tāpat, kā visas cilvēciskās rakstura šķautnes un parādības ir vienas un tās pašas personības aspekti, tā ari visas Visuma parādības ir kaut kā liela un vienota atsevišķi aspekti, izpausmes. Šo lielo Vienoto mēdz dēvēt arī par Dievu, Valdnieku, To Kungu, Garu. n Visums un viss, kas tajā eksistē, ir šī Dieva sastāvdaļas, izpausmes. Dievs — tas ir gigantisks cilvēka organisms, bet cilvēks — mikroskopiska Dieva kopija. "Dievs radīja cilvēku pēc sava ģīmja un līdzības…" Izmantojot šo līdzību, cilvēks ir spējīgs mistiskā garīgā ceļā pielīdzināties Lielajam Visumam, pakļaut tā procesos savai gribai. Tā kā visas lietas ir Vienotā dažādi aspekti, mags spēj izmantot savā ceļā pilnīgi visu. Pilnīgojies mags ir spērjīgs sasniegt šo visu lietu vienoto Centru, kur cilvēks kļūst par Dievu. Šo procesu alķīmiķi sauc par Lielo Darbu, vissarežģītāko un visnozīmīgāko maģisko darbību.

Vienotajā maģiskajā Visumā darbojas dažādi maģiskie spēki, kas visi ir Lielā Vienotā Spēka dažādas izpausmes. Tā kā Visums līdzinās gigantiskam cilvēkam, tad tajā sastopamas ari visas cilvēciskās kaislības — mīlestība, naids, iekāre, žēlums, pašaizsardzības tieksme, varaskāre, graušanas tieksme. Šieni dažādajiem spēkiem (enerģijām!) doti dažādu dievu, dēmonu, eņģeļu un planētu nosaukumi.

Magi nodarbojas ar šo spēku iepazīšanu un pakļaušanu savai gribai. Tas ir iespējams, jo visi augstākminētie spēki sastopami kā Makrokosmosā, tā ari Mikrokosmosā. Ārpusē esošie — Makrokosmosa spēki — ir maga paša personīgo impulsu līdzinieki pastiprinātā veidā. Tātad mags savu ceļu iesāk ar to, ka iepazīst pats sevi un iemācās pārvaldīt savus impulsus. Tiklīdz viņš ir iemācījies pārvaldīt sevi, viņš ir spējīgs pārvaldīt ari Makrokosmosa spēkus. Kādā veidā tas notiek?

Saistošais elements, "strāvas vadītājs", saikne starp maga mikrokosmiskajiem spēkiem un makrokosmiskajiem spēkiem ir IZTĒLE. Trenēta un izkopta IZTĒLE ir varens maģiskais ierocis! Bez tam ārkārtīgi būtiska ir maga prasme KONCENTRĒTIES. Magam jāspēj fokusēt visu savas būtnes spēku un vēlmes uz kādu vienu mērķi, tēlu. Koncentrēšanās prasmei maģijā ir izšķiroša nozīme. Eksistē tāds vecs ticējums, ka magu varot pazīt pēc īpašas, nekustīgas skatiena izteiksmes. Viss pārējais, ko pielieto mags — rituāli, buramvārdi, žesti, priekšmeti — noder vienīgi šīs IZTĒLES veicināšanai, un lai KONCENTRĒTOS.

Tfe jāpaskaidro (tiem lasītajiem, kas varbūt to vēl nebūs dzirdējuši), ka arī DOMA ir savā veidā MATERIĀLA, proti — tā veido formas, kam ir noteikta struktūra un enerģija — tā saucamās DOMFORMAS. Mags šīs domformas veido ar IZTĒLES un KONCENTRĒŠANĀS palīdzību. Domformām piemīt spēja iedarboties uz pasauli! Ja mags apveltīts ar lielu koncentrācijas un iztēles spēju, ja viņš pats ir enerģētiski spēcīgs, viņš var radīt ļoti noturīgas un iedarbīgas domformas.

Kur dzīvo domformas un kā tās iedarbojas uz mums?

Jau pieminētais Hermess Trismegists esot formulējis tā saukto trejādības likumu, kurš apraksta pasaides iedalījumu, proti — pasaule sastāv no fiziskās pasaules, astrālās pasaules un garīgās pasaules. Domformas "dzīvo" un izplatās Astrālajā pasaulē. Visam, kas atrodas fiziskajā pasaulē, ir savs "līdzinieks" jeb kopija Astrālajā un Garīgajā pasaulē. Var teikt ari tā — Garīgajā pasaulē lieta pastāv kā ideja, informācija, Astrālajā — iegūst astrālo matēriju, bet Fiziskajā — kļūst mums fiziski redzama ūn taustāma. Tas, bez šaubām, ir ārkārtīgi vienkāršots apraksts.

Lieli dabas spēki paši par sevi nav ne 'labi", ne "ļauni". Vismaz mēs nevaram uz tiem attiecināt Labā un Ļaunā jēdzienus to ikdienišķajā izpratnē. Katram spēkam ir gan sava gaišā, gan tumšā puse, jeb, kā saka okultisti — pozitīvie un negatīvie aspekti, kas savstarpēji papildina viens otru. Spēku tumšos aspektus pārstāv dēmoni, bet gaišos — eņģeļi. Te mēs saskaramies ar ļoti svarīgu maģisko doktrīnu — pretstatu mainības un VIENĪBAS doktrīnu. Jau seno grieķu domātāji vērsa uzmanību uz to, ka dabā pastāv dažādu pretstatu pāri. Viņi ievēroja to, ka Visuma norises atgādina svārsta kustību. Diena nomaina nakti, vasara — ziemu. Pēc atslābuma seko pacēlums. Viss, kas dzimst, noveco un mirst, un, lai rastos jauna dzīvība, jāiet bojā vecajam. Svarīgi ir tas, lai šie pretstati atrastos HARMONIJĀ. Sengrieķu filozofi uzskatīja, ka ir "kattt kas", kas uztur šo harmoniju, nodrošina mierīgu svārsta turp—atpakaļ kustību. Šis 'kaut, kas" ir augstāks par abiem pretstatiem un abi pretstati ir tā daļas.

Šis "kaut kas" ir maga meklējumu mērķis. Mags tiecas uz pretstatu apvienošanu un harmonizēšanu. Maģijā attīstība notiek izdzīvojot, izprotot un samierinot visus pretstatus — labo un ļauno, garīgo un miesisko, saprātu un kaislības, smieklus un asaras. Tēze un antitēze attīstās sintēzē. Alķīmijā pastāvēja priekšstats par Karaļa un Karalienes Laulībām, kuru rezīdtātā dzimst jauua bfttne — Hermafrodīts. Karalis un Karaliene šeit simbolizē divus Visuma radošos spēkus — vīrišķo un sievišķo, bet plašākā nozīmē — pretstatu (jebkuru pretstatu) pāri. Lai rastos kas jauns, nepieciešama šo pretstatu KOPDARBĪBA — Laulības. Hermafrodīts — tā ir mītiska būtne, kurā apvienotas kā vīrišķās, tā sievišķās iezīmes. Hermafrodīts — "pilnīga būtne", proti — pretstatu sintēze.

Tā arī jebkurā lietā magam jārod "zelta vidusceļš" — pretstatu apvienojums. Magam jālīdzsvaro visas savas būtnes sastāvdaļas. Piemēram, viņš nedrīkst par daudz nodoties intelekta un saprāta kultivēšanai uz jūtu un emociju rēķina.

Pretstatu līdzsvaram jābūt arī seksuālajā sfērā. Sieviete un vīrietis ir divi spēki, kas apvienojas, lai dzemdētu vienu — bērnu. Maģijā nepastāv doma, ka sieviete būtu "zemāka būtne" salīdzinājumā ar vīrieti. Pastāv ticējums, ka sākotnēji cilvēks bijis divdzimumu būtne. Kāda ezotēriska jūdu leģenda vēsta, ka Ādama ķermeņa kreisā puse bijusi sievišķa, bet labā — vīrišķa. Tas Kungs sadalījis abas puses atsevišķi. No šejienes nākot arī Bībeles versija par Ievu, kas radīta no Ādama ribas. Ja cilvēks ir Dieva līdzinieks, tad ari Dievam, kurš ir Vienots, piemīt gan sievišķais, gan vīrišķais, kas atrodas līdzsvarā.

Tādēļ mags nevar kļūt līdzīgs Dievam, kamēr nav attīstījis sevī pretējā dzimuma iezīmes, protams, ne fiziskās, bet gan garīgās. Pazīstamais psihologs Karls Gustavs Jungs ir izveidojis teoriju, pēc kuras katra cilvēka zemapziņā mīt pretējā dzimuma "pirmtēls" jeb arhetips, kas tad arī esot cilvēka "dvēsele". Cdvēks kā personība garīgi pilnvērtīgi attīstīties varot tikai tad, ja viņš šo "dvēseli" atrod un integrē savā psiliē. Jāpiebilst, ka mūža otrā pusē K. G. Jungs interesējās par alķīmiju, un ir sarakstījis vairākus darbus, kuros skaidro alķīmijas norises kā psihes procesus.

Maģijai līdz ar to sveša ir doma, ka sekss būtu kaut kas grēcīgs un netīrs. Gluži pretēji, senatnē tika uzskatīts, ka līdzīgi tam, kā jauna cilvēciska būtne tiek radīta dzimumaktā, tā ari Visuma esamība ir dievu seksuālas darbības rezultāts. Eshils "Danaīdās" runā par dabu kā par Zemes un Debesu augli: "Svētas Debesis ilgojas saskarties ar Zemi, un Zemi pārņem kvēlas ilgas pēc šīs savienības. Debesis atdod Zemei savu valgmi un apaugļo to, un Zeme dzemdē ganības lopiem un augļus mirstīgajiem."

Kā jau pieminējām, viens no visvairāk cienītajiem Rietumu okultisma pirmavotiem ir Hermesa Trismegista "Smaragda plāksnes". Šīs plāksnes esot atradusi Ābrama sieva Sāra, pēc citas versijas — Aleksandrs Lielais Hermesa Trismegista kapā. Hermess — tā sauca arī sengrieķu gudrības dievu, kurš bija arī maģijas patrons. Vēl 1200. gadā esot eksistējis šo "Smaragda plākšņu" latīniskais tulkojums, bet esot zināmi vēl agrāki arābu tulkojumi. Latīniskais skanot šādi: "Quod superius est sicut quod inferius et quod inferius est sicut quod superius ad perpetranda miracula rei unius* — "tas, kas ir augšā, līdzinās tam, kas apakšā, un tas, kas apakšā, līdzinās tam, kas augšā. Tā tiek sasniegts vienotības brīnums".

Uz šo maģisko vienotības doktrīnu balstās ari tāda maģiska nozare kā astroloģija. Pēc astrologu domām, Zemes notikumi ir paralēli Debesu notikumiem. Debesu planētas iemieso dažādus maģiskos spēkus, kas darbojas uz Zemes un cilvēku dzīvēs. Uz šo vienotības likumu balstās arī dažādi zīlēšanas paņēmiemi.

Princips "kā augšā, tā apakšā" neaprobežojas vienīgi ar pasīvu nākotnes izdibināšanu. Ietekmējot notikumus "apakšā", mags spēj izmainīt notikumus "augšā" — uz to pamatojas dažādi praktiskās maģijas paņēmiemi.

Vēl, kā jau stāstījām, Hermesa Trismegista formulētais likums izpaužas pasaules uzbūvē. Visvienkāršākais pasau-

Ies iedalījums ir trejāds — proti, ka pasaule sastāv no Garīgās, Astrālās un Fiziskās pasaules (skat. zīmējumu).

1.  Garīgā pasaule.

2.  Astrālā pasaule (Vēlmju pasaule)

3.  Fiziskā pasaule

Pastāv arī sarežģītāki iedalījumi, šis ir vispārinātākais no visiem. Tā, piemēram, pēc Rožkrustiešu teorijas, Visums iedalās 7 pasaulēs:

1.   Dieva pasaule.

2.   Jaunavīgā Gara pasaule.

3.   Dievišķīgā Gara pasaule.

4.   Dzīvinošā Gara pasaide.

5.   Konkrētās un Abstraktās Domas pasaide.

6.   Vēlmju jeb Astrālā pasaule.

7.   Fiziskā pasaule.

Katra no šīm pasaulēm savukārt iedalās vēl sīkāk. Pati zemākā no visām ir Fiziskā pasaule, ko uztver un kurā dzīvo lielais vairums cilvēku. Tā iedalās divos slāņos — ķīmiskajā slānī (šķidrumi, gāzes, cietās vielas) un ēteriskajā slānī, kurš sastāv no tā saucamā ētera — matērijas, kas ir smalkāka par parastajām, ķīmiskajām matērijām. Citas klasifikācijas šo ēterisko slāni pieskaita Astrālajai pasaulei. Ēteriskajam slānim piemīt tāda īpašība, ka tajā saglabājas materiālo lietu un domu "nospiedumi" — t. i. — "rokraksti nedeg" — viss, kas vien uz Zemes noticis, tiek ierakstīts šajā ēteriskajā slānī gluži kā datora atmiņā. Mags spēj piekļūt ēteriskajā slānī esošajai informācijai un, piemēram, atjaunot bojā gājušu rokrakstu. No otras puses, ar šī slāņa palīdzību notiek dievišķo ideju iemiesošanās materiālajā pasaulē.

Nākamā pasaule — Vēlmju pasaule jeb Astrālā pasaule. Tā iedalās trīs slāņos — Kaislību pasaulē, Neitrālo vēlmju pasaulē un Augstāko vēlmju pasaulē. Šajā slānī atrodas rīcību pamudinošie motīvi — pēc analoģijas ar Mikrokosmosu — emocijas.

Trešā — Domu pasaule iedalās Konkrētās un Abstraktās domas slāņos. Pirmajā slānī pārstāvētas mūsu izvēles iespējas, saprāts, kas caur Astrālo pasauli un Ēterisko slāni iemiesojas Fiziskajā pasaulē. Uz šo divu Domu pasaules slāņu robežas atrodas krustpunkts — punkts, kur Gars (Ideja) pārveidojas Formā (Matērijā).

Dzīvinošā Gara pasaulē atrodas indivīdu konkrētās karaliskās saiknes — parādi, gan piedotie, gan nepiedotie. Dievišķā Gara pasaulē atrodas cilvēka augstākais garīgais aizsākums. Jaunavīgā Gara pasaulē atrodas Dieyišķie Gari jeb tā saucamie Egregori.

Šīs pasaules nepastāv izolēti viena no otras, bet gan aizņem vienu un to pašu telpas daļu, savstarpēji mijiedarbojas. "Parastie cilvēki" spēj uztvert vienīgi fizisko pasauli, dažos izņēmuma gadņumos — Astrālās pasaules zemākos slāņus.

Turpmāk ērtības labad lietosim vispārinātus apzīmējumus — Fiziskā, Astrālā un Garīgā pasaule. Līdzīgi kā Visums sastāv no šīm trim pasaulēm, tā ari cilvēks sastāv no trim ķermeņiem — Fiziskā, Astrālā un Garīgā. Cilvēks, kurš attiecīgi vingrinājies, spēj pārslēgt savu apziņu uz Astrālo un Garīgo ķermeni un "iziet" ārpus Fiziskā ķermeņa. Tāds cilvēks spēj ceļot Astrālajā pasaulē. Kad cilvēka mūžs beidzas, viņa fiziskais ķermenis iet bojā, un astrālais un garīgais ķermeņi atdalās no tā. Mirušā gars kādu laiku uzturas Astrālajā pasaulē, un tad seko t. s. astrālā nāve — kad garīgais ķermenis pamet astrālo, un turpina savu ceļu augšup — uz Garīgo pasauli. Pamestais "astrālais līķis" pēc kāda laika sabrūk. Vēl Astrālajā pasaulē sastopamas dažādas astrālas būtnes — gari, dēmoni, elementāļi, mākslīgi radītas domformas. Zemākās astrālās būtnes var būt šausmīgas un atbaidošas. Alkohola un narkotiku ietekmē cilvēks var "pieslēgties" zemākajam Astrālim un šīs būtnes ieraudzīt — dzērājiem murgos rādās čūskas, briesmoņi, "baltās pelītes", tiem liekas, ka viņus vajā, grib nogalināt. Augstākajiem astrālās pasaules slāņiem "pieslēgties" ir daudz grūtāk, tas prasa garīgus vingrinājumus, uzcītību un darbu ar sevi. Garīgi augsti attīstīti cilvēki spēj "pieslēgties" arī Garīgajai (jeb Mentālajai) pasaulei, līdz pat Vienotā Dievišķā līmenim.

Ikviens notikums, kas grasās notikt uz Zemes, vispirms izveidojas Astrālajā (Vēlnvju) pasaulē. Tā pirmavots (Ideja) savukārt rodams Garīgajā pasaulē. Mags ar savu domu spēku spēj šos notikumus ietekmēt. Bez tam mags spēj arī radīt domformas — pastāvīgas enerģētiski informatīvas struktūras, kas eksistē Astrālī. Domformām var būt visdažādākie uzdevumi — piemēram, aizsargāt kādu vietu vai cilvēku. Daudzi būs dzirdējuši par t. s. Tutanhamona kapeņu lāstu — visi cdvēki, kas piedalījās šo kapeņu atvēršanā un izpētē (apgānīšana taču!), vēlāk dažādos veidos gāja bojā. Okultisti uzskata, ka tas noticis tādēļ, ka šīs kapenes atradās speciāli veidotu domformu aizsardzībā. Melnie magi rada domformas ar nolūku kaut ko iznīcināt, sagraut.

Astrālajā un Mentālajā pasaulē eksistē arī Egregori. Egregors — tas ir kādas cilvēku grupas kolektīvais "sargeņģelis" — enerģētiska struktūra. Ikviens cilvēks ir saistīts ar kādu no Egregoriem. Egregoriem var būt dažādas pakāpes — piemēram, atsevišķu dzimtu Egregori visi kopā veido kādas nācijas Egregoru. Pastāv arī dažādu reliģiju Egregori — Kristīgais (ar dažādu konfesiju apakšegregoriem), Islama, Budisma, Hinduisma utt. Cilvēks parasti ir karmiski saistīts ar saviem Egregoriem, tāpēc jābūt uzmanīgam, mainot reliģisko piederību! Ja jūs esat karmiski saistīti, piemēram, ar Pareizticības Egregoru, tas nozīmē, ka jums dzīvē jāatrisina kādi šī Egregora uzdevumi. Līdz ar to šis Egregors jums palīdzēs, dos spēku, aizsargās. Kristīšana nozīmē cilvēka "pieslēgšanu" Egregoram. Jūs nevarat izdomāt pēkšņi pāriet budismā. Šāda pāreja var notikt tikai tad, ja cilvēks savu karmisko pienākumu pret Egregoru ir izpildļjis.

Egregors ir "jābaro", jādod tam enerģija — tam domāti, piemēram, Baznīcas rituāli. Cilvēks, apmeklējot dievkalpojumu, ziedojot Baznīcai, stiprina Egregoru. Pretī viņš var saņemt Egregora aizsardzību tad, kad tāda ir nepieciešama. Ari dziedināšana notiek ar Egregoru palīdzību.

Garīgajā pasaulē ir daudz kā bīstama, ar to nedrīkst jokoties. Ne jau velti ir teikts — "Tev nebūs Tā Kunga vārdu lieki valkāt" — proti, bez vajadzības nedrīkst uzbāzties Egregoram ar prasību palīdzēt. Atbildes reakcija jums var būt visai nepatīkama. Ko dara ar suni, kas kvekšķ bez vajadzības? Ieper!

Pastāv ari tāda parādība kā Egregoru savstarpējās cīņas. Katram Egregoram ir savi karmiskie uzdevumi, katrs Egregors dzimst, nodzīvo tam atvēlēto mūžu, noveco un mirst. Dzīvot saskaņā ar saviem Egregoriem — dzimtas, nācijas, reliģiskās konfesijas — viens no sekmīga dziednieka pamatprincipiem.

MEDITĀCIJA

Meditācija — cik noslēpumaini skan šis vārds… Termins "meditācija" atklātībā sācis parādīties pavisam nesen. Agrāk tika uzskatīts, ka meditācijas noteikti saistītas ar reliģiskiem kultiem vai mistiskām mācībām. Tiešām, meditācijas nozīme dažās reliģijās ir liela, tomēr bez šauri reliģiskās vērtības meditācija sekmē vēl ari veselības uzturēšanu, garīgu līdzsvaru un iekšēju mieru. Meditācija — tā ir psihotehnika, kas kopš senseniem laikiem bijusi pazīstama gan Rietumu, gan Austrumu kultūrās. Uzmanības koncentrēšana uz kādu priekšmetu, domu, jēdzienu — tā ir meditācija. Tā, piemēram, bērns iepazīst pasauli meditācijā — kad bērns ir aizņemts ar kādu lietu vai parādību, viņa uzmanību grūti piesaistīt kam citam.

Tradicionāli meditācija vienmēr ir bijusi viens no pakāpieniem garīgās attīstības procesā. Tā sekmē maksimālu slēpto spēju atklāšanos, proti — cilvēka pašrealizāciju. Meditācija ir vienkāršs un visiem pieejams garīgs vingrinājums, kas var tikt pielietots ari nesaistot to ar kādu reliģisku vai ezoterisku mācību. Meditācija var veicināt veselības atjaunošanu bez ķīmisko zāļu lietošanas. Metodikas izvēle, meditācijas vieta un laiks — tās ir stipri individuālas lietas.

Iesākumā, kā jau minējām, nepieciešama pašdisciplīna, vēlēšanās strādāt un ticība savām spējām. "Pēc jūsu ticības jūs tapsiet atalgoti."

Parasti meditācijas norisi mēdz iedalīt 5 pakāpēs: 1. KONCENTRĀCIJA Adepts iekšēji atslābinās un koncentrē savu uzmanību uz kaut ko. Koncentrācijas objekts var būt brīvi izvēlēts — priekšmets, kustība, miers, kāds jēdziens utt. Plaši izplatīta ir uzmanības koncentrēšana uz elpošanu, uz darbību, kas notiek "šeit un tagad" — uz deju, tuvcīņu, vingrošanu, kaligrāfiju, ikebanas veidošanu, tējas ceremoniju u. c. Meditācijas objekti var būt ari:

— priekšmeti: ikona, mandala, sakrāls teksts, glezna, pa logu redzama ainava, ziedi, dabas parādības, koka mizas faktūra, kāds punkts telpā, sveces liesma utt.;

—   skaņa: psalmu dziedāšana, mantras lasīšana, lūgšana, sakrālu tekstu runāšana, jebkura melodija, dabā dzirdamas skaņas — jūras šalkoņa, lietus, putnu dziesmas utt.;

—   abstrakta ideja — kāds paradoksāls uzdevums, kāda ētiska vai morāla ideja, piemēram — Labestība, Taisnīgums, Godīgums vai tamlīdzīgi;

—   smarža: rituālās kvēpināmās zāles, ārstniecības augu smaržas utt.;

—   jebkura augstāk minēto objektu kombinācija.

2.   MEDITĀCIJA, kuras pamatā ir ILGSTOŠA KONCENTRĒŠANĀS. Tā prasa aktīvu apziņas un zemapziņas darbu, zināmu piepūli.

3.   APCERE jeb VĒROJUMS. Šajā pakāpē koncentrācija jau vairs neprasa piepūli mi pāriet "automātiskā režīmā". Piepūle šajā gadījumā ir ne tikai nevajadzīga, bet pat kaitīga. Notiek apziņas pārslēgšanās no domāšanas loģiskā tipa uz intuitīvo, radošo. Tādējādi mūsu ikdieniškās domas, kas parasti ielenc mūs no rīta līdz vakaram, atvirzās otrā plānā. Domāšana no tradicionāli dominējošās racionālās kreisās smadzeņu puslodes domāšanas pārslēdzas uz labās puslodes tēlaino domāšanas tipu, un pat, kas ir vislabāk — iespējams šos abus domāšanas tipus apvienot tēlaini — sinkrētiskajā domāšanas tipā, kam piemīt daudz labākas adaptācijas spējas.

4.   VIENOTĪBAS IZJŪTA jeb SAPLŪSME. Vēl augstāka meditācijās pakape. Ta ir abstrakcijas pakāpe, kad meditācijas objekts, meditācijas subjekts (adepts, kas praktizē meditāciju), un pats meditācijas process saplūst vienkop, un iestājas apbrīnojama pasaules vienotības izjūta. Notiek personīgā "Ego" sagraušana, tā saplūsme ar Absolūtu jeb Vienoto, pavisam jauna "Es" radīšana. Iztēles un fantāzijas aktivizācija var novest pie tā, ka iekšējā sapņu pasaule cilvēkam kļūst tikpat reāla kā ārpasaule. Pasaule "dubultojas" un tālāk iespējami šādi attīstības varianti — jauna, augstāka "Es" izveidošanās, Dieva "materializācija". Pasaule var tikt uztverta kā ilūzija, sapnis. Šajā meditācijas pakāpē iespējamas vairāku veidu tā sauktās ekstāzes:

—   ekstāze, kam pievienojas šaubu, nesapratnes elements: "mentālajā ekrānā" parādās neizprotami attēli, redzējumi, kuru jēga ir miglaina vai vispār neizprotama;

—   pārdomu pilna ekstāze — redzējumu jēga sāk noskaidroties, simboli iegūst nozīmi, tēli atgādina kaut ko jau redzētu un saprotamu;

—  ekstāze kā bauda: parādās prieks par iedziļināšanos lietu būtībā, to kopsakarībās, vienotības sajūtā;

—   ekstāze kā pašaizmirstība: šajā līmenī prieks kļūst par dominējošo izjūtu un izsturņj visas pārējās sajūtas. Tieši šādu stāvokli ir centušies sasniegt visu laiku un tautu mistiķi. Tie, kas šo stāvokli kaut reizi ir izjutuši, saka, ka neesot spējīgi adekvāti vārdos to aprakstīt. Savas sajūtas viņi ir atveidojuši līdzībās, analoģijās, dzejoļos vai neskaidros pravietojumos.

Viduslaiku Japānā dzenbudistu mūki meklēja izeju meditatīvā praksē, kas saturēja pārdomas par Labo un Ļauno, par Pienākumu uņ Aicinājumu, Ceļu un Izvēli, Trūkumu un Bagātību… Šo meditatīvi poētisko pārdomu realizācijas formas bija saistītas ar noteiktiem kanoniem, reglamentu, kas ietvēra gan saspringtus iekšējos monologus, gan īsus, asprātīgus paradoksus. Šajos paradoksos, kas darītu godu jebkuram Dzena Patriarham, tīrā prāta abstrakcija dominē pār "lietišķi priekšmetīgo" tēlainību.

5. APSKAIDRĪBA. Apzināti vai neapzināti izejot visas iepriekšminētās meditācijas pakāpes, iespējams sasniegt tādu apziņas stāvokli, ko varētu dēvēt par "sapratni, kas pārsniedz visas parastās zināšanas". Šajā stāvoklī cilvēks ir spējīgs uztvert informāciju, kas kvalitatīvā ziņā būtiski atšķiras no visa, ko viņš ir bijis spējīgs uztvert līdz tam. Šo stāvokli vēl varētu dēvēt par Atklāsmi, un tas ari meditācijas procesā ir vissvarīgākais.

Lai sekmīgi sasniegtu Saplūsmes pakāpi (ko dažādās reliģiskajās tradīcijās mēdz dēvēt arī par Satori, insaitu, Samadhi), ir jāievēro daži nosacījumi:

—    cik vien tas ir iespējams, jāsamazina racionālā un formālā intelekta ietekme — protams, tikai uz meditācijas laiku;

—   prakses sākumā — jānorobežojas no iespējamiem traucēkļiem — skaņām, traucējošas gaismas utt.;

—  jāstrādā saskaņā ar lielajām energoinformatīvajām plūsmām — Egregoriem.

Nav jāiedomājas, ka, uzsākuši meditatīvo praksi, jūs uzreiz spēsiet sasniegt augstākās meditatīvās pakāpes. Tomēr laika gaitā jūs atklāsiet arvien jaunas sieras, kur pielietojama meditācija. Vispārinoši varētu sacīt, ka meditācija uzlabo dzīves kvalitāti un paildzina tās kvantitāti. Aplūkojot dzīves kvalitatīvos aspektus, mēs ieraugām neskaitāmas jomas, kurās tā izrāda savu labdarīgo ietekmi.

Fiziskā (bioloģiskā) līmenī meditācija samazina muskuļu saspringumu, tātad uzlabo cilvēka fizisko labsajūtu, kas ietekmē arī pārējos viņa dzīves aspektus — viņš sāk sekmīgāk strādāt, uzlabojas viņa attiecības ar pretējo dzimumu, samazinās (stabilizējas) arteriālais asinsspiediens, normalizējas vielmaiņas procesi. Relaksācija — atpūta — ir katras produktivitātes pamats.

Meditācijas iedarbība emocionālā līmenī — meditācija sniedz brīvības izjūtu, palīdz atraisīties, pārvarēt lieku kautrīgumu, neapmierinātību ar sevi un citiem. Pateicoties meditācijai, mēs sākam adekvāti novērtēt paši sevi, izdalīt subjektīvo realitāti un tās attiecības ar objektīvo, tai skaitā — sociāli nosacīto. Meditācija var palīdzēt atbrīvoties no kompleksiem, aizvainojuma uz "dzīvi un pasauli vispār" un uz savu likteni atsevišķi. Meditācija var iemācīt mūs uzturēt atklātāku un godīgāku dialogu ar apkārtējiem ļaudīm.

Iedarbība psihiskā sierā: dažāda veida bailes un trauksmaini psihes stāvokļi spēj pilnībā aptumšot mūsu dzīves gaišās puses. Šādu baiļu iemesli var būt visdažādākie, lai gan tie paši par sevi ir nenozīmīgi. Tas, kam psihoanalīze patērē mēnešus un pat gadus, ar meditācijas palīdzību ir novēršams daudz īsākā laika posmā.

Ietekme uz garīgo dzīvi. Ja jūsu dzīvē par normu ir kļuvusi fiziskā veselība un emocionāls līdzsvars, tad arī Dvēselē iestājas miers. Jūsu dzīve kļūst pilnvērtīgāka. Reliģiozi ļaudis meditācijas ietekmē sāk dziļāk izprast savu konfesiju tikumiskos un ētiskos nosacījumus, bet neticīgie sāk vērīgāk ielūkoties savā dzīvē — kāda ir viņu loma šajā pasaulē utt.

Kā piemēra varētu minēt gadījumu ar doktora Singltonu. Viņš vadīja onkoloģisko slimnieku grupu, kurā nodarbojās ar dažādām meditācijas metodēm, apvienojot tās ar psihoterapiju. Šajā grupā viņš spēja radīt optimisma un cerību pdnu gaisotni. Izveseļojās 55% no šīs grupas dalībniekiem, bet 35% stāvoklis ievērojami uzlabojās.

Galvenās briesmas, kas sagaida cilvēku, kurš vēlas praktizēt meditāciju:

—   pašapmāns, kas rodas pēc meditācijas, it īpaši pēc astrālajiem ceļojumiem — rodas bīstama visatļautības un varenības ilūzija;

—   neiecietība, kas var rasties gadījumā, ja praktizējošais ierauga, ka citiem cdvēkiem labāk patīk cits Ceļš;

—   tūlītēja rezultāta gaidīšana;

—   "roku nolaišana", padošanās, kas notiek, ja neparādās tūlītēji rezultāti, vai arī ja cilvēku nomāc ikdienas darbi un rūpes;

—   nepietiekami kvalificēts Skolotājs (Gura) — tāds ir Guru, kurš uzstāj uz savām īpašajām spējām, izredzētību, kurš savu Ceļu uzskata par vienīgo pareizo un nejūt iecietību pret citādi domājošiem.

Ar meditatīvo praksi cilvēki bieži vien sāk nodarboties tādēļ, lai iemācītos kontrolēt sevi, tomēr — jāuzmanās, jo, iztrūkstot pienācīgiem metodiskajiem palīglīdzekļiem un pareizam laika sadalījumam, tas var kļūt bīstami jūsu psihiskajai un fiziskajai veselībai: neparastas sajūtas un redzējumi var izslīdēt no jūsu gribas kontroles im "iejaukties" jūsu "parastajā pasaulē", tie var pārpludināt jūsu apziņu un veselo saprātu. Mēs atrodamies uz divu pasauļu robežas — iekšējās un ārējās mūsu pasaules robežas. Gadījumā, ja mēs pavēršam kādai no tām mugura, mēs zaudējam līdzsvara. Tas ari ir iemesls, kāpēc "ekstrasensu" vidū tik izplatīta ir tā saucamā "Dzena slimība", un tāpēc ari viņu vidū ir visai daudz šizofrēniķu: darbs ar paranormālām spējām norisinās (no psihiatrijas viedokļa) robežstāvokļos. Tas ir tas, uz ko vērsām jūsu uzmanību iepriekšējā nodaļā — proti, ar "pasaules apraksta" paplašināšanu nav vēlams nodarboties personām, kurām jau tā ir visai problemātiski "noturēt" kārtībā esošo "normālās pasaules" aprakstu. Jūs nedrīkstat pazaudēt spēju atgriezties "veselā saprāta pasaulē" — tādā "pasaides aprakstā", kāds raksturīgs lielākajai sabiedrības daļai, un kādā norit visu mūsu ikdienas dzīve. Galvenais — nejaukt vienu ar otru. Ja jūs redzat vīzijas vai halucinācijas, jums jāzina, ka tās ir vīzijas un halucinācijas, un ka jūsu ikdienas dzīvē tām nav jāparādās.

No fizioloģijas viedokļa, Pasaules robeža atrodas galvas smadzenēs. Tiek uzskatīts, ka indivīda sociāli apgūto racionālo pieredzi pārvalda kreisā puslode, bet iedzimto, intuitīvo — labējā. Tēli, ko uztver labā puslode, ļauj cilvēkam apjaust pasaules veselumu, bet kreisā puslode veido loģiskus secinājumus, analītiskus spriedumus, kas attiecas uz atsevišķām veseluma detaļām, cilvēka pašapzināšanos. Pielietojot dažādas psihotehnikas, notiek smadzeņu garozas un zemgarozas slāņu enerģētisko potenciālu izlīdzināšana, kas tad ari noved pie indivīda uztveres saplūšanas ar pasaules uztveri.

Vairākas no šīm tehnikām veicina pilnīgu kreisās puslodes uztveres atslēgšanu, šajā gadījumā notiek personības izzušana, iestājas "nirvāna" jeb "čaņczi" — nāve apcerē. Netrenētiem ļaudīm vingrinājumi, kuros notiek kreisās puslodes uztveres atslēgšana līdztekus ar labās puslodes uztveres stimulāciju, nedrīkst būt ilgstoši, jo rezultātā veidojas jau pieminētā "Dzena slimība" — cilvēks pazaudē spēju uztvert priekšmetus, parādības, saprast runu, notiek izmaiņas, tai skaitā arī neatgriezeniskas, cilvēka pašidentifikācija. Tādēļ ir ļoti svarīgi, lai cilvēks, praktizējot psihotehnilcas (arī — meditāciju), it īpaši tādas, kas paredz īpašus apziņas stāvokļus (Satori, nirvānu, samadhi), vadītos pēc loģikas, intuīcijas un intelekta. Laiku pa laikam ir jānoslogo abas smadzeņu puslodes, kā arī jāļauj tām atpūsties.

Dzenbudismā kā filozofiskā sistēmā tiek izmantotas

visdažādākās psihotehnikas, tai skaitā arī tādas, kas ietekmē cilvēka psihes uzbūvi, psiholoģiju un psihofizioloģiju. Ja nodarbojas tikai ar meditatīvo praksi, tad, no enerģētikas viedokļa, neapzinātie un nepārstrādātie zemākajās čaklās (par čakrām — nākamajās nodaļās) ieliktie karmiskie uzdevumi "vilks lejup", bet meditācijā aktivizētās augšējās čakras "raus augšup". Cilvēka biolauka struktūra tādējādi izstiepsies un kļūs "plānāka" 3.— 4. čakras rajonā, līdz pat pārtrūkšanai divās atsevišķās daļās. Praktizējot visdažādākās meditāciju tehnikas, it īpaši dodot priekšroku "forsētām" tehnikām — "pašdarbības budisti" parasti aizmirst to, ka Dzena klosteros līdztekus meditāciju praksei mūki nodarbojās ari ar smagu fizisko darbu, kas izlīdzināja iespējamos "lūzumus" psihē, sakārtoja adeptu biolauka struktūras. Bez tam Skolotāji katram māceklim atrada savu diferencētu pieeju atkarībā no mācekļa sagatavotības, rakstura tipa. Ja Skolotājam trūka šādas intuīcijas, tad sekas varēja būt bēdīgas — psihiska saslimšana.

Šajā kontekstā būtu vietā pieminēt kādu citātu no "Linczi Lu":

"Meistaram Czinšaņam bija 500 mācekļu, bet no tiem tikai mazums bija spējīgi piedalīties pārrunās, jo tie baidījās no tā, ka tiks iekaustīti. Huan-bo lūdza Linczi viņu pārbaudīt… Linczi ieradās Czinšaņas klosterī, un, tieši kā no ceļa nācis, ar ceļojuma somu plecos, iegāja meditāciju zālē, kur sēdēja pats Skolotājs. Czinšaņs nepaguva pacelt galvu, kad Linczi negaidīti iebļāvās: "Hē!" Czinšaņs apjukumā spēja tikai pavērt muti. Linczi pakratīja piedurknes un izgāja." Pēc šī atgadņuma visi mācekļi pametuši Czinšaņu, jo viņš, neatradis intuitīvi pareizu un tūlītēju atbildi, līdz ar to parādīja, ka viņam nav pietiekami dziļas un smalkas intuīcijas.

Meistara uzdevums ir "Dzena slimību" ne tikai izārstēt, bet nepieļaut vispār. Ja meistars bija pieņēmis mācekli, viņš līdz ar to bija ari uzņēmies karalisku atbildību par mācekļa psihisko un garīgo pilnveidošanos. lb atcerēties nenāktu par ļaunu kā dažādiem pašmāju Guru, tā ari viņu lētticīgajiem sekotājiem.

Ne mazāk iedarbīgas ir arī dinamiskās meditācijas.

Ķermenis kustībā it kā ieplūst no vienas formas otrā Īle, kas nodarbojas ar šo meditācijas paveidu, panāk ne tikai ievērojamu atslābināšanos, bet ari saglabā1 mundrumu un vērību. Bez tam dinamiskas meditācija laikā ir atvērti visi cilvēka enerģētiskie kanāli, un cilvēks spēj ieslēgties daudz pilnvērtīgākā enerģijas apmaiņā ar apkārtējo vidi. Tamlīdzīgas metodes nenāk tikai no Austrumiem — līdzīgus vingrinājumus pazinuši arī senie grieķi. Kaut arī Rietumu tradīcijā pieņemts, ka interesantas un nopietnas lietas jāklausās pilnīgā nekustībā, ar aizturētu elpu un sarauktu pieri, tomēr asinsrites traucējumi, muskuļu spazmas un apgrūtināta elpošana, ko izraisa šāds stāvoklis, nebūt nenodrošina labāku informācijas uztveri. Šajā ziņā zīmīga ir plaši pazīstamā Rodēna statuja "Domātājs" — viņš ir sasprindzis, saliecies, noslēdzies sevī, viņš ir kādu domu izrāvis no esības konteksta un nu cenšas to "izdomāt", kamēr Esība pa to laiku attālinās no viņa…

Bez biolauka izkropļojumiem meditācijas adeptu apdraud vēl kādas briesmas — proti, kāda būtne vai struktūra no t. s. Bardo (Astrālās pasaides, pasaides, kur uzturas mirušo gari) var iekļūt cilvēka apziņā. Tāda parādība tiek dēvēta par "apsēstību". Meditējot šķirtne starp abām pasaulēm — astrālo un mūsu ikdienas realitāti kļūst "caurspīdīga", un svešai enerģijai kļūst iespējams šo šķirtni pārvarēt. Šāda "apsēstība" fiziskajā plānā parādās kā apziņas šķelšanās, t. i., garīga slimība — šizofrēnija. Ja cilvēks spēj pilnvērtīgi īstenot savu patieso, absolūto "Es", tad šīs svešās struktūras zaudē varu pār cilvēka personību, tās vairs nav bīstamas, jo nespēj cilvēku ietekmēt. Šo likumsakarību apstiprina arī šāds citāts no sv. Augustīna rakstiem: "Velns pakļauj cilvēku ne ar spēku, bet ar valdzinājuma palīdzību. Dievs atņem cilvēku Velnam ne ar spēku, bet ar Taisnīgumu, Likuma palīdzību, un tas nozīmē, ka Velns neuzvar cilvēku maģiskā veidā, bet ar iedomātu vērtību palīdzību, ar viltīgu Labā un Ļaunā sajaukumu."

Pēc objektīvās laika skaitīšanas spriežot, meditācijas var būt gan ilglaicīgas, gan pavisam īslaicīgas. Subjektīvais laika ritums meditējot var izmainīties. Tas var kļūt kā palēnināts, tā arī gluži pretēji — paātrināts.

Nosacīti nosauksim par īslaicīgām meditācijām tās, kuras ilgst ne vairāk kā 6 — 8 stundas, bet par dgstošām — tās, kas turpinās ilgāku laika posmu. Daži lasītāji, iespējams, būs izbrīnīti — vai tiešām tas ir reāli iespējams? Jā, bez šaubām. Kaut arī, stingri runājot, tās vairs nebūs meditācijas, bet gan īpašs dzīvesveids. Šeit vietā būtu atgādināt kādu budistu tekstu:

"Kādā lietainā dienā Tenno, kurš uzskatīja sevi par pilnībā apskaidrotu, apciemoja Meistaru Nan-inu. Tā kā ārā tobrīd lija, Meistars teica: "Es pieļauju, ka tu būsi atstājis savus apavus priekšnamā. Tad nu es gribētu zināt, kur atrodas tavs lietussargs — pa labi vai pa kreisi no tavām kurpēm?" Tenno nespēja atbildēt."

No šī piemēra kļūst redzams, cik būtiski ir koncentrēt uzmanību uz "šeit un tagad". Arī tā ir sava veida meditācija.

Pašā iesākumā nepieciešams iemācīties ātri un pareizi fiziski atslābināties, jo muskuļu sasprindzinājums (tai skaitā ari sastingusi mīmika), apgrūtināta elpošana ir psihiskā stāvokļa somatiskas izpausmes. Psiholoģiskais stāvoklis tiek nostiprināts ar šīm fizioloģiskajām reakcijām, un savukārt, izmainot šīs fizioloģiskās reakcijas, ir iespējams izmainīt psihes stāvokli. Sekojoši — pat viena doma vai vārds spēj aizstāt ārīgus kairinātājus un izsaukt organismā kādus procesus vai reakcijas.

Starp sajūtu orgāniem un kustību centriem, veģetatīvi — viscerālo nervu sistēmu pastāv cieša saikne. Tādējādi caur vienu ir iespējams iedarboties uz otru. Fiziska atslābināšanās samazina hipotalamusa aktivitāti, un līdz ar to pazeminās emocionālā uzbudināmība.

Pastāv daži tradicionāli meditācijas noteikumi, kas būtu jāievēro iesācējiem:

1.   Visiem vingrinājumiem jānotiek mierīgos apstākļos, kur netraucē tuvinieku u. c. rosība, lieki trokšņi.

i»

2.  Telpā jābūt pietiekamam komfortam: lai būtu silti, sausi un svaigs gaiss.

35

3.   Ņemot vērā to, ka statisko meditāciju laikā palēninās asinsrite, vēlams silti apģērbties.

4.   Meditācijai jānotiek 2—4 stundas pirms ēšanas vai 4—5 stundas pēc tam (tādēļ labākais laiks meditācijai — 4—5 no rīta vai 7—8 vakarā).

5.   Alkohols un smēķēšana — kategoriski aizliegti. Nodarbības parapsiholoģijā nav savienojamas ar atkarību no sīkiem pieradumiem.

6.   Ja meditācijai jāilgst vairāk nekā 45 minūtes, vēlams uzstādīt modinātājpulksteni.

7.   Pēc meditācijas nesteidzieties tūlīt celties un doties kārtot savas ikdienas lietas, būtu labi vēl kādu laiku atslābināties un aprast ar jauniegūto stāvokli. Tūlīt pēc meditācijas nav vēlams arī skatīties televizoru vai lasīt avīzes.

Pats sarežģītākais meditāciju praksē ir iesākums— ' 1.—2. meditācijas pakāpe. Viss traucē, izkliedē uzmanību, satrauc, tādēļ piedāvājam 2 variantus traucējošo blakusdomu novēršanai.

Pirmais variants: sauksim to par 'ledlauzi". Jums jākoncentrē uzmanība uz kaut ko vienu, izklīdinot un aizgaiņājot prom visas "nepiederošās domas", to, kas nav vajadzīgs "šeit un tagad". Jūs esat gluži kā ledlauzis, kurš izšķaida ledu savā ceļā.

Otrais variants: "kamols". Jūs sākat "nepiederošās domas" "izķert" un cītīgi izdomāt līdz galam tā, lai varētu sacīt — nu manu domu kamols ir atšķetināts līdz galam.

Pirmais variants prasa vairāk spēka un gribas piepūles, tādēļ tas ir "varmācīgāks". Otrais ir "maigāks", bet, to praktizējot, jūs riskējat sapīties savās paša domās, analoģijās, asociācijās.

Tomēr laika gaitā jūsu spēja koncentrēties noteikti uzlabosies un jūs spēsiet pārvarēt šīs traucējošās domas.

Un tagad — pirmais praktiskais vingrinājums:

1. Ieņemiet meditācijas izejas pozīciju. Iezemējieties. Iezemēšanās nozīmē to, ka jūs uzturat kontaktu ar Zemes enerģiju. Lai iezemētos, jums ir jānosēžas taisni, pēdas jānovieto tā, lai tās cieši saskartos ar grīdu.

Novāciet no klēpja un ceļgaliem visu lieko (somas, grāmatas, rokdarbus). Rokas un kājas nedrīkst sakrustot. Delnas jānovieto uz gurniem, vēlams ar plaukstu uz augšu. Aizveriet acis Tin attālinieties no ikdienas rūpēm. Iztēlojieties, ka jums ir enerģētiska ass (koka stumbrs, aukla, sakne vai kas tamlīdzīgs), kas jūs savieno ar Zemi. Šai saiknei jāsavieno jūsu zemākā čakra ar Zemes dzīlēm, vēlams — centim. Lai jūs nemulsina tas, ka jūsu dzīvoklis varbūt atrodas devītajā stāvā, tam nav nekādas nozīmes. Šī enerģija spēj šķērsot visus betona, dzelzs un koka pārsegumus. Neviens materiāls ķermenis nevar būt par šķērsli enerģētiskām plūsmām. Atkārtojiet šo vingrinājumu tik ilgi, kamēr tas izdodas ar "pirmo piegājienu". "Ass" jūs cieši saistīs ar Zemi, un tas palīdzēs jums ne tikai uztvert jūsu Egregora enerģiju, bet arī saglabāt paškontroli kritiskās situācijās. Nekrītiet izmisumā, ja uzreiz viss neizdodas. Iezemēšanās ir tik svarīga, ka nav vērts nožēlot tai patērēto laiku. Kad esat apguvuši iezemēšanos, varat pāriet pie tālākās meditācijas gaitas. Arī turpmākajos vingrinājumos jums būs tie jāuzsāk ar iezemēšanos.

2.   Izdaliet 5 muskuļu grupas: sejas muskuļi, galvas apmatotās daļas muskuļi, kakla, roku, ķermeņa, kāju muskuļi.

3.   Iztēlojieties, ka istabas stūros atrodas 5 iededzinātas lampas.

4.   Domās nodzēsiet šis lampas, sinhroni atslābinot muskuļus — katrai lampai lai atbilst kāda no 5 muskuļu grupām. Muskuļi jāatslābina virzienā no galvas uz kājām. '

5.   Izjūtiet šīs sajūtas savā ķermenī, iegaumējiet šo atslābuma sajūtu, centieties tai atrast kādu asociāciju, kas palīdzētu atsaukt atmiņā šo izjūtu — kādu tēlu, priekšmetu, smaržu, skaņu, ar kuras palīdzību jūs spētu atkal ātri nonākt šajā fiziskajā atslābināšanās stāvoklī.

6.  Izejiet no atslābuma stāvokļa. Noskalojiet seju ar aukstu ūdeni.

Nākamais vingrinājums — tas būs nedaudz sarežģītāks par iepriekšminēto. Vingrinājumam nav jābūt burtiski tādam, kā tas aprakstīts, pēc tā līdzības jūs ar laiku varat radīt kaut ko savu.

1.   Iededziniet sveci. Tai jābūt tādai, kas varētu degt ne mazāk kā 35—40 minūtes.

2.   Ieņemiet izejas pozīciju, izdariet iezemēšanos, kā aprakstīts iepriekšējā vingrinājumā.

3.   Koncentrējiet uzmanību uz sveces liesmu, atvairiet blakusdomas, nejaušas asociācijas, ārpasaules trokšņus utt.

4.   Liekot lietā nedaudz pacietības, jūs drīz vien šādi spēsiet noskaņoties uz meditāciju jebkurā jums ērtā vietā un laikā.

5.   Pakāpeniski notiks tā, ka jūsu nemierīgās domas atvirzīsies no trokšņiem aiz sienas, rītdienas rūpēm un jūsu niezošā deguna un pievērsīsies svecei — tās liesmas formai, krāsai, kustībām.

6.   Jūs sāksiet uztvert šo liesmu pilnīgi citā uzmanības un izpratnes līmenī. Parādīsies sajūta, ka atrodaties dievišķās uguns klātbūtnē, un ka šī uguns ir ieraugāma jebkurā vietā un laikā — vajag tikai vēlēties to saskatīt.

7.   Tad pakāpeniski arī šīs sajūtas un emocijas izzudīs, un līdz ar tām izgaisīs ari laika un telpas sajūta. Pēcāk, analizējot iespaidus, jūs izpratīsiet, ka esat bijuši viens vesels ar sveci, liesmu, visu pasauli… Rezultāts būs apziņa, ka ikvienā no mums ir dievišķā dzirksts, un ka to ir nepieciešams cienīt.

8.   Izejiet no meditācijas, bridi atpūtieties, nesteidzieties ķerties pie dienas darbiem.

Jābrīdina lasītājs, ka šāda tipa meditācijas ārkārtīgi reti kad pilnībā izdodas jau pirmajā mēģinājumā. Meditācijas norise var izrādīties arī citādāka. Var būt tā, ka pirmajā reizē jūs netiksiet tālāk par meditācijas pirmo pakāpi — blakusdomas jums traucēs, un jūs netiksiet ar tām uzreiz galā. Tāpēc nezaudējiet pacietību. Tiklīdz jūtat, ka diezgan, pārtrauciet meditāciju, atslābinieties. Nākamajā dienā varēsiet vingrinājumu atsākt.

Trešais pēc kārtas vingrinājums prasīs no jums nedaudz vairāk fantāzijas kā iepriekšējie. Ņemiet vērā — nedrīkst sevi ar varu spiest meditēt. Ja jūs īstenībā nevēlaties meditēt, nedariet to "pienākuma pēc". Tomēr arī slinkums nav pieļaujams.

1.  Izejas pozīcija, iezemēšanās.

2.   Sasniedziet stāvokli, kad blakusdomas izzūd. Koncentrējiet uzmanību uz Savrasova gleznu "Krauķi atlidojuši". Varat lietot ari no žurnāla izgrieztu reprodukciju, vēlams — labas kvalitātes. Ja jums nav pieejama šīs gleznas reprodukcija, varat lietot ari kādu no V. Purvīša pavasara ainavām.

3.   Jūs skatāties uz kopš bērnības pazīstamu populāru gleznu. Kaut kur jūs noteikti būsiet to jau redzējuši. Jūsos var rasties asociācijas saistībā ar jūsu bērnību, piemēram, skolu. Vēlāk jūs varat šo reprodukciju izmantot, lai atsauktu atmiņā attiecīgās asociācijas — lai ieraudzītu sevi it kā no malas, saprastu kaut ko sevī, varbūt kādu līdz šim neatrisinātu bērnības problēmu.

No sākuma jūsu uztveri traucēs reprodukcijas sliktā kvalitāte, papīra spīdums utt. Bet pakāpeniski tas viss izgaisīs un jūs itin kā iekusīsiet gleznā — ir dzirdami pavasara trokšņi, putnu čalas, jūtama pavasarīga saulīte. Debesīs peld viegli, gaisīgi mākoņi. Kupenas jau sāk kust. Mostas viss dzīvais. Arī jūs izjutīsiet spēku pieplūdumu. Pievērsiet uzmanību enerģētiskajiem centriem — čakrām. Vēlākā attīstības stadijā jūs būsiet spējīgi detalizēti izšķirt tās enerģijas plūsmas, kas virzās cauri čakrām.

4.   Tad centieties šīs enerģijas plūsmas izlīdzināt. Tādējādi jūs izlīdzināsiet savu biolauka struktūru. Ar terminu "biolauka struktūra" šeit tiek domāta triju ķermeņu — fiziskā, astrālā un mentālā — vienība. Novēliet daudz laimes gleznā redzamajiem krauķiem un visai pasaidei. Nepazaudējiet labo noskaņojumu, "izejiet" no attēla.

5.   Pēc meditācijas nesteidzieties uzsākt darbu, kas prasa koncentrēšanos un piepūli. Dariet kaut ko vienkāršu un ikdienišķu — aplejiet puķes, apmīļojiet mājdzīvniekus, parunājieties ar kaimiņiem. Jāpiebilst, ka šo meditāciju vēlams veikt no 5 līdz 9 rītā — jo gleznā ir attēloti bērzi, kuru enerģētiskā aktivitāte tieši šajā laikā ir visaugstākā. Šajā laikā bērza enerģija ir nomierinoša, spēcīga un izlīdzināta. Tā veicina dvēseles brūču sadziedēšanu, palīdz ārstēt neirotiskus stāvokļus, nemieru. Agrā pavasarī koku enerģētiskais līmenis ir apmēram 50—60% no tā vasaras maksimuma.

Meditācija var izrādīties noderīga ari grūtos dzīves brīžos, kad jāizdara izvēle, no kuras var būt atkarīga jūsu dzīves turpmākā gaita. Ja jūsu izdarītā izvēle būs aplama, tas ir — ja to noteiks jūsos iemītošais lepnums, bailes, skaudība, alkatība u. c., tad dzīve jums atkal un atkal izvirzīs līdzīgas problēmas. Ja jūs nespēsiet reizi par visām reizēm šo "mezglu" atrisināt, jūs velti zaudēsiet enerģiju un laiku, apdraudēta būs jūsu garīgā tālākvirzība. It īpaši nozīmīgi tas ir gadļjumos, kad pareizs risinājums ir karmiski nozīmīgs jūsu dzīvē.

Lai pareizi izvēlētos, jums vispirms jānoskaidro grūtās situācijas būtība. īpaši svarīgi to darīt, ja tāda tipa situācijas jūsu mūžā atkārtojušās daudzkārt. Praktizējot sekojošo meditāciju, jūs iemācīsieties noteikt grūto situāciju cēloņus, un līdz ar to — arī veidus, kā šīs situācijas risināt.

Šī meditācija uzskatāma par ilgstošo meditāciju. Iespējams, tā jums būs nepieciešama tikai nedaudz reižu mūžā.

1.   Izpētiet savas sajūtas, emocijas, domas, ko izraisa situācija. Tad koncentrējieties uz problēmu. Kad būsiet atraduši problēmas cēloņus un veidus, kā to risināt, varēs uzskatīt, ka meditācija beigusies.

2.   Centieties noskaidrot, kā jūsu situācija vērtējama no ētikas (tikumības, morāles) viedokļa.

3.   Lietojot ētiskās kategorijas, analizējiet tās līdzīgās situācijas, kas jūsu dzīvē jau atgadņušās līdz šim, un kuras neesat bijuši spējīgi izprast un risināt. Šo situāciju pamatā, bez šaubām, izrādīsies Bailes, Lepnība un Skaudība (vai kāda no to kombinācijām).

4.   Tad noskaidrojiet — bet ko tad jūs īsti vēlaties? Kas jums ir vajadzīgs? Iztēlē veidojiet to sava "Es" tēlu, kādu jūs vēlētos redzēt sevi dzīvē.

5.   Pieņemot lēmumu un izdarot izvēli, pievērsiet uzmanību veidiem, kā jūs realizēsiet savus nolūkus. Jāatgādina, ka mērķis — tā ir šī mērķa sasniegšanā pielietoto līdzekļu summa. "Ko sēsi, to pļausi", t. i. — kādus līdzekļus izraudzīsieties mērķa sasniegšanai, tādu mērķi arī sasniegsiet, neatkarīgi no tā, kādi bijuši sākotnēji skaļi paustie ideāli.

6.   Pirms sākat realizēt dzīvē savu "jauno Es" un savus īstenos nolūkus, "pielaikojiet" šo savu "jauno Es" reālajai dzīvei un tās iespējām. Vai jūs spēsiet to realizēt uzreiz, jeb varbūt izvēlēsieties pakāpenisku taktiku? Vai jūtaties laimīgāks pēc šīs meditācijas? Ja tā — tad uz priekšu!

Tātad — eksistē četii galvenie principi, kas jāievēro meditējot:

1.   Fiziska atslābināšanās un iezemēšanās (kontakts ar Zemes enerģētisko lauku).

2.   Prasme iztēloties, vizualizēt tēlu jūsu iztēlē — jeb tā saucamajā mentālajā ekrānā. Svarīga ir prasme uzskatāmi iztēloties jums nepieciešamos tēlus (domformas), kā arī notvert izjūtas, ko rada jūsu smadzenēs nonākušās domu formas.

3.   Meditācijai jāsagādā jums atvieglojuma, apmierinātības sajūta.

4.  Jāprot laicīgi beigt meditāciju. Tai nav jākļūst nogurdinošai.

Varam ieteikt arī kādu no ilgstošajām meditācijām, proti — SAVU KAITĪGO PARADUMU NOVĒROŠANU UN NOVĒRŠANU.

Izvēlieties kādu vienu īpaši kaitīgu paradumu, kā piemēram — žokļu griešanu, uzacu raukšanu, nepareizu stāju strādājot pie rakstāmgalda, nagu vai zīmuļu graušanu utt. Ja šādu paradumu jums nav — kas neliekas īpaši ticami — varat pievērsties savai elpošanai — lai tā būtu vienmērīga, pareiza, vai vispārīgai ķermeņa stājai — kā jūs ejat, vai neesat sašķiebušies, sakumpuši? Kāda ir jūsu iecienītā sejas izteiksme? Varbūt jūs pastāvīgi viebjaties? Mēģiniet pieķert sevi "nozieguma vietā" un "uz karstām pēdām" izlabot trūkumu. Tieciet galā vispirms ar vienu no šādiem kaitīgiem paradumiem, tad ķerieties pie nākamā.

Atcerieties: meditācija ir domāta tam, lai stiprinātu jūs šīs, reālās dzīves uzdevumu risināšanai, nevis tam, lai jūs, atteikušies no reālās dzīves un pasaules, iegrimtu savu ilūziju un sapņu pasaulē! Tādai aiziešanai no reālās dzīves problēmām var būt bēdīgas sekas — garīga slimība, pašnāvība, depresijas. Esiet paškritiski un modri! Dzīve ir darbs, nevis nepārtraukta eiforija!

Bez tam panākumi meditācijā un jaunā informācija, ko jūs šādā kārtā gūsiet, var rosināt jūsos pdnīgi nepamatotu personīgā nozīmīguma sajūtu. Cdvēks var zaudēt paškontroli, kas arī var novest pie dažādiem t. s. apsēstības veidiem. Tādēļ daudz būtiskāk ir nevis nodoties "astrāliem lidojumiem", bet gan pilnveidot sevi, savu raksturu — izskaust egoismu, lepnību, bades. Tas panākams tikai un vienīgi griitā darbā ar jūsu ikdienas dzīvi un tās dažādajām situācijām. Jo "grūtāka" ikdiena, jo vairāk ir, ar ko strādāt. Neizvairieties!

PSIHISKĀ AIZSARDZĪBA

Vispārīgi runājot — aizsardzība ir pasīva pretošanās izmaiņām kā iekšējā, tā ārējā vidē.

Aizsardzības veidus var aptuveni iedalīt trīs grupās:

—   paņēmieni, kas veicina tonusu un enerģijas pieplūdi;

—   paņēmieni, kas ļauj izvairīties no ārējās iedarbības;

—   atldāta vēršanās pret agresiju.

Parasti sadzīvē cilvēks psihotraumas risina, mākslīgi samazinot problēmas nozīmību (pēc principa "vīnogas ir zaļas"), izgāžot dusmas uz nejauši ldāt gadījušamies līdzcilvēkiem, dzīvniekiem, izstumjot problēmu zemapziņā, projicējot "ienaidnieka tēlu" uz citiem utt..

u. t. jpr. Lai nu kā, visu nule uzskaitīto paņēmienu mērķis ir viens: "Dari ko darīdams, bet lai būtu ērti un droši!" Kā jau būsiet pamanījuši, tik komfortablu stāvokli sasniegt nav nemaz tik vienkārši. Tāpēc dažādu kursu un semināru apmeklētāju galvenais jautājums bieži vien ir — kā aizsargāties? Minētie sadzīves piemēri nevienu visā pilnībā neapmierina..

Aizsardzībai jābūt drošai, ilglaicīgai, tai jāaptver visa telpa, kur cilvēks atrodas, bez tam tai jābūt saistītai ar kādu no Egregoriem un jāiedarbojas uz cdvēka biolauku kopumā — ne tikai fiziskajā līmenī, bet ari astrālajā un garīgajā līmenī.

Parasts cilvēks nezina, kad un kas viņam var uzbrukt. No otras puses — ja cdvēks nepārtraukti domā par iespējamiem uzbrukumiem, šādas domas provocē uzbrukumu. Ja cilvēks ir ieņēmis "upura" pozīciju, "bende" nebūs ilgi jāgaida! Uzbrucējs vienmēr izvēlas upura vājāko punktu — kādu emociju, neatrisinātu karmisku problēmu. Tātad — vai* izdarīt secinājumu — aktīva aizsargāšanās pēc savas būtības ir pasīvs uzbrukums, tāpēc ka aizsargājoties mēs it kā noliekam sevi vienā līmenī ar uzbrucēju un kļūstam sasniedzami uzbrucējam — ko tas arī ir centies panākt. Vislabāko aizsardzību sniedz ētikas principu saglabāšana. Ja mēs kaut ko neieredzam vai baidāmies, mēs veidojam enerģētiskas saites — vai nu tas biitu cilvēks, parādība vai notikums. Naida saites ir tikpat spēcīgas kā tās, ko veido mīlestība. Lai izvairītos no nevēlamās saiknēm, ir jāspēj būt neitrālam. Ja mēs nesaistām savus ienaidniekus pie sevis, tad līdz ar to mēs atzīstam viņu tiesības uz savu viedokli un domām, un sekojoši — viņu pretenzijas kļūst "viņu problēma" im uz jums vairs neattiecas. Nav jācenšas "iemīlēt savu ienaidnieku", iesākumā pietiks jau ar to, ka iemācīsieties viņu neienīst. Bez tam — katru uzbrukumu — vai nu tas izpaužas fiziskā vai mentālā plānā — var aplūkot no "dzīves skolas" viedokļa — proti, kā mācību. Uzbrukumi parādīs jums jūsu vājās vietas, lai jūs saprastu, ar ko jums jāstrādā. Tāpēc uzbrukumus var uztvert pat ar pateicību. Bet šai pateicībai tādā gadījumā jābūt patiesai, jo jebkura liekulība ir bīstama jums pašiem.

Un tagad "klasisks" vingrinājums aizsardzībā:

1.  Ieņemiet meditācijas sākumpozīciju, iezemējieties.

2.   Iztēlojieties, ka ap jums telpā atrodas bezgalīga siena.

3.   Iztēlojieties, ka šī siena ir bezgalīga ari laikā, ka tā vienmēr ir pastāvējusi, pastāv un pastāvēs nākotnē, ka tā aptver visu Izplatījumu.

4.   Iztēlojieties, ka siena ir nesagraujama.

5.   Iztēlojieties savu galveno Egregoru kā zīmi vai jēdzienu. Varat izmantot kādu lūgšanu vai mantru, lai nonāktu saskarsmē ar Egregora enerģiju. Izjūtiet enerģiju, ko Egregors jums sniedz. Uzticiet savu aizsardzību Egregoram.

6.   Izjūtiet pilnīgas drošības stāvokli. Iegaumējiet šīs sajūtas. Varat izmantot kādas asociācijas, lai turpmāk bīītu vieglāk to atsaukt atmiņā. Tādējādi jūs vēlāk spēsiet īsā laikā atjaunot šo aizsardzību.

7.   Izejiet no meditatīvā stāvokļa. Vai pasaule jums šķiet tāda pati kā pirms šī vingrinājuma? Strādājiet tik ilgi, līdz drošības sajūta ieaužas jūsu zemapziņā. Tomēr galvenā garantija drošībai arvien būs tīras domas uji tīra rīcība, ētikas likumu ievērošana.

Pats galvenais šajā vingrinājumā ir nevis panākt noturīgu domformu "siena", bet gan atrast stāvokli, kurā jūtat harmonisku vienotību ar visu pasauli — proti, ka esat daļa no pasaules, un tāpēc ne pasaule jums, ne jūs — pasaulei ļaunumu nekad nenodarīsiet.

Vēl jāpiebilst divas lietas. Pirmkārt — ar mums dara to, ko mēs atļaujam ar sevi darīt. Ja kāds mūs apvaino, ņirgājas par mums, uzbrūk — tātad mēs esam atļāvuši to darīt. Arējai agresijai pievienojas mūsu pašu mazvērtības sajūta, nepareiza psiholoģiskā nostādne — un uzbrukums noteikti notiks.

Otrkārt. Tā kā šobrīd modē nākušas Austrumu kaujas mākslas, citēšu Mutoijū — bezzobena cīņas skolas dibinātāja Jamaskes vārdus:

"Mēs centīgi vingrināmies, lai sasniegtu tādu apziņas stāvokli, kurā neeksistē ienaidnieks; ja mēs koncentrējamies uz mūsu pretinieka salīdzinošo spēku vai vājumu, šis apziņas stāvoklis zūd. Ja mēs saduramies ar veiklu pretinieku un atvirzām zobenu atpakaļ — mēs iztēlojamies šī pretinieka spēku un paši nespējam dot triecienu. Ja mēs uzskatām, ka pretinieks ir vājš, mēs viegli paceļam zobenu. Tas pierāda, ka ārpus apziņas nenotiek nekas. Būt "bez zobena" nozīmē būt bez apziņas; būt bez apziņas nozīmē to, ka apziņa nekur neapstājas un vienlaicīgi ir visur. Ja apziņa apstājas un sastingst, parādās ienaidnieks, bet ja apziņa ir plūstoša — nekādu ienaidnieku nav, tie nevar parādīties. Šeit meklējama teiciena "Pasaules Gars piepilda Debesis un Zemi" jēga — ienaidnieka kā tāda NAV. Vingrinieties dienu mi nakti, un jūs sasniegsiet šo universālo stāvokli. Nešaubieties.

Ienaidnieku, agresiju, uzbrukumu, ievainojumu — to visu radām mēs paši."

Cilvēks ir pasargāts tad, kad atrodas kontaktā ar Zemi. Tāpēc visos meditatīvajos vingrinājumos tiek prasīts iezemēties. Tādējādi cilvēks nodrošina sev saskari ar Zemes enerģētisko lauku.

Spēja radīt noturīgas domformas — tas ir viens no dziednieka jeb ekstrasensa veiksmes pamatnosacījumiem. Iesākumā nav noteikti jāredz "tēls" skaidri. Iemācieties "ķert stāvokļus", izsaukt sevī sajūtas, ko rada tēls, kuru vēlaties iztēloties. Ja nespējat iztēloties "sienu", mēģiniet atsaukt atmiņā kādreiz pārdzīvotas miera, drošības, garīga līdzsvara sajūtas.

Reformas, enerģija — to visu ir iespējams projicēt Astrālajā pasaidē. Nokļūstot astrāli (ikviens no mums tur nokļūst miegā — sapņojot), cilvēks tur sastopamo uztver kā notikumus, redzējumus, kaut ari tās ir tikai enerģijas plūsmas un dažādu stāvokļu vizuālas transkripcijas, t. i. — domformas. Miegā cilvēks atrodas citā uztveres režīmā, tomēr pamostoties spēj izjusto atcerēties tikai tēlos un formās, kas raksturīgas viņa "dienas dzīvei". Nomodā cilvēks parasti atrodas fiziskajā plānā un astrālajām domformām nav pieejams. Kamēr cilvēks saglabā saikni ar fizisko plānu, tikmēr astrālās "izrādes" viņu nespēj iesaistīt "lomā", viņš tur var atrasties tikai kā novērotājs. Neieinteresētības (neitralitātes) princips ir arī astrālās aizsardzības pamatā.

Ja apmeklējat Astrālo pasauli, neaizmirstiet, ka tā ir iztēles pasaule. Ja jūs šajā pasaulē iesaistieties, tad ar tās spēkiem ir jācīnās ar iztēles palīdzību. Atšķirīga ir eiropiešu un Austrumu okultisma tradīciju pieeja šajā jautājumā. Austrumu okultisti dod priekšroku pasīvai, neitrālai vērošanai, bet Rietumu magi ciena aktīvu darbību. Eiropietim nepatīk vērot, bet gan darboties. Tādēļ arī Rietumu metodes un attieksme pret aizsardzību astrālā plānā ir citāda — tiek ieteikts pretinieku apšaudīt ar astrālajām raķetēm, ieslodzīt "maisā", izlietot aizliegtus karatē paņēmienus… utt. Bet ja nu pretinieks nepadodas, bet, gluži otrādi — izrādās spēcīgāks? Tad neatliek nekas cits, kā dziestošā balstiņā saukt pēc Dieva palīdzības, varbūt viņš jūs tomēr izdzirdēs…

Okultisti izšķir divus veidus, kā var notikt astrālās pasaules iespiešanās fiziskajā plānā:

—   abas pasaules atdalošā "priekškara" "izddšana";

—   "priekškara" "saraušana", kā rezultātā astrālās būtnes pēkšņi, parādās fiziskās uztveres sierā.

Pirmais veids parasti raksturīgs ar to, ka cilvēkam parādās sajīita, it kā blakus atrastos kādas neredzamas būtnes. Vairumā gadījumu šo sajūtu pavada bailes, kas var pāriet ari pilnīgā panikā un neadekvātā uzvedībā. Šādas bailes ir pilnīgi pamatota un dabīga dzīva organisma reakcija uz neprognozējamu, neadekvātu situāciju. Tiešām — tamlīdzīgā situācijā nav objektīvas iespējas prognozēt notikumu attīstību, jo esošie uztveres un uzvedības stereotipi šeit neder. Tie vienkārši nespēj vairs "darboties automātiskā režīmā". Tādēļ uztverei un uzvedībai jāpāriet uz "rokas vadības režīmu", un jums jābūt gatavam uz pilnīgi visu. Jūsu ķermenis gatavojas reaģēt uz jebkuru iespējamu triecienu — šis stāvoklis tad ari tiek sajusts kā nenoteiktas bailes, satraukums.

Ideāls eksperiments, kas modelē tamlīdzīgu situāciju — pastaiga vienatnē mežā tumšā naktī. Būtu labi, ja laiks būtu vējains. Principā situācija nav bīstama, jo mūsu mežos nav sastopami ne tīģeri, ne aligatori, un arī kriminālā pasaule iecienījusi citas apmešanās vietas. Šāda pastaiga ļaus jums visā pilnībā izbaudīt sajūtu, kādu rada beziemesla šausmas. Šīs bailes uzvarēt nav iespējams, jo tās gluži vienkārši ir jūsu organisma dabīga reakcija. Bailes, gluži otrādi, var uzkrāt un izlietot jūsu personīgā spēka vairošanai. Bailes nav iespējams neitralizēt, ne tās apspiežot, ne arī iedvešot sev, ka "viss ir kārtībā". Jums jāizmanto formula "lai notiek tas, kam jānotiek". Intelekts līdz ar to izbeigs aprēķināt visas iespējamās un neiespējamās situācijas un dos piekrišanu tam, kas notiek. Jūs izjutīsiet zināmu atslābumu, un jūs\x uztvere saasināsies.

Gadījumā, ja ir noticis "priekškara pārrāvums", astrālās būtnes kļūst fiziski uztveramas. Šādā brīdī vispirms nepieciešams skaidri apzināties notiekošo. Dažreiz astrālās būtnes izpaužas kā fiziski sadzirdamas balsis, kas lielākoties skan naidīgi, uzmācīgi un draudīgi. Tās var uzdoties par jebko —• atkarībā no "kontaktiera" personības — senatnē tamlīdzīgas būtnes sevi nosauca par Belcebulu vai Asmodeju, vēlāk — par Napoleona garu, mūsdienās visizplatītākā versija ir "citplanētieši". Sīs balsis ārkāz-tīgi reti sniedz kādu kaut cik noderīgu informāciju. Visbiežāk tās mudina vai aizliedz veikt kādu darbību. Tiklīdz svešā balss cenšas uzspiest jums savu gribu — jums ir jāzina, ka tā ir naidīguma pazīme. Gan šādas, gan cita veida balsis, ja tās tiek uztvertas nopietni, var novest jūs psihiatriskajā slimnīcā. Šādu balsu "stiprā puse" ir to uzbrukuma pēkšņums, kad upuris nepaspēj kritiski novērtēt situāciju. Ja tamlīdzīgu parādību cilvēks sastop pirmoreiz, tad nepadoties tās ietekmei ir grūti. Aprakstot šo procesu, varam lietot līdzību no ikdienas dzīves, piemēram, kāds jūs rupji aizvaino. Jūs apvainojaties! Jūs nejutīsiet nekādas īpašas manipulācijas pret jūsu biolauku, vienīgais, ko sajūtat — negatīvas emocijas. Jūs ieraugāt, ka apvainotājs ir slikts un rīkojas slikti. Neciena jūs, nelabi izturas, apvaino! Un gandrīz nekad mums neienāk prātā, ka līdz ar to esam jau sākuši "dancot pēc svešās stabules". Mēs esam jau pieņēmuši to psihoemocionālo stāvokli, ko mums uzspiež svešais. Mēs sākam uztraukties (kas mums nepavisam nav vajadzīgs), neadekvāti uzvesties (tā vecas tantiņas sabiedriskajā transportā lamā jauniešus, valdību un prezidentu). Neieredzot ienaidnieku, mēs ļaujam tam gūt varu pār sevi! Ļaujot sevi emocionāli "ievilkt" tamlīdzīgās situācijās, mēs zaudējam paškontroli, "iestrēgstam", lieki zaudējam enerģiju. Tāpat notiek arī saskarsmē ar astrālajiem spēkiem. Ja halucinācijas mūs nesatrauc, tās absolūti nespēj mūs ietekmēt, un līdz ar to tām nav pilnīgi nekādas varas pār mums. Tāda halucinācija zaudē savu bīstamību un ir uztverama vienīgi kā interesants eksperiments. Ar astrālo būtni var uzsākt sarunu — ne fiziskajā, bet mentālajā līmenī, bez vārdiem, domās. Var uzdot jautājumus un saņemt atbddes, lai gan, kā jau teicām, šādas informācijas ticamības pakāpe ir gaužām zema. Ja cUvēks ir patiess un vēlas izprast pasaules būtību, tad viņš var sastapt arī tā dēvēto astrālo Skolotāju, "intuitīvās sfēras personificētu projekciju astrāli". No šī Skolotāja var saņemt vērtīgu informāciju. Atšķirībā no visām pārējām balsīm šis Skolotājs atbdd tikai uz to, ko viņam jautā. Dažreiz atbildes vietā tiek dots padoms veikt kādu darbu (parasti kaut ko tādu, kas saistīts ar "pārslodzi" un dod iespēju sasniegt jaunu apziņas līmeni). Ja pieprasītā darbība nav pārāk bīstama, un jūs esat pārliecināts, ka padomdevējs nejoko (gadās ari tā!), tad varat šo darbu veikt un saņemt tiešām noderīgu informāciju.

PIESPIEDU ENERGOAPMAINA JEB VAMPĪRISMS

Ikdienas rosībā mēs nepievēršam vērību kādai parādībai, kuras iedarbi toties jo bieži izjūtam uz savas ādas. Visi mēs savā starpā esam saistīti ar neredzamām saiknēm. Mūs vieno enerģētiskas saites. Cilvēkiem vienmēr ir piemitusi spēja atdot savu un paņemt svešu enerģiju. Mēs intuitīvi jūtam, ka vieni cilvēki spēj mūs uzmundrināt, bet citi — nomākt, nogurdināt. Pēdējie tad arī ir tā saucamie "vampīri".

Kā no tiem izsargāties?

Viduslaiku okultisma literatūrā ieteiktie līdzekļi — ķiploki, pīlādža zari, sidraba lodes, āmuļi — iedarbojas vāji. Iemeslu, kādēļ rodas vampīrisms, ir daudz, bet tos visus var reducēt uz vienu pirmcēloni — ir zaudēta harmonija cilvēka un apkārtējās vides attiecībās. Tāpēc cilvēks, kurš nespēj gūt enerģiju no apkārtējās vides normālā ceļā, to iegūst uz līdzcdvēku rēķina.

Šī problēma ir plašāk izplatīta, nekā daudziem no mums šķiet. Daudzi vampīri paši nemaz nenojauš, ka dzīvo "uz citu rēķina". Viņi pieredzes ceļā noskaidro situācijas un cilvēkus, kas tos uzmundrina, kur tiem ir ērti, un, īpaši nedomājot, tos uzmeklē atkal un atkal.

Tādus ļaudis nosacīti var iedalīt divās grupās — aktīvi agresīvajos un pasīvi noslēpumainajos. Viņu mērķi ir pilnīgi vienādi, atšķiras tikai "darba paņēmieni". Aplūkosim dažus piemērus.

Aktīvi agresīva uzvedība — nekaunība. Jā — viselementārākā nekaunība, kuras mērķis — izraisīt "donorā" vainas sajūtu vai dusmu uzplūdu: "tev vajag darīt to un to, tavs pienākums pret mani ir…" Cilvēks, kurā reiz izraisīta šāda vainas jeb parādnieka sajūta, jutīsies vainīgs vienmēr un visur — vainīgs vecāku priekšā, vainīgs sievas, skolotāja, policista, pārdevēja priekšā… utt. Sevišķi plaši šis noskaņojums izplatīts mūsu postpadomju vidē. Vainas komplekss rada "kanālu" enerģijas noplūdei, kā arī noskaņo "donoru" uz vampīram "vajadzīgo vilni".

Otrs — pasīvi noslēpumainais tips. Šie vampīri mīl savus upurus mocīt ar mājieniem, pusvārdiem, nopūtām: "es tā centos tavā labā, bet tu to visu nenovērtē…", izraisot atkal to pašu vainas izjūtu. Kad tas ir panākts, vampīrs piekļūst upura enerģijai un apmierināts "barojas .

Jāsaka uzreiz — "vampīrisms" ir ļoti smaga un bīstama slimība. Lai no tās atveseļotos, cilvēkam ir būtiski jāmaina attieksme pret dzīvi, jāpaaugstina savs garīgais potenciāls, jāpārveido personība. To paveikt spēj tikai un vienīgi cilvēks pats. Neviens cits no malas šeit palīdzēt nespēj — jo cilvēka garīgo pasauli izmainīt var tikai šis cihēks. Var vienīgi palīdzēt apzināties problēmu, izprast situāciju — un arī tikai tādā gadījumā, ja slimais pats tam ir garīgi nobriedis.

Par liekēdlbu vampīriem maksāt nākas dārgi. "Ar svešu mantu bagāts nekļūsi" — šis sakāmvārds spēkā ir ari šeit. Pieradums dzīvot uz citu rēķina noved pie traucējumiem biolauka struktūrā, jo vampīri līdz ar svešo enerģiju uzņem arī svešu informāciju, svešas sāpes, domas, slimības. Emocionālajā sierā tas var novest pie smagas depresijas, bet fiziskajā — pie sirdskaitēm, sākot ar aritmiju un beidzot ar infarktu.

"Pastāvīgie donori" diezgan savdabīgi reaģē uz izteiktu vampīrismu: atgadās dusmu lēkmes (tai skaitā ari uz pilnīgi nevainīgām personām), seksuālas novirzes, alkoholisms, narkotikas — tas viss kādu laiku cilvēkam "palīdz savākties", tomēr tamlīdzīga stimulācija sagrauj cilvēka enerģētisko sistēmu un arī noved pie bēdīgām sekām.

Vai pastāv kādi aizsardzības paņēmieni?

Jā, protams. Šīs grāmatas kontekstā jūs jau būsiet sapratuši, ka vislabākā aizsardzība ir neitralitāte, "caurspīdīgums", neiesaistīšanās jebkādās vampīra manipulācijās. Aplūkojot konkrētus gadījumus, kļūst skaidrs, ka vampīri arvien piekļūst "donoru" vājajiem punktiem, proti — ja donorā pašā mīt ļaunums, bailes, alkatība, tad viņš kļūs sasniedzams kādam vampīram. Tādēļ pēc būtības vampīrismā vainojami ir "donori" paši. Viņi nespēj aizsargāties, jo lielākoties nemaz nevēlas izprast, kas ar viņiem tiek darīts. Bet, lai atbrīvotos no "vampīriem", vispirms ir jāizanalizē notiekošais, energoapmaiņa ar vampīru ir jāpaceļ daudz augstākā garīgā līmenī.

Tātad — nekā jauna: godīgums, miers, mīlestība. Ja saglabāsiet iekšēju mieru, nesatrauksieties, spēsiet būt neitrāli, vampīrs, pieradis pie citas attieksmes, vai nu pazudis no jūsu redzesloka, vai ari būs spiests pārvērtēt savu attieksmi pret dzīvi — viņam tiks dota iespēja izveseļoties.

Ja enerģijas apmaiņa starp cilvēkiem notiek augstā garīgā līmeni (piemēram, starp garīgu interešu vienotiem draugiem), tad ieguvējas ir visas iesaistītās personas. Šādām attiecībām raksturīgs patiesums un godīgums, tās prasa godīgu garīgu piepūli. "Tradicionāls vampīrs" barojas no zema līmeņa "vitālās" enerģijas, ko iegūt ir daudz vieglāk, jo tā neprasa garīgu atdevi.

Dažādu psihotraumu un stresa rezultātā cilvēka biolaukā paliek brūces. Tās vairāk vai mazāk aizvelkas, bet pdnībā nesadzīst un pie mazākā satricinājuma atkal sāk "asiņot". Tādēļ pašaizsardzības nolūkos ļaudis cenšas izveidot sava veida "aizsargbruņas", "čaulu", kurā, kā tiem šķiet, tie jūtas drošībā. Tas nav pats sliktākais, bet nav ari labākais variants. Tamlīdzīgas aizsardzības rezultātā cilvēks kļūst apātisks, vienaldzīgs, viņa jutīgums samazinās.

Tāda aplama čaula atsvešina mūs no citiem cilvēkiem un apkārtējās pasaules. Bez tam tā norobežo mūs ari no mūsu pašu Augstākā Es (nejaukt ar ikdienišķo Ego!), kā rezultātā tiek pazaudēta saikne ar realitāti. Cilvēks kļūst nebrīvs. Šādi cdvēki izveido šauri egoistiskus Egregorus, kas galu galā nomāc šo ļaužu pašrealizācijas iespējas.

Jāpiezīmē, ka garīgās traumas cilvēkiem nenodara nelabvēļi, garīgās traumas rodas cilvēka paša reakcijas iespaidā. Ja cilvēks nevienu neienīst un neapvainojas, viņš ir pasargāts.

Tāpēc vēlreiz: mācieties piedot! To var uztvert divējādi. Bieži vien mēs sakām: es piedot varu, bet es to nemūžam neaizmirsīšu! Tas būtībā nozīmē — nemūžam nepiedošu! Ikdienā cilvēks bieži vien "izgrūž" aizvainojumu zemapziņā, jo tā ir vieglāk. īstena piedošana ir gatavība atteikties no otra "rīcības" vērtējuma. īsta piedošana "sadedzina" notikušā cēloņus un sekas. Piedodot cilvēks stājas uz t. s. Karmajogas ceļa — savas individuālās karmas uzlabošanas ceļa.

AURAS UN ČAKRAS

Jau iepriekšējās nodaļās stāstījām, ka cilvēkam ir vairāki "smalkie ķermeņi" un aura. Aura ir cilvēka biolauks, enerģētiskais starojums. Daudzi iesācēji saskata to kā gaiši pelēku starojuma joslu. Bieži vien auras pētīšanai ekstrasensi lieto "mentālo ekrānu" jeb Trešo Aci, kas ļauj ieraudzīt auru visdažādākajās krāsās un izlietot tās diagnostikā. Veselīga aura pēc formas ir olveidīga, vienmērīgi aptver visu cilvēka ķermeni, priekšpusē būdama nedaudz biezāka. Tās nokrāsas ir tīras, mirdzošas, starojums — vienmērīgs. Slima cilvēka aura sāk bālēt un dažos gadļjumos pat izgaist vēl pirms cilvēka nāves. Personām, kas slimo ar garīgu slimību — šizofrēniju (personas dalīšanos), arī aura bieži vien izskatās nevienmērīga, itin kā sastāvoša no vairākām daļām. Pašā augšējā veselīgas auras daļā var saskatīt kaut ko līdzīgu gaismas strūklakai, ko Austrumos dēvē par Ziedošo Lotosu. Tas maina krāsu atkarībā no cilvēka noskaņojuma — tāpat kā aura kopumā. Pēc auras krāsas var spriest par cilvēka garīgo līmeni, garīgo un fizisko veselību. Tbmēr nav iespējams visām iespējamām auras nokrāsām sniegt precīzu un sīku aprakstu, jo, pirmkārt — krāsu uztvere mēdz bfit visai subjektīva, otrkārt — iesācējam sīkus aprakstus nebūs iespējams izmantot.

Ir svarīgi ne tikai auru ieraudzīt, bet arī zināt, ko konkrētā krāsa šim konkrētajam cilvēkam nozīmē tieši šobrīd. Aura — enerģijas plūsmas — atrodas nepārtrauktā kustībā, un tāpēc arī krāsas izmainās, pārvēršas, sajaucas. Ik reizi aura jāskatās tā, it kā jūs to darītu pirmo reizi dzīvē. Tomēr attiecībā uz krāsām zināmi vispārēji principi eksistē.

MELNĀ KRĀSA. Nāves un sagrāves krasa. Var vēstīt par depresiju, it īpaši, ja tā parādās ap galvu. Bet, no otras puses — nāve ir dzīvības pretstats, un nāve seko pirms katras jaunas dzimšanas. Tādēļ šāds stāvoklis var būt arī pirms jauna uzplaukuma, atjaunotnes. No šāda skatpunkta melnā ir atzīstama krāsa, kas attīra dvēseli no vecā. Lai atdzimtu jaunais, ir jāiet bojā vecajam.

PELĒKA KRĀSA Skumjas, garlaicība, nespēks, bieži vien zem šīs krāsas maskējas arī bailes, dusmas, skaudība.

BRŪNĀ KRĀSA. Brūnā ir Zemes krāsa, tā norāda uz spēcīgu saikni ar fizisko plānu. Ja tā ir bāla, izplūdusi, tad var spriest par cilvēka enerģijas novājināšanos, iespējams, vampīrisma vai kādas nevēlamas saiknes rezultātā (tā saucamie nolādējumi).

ZAĻĀ KRASA. Mūžības, evolūcijas, radīšanas, pieauguma krāsa. Tās klātbūtne aurā liecina par dziednieka spējām, par to, ka cilvēkam ir mērķis dzīvē. Gaiši zaļa nokrāsa liecina par garīgas attīstības procesiem, cerībām. Nepatīkama zaļā nokrāsa — slikts raksturs, zaglīgums.

GAIŠZILĀ KRĀSA. Visbiežāk norāda uz seksuālām kaislībām, bet tā var liecināt arī par aizrautību darbā (seksuālās enerģijas transformāciju), norādīt uz saikni ar mākslu, reliģiju, mūziku.

TUMŠZILĀ KRĀSA Ari radīšanas, pašizpausmes krāsa. Tā izteic vīrišķās dabas sievišķo pusi. Norāda uz cilvēka aizraušanos ar idejām, reliģiju.

ORANŽA KRĀSA. Dziedinoša krāsa, norāda uz vīrišķo sākumu. Ja tā redzama aurā — šim cilvēkam piemīt dziednieka spējas, bet pats viņš šajā brīdī atrodas augsmes un pašdziedināšanās stadijā.

DZELTENĀ ĶRĀSA. Skolotāju krāsa, intelekta un gudrības krāsa. Šī krāsa apzīmē vēl neapzinātā apzināšanās procesu. Visbiežāk šī krāsa atrodas ap galvu kā nimbs: atcerieties svēto attēlus. Tā liecina par tieksmi uz pārdomām, meditāciju, piesardzību. Jo tīrāks ir šīs krāsas tonis, jo garīgāks ir cilvēks.

ROZĀ KRĀSA. Intuīcija, instinktīvas zināšanas, pareģošana. Arī — jaunības, iemīlēšanās, nenobriedušu cUvēku krāsa.

SARKANĀ KRĀSA. Emociju, dzīves, kaislību krāsa. Jebkura veida spēcīgas jūtas, tai skaitā arī dusmas, naids, skaudība, kaisle. Tumša nokrāsa norāda uz emociju apspiešanu, gaiša, tīra — uz patiesīgumu, uzticību, līdera dotībām.

PURPURS. Garīgums, uzticība ideāliem, patiesa reliģiozitāte, prasme meditēt.

ZELTAINĀ KRĀSA. Vīrišķība, pašapziņa, intuīcija. Ne velti svētie tiek attēloti ar zeltītiem nimbiem. Zeltainā krāsa liecina par laimi, garīgu attīstību, attīrīšanos, dziedināšanu.

SIDRABAINĀ KRĀSA. Līdzīga nozīme kā zeltītajai nokrāsai, taču sidrabaina auras krāsa sastopama daudz retāk. Norāda uz unikālām parapsiholoģiskajām spējām (levitācija, telekinēze, telepātija, mediumistika).

BALTĀ KRĀSA. Visaugstākās garīgās pilnības krāsa. Apskaidrība, attīrīšanās.

VIOLETA KRĀSA. Dievišķās Mīlestības krāsa. Tās klātbūtne aurā norāda uz to, ka šim cilvēkam ir spēcīga Egregoru aizsardzība, ka viņš gatavs pārejai aug• stākos plānos.

Auru "lasīšanas" princips ir līdzīgs tam, kā "lasa" kārtīs, jo auru krāsas ir skaidrojamas to savstarpējās attiecībās, kopsakarībās. Tā, piemēram, ja jūs tumši sarkanu toni redzat sirds apvidū, tad to iespējams iztulkot kā dusmas, kas nāk no cilvēka būtnes dziļumiem. Iespējams, šis cdvēks guvis emocionālu traumu. Oranža josliņa ap šo tumšo plankumu liecinās, ka cilvēks jau atrodas atveseļošanās stadijā.

Ja vienlaicīgi galvas apvidū redzams zaļš un dzeltens, tad var izdarīt secinājumu, ka cilvēks, pārciešot sāpes, attīrījies un atklājis sev jaunus ceļus, un ir uzsācis pašrealizācijas procesu.

Krāsa var parādīties ari ap čakrām joslu veidā, tā var izskatīties ari kā izplūduši plankumi, krāsas var būt ari jauktas. Ļoti reti sastopamas auras, kas sastāv tikai no 1—2 krāsām. Auras krāsas mainīšanās liecina par smalkākajām un delikātākajām prāta stāvokļa izmaiņām. Auras pamatkrāsas mainās lēnāk — nedēļām, mēnešiem, dažreiz ari gadiem ilgi.

Izcilais krievu rokmūziķis Boriss Grebenščikovs dzied:

Tie, kas mūs zīmē, zīmē mūs sarkanus uz pelēkā.

Krāsas paliek krāsas, bet es runāju par citu ko:

Ja vien es mācētu, es tevi zīmētu

Starp zaļiem kokiem, zeltainā zilgmē.

Ja tulko šo poētisko metaforu ezoterikas valodā, tad: sarkans uz pelēka — tā ir agresija (dumpis) uz skun\iu, nomāktības fona, bet zeltīts un zilgans tonis — vīrišķība, attīrīšanās. Zaļie koki — cerība, rūpes par līdzcilvēkiem.

Bez "auru lasīšanas" pastāv vēl arī citi veidi, kā pētīt biolauka struktūru ar rāmīti jeb svārstu (kad skatās biolauka konfigurāciju), ar rokām — pacienta klātbūtnē vai ari pēc attēla, pondemotorā raksta veidi utt.

Krāsas galvenokārt tiek "lasītas" ne pēc iekšējiem orgāniem, bet pēc bioenerģētiskajiem centriem — čakrām. Vārds "čakra" tulkojumā no sanskrita valodas nozīmē "ritenis" jeb ari "ziediņš". Atkarībā no tradīcijas un pasaules uzskata, tiek minēts dažāds čakru skaits. Piemēram, Indijā un Ķīnā tiek minētas 10 čakras, bet Tibetā — 6. Daži filozofi saista čakras ar iekšējās sekrēcijas dziedzeriem… Mēs aplūkosim tradicionālās pamata čakras (7) un papildu čakras (4).

Enerģētiski nespēcīgam, garīgi neattīstītam cUvēkam čakras mēdz būt neskaidri pelēkā krāsā un pēc izmēra nepārsniedz divlatnieka monētu. Augot apziņas līmenim, čakras atveras, izmainās to krāsa, parādās iespēja tās atvērt un aizvēri pēc nepieciešamības.

Pastāv visai daudz veidu, kā "lasīt" čakras, mēs aplūkosim tās kā indivīda vispārējā stāvokļa indikatorus.

Aplūkojot čakras saistībā ar ķermeņa daļām, ņemiet vērā, ka šādas saistības parastā nozīmē nav, čakras parādās cilvēka smalkajos ķermeņos. Par to "atrašanās vietām" fiziskajā ķermenī jārunā nosacīti. Enerģija, kas vērsta uz kādu no čakrām, ietekmē arī fizisko ķermeni.

Visas septiņas galvenās čakras savstarpēji saistītas ar enerģētisku kanālu (kas ietilpst t. s. Kundalini sistēmā). Šis kanāls attiecībā pret fizisko ķermeni atrodas paralēli mugurkaulam, mazliet tā priekšpusē.

Viss tas pats, kas traucē fiziskā ķermeņa normālu darbību, var sagraut arī čakras. Piemēram, spēcīga baiļu sajūta izsauc nepatīkamu sajūtu "zem lāpstiņas" kā ari zarnu trakta disfunkciju. Ja tiek bieži pieminēts kas slimīgs, nepatīkams, tas nosēžas čakrā, bremzē un bloķē enerģijas plūsmas, kas nāk caur šo čakru. Kā fiziski, tā arī psihiski traucējumi var celties no tā, ka čakrās tiek aizturēta enerģija, un tāpēc ekstrasensi ļoti bieži runā par čakru korekciju un attīrīšanu.

Čakru atrašanās vietas un funkcijas:

1.   MULADHAKA. Mantra: LAM, simbols: kvadrāts, kura centrā atrodas trijstūris. Vīriešiem šī čakra atrodas mugurkaula pamatnē, bet sievietēm — starp olnīcām. Tā arī ir vienīgā čakra, kas abiem dzimumiem izvietota atšķirīgi. Fizioloģiski tas ir cilvēka kustību centrs, kura traucējumu rezultātā iestājas paralīze. Tā tiek dēvēta arī par "izdzīvošanas" čakru, jo ir saistīta ar tiem mehānismiem, kas uztur cilvēkā fizisko dzīvību, fizisko ķermeni. Ja, piemēram, jums draud nepatikšanas mājās, darbā, uz ielas vienlaicīgi, jūs noteikti "atrodaties muladharā", t. i., visi jūsu spēki veltīti dzīvības pamatu aizsardzībai, pašsaglabāšanās instinktam. Psihofizioloģiskās izpausmes: lepnība, dusmas, patmīlība, aprēķins, alkatība. Vadošā planēta — Marss, kaut arī daži avoti norāda uz Saturnu. Krāsa — sarkana. Efekti, kas parādās darbā ar šo čakru — pastiprinās imunitāte, paaugstinās dzīves tonuss, atgriežas dzīvesprieks, optimisms.

2.   SVADHISTANA. Mantra: VAM, simbols: jūras briesmonis. Atrodas 4—6 cm zem nabas. Šī čakra koncentrē seksuālo enerģiju, to izmanto tantra — jogas sekotāji. Viņiem tā ir meditāciju centrs, jo viņi fokusējas uz seksuālo savienošanos kā uz organisma augstāko stāvokli un izpausmes veidu, un ar tā palīdzību viņi sasniedz arī nirvānu. Psihofizioloģiskās izpausmes: paaugstināta seksualitāte (līdz pat nimfomānijai un satiriāzam), apziņas ierobežotība, bezatbildība, skaudība, aizdomas, tieksme uz baumām, žēlošanos. "Uz" šīs čakras "strādā" radošie ļaudis — zinātnieki, dzejnieki, rakstnieki, mūziķi. Tādēļ viņu sievas (vai vīri) mēdz teikt, ka labs zinātnieks ir slikts laulātais draugs, jo šī cilvēka seksuālā enerģija sublimējas jaunradē. Bez tam — caur svadlīistanu mēs uzturam emocionālas saiknes. Ar svadhistanas palīdzību mēs uztveram citu cilvēku emocijas — šeit atrodas t. s. "gaišjutības" pamats. Daudziem ļaudīm šī gaišjutība ir labi attīstīta, bet to kontrolēt viņi nespēj. Zināmā mērā tāds jutīgums ir noderīgs, jo ļauj būt uzmanīgam pret cilvēkiem, nojaust bīstamas situācijas. Bet esiet piesardzīgi — plaši atvērta nekontrolējama svadhistana var novest pie emocionālas traumas. Piemērs: cdvēks satiek paziņu, kurš uz jautājumu "Kā iet?" sāk klāstīt savas nelaimes — tas un šitas slikti, bet tas — pavisam šausmīgi. Cilvēks līdzjūtīgi klausās to visu un pakāpeniski sajūt arvien lielāku nogurumu un nomāktību, bet paziņa turpina ceļu nomierinājies un uzmundrināts (labi paēdis!). Viņš uz šo cilvēku bija "meties", un tas bija "paņēmis". Protams, enerģētiski. Daži ļaudis tādus "izklupienus" izdara nejauši, citi — tīšām. Pēc autoru domām, vislabāk ir tāda tipa ļaudis (atcerieties nodaļu par vampīrismu) noskaidrot, izanalizēt situāciju un kontaktos ar tiem būt piesardzīgiem, neaizmirst par aizsardzību. Vadošā planēta — Merkūrijs vai Jupiters. Krāsa — oranža. Efekts, kas parādās strādājot ar svadhistanu — tikumiskā izaugsme, spēja sublimēt alkatību, skaudību un iegribas jaunradē. Blakusefekts: veiksme darījumos.

3.   MANIPURA. Atrodas 5—7 cm virs nabas. Mantra: RAM. Simbols: auns. Atrodas Saules pinuma projekcijā. Tai pakļaujas visi vēdera dobuma orgāni, no tās atkarīgs cilvēka fiziskais spēks un griba, kā ari bailes, alkatība, meli, cietsirdība, greizsirdība, nodevība. Tieši tādēļ visi kun-fu un karatē triecieni sākas no manipuras līmeņa (trieciena brīdī enerģija "izlādējas" no dūres un satriec mērķi). Trešā čakra ir ķermeņa enerģijas pārdales centrs, šeit mūs tur bailes — atklātas vai slēptas, daudzas nevēlamas enerģētiskās saiknes sākas no manipuras. Vadošā planēta: Saule vai arī Marss, krāsa: dzeltena. Efekti, kas rodas strādājot ar manipuru: fiziskā un radošā potenciāla palielināšanās, parādās iespēja ar vārda spēku iedarboties uz citiem ļaudīm. Blakusefekts: parādās spēja skaidri un koncentrēti izteikt savu viedokli.

4.   ANAIIATA. Sirds čakra. Mantra — JAM, čakra atrodas krūšu centrā, tā saistīta ar labestību, maigumu, līdzjūtību. Ļaudis, kam tā plaši atvērta, spēcīgāk kā citi jūt apkārtējo ļaunumu, cieš no nelietībām, ļaundarībām. Sirds čakra ir tā čakra, kas mūs vieno ar citiem cilvēkiem un liek mums patiesi mīlēt pašiem sevi (nejaukt ar egoismu un narcisismu). Aizvērta sirds čakra liecina par to, ka cilvēkam trūkst goda jūtu, visticamāk — viņš ir sevī nocietinājies egoists. Psihofizioloģiskās parādības iidivējādas. No vienas puses — neizlēmība, pārliecības trūkums, nepacietība, slinkums, augstprātība, nemiers, sīkumaina rosība. No otras puses — mīlestība, radošas spējas, cerības, iedvesma, ticība. Vadošā planēta: Venera. Krāsa: zaļa. Efekti, kas rodas darbā ar šo čakru: "iņ" un "jaņ" elementu izlīdzsvarošana, kontrole pār jūtām un to izpausmēm, pašpārliecība, prasme harmonizēt apkārtni.

5.   VISUDHA Atrodas pie rīkles pamatnes. Mantra: HAM. Tā ir mīlestības un komunikabilitātes čakra, emocionāli — garīgās darbības čakra. Sievietes bieži vien "mīl ar rīkli" — ieraugot iemīļoto, viņām aizķeras elpa… Ja jums ir ko teikt, bet jūs atturaties, tad agri vai vēlu jūsos attīstīsies ar elpošanas ceļiem saistītas slimības. Ļaudīm, kam rīkies čakra atvērta un labi attīstīta, piemīt pravietošanas spējas. Pilnībā vai daļēji aizvērta rīkles čakra norāda uz trūkumu un nelaimi. Vadošā planēta: Jupiters, arī Merkūrijs. Krāsa — gaiši zila. Efekti: miers, harmonija, labestība, prasme skaidri un saprotami izklāstīt lietu būtību. Plaši atvērta čakra mēdz būt praviešiem un mācītājiem.

6.   ADŽNA jeb TREŠĀ ACS. Tā ir saistīta ar epifīzi. Mantra: AUM. Adžna nosaka cilvēka paredzēšanas spējas, gaišredzību. Adžna kalpo tēlu radīšanai "mentālajā ekrānā", kas ļauj mums ieraudzīt auras, čakras, āderes, u. tml. Tās cita funkcija ir ļaut mmns apjaust apkārtējo domas un viedokļus. Tā saistīta arī ar domformu radīšanu. Daudzas mistiskas tradīcijas apraksta Trešās Acs atvēršanos kā Notikumu ar lielo burtu, jo tas zināmā mērā vainago kādu garīgās attīstības posmu. Lai kļūtu par pilnvērtīgu dziednieku, nepieciešams atvērt Trešo Aci. Vadošā planēta — Saturns vai arī Mēness. Krāsa — tumši zila. Efekti: atbrīvošanās no zemiskajām programmām, lietu būtības izpratne, garīga apgaismība, gudrība. Prasme strādāt ar Karmu. Šī čakra plaši atvērta gaišreģiem.

7.     SAHASRARA Kroņa čakra. Atrodas 1 cm virs galvvidus — "Brāmas cauruma". Ekstrasenss to redz kā "gaismas strūklaku" auras virspusē — Ziedošo Lotosu. Sī čakra saistīta ar psihiskajām saslimšanām. Tā saista mūs ar Virsapziņu, tīro intuīciju. Meditācijas laikā caur sahasraru nolaižas Egregora enerģija un dodas virzienā uz pārējām čakrām. Kroņa čakra palīdz saņemt zināšanas no Zemes informatīvā lauka. Visuma un Zemes enerģijas ir savstarpēji saistītas, un to precīza izmantošana ļauj dziedniekam "strādāt Plūsmā", t. i., kļūt par dziedinošā Visuma enerģijas 'Vadītāju". Mantra: VISARGA (īpaša skaņa sanskritā). Krāsa: violetā. Vadošā planēta — Saule. Efekti, kas var rasties strādājot ar šo čakru, grūti prognozējami un aprakstāmi — te ietilpst gan aktīva iesaistīšanās noosferā, gan augstāko centienu realizācija, gan daudz kas cits.

Uzreiz jābrīdina lasītājs no nemākulīgiem eksperimentiem ar augstākajām čakrām — tas ir bīstami jūsu garīgajai veselībai!

Cakras atvērtības pakāpe liecina par cilvēka attīstības līmeni, un maksimāli attīstīta sahasrara liecina par tīro intuīciju, gaišredzību. Meditējot un liekot akcentu uz šīs čakras, jūs spēsiet sasniegt pilnīga miera un kosmiskās apziņas stāvokli. Jāņa Atklāsmes grāmata un Nostradamusa pareģojumi rakstīti, acīm redzot, tieši šādā stāvoklī. Sahasraru izmanto arī mediumi — spiritisti, kad tie pamet savus ķermeņus un ļauj gariem runāt caur savām balssaitēm. Mediumistiskais transs ir ļoti sarežģīta un bīstama parādība, it īpaši nesagatavotiem cilvēkiem. Pēc grāmatas to apgūt ii" praktiski neiespējami, to var tikai prasmīga meistara vadībā.

Bez pieminētajām galvenajām čakrām pastāv arī papildu čakras — divas atrodas kāju pēdās, bet divas — plaukstās.

Pēdu čakras palīdz uzturēt cilvēka saikni ar Zemi. Tas ir svarīgi, lai saglabātu līdzsvaru starp Zemes un Visuma enerģijām cilvēkā. Aizvērtas pēdu čakras noved pie tā, ka Zemes enerģija neieplūst cilvēkā un liek tam justies "izsistam no sliedēm", nedrošam. Mediumi, praktizējot transu, gluži otrādi — cenšas atraut kājas no Zemes, izolēties no tās, t. i. — samazināt kontaktu ar lizisko plānu. Lai pēdu čakras tiktu atvērtas, ieteicams katru dienu nostaigāt 10 000 soļu, vēlams — basām kājām.

Plaukstu čakras ir radošās, veidojošās enerģijas atrašanās vieta. Tās atrodas viduspunktā starp lielo un rādītājpirkstu. Čakras "darbojas" tad, kad mēs kaut ko darām. Tāpēc dziednieki izmanto ārstēšanas praksē rokas kā enerģijas uztvērējus un pārraidītājus.

Bet tagad — vingrinājums, kas palīdzēs jums apgūt auni "lasīšanu" mentālajā Ekrānā, kā arī cita veida domformas.

1.   Ieņemiet izejas pozīciju un iezemējieties. Izjūtiet no augšas nākošo enerģijas plūsmu.

2.   Aizveriet acis un iztēlojieties rozi. Var ari iztēloties ko citu. Aplūkojiet šo tēlu, cik sīki un detalizēti vien spējat. Rozes krāsu izvēlieties pēc patikas.

3.   Izgaisiniet šo rozi un radiet citu — vēl skaistāku, pilnīgāku. Aplūkojiet to, izgaisiniet. Dariet to kādas 4—5 reizes.

4.   Radiet rozi un personificējiet to ar kādu subjektu — cilvēku, dzīvnieku, parādību u. trnl. Ļaujiet šī subjekta enerģijai piepildīt rozi. Tad aplūkojiet rozi — vai tā novīst, nomet dzeloņus, izmaina krāsu, saliecas?

5.   Radiet iztēlē Sauli un ļaujiet tās stariem krist uz rozi. Pievērsiet uzmanību tam, kā stari saskaras ar rozes ziedlapiņām, t. i., kā saskaras un sadarbojas enerģijas. Izpētiet to visu, un izgaisiniet radītos tēlus.

6.   Radiet rozi un Sauli ari citām lietām vai cilvēkiem. Salīdziniet tos. Tādā veidā jūs spēsiet iemācīties "lasīt" jebkuru cilvēku, pat tos, ko jūs savā dzīvē nekad neesat redzējuši.

Katrai ainai ir jābūt dziļi individuālai. Piemēram — roze noliecas prom no Saules — šis cilvēks vēl nevēlas būt spēcīgs un vesels, vai, teiksim — apvītuši roze tiecas pret Sauli — tas vailiecināt par cilvēka pāreju no vecā dzīves uztveres veida uz jauno, rakstura, dzīves stila izmaiņām. Stiprs, zaļoksns stumbrs var norādīt uz cilvēka ciešo saikni ar Zemi, fizisko plānu. Tas, ko rakstījām par auru krāsām, var palīdzēt jums izprast, kā izmainās rozes nokrāsa. Visas iztēlē radītās rozes jāizgaisina.

7.   Radiet rozi pats sev. Novērtējiet to un centieties kaut nedaudz izmainīt to uz labo pusi. Izgaisiniet to.

8.   Iztēlojieties, ka caur 7. čakru jūsu aurā un ķermenī ieplūst liela zeltaina Saule.

9.   Izejiet no meditācijas.

Centieties, lai pēc katra līdzīga vingrinājuma jūs kļūtu labāks, tīrāks, pilnīgāks. Kontrolēt sevi — tas nozīmē kontrolēt savu likteni.

Ja jūs "skatāties" citu cilvēku, jūsu interesei jābūt pamatotai. Ari "skatīšanās" ir iejaukšanās cita cilvēka biolaukā, tāpēc ir jāuzmanās. Ievērojiet ētikas normas.

SLIMĪBU CĒLOŅI UN DZIEDINĀŠANA

Cilvēki parasti uzskata, ka slimība ir nelaimes gadījums, kaut kas slikts un katrā ziņā — neatkarīgs no cilvēka paša gribas. Dažreiz tā tomēr tiek saistīta ar tādiem cēloņiem kā "mitras kājas", "caurvējš", "ieēsts kas nelabs". Tomēr daudzi staigā bez cepurēm un ar mitrām kājām ari ziemā un nez kādēļ paliek veseli. Acīmredzot — slimība nav nelaimes gadījums. Kas attiecas uz nelaimes gadījumiem — ari tie nenotiek nejauši Ar labu cilvēku, kurš godīgi izturas pret pasauli, nekas atgadīties nevar, jo pēc Karmas likuma — labie darbi tiek atalgoti ar labu, bet sliktie — ar sliktu. Karma — tā ir sēkla, kas atnes sev līdzīgus augļus. Kaut ari karma ir ilgstošāka par vienu atsevišķa cilvēka dzīvi, principā jebkura negatīva karma ir pārvarama kopīgām cilvēka un Egregora pūlēm. Tādējādi neviena slimība nerodas bez iemesla. Saslimšana ir "rupjās" enerģijas pārpalikums, tas var uzklāties gan dzīves laikā, gan būt iedzimts. Interesanti — ja cilvēks ir iesīkstējis egoists, tad onkoloģiskās slimības viņu piemeklē galvenokārt plaušās; ja bijis lepns, ātri aizvainojams, tad iespējams vairogdziedzera vēzis, ja bijušas seksuālas novirzes, tikumības normu neievērošana — cieš dzimumorgāni.

Bez šiem neapšaubāmi svarīgajiem iemesliem iespējami ari sīkāki, tomēr ari tie nav atstājami bez ievērības. Piemēram — esat saslimis. Tuvinieki uzklāj gultu, pienes avīzes, tēju… Visi jūt līdzi, visi ir tik gādīgi, uz darbu nevajag iet, var izvairīties no visādām nepatīkamām lietām… paradīze!

Daudzi ārsti ir vienisprāt, ka daudzos gadījumos slimību izcelsme ir tīri psihosomatiska, t. i., "uz nervu pamata", bez organiskiem bojājumiem. Pacients ir nolēmis, ka ir slims, ka viņam ir slikti, un nekas viņu nespēj pārliecināt, ka tā nav. Viņam tik tiešām ari kļūst slikti. Ja ārsts skaidro, ka pacienta veselībai nekas nekait, analīzes neko sliktu neuzrāda, ko darīs šāds pacients? Protams, ies pie cita ārsta, kurš ar līdzjūtību viņu uzklausīs un izrakstīs kādu recepti. Cdvēks, sekojot receptei, sāks lietot tabletes, ticēs, ka tās viņam palīdz, un pēc kāda laika jutīsies pilnīgi vesels.

Tāpēc nodarbojoties ar ārstēšanu vai pašārstēšanos, jāņem vērā tā milzīgā loma, kāda ārstēšanas procesā ir iztēlei, prātam. Jo šādas iluzoras slimības ar laiku tiešām vaipārvērsties reālās organiskās saslimšanās… Cilvēks var pat nomirt, ja ir nopietiu iedomājies, ka ir nāvīgi slims.

Katrā konkrētā gadījumā ir jānoskaidro, ko indivīdam "dod" viņa slimība, kādi iitās patiesie cēloņi, kas ir tas, kas indivīdam jāsaprot, jāmaina savā attieksmē pret dzīvi.

Ikviena slimība vispirms rodas mentālajā līmenī, pēc tam pāriet uz astrālo līmeni, un fiziskajā plānā izpaužas tikai pēc tam.

Ar slimībām cieši saistītas ir BAILES. Bailes mums katram ir savas, bet būtībā tās visas izriet no vienām, vislielākajām bailēm — bailēm no nāves. Bailes liecina par cilvēka personību, gluži tāpat kā, teiksim, drauga izvēle. "Pasaki man, no kā tu baidies, un es tev pateikšu, kas tu esi!" Bailes liecina par mūsu domāšanu, dzīves uztveres veidu. Bailes ir ārkārtīgi spēcīgs stimulators visdažādākajās dzīves situācijās.

Baiļu stāvoklī viss cilvēka organisms noskaņojas uz izdzīvošanu. Aktivizējas pirmā čakra, lai gan vairumā gadījumu nenākas ķerties pie "ekstremāliem līdzekļiem". Ibinēr ik reizi, kad jūs baidāties, jūs provocējat sevi uz ārkārtēju reakciju, un ar to pastipriniet sevī jau esošās bades. Ja jūs pieņemat šīs bailes par īstenību un darāt to regulāri, jūs zaudējat spēku, tērējat enerģiju nelietderīgi. Acīmredzot tāpēc arī ļaudis, kas tiešām bijuši "par matu no nāves" (nelaimes gadījumi, avārijas, klīniskā nāve operācijas laikā), kritiskā situācijā ir mierīgāki un saglabā savaldību. Bades ne vienmēr mūs mobilizē — tās mūs vaipadarīt arī gluži nespējīgus rīkoties tad, kad tas nepieciešams.

Dziedniekam ir iespēja pilnīgāk izanalizēt pacienta bailes — kā fiziskā, tā biolauka līmenī. Cilvēkiem, kas apmeklē ekstrasensus, var piemist visdažādākā veida bailes:

—   bades, ka viņus tik un tā izārstēs ar nezināmiem un tāpēc jo šausmīgākiem paņēmieniem;

—   bades, ka dziedniekam neveiksies;

—  bades, ka šāda veida dziedināšana nozīmē "pārdot dvēseli Nelabajam";

—   vienkārši bailes.

Lasot domu formas, dziednieks ieraudzīs ļoti daudz simbolu, kas izteic "bades" — tas var būt gan kaut kas svārstīgs (zāle vējā, koki, pat zemestrīce). Reizēm "bailes" var būt ieslēptas tādā domformā, kuras nozīme uzreiz nav skaidra. Tādos gadījumos tas jādara kopīgi ar pacientu, jo viņam var būt savas gluži īpatnējas "bailes".

Interesanti — ja jūs aurā redzat baiļu nokrāsas, lasāt domu formas, tad, ieskatījušies dziļāk, jūs uzreiz samanīsiet, ka pacienta bades saistītas arslimības cēloni. Ieraudzījuši aurā bailes, pievērsiet uzmanību pirmajai čakrai, pēdu čakrām, tam, kā cdvēks "iezemējies". Ja visas šīs čakras ir tīras un labvēlīgā krāsā, tad šādā gadījumā cilvēks spējīgs koriģēt sevi pats. Jums jādod viņam tikai "izšķirošais grūdiens".

Vizualizējot savu auru jeb domformas, jūs gluži tāpat varat analizēt ari savas personīgās bailes, pārdzīvot tās no jauna, atbrīvoties no tām, sadedzināt — tādējādi jūs uzlabosiet savu karmu.

Bez dažādām vairāk vai mazāk nenozīmīgām bailēm ikvienam cilvēkam vismaz reizi dzīvē nākas saskarties ar ļoti lielām bailēm, bailēm nāves draudu priekšā. Mūsu bailes no nāves eksistē nepārtraukti, tās vienīgi parasti piesedzas ar ko citu — bailēm saslimt, tikt atlaistam no darba, bailēm no nabadzības, bailēm, ka aizies mīļotais cilvēks… Eiropas civilizācijā pēdējos gadsimtos ir pieņemts par nāvi nerunāt, to "izstumt", izlikties, ka tādas vispār nav. Mirstošie nāvi sastop zāļu apdullināti, neapjaušot, kas ar viņiem notiek. Nāve — tas ir kaut kas gandrīz nepieklājīgs. Tomēr mūsu nāve nepārtraukti ir mums līdzās, lai kā mēs censtos no šī fakta izvairīties. Ar to ir jāaprod, vienkārši ir jāpieņem doma, ka dzīve nebūs mūžīga. Cilvēks var daudz lasīt par aizkapa dzīvi, mierināt sevi ar cerību uz mūžīgo dzīvību, bet tik un tā paliks šīs iracionālās bailes nāves priekšā. Bez tam ir iespējams nāves bailes izmantot saviem mērķiem. "Pirms atrados aci pret aci ar briesmām, es vienmēr baidījos… lai spētu mobilizēties, man vajadzēja iztēloties, ka briesmas jau ir klāt, man blakus" — rakstīja S. Kasmenko. Tāpēc jums ir jāatvēl šīm bailēm to likumīgā vieta dzīvē, un jāuztver tās kā daļa no dzīves.

Kad tika runāts par aurām, autors melnu auras krāsu tika nosaucis par "nāves tin iznīcības krāsu". Bet tur bija arī teikts, ka nāve — tas ir stāvoklis pirms sekojošās dzimšanas. Iznīcība un sagrāve ir PIRMS jaunrades. Šādā sakarībā melno krāsu nepieciešams uztvert kā ārkārtīgi pozitīvu, kā stāvokli, kurā dotas visas iespējas pilnībā realizēt sevi, radīt kaut ko jaunu savā dzīvē, gatavoties nākamiem notikumiem. Ne velti K. Kastaņedas grāmatās Nāve tiek saukta par padomdevēju un pavadoni. Ar to tiek domāts, ka cilvēks izprot savu baiļu patiesos cēloņus, pieņem savu dzīvi tādu, kāda tā ir (proti — laicīga) un līdz ar to dara visu, lai pilnīgi realizētu sevi.

PAŠIEDVESMA. Kā jau būsiet sapratuši, dzīvē ļoti daudz kas atkarīgs no iztēles spējām un pašiedvesmas. Psihologi pašiedvesmu "atklāja" 19. gs. beigās. Par šo jautājumu sāka rakstīt, tas nāca modē. E. Kuē pieturējās pie pārliecības, ka ja kāds ciivēks ilgāku laiku sevi par kaut ko cenšas pārliecināt, tad ar laiku šī pārliecība tiešām vēršas īstenībā. Piemēram: "Viņa tik un tā atgriezīsies pie manis." Un tā arī notiek. To var izmantot praktiski: "Es ar katru dienu kļūstu arvien labāks un veselāks." Tā ir sava veida pašhipnoze, kas iedarbojas noteikti, ja vien tiek pietiekami ilgi un uzstājīgi praktizēta. Bet šai lietai ir arī "otra puse" — ja kāds cits cilvēks jums bieži atkārtos kaut ko, jūs agri vai vēlu sāksiet, to uztvert kā savu. So principu izmanto reldāmas speciālisti, dažādi ideologi un propagandisti. Nu kā gan citādi var piespiest cilvēku noticēt tādam ārprātam kā "Ļeņins mūžam dzīvs" vai "Košļājiet Dirolu bez cukura". So principu var izmantot ari pedagoģijā. Bet ko darīt, ja tev kāds visu laiku atkārto: "Tu nekas neesi, neko nevari, atkal tev nekas neizdodas…'7 Tāpēc — uzmanīgi!

Praksē šī metode nedod tūlītēju un drīzu rezultātu. Tā jāpraktizē diezgan ilgstoši. E. Kuē ieteiktais variants ir saistīts ar mehānisku vajadzīgās frāzes atkārtošanu, ar ko vien parasti ir par maz. Vārdi paši par sevi nespēj izsaukt vajadzīgo organisma reakciju. Zemapziņa, kas ir mūsu vēlmju un gribas patiesais "autors", vārdus nesaprot. Zemapziņai nepieciešami tēli, emocijas, griba — tas, ko dēvē par iztēli, "iejušanos tēlā". Zemapziņai ir noteicošā loma meditācijā, tā regulē hormonu līmeni organismā.

Bez tanī — mūsu galvenā problēma bieži vien ir tāda, ka mēs paši īsti uezinām, ko vēlamies. Mēs jūtam, ka kaut kā 'trūkst". Ja arī mums ir gan veselība, gan veiksme, tik un tā mēs nez kāpēc uzskatām, ka tās vēl nav pietiekoši daudz. Vairums no mums pat neiedomājas, ka tas, kas mums IR, ir tas, ko mēs ESAM NOPELNĪJUŠI. Ja mums ir "slikti", tas nozīmē, ka neko "labāku" mēs pagaidām pelnījuši neesam, citiem vaidiem — mūsu pašvērtējums ir zems, vai ari — mūsu pretenziju l\menis ir nepamatoti augsts. Jebkurā gadījumā — mēs savu dzīvi apgrūtinām ar lieku spriedzi. Izcilais romiešu domātājs un valdnieks Marks Aurēlijs ir teicis: 'Atliek vienīgi izmainīt savu attieksmi pret lietām, un lietas izmainīsies." Ja nevarat mainīt situāciju, varat mainīt savu attieksmi, un līdz ar to pienāks brīdis, kad izmainīsies ari situācija. Piemēram, jums ir dārga jūsu mīlestība, jūs baidāties to zaudēt, uzskatāt, ka mīlestības jūsu dzīvē ir par maz… jūs tveraties pie tās kā "Velns pie grēcīgas dvēseles", bet tik un tā tās visu laiku ir par maz. Bet atliek jums vienīgi izmainīt savus uzskatus un ATTEIKTIES no šīs mīlestības (jā, jā, tieši atteikties — kāpēc gan kādam jūs tik ļoti jāmīl?), kad jūs atklāsiet, ka īstenībā mīlestības jums ir daudz. Jo spēcīgāk jūs "dzīsiet to prom", jo vairāk jūs to saņemsiet. Bet te nepieciešama neviltota atteikšanās, nevis vēlme tādējādi "iegūt vairāk mīlestības". Rakstos teikts: "Ko sēsi, to pļausi." Jūs saņemat to, ko tiešām esat iesējis, nevis iedomājies, ka gribētu iesēt. Lai spētu savā attīstībā virzīties tālāk, jums ir jānoskaidro sev sekojošais — kas ir tas, ko jūs patiesībā vēlaties, un kāpēc jums liekas, ka jums kaut kā trūkst. Tam paredzēti sekojošie vingrinājumi.

1. vingrinājums.

1.  Ieņemiet izejas pozīciju, iezemējieties.

2.   Iztēlojieties mentālajā ekrānā to, kā jums trūkst (lieta, īpašība, ilūzija).

3.  Iztēlojieties, ka pilnīgai laimei jums trūkst vēl kaut kā.

4.   Radiet vēl un vēl vēlmes (nekad nav tik labi, lai nevarētu būt vēl labāk), līdz brīdim, kad aiz tām visām jūs ieraugāt baltu gaismu.

5.  Kad jums liksies, ka nu pietiek, pajautājiet sev: "Vai nepietiek man žēloties par trūkumu?" Ja vēl jums liekas, ka visa kā ir par maz, divkāršojiet savas vēlmes, trūkumu… Kamēr saņemsiet atbildi: "Pietiek!"

6.  Tagad atvirziet visu šo "trūkumu" otrā plānā.

3'

7.   Radiet citu pasauli, tādu, kurā jums visa tā būtu

66

gana, kur nemaz nav vietas nekādām papildu vēlmēm. Lai tā ir "pilnības" pasaule.

8.   Tad mentālajā ekrānā salīdziniet abas šīs pasaules. Lai tās atrodas līdzās, bet lai starp tām būtu zināms atstatums.

9.  Tad piepildiet šo atstatumu ar "trūkumu" no pirmās pasaules.

10.   Radiet vēl papildus brīvu telpu, un piepildiet to ar "pilnību" no otras pasaules.

11.  Atkārtojiet 9. un 10. darbību, līdz jums kļūst skaidri "trūkuma" un "pilnības" cēloņi abās radītajās pasaulēs.

12.   Izgaisiniet to visu, visas iztēlotās pasaules un izejiet no meditācijas.

Šim vingrinājumam būtu jāilgst ne mazāk par stundu. Atverot acis un aplūkojot istabu, jums būtu jāievēro, ka tā liekas izmainījusies.

Ja esat labi apguvuši šo vingrinājumu, varat pāriet pie nākamā.

2. vingrinājums.

1.  Izejas pozīcija, iezemēšanās.

2.   Mentālajā ekrānā radiet savu attēlu vai arī iztēlojieties sevi kā rozi vai kādu citu simbolu. Ja iztēlojieties simbolu, pēc tam jums būs iespēja analizēt šo simbolu

3.  Uzdodiet sev jautājumu. "Kā man trūkst harmonijas sasniegšanai — mīlestības, naudas, suņa, kaķa…?"

Ja atbilde ir NĒ, turpiniet šo uzskaitījumu. Griezieties pie Egregora ar lūgumu dot jums nepieciešamo, tad ievietojiet sevi (savu simbolu) šajā dāvanā, izšķīdinieties tajā. To var atkārtot, līdz parādās apmierinājuma sajūta.

4.   Ja esat sasnieguši iekšēju harmoniju, radiet mentālajā ekrānā kāda cita cilvēka tēlu un dalieties ar šo cilvēku saņemtajā.

5.  Pajautājiet, vai jums no saņemtā atlicis pietiekami. Ja nē — papildiniet "krājumu", atkārtojot 3. un 4.

punktu, līdz parādās apmierinājuma sajūta. Atkārtojiet to visu tik ilgi, līdz būsiet iemācījies dalīties ar otru.

6. Izgaisiniet visus tēlus, pateicieties Egregoram un izejiet no meditācijas. Izanalizējiet sajūtas, mentālos tēlus. Sajūtiet pārmaiņas jūsos: vai tiešām jums tik ļoti vajag to, ko jūs līdz vingrinājumam tā alkāt? Vai dalīšanās ar otru cilvēku, nesaņemot neko pretim, sagādā jums prieku? Atkārtojiet šo vingrinājumu un drīz jūs atklāsiet, ka lietu, kas jums trūktu, nemaz nav tik daudz, bet galvenais — tās ir reāli sasniedzamas.

Ja nu esat atklājuši, ka ir kaut kas, ko jums būtu nepieciešams iegūt vai uzlabot, piemēram, labāka veselība, kādas rakstura īpašības, jūs varat izpildīt nākamo vingrinājumu. Jūs varat saņemt to, ko jūs vēlaties.

Vispirms ir jāuoskaidro, ko tieši jūs vēlaties — ļoti precīzi un konkrēti. Ja vēlaties uzlabot raksturu, noskaidrojiet, kādas tieši īpašības jūs gribētu uzlabot vai izskaust. Ja vēlaties kādu lietu, piemēram, mašīnu —ļ izdomājiet, tieši kādu. Cik šī mašīna maksā, ko jūs ar to dalīsiet, kādā veidā jūs varētu sapelnīt naudu tās iegādei. Vai tiešānj jauna mašīna jums tik ļoti nepieciešama? Ja vēlaties iegūt kāda cilvēka mīlestību, apdomājiet — vai tiešām šis konkrētais cilvēks man tik ļoti nepieciešams? Varbūt viņš īstenībā nemaz nav tāds, par kādu es viņu iztēlojos? Varbūt tas, ko es vēlos, ir tikai mana ilūzija? Un vēl — vai es spēšu šajās attiecībās otram dot to pašu, ko vēlos pats saņemt? Vai< -atbilstu šī cilvēka prasībām? Kad esat to visu pārdomājis (nesteidzieties, tas nav vienas dienas darbs), dariet tā: formulējiet savu vēlmi dažos teikumos konkrēti un precīzi, nosakot ari laiku, kad _yēlmei jāpiepildās. To darot., jums jārēķinās ar fiziski iespējamo —ikvienam auglim ir savs" ienākšanās' laiks. Kaut ko vēloties, jūs nevarat pārkāpt dabas likumus, jo tad vēlmei nebūs iespējams piepildīties. Ja vēlaties kaut ko, jums ir jāiezīmē veids, kā sasniegt vēlamo. Ja gribat mašīnu —| jānopelna nauda, jābrauc uz tirgu un mašīna jānopērk. Ja vēlaties iegūt kāda cilvēka mīlestību — uzturiet ar šo cilvēku labas attiecības, pievērsiet uzmanību. 1b vis» darot, uzklausiet savu veselo saprātu. Kad esat formulējuši savu vēlmi, uzrakstiet to uz papīra, īsi un skaidri, turklāt tādā formā, it kā tā JAU būtu piepildījusies. Nevis "es vēlos", bet "man ir". Ieteicams ar to nodarboties mierīgā vēla vakara stundā, kad jūsu tuvinieki vai kaimiņi jau guļ un nevar jūs traucēt. Vislabāk ir to darīt jauna vai augoša Mēness laikā — respektīvi, Mēness cikla sākumā, bet ne tad, kad Mēness dilst.. Iepriekš noskaņojieties uz šo pasākumu, variet veikt īsu meditāciju domu sakopošanai. Radiet vēlamās lietas domformu — tēlu. Ielieciet tajā visu savas vēlmes spēku — gribu, emocijas! To darot, rakstiet uz papīra savu "mantru". Koncentrējiet visu savu uzmanību uz to, ko darāt. Jūs taču "iesējat" sēklu, un tas ir jāizdara labi. Kad esiet uzrakstījis vēlmi, papīrīti saritiniet un nolieciet kādā vietā, kur to neviens svešs nevarētu atrast. Iededziniet sveci. Iztēlojieties, ka sveces liesmā sadeg viss nevēlamais, kas traucē jūsu vēlmei — jūsu vājības, nebrīvība, slinkums, skaudība… Kad svece izdeg, atkārtojiet trīs reizes to, ko bijāt uzrakstījuši, un liecieties gulēt. Turpmāk katru vakaru pirms iemigšanas trīs reizes atkārtojiet to, ko bijāt uzrakstījuši. Daiiet to emocionāli, ar "izjūtu", atsaucot atmiņā domformu. Tā dariet 40 vakarus pēc kārtas Nakti no četrdesmitās dienas uz četrdesmit pirmo jums atkal jādedzina svece, tajā domās sadedzinot visu nevēlamo. Kad svece būs izdegusi, sadedziniet arī papīrīti — tas jums vairs nebūs vajadzīgs — "sēkla" ir iesēta. Tagad gaidiet vēlmes piepildīšanos.

Viss augstākminētais jums jādara emocionāli, NEŠAUBOTIES. Kā izvairīties no neizbēgamām šaubām (ja nu grāmatas autoram nav taisnība, ja nu tas viss ir blēņas, un, ja arī nav blēņas, ja nu man nepietiek spēka)? Vienkārši — veicot visu šo darbību, NEDOMĀJIET par turpmāko, bet visu savu vērību koncentrējiet uz to, ko darāt: "Šeit un tagad." Jūsu izjūtai jābūt apmēram tādai: "Šeit, šajā brīdī es daru to un to, im nekas cits neeksistē." Jums viss jāizdara pēc iespējas labāk — maksimālā spēku sasprindzinājumā — tad jums vienkārši neatliks vietas šaubām. Bet pēc tam, kad "sēkla" būs iesēta, vienkārši paļaujieties uz Dievu (Garu, Egregoru) un mierīgi gaidiet.

Jūs šādi varat panākt arī diezgan savtīgus mērķus — ja vien jums būs pietiekoši daudz spēka. Bet tāda rīcība neizbēgami nogulsnēsies jūsu karmā, radot smagas karaliskas sekas — tai skaitā arī fiziskas slimības, negadījumus, depresijas.

Slimība — tas var būt arī ceļš uz attīrīšanos. Parasti slimam cilvēkam pasaule "sašaurinās". Viņš redz tikai un vienīgi savu nelaimi. Viņu neinteresē apkārtnotiekošais, citu cilvēku nelaimes. Viņš iedziļinās slimībā, iet bojā un velk sev līdzi arī apkārtējos cilvēkus (vampīrisma paveids). Bet var taču mēģināt arī izprast slimības cēloņus un mēģināt iziet no tās.

Katram no mums dzīvē noteikti būs bijis kāds gadījums, kas iesākumā šķiet liela nelaime, bet pēcāk izrādās — tas ir nācis tikai par labu. Līdzīgi ir arī ar slimībām. Slimību var uztvert kā iespēju strādāt ar sevi.

Slimība bez tam ir signāls, ka organisma kopējais potenciāls samazinās — tas nozīmē, ka ir izsmelts tas "piegājiens" dzīvei, ko cilvēks bija pieradis lietot līdz šim. Rezerves ir izsmeltas, tālāk ceļa nav. Ko nu? Jāmeklē kāds cits, "neiespējamais" ceļš. Tas nav viegli.

Tātad tas, ko oficiālā medicīna dēvē par slimību, ir tikai daļa no cilvēka kopējām problēmām, "aisberga virsotne".

Bieži vien slimība vēsta par novirzīšanos no izvēlētā Ceļa. Šādā gadījumā ir jāatliek viss pārējais — bizness, hobiji, izklaides un jāpaliek ar pretinieku vienatnē. Ejiet, kur slimība jūs ved, un jums būs iespēja sasniegt būtiski jaunu uztveres līmeni.

Galvenais — lai jūs paši zinātu, ko īsti gribat. Kā jau teicām — ja cilvēks spēj formulēt savu vēlmi, viņš spēj to arī piepildīt. Bet visbiežāk tomēr notiek tā, ka mēs nemākam ne ticēt sev, ne saprast, ko īsti vēlamies, pavadām savu dzīvi ilūzijās, un ilūziju radītas slimības mūs tad ari piebeidz. Mēs kļūstam saspringti, bet ir nepieciešama atslābināšanās. Cilvēki parasti pat neiedomājas, ka viņi spēj būt veseli un laimīgi, jo pārāk aizraujas ar ārējo, virspusējo, nevēlas iedziļināties paši savu problēmu būtībā.

Ja nu tomēr esat saslimis, tad:

Centieties pēc iespējas mazāk apgrūtināt citus ar savām vainām. Kad dzīvniekam ir slikti, tas nolien stūrī un nevēlas, ka to aiztiek. Ja esat spiests ievērot gultas režīmu, pavadiet laiku pēc iespējas lietderīgāk — lasiet, rakstiet, zīmējiet, tamborējiet utt. Centieties būt, noderīgi apkārtējiem, tiesa gan, bez liekas uzbāzības. Cīnīties paši par savu veselību, tas piesaistīs jums citu cilvēku atbalstu, kā arī atvērs jums jaunu saikni ar Egregoru. Neapskaudiet veselos cilvēkus. Neprātojiet, kas ir "Tas" un kā tas tiek dēvēts medicīnas terminoloģijā. Vizualizējiet "To" kā simbolu, pārlieciniet sevi, ka "Tas" nav jūsu uzmanības vērts. Uzvarot "To" sevī, pārliecinieties, ka patīkat sev savā jaunajā kvalitātē. Pēc tam jūs "To" aizmirsīsiet paši no sevis.

PAR CENTĪBU

Nepārcentieties! Jebkura pārmērīga centība ir sevis mocīšana. Piemēram — jūs cenšaties novājēt: badojaties, skrienat (nedēļā zaudējat 3 kg), bet tik un tā uzskatāt sevi par resnu un baidāties, ka tik atkal nesākat pieņemties svarā. Dabīgi, jūs visu laiku mocīsieties, jutīsieties slikti. Ja jūs tik ļoti necenstos novājēt, jūs netērētu tik daudz enerģijas šai problēmai, un līdz ar to tā pārstātu būt problēma. Ja tā jums pārstāj būt problēma, tad jūs jutīsities labi neatkarīgi no sava svara. Ja uzmācīgā doma par novājēšanu atkāpsies, jūs atbrīvosieties no lieka sasprindzinājuma un varēsiet veltīt enerģiju citu problēmu risināšanai. Tās savukārt — agri vai vēlu — lai cik dīvaini tas nebūtu, novedīs pie tā, ka jūs zaudēsiet lieko svaru.

Līdzīgi ir ar visām lietām dzīvē — problēmas risināšana saspringuma stāvoklī nedod iespēju šo problēmu pēc būtības atrisināt.

Tomēr "necenšanās" nenozīmē to, ka varat nelikties ne zinis ne par ko, un gaidīt, ka viss atrisināsies pats no sevis. Personīgā enerģija ir jāizlieto saskaņā ar spējām un iespējām, saskaņā ar dziļākajām vēlmēm, nevis dzenoties pēc nebūtiskiem efektiem.

Visu augstākminēto var attiecināt ari uz dziedniecisko darbību — vai nu tā būtu pašārstēšanās vai citu cilvēku ārstēšana. Ja esat nolēmis kļūt par "ekstrasensu", bet jums tas neizdodas, nekrītiet panikā. Varbūt vainīga ir tieši jūsu pārmērīgā centība "kļūt par ekstrasensu". Rodas sasprindzinājums, kas "bloķē" jūsu attīstību. Jūs netiekat tālāk, jo turat pats sevi.

Nav svarīgi, tieši kas pamudinājis jūs iet tieši šo Ceļu, jūsu spējas ir pavisam dabīgas, tās jums JAU IR, jums tikai ir jāiemācās tām piekļūt. Ja būs vajadzība, spējas noteikti izpaudīsies. Iespējams, šķēršļus jūsu attīstībai liek kāda jūsu neētiska doma vai rīcība, ko vēl neesat novērsuši, varbūt — egoistiska attieksme pret pasauli vispār. Ja tā — tad jums un pasaulei labi vien ir, ka spējas neparādās.

Savā attīstības ceļā jūs varat sastapties arī ar bailēm, izmisumu, skumjām. Pašas par sevi šīs emocijas ir dabīgas, un to pārdzīvošana ir normāla. Lai kas arī atgadītos, tas ir jūsu Ceļš, un katram cilvēkam Ceļš ir savs un — vienīgais.

Nesasprindzinieties, neesiet varmācīgi pret sevi, neuztveriet sīkas neveiksmes kā katastrofas, vienkārši — strādājiet.

Ja esat apguvuši meditācijas un domformu "lasīšanas" pamatus, varat ķerties pie citu cilvēku dziedināšanas, vispirms apgūstot auru "skatīšanos" un diagnostiku. *

DZIEDINĀŠANA

Neķerieties uzreiz pie citu cilvēku biolaukiem, vispirms uzmanīgi izlasiet sekojošo!

Lieta ir tāda doma (informācija) ir reāla un materiāla (jēdziena "materiāls" patiesā nozīme — matērija ir viss tas, kas patiesi eksistē laikā un telpā — respektīvi., arī enerģija, informācija). Tā enerģija, ko jūs diagnosticējot un "lasot" biolauku "noņemat" no pacienta, ir apveltīta ar noteiktu spēku un iedarbības spēju. Tā var piesārņot apkārtējo vidi un nodarīt kaitējumu jums pašiem. Šiem "atkritumiem" piemīt spēja atrast un pievienoties līdzīga tipa netīrām enerģijām un veidot "enerģētiskās minas", uz kā vai"uzrauties" praktiski jebkurš cilvēks. Tādēļ jāsaglabā kaut elementāra drošības tehnika (skat. ari nodaļu par aizsardzību). Šādas enerģijas ir jāiznīdē, gluži tāpat kā gudrs dārznieks nemet nezāles kaimiņa dārzā, bet gan sadedzina savā tīrumā.

Enerģija, jeb prezīzāk — informācija, ko jūs "noņemat" no cilvēku smalkajiem ķermeņiem pēc būtības ir c malka kvantu — leptonu struktūra. Tā ir diezgan noturīga, un, lai to sagrautu vai dezaktivizētu, ir jāpielieto daži vienkārši paņēmieni ar Ūdens, Uguns un Zemes palīdzību. Šīs stihijas pazīstamas jau kopš senseniem laikiem. Visās kultūrās un tradīcijās, neatkarīgi no pasaules daļas un tautas, attīrīšanās rituāli tikuši veikti ar šo stihiju pielietošanu. Visbiežāk lieto Uguni, jo tās augstā temperatūra sagrauj informatīvās struktūras. Tādēļ, it īpaši darbības sākumposmā, jums noderēs iedegta svece (lampiņa, ugunskurs, kamīns) jūsu darba telpā. Tālākā attīstības pakāpē jūs šo reālo uguni varēsiet aizstāt ar iedomātu liesmu — domu formu.

Lūk, viens no paņēmieniem, tā saucamā "sveču nodedzināšana".

1.  Ieņemiet izejas pozīciju, iezemējieties.

2.   Noskaņojieties uz pacientu. Labāk lai pacients atrodas jums līdzās, kamēr vēl neesat apguvuši darbu ar attēlu vai domformu.

3.   Nezaudējot vajadzīgo noskaņojumu, aizdedziniet sveci (vislabāk lietot baznīcas vaska sveces) un slidiniet roku ar aizdegto sveci gar pacienta biolauku. Ja lauka struktūrā būs nevēlamas enerģijas, vaska svece šajās vietās sāks skaļi sprakšķēt vai pastiprināti dūmot, un liesma var sākt raustīties.

4.   Rokai ar sveci jāvirzās ap pacienta biolauku 5— 10 minūtes. Vairāk nav nepieciešams — to, ko iespējams, jūs jau būsiet "sadedzinājuši", bet dziļāk iesakņojušās vainas ar sveci aizsniegt nevar.

Ar ūdeni kā attīrīšanās līdzekli ir nedaudz sarežģītāk. Ūdens enerģētiskās struktūras neiznīcina, ta vienīgi tās uz laiku neitralizē. Ja jums gadīsies sma slims pacients, un jūs lietosiet enerģijas neitralizācij ūdeni, jūs ievērosiet, ka, "metot" enerģiju traukā ūdeni, tas pēc katra "metiena" kļūst neskaidrs, uz virsmas parādās loki. Tāds skats spēj ieinteresēt patj visrūdītāko skeptiķi. Neaizmirstiet, ka ūdenim piemīti spēja noskalot ne tikai slikto, bet arī labo (ja esatļļ priecīgā noskaņojumā — aplaistieties ar ūdeni, unj prieks pazudīs kā nebijis). Pēc seansa ūdens jāizle zem koka, kam raksturīga paaugstināta energoietilpība — papeles, akācijas, egles, īves vai ari zem māja parazītaugiem — liānām. Augi "piesaistīs" izlieto ener ģiju un pārvērtīs to biomasā. Tādējādi tā kļūs ņoderī ga — apkārtējā vide paliks tīra, mi augs btīs "paēdis"

Metode darbam ar ūdeni.

1.  Izejas stāvoklis, iezemēšanās.

2.   Iztēlojieties, ka jūsu kreisajā rokā atrodas kādai slims orgāns. Sajūtiet to, centieties izjust ne tikai siltu-1 ma anomālijas, bet ari orgāna smagumu, faktūru, mate-ļj rialitāti.

3.   Iztēlojieties, ka jūsu labajā rokā atrodas strauts (upe, strūklaka, avots) ar tīru, kristāldzidru un dzīvinošu ūdeni.

4.   Tuviniet abas rokas un iztēlojieties, ka ūdens apmazgā slimo orgānu, noskalo no tā svešo, neveselīgo enerģiju, ka ūdens baro orgānu, izlīdzina tā enerģiju, sekmē jaunu, veselīgu šūnu vairošanos.

5.   Attāliniet rokas, sajfitiet izmaiņas kreisajā rokā, salīdziniet tās ar tām izjūtām, kas bija darba sākumā, pārliecinieties, ka šīs pārmaiņas ir nākušas orgānam par labu. Iegaumējiet šīs sajūtas.

6.   Izejiet no darba stāvokļa, izgaisiniet radītās domformas.

Beigu beigās katrs no jums, ja vien nopietni strādās, atradīs visoptimālāko enerģijas neitralizēšanas veidu. Galvenais ir ievērot nekaitēšanas principu — nedariet cilvēkam to, ko jūs nevēlētos, lai nodara jums.

Nākamie vingrinājumi noderēs tiem, kas ir jau apguvusi "rozes lasīšanu" un vēlas pilnīgot savas spējas auru "lasīšanā".

1. vingrinājums.

1.  Izejas pozīcija. Iezemēšanās.

2.   Varat pieslēgties Egregoram.

3.   Radiet iztēlē kādu simbolu (pacienta, sevis paša) un iztēlojieties, ka ap to ir spīdums. Šis spīdums tad ari būs pacienta vai jūsu aura. Sekojiet tam, kā izmainās auras krāsas, kādas ir krāsu pārejas, auras forma. Ja neredzat šo tēlu krāsainu — tas arī nav nekas slikts. Tādā gadījumā sekojiet "vienkrāsainā" attēla toņu pārejām. Tad izgaisiniet auru un "rozi". Jāpiebilst — tiešām nav svarīgi, kādu simbolu jūs izvēlaties, galvenais, lai jūs to iztēlotos pēc iespējas skaidrāk.

4.   Atkārtojiet 3. punktu 4—5 reizes. Ik reizi pēc darbības beigšanas jums rūpīgi jāizgaisina gan roze, gan aura.

5.   Izejiet no meditācijas. Sajūtiet savu jauno stāvokli! Jūs taču nupat lasījāt auru! Ja tas ir izdevies, jums ir pamats izjust lepnumu par paveikto.

2. vingrinājums.

Salīdzinot ar iepriekšējo, šis vingrinājums ir nedaudz sarežģītāks.

1.  Ieņemiet izejas pozīciju, iezemējieties.

2.    Pieslēdzieties Egregoram.

3.   Radiet mentālajā ekrānā pacienta portretu, pēc tam aizvāciet to, atstājot tikai tumšu siluetu.

4.   Lai aura parādās ap šo siluetu — iesākumā kā vienkrāsains gaišs mirdzums. Sekojiet gaismas intensitātei, formai, vietām, kur spīdums nav viendabīgs, vai tā nav vispār. Kur šīs vietas atrodas attiecībā pret fizisko ķermeni?

5.   Tagad lai mirdzums kļūst krāsains. Nu jūs varat aplūkot pacienta auru visā pilnībā. Ja izšķirat 1—2 krāsas — labi, ja 10 — teicami. Visdrīzāk iesākumā jūs neizšķirsiet vairāk par 1—2 krāsām. Tas lai jūs neuztrauc — katram ir savs individuāls redzējums. Iemācieties sajust intuitīvi, kādas nokrāsas ir aurā, un ko tās nozīmē. Ieskatieties, kur aura ir kustīgāka, kur tā pidsē, kur — atrodas miera stāvoklī. Neraugoties uz to, ka iepriekšējā nodaļā devām vispārēju auras krāsu aprakstu, krāsu nozīmei jātiek apstiprinātai jūsu personīgajā pieredzē.

6.   Iztēlojieties, ka zeltaini stari piepilda jūs un jūsu auru.

7.   Izgaisiniet radītos tēlus. Pēc tam varat radīt citus, piemēram, iztēloties savu sduetu un auni. Neaizmirstiet pēc darba izgaisināt visus tēlus. Doma ir reāls spēks!

8.   Izejiet no meditācijas.

3. vingrinājums.

Praktiski ļoti noderīgs dziednieka darbā. Tas sniegs jums sīkāku un detalizētāku informāciju nekā pirmie divi. Ieteicam tajā izmantot anatomijas atlantu.

1.  Izejas pozīcija, iezemēšanās.

2.   Izvēlieties objektu un radiet mentālajā ekrānā simbolu vai sduetu.

3.   Pārlieciniet sevi, ka siluetam kādā vietā jūtamas stipras sāpes. Tajā vietā ir jāparādās sarkanam plankumam.

4.   Novērtējiet, kā sarkanais plankums izvietots attiecībā pret čakrām. Izgaisiniet šo ainu.

5.   Radiet sduetu no jauna. Pārlieciniet sevi, ka sāpīgajās vietās jāparādās spUgti sarkaniem vai oranžiem plankumiem. Rūpīgi aplūkojiet radīto attēlu. Iegaumējiet to. Pēc tam būs interesanti analizēt, kā plankumi katrs izskatās un kāds ir to apveids. Izgaisiniet attēlu.

6.   Atkārtojiet vingrinājumu vēl dažas reizes, vienmēr darba beigās izgaisinot domformas.

7.   Izejiet no meditācijas.

Ja strādājāt ar reālu pacientu, apjautājieties, kur viņam sāp un salīdziniet ar savām domformām. Jūsu redzējums un pacienta sūdzības var ari nesakrist. Nav noteikti jātic tikai sev vai tikai pacientam, patiesība parasti atrodas kaut kur pa vidu. Piemēram, ierodas paciente ar sūdzībām par sāpēm vēderā, bet jūs redzat plankumu krūtīs sirds apvidū, kā ari galvas līmenī. Tāpēc neorientējieties uz atsevišķu orgānu slimībām, "ārstējiet slimnieku, nevis slimību'. Visi procesi cilvēka dvēselē un ķermenī ir savstarpēji saistīti.

Kad jūs "lasāt" reāli klātesošu pacientu, sāciet meditāciju kā vienmēr. Nosēdiniet pacientu uz krēsla ar taisnu muguru, iezemējiet viņu un iezemējieties pats. Iegremdējieties meditācijā, lai nekas netraucētu jūsu intuīcijai. "Lasiet" auru, neaizmirstot, ka skatāties pacientu, kurš atrodas jūsu klātbūtnē. Atcerieties principu: "Ja nevarat palīdzēt, tad vismaz nekaitējiet." Jāņem vērā, ka persona, kuru jūs "lasāt", var būt pārlieku ziņkārīga, skeptiski noskaņota, satraukta vai pat vienkārši nobijusies. Visas šīs emocijas var izraisīt problēmas kontaktā ar pacientu. Pacienta idejas, domas, emocijas var jums traucēt. Bez tam jāatceras, ka emocijas atstāj iespaidu uz čakru darbību un auras nokrāsu.

Lai izsargātos no dažāda veida traucējumiem, varat lietot mentālo simbolu — rozi. Varētu būt ari jebkurš cits tēls — kaut vai zila vārna. Novietojiet to iztēlē apmēram 40—50 cm attālumā no savas pieres. Iztēlojieties, ka šī roze ir magnēts, kas pievelk visas lasāmā pacienta traucējošās emocijas un saiknes. To dariet, pirms esat sākuši strādāt ar pacientu. Iedvesmojiet sevi, ka šai rozei jāpaliek tik ilgi, cik tā būs nepieciešama. Laiku pa laikam pārliecinieties, vai tā vēl ir tur. Ja darbības laikā sajūtat vieglu nemieru, diskomfortu, iespējams, nāksies radīt vēl vienu rozi. Pēc darba beigšanas neaiznurstiet visas rozes izgaisināt!

Starp citu, šādu rozi vai citu simbolu kā aizsarglīdzekli varat izmantot arī ikdienā, aizsargājoties no apkārtējo negatīvajām emocijām un vampīriskajiem "uzklupieniem". Tiklīdz sajūtat nevēlamu satraukumu — vai nu priekšnieka kabinetā, sabiedriskajā transportā vai uz ielas, iztēlojieties rozi. Šī metode var izrādīties ļoti iedarbīga garīgā līdzsvara saglabāšanai, tā ka visi pārējie aizsarglīdzekļi var izrādīties pat nevajadzīgi. Šajā gadījumā jūs neizrādāt aktīvu pretestību psihiskajam uzbrukumam (pat nejaušam), kā arī nezaudējat savu enerģiju "sienas", "spoguļu" u. tml. domformu veidošanā.

Kad dziednieks "lasa" vai nodarbojas ar biolauka korekciju, ir ļoti būtiski atrasties kontaktā ar pacientu, Jums jādalās ar viņu iespaidos tā, lai tie neuzkrātos jūsos un nebloķētu jiīsu rīkles čakru. "Lasot" auru, jūs varat ieraudzīt arī šo to tādu, par ko pacientam labai; nezināt — it īpaši, ja pats neesat vēl īsti pārliecināts par ieraudzītā patiesumu. Tomēr ari šajā gadījumā jums ir jāatbrīvojas no liekās informācijas, vai nu jūs darāl to zināmu pacientam vai nē. Pats vienkāršākais veids — liekās informācijas "izrunāšana" sveces liesmā. Liesma neitralizē, izgaisina informāciju. Reālas sveces vietā jūs varat izmantot ari iztēlotu sveci. Iztēlojieties šādu sveci (t. i. — radiet domformu) 40—60 cm attālumā no sevis,

Lieko informāciju var arī uzrakstīt uz papīra, rakstīto pasakot arī skaļi. Pēc tam papīrs jāsadedzina.

Nav vēlams no informācijas atbrīvoties, pārstāstot to trešajai personai. Tas rada nevēlamas baumas un aprunāšanu. Ļaudis taisni dievina negatīvu informāciju! Tāpēc tāda informācija nav jāizplata. Nestāstiet jūsu uzzinātās lietas, kam pagadās, tai skaitā — ari pašam pacientam. Cilvēki bieži vien nav spējīgi šādu informāciju adekvāti uztvert. Tāpēc vislabāk ir lieko informāciju iznīcināt. Tādējādi jūs izvairīsieties no traucējošām pacienta emocijām (dzirdot patiesību, pacients var uz jums sadusmoties), ļaužu spriedumiem.

Lai varētu notikt sekmīga "lasīšana" un korekcija, nepieciešams, lai pacients atrastos uz zemāka enerģētiskā līmeņa kā dziednieks. Dziedniekam ir jābūt "līderim". Bez tam abu — dziednieka un pacienta — enerģijas līmeņiem ir jābūt sinhroniem, proti — saskanīgiem. Ja aziednieks un pacients atrodas vienā enerģētiskajā līmenī, tad dziedniekam ir grūti nodalīt pacienta domformas no savām. Pacienta emocijas var gūt pārsvaru pār dziednieku. Rezultātā objektīvā aina var tikt izkropļota. Tāpēc — jo lielāka ir dziednieka un pacienta enerģētisko līmeņu starpība — jo labāk. Ja nu gadījumā

tas nav realizējams, un domformas sāk sajaukties, jums jāpievērš uzmanība tām īpašībām, ar kurām pacients atšķiras no jums. Jums tāpat arī jāpievērš uzmanība jūsu otrajai čakrai. Daļēji "pieveriet" to. Jums ir jābūt neitrālam, un pacienta emocijas nedrīkst traucēt jūsu darbību.

PAR PACIENTIEM

"Ekstrasensu pasaule" vairumam ļaužu liekas ļoti noslēpumaina un mīklaina. Tāpēc daudzi uz to raugās neuzticīgi, ar aizdomām, skaudību un badēm. Vieglāk strādāt ar ļaudīm, kas ir skeptiski noskaņoti, jo tie, reiz pārliecinājušies par bioenerģijas realitāti, kļūst par tās piekritējiem. Cdvēki, kas a priori tic "visam pārdabiskajam", tic visam, kas pagadās un bieži vien kļūst par apmāna upuriem. Tādi ļaudis turklāt ari nemīl iedziļināties lietu būtībā.

Pie dziedniekiem bieži vien nāk ari ļaudis, kam jūs attiecīgajā brīdī palīdzēt nespējat. Viņi nāk aiz ziņkārības, lai realizētu savu "Es" — viņi neapzināti gaida apstiprinājumu vai ari vieglu, neaizskarošu korekciju.

Jebkurš vārds, ko jūs izrunājat, nogulsies pacienta apziņā. Var gadīties tā, ka tie uzpeldēs tikai pēc zināma laika. Ņemiet to vērā. Jebkurš cdvēks spēj meklēt tikai to, ko spēj saņemt. Tāpēc nebaidieties sniegt "papddu" informāciju, tādu, ko pacients pagaidām vēl "nespēj saņemt", protams, saprātīgās devās. Tikai tā sistēma ir spējīga attīstīties (cdvēks — tā ari ir sava veida sistēma), kurai tiek dota papddu informācija, tāda informācija, kas saņemšanas brīdī sistēmai nav vēl nepieciešama. Informācija — tā ir "sēkla", kas iesēta uzdīgst pēc kāda laika.

Vairumam ļaužu zināšanu līmenis ir visai zems. Tas vēl pats par sevi nebūtu brīnums, bet slikti ir tas, ka cilvēkiem nav iekšējas prasības pēc jaunas informācijas. Viņu attieksme pret dzīvi ir patērnieciska, un no ekstrasensa viņi gaida kādus brīnumlīdzekļus — apēdīsi un pēc piecām minūtēm kļūsi vesels. Tikai nedaudzi ļaudis tiešām cenšas rast izeju no savām problēmām.

Tāpēc "liekā" informācija ir nepieciešama, un tā ir jāsniedz. Lai tā atrodas zemapziņā, līdz pienāks laiks. Pēc kādiem 8—9 mēnešiem šī informācija tiks "pieņemta": "Man tik tikko jumts gandrīz nobrauca! Jūs taču kaut ko tādu man stāstījāt pērn! Kā tad tas var būt!? Kā jūs to zinājāt?!"

Jums radīsies iespēja palīdzēt šim cilvēkam realizēties. Bet nepieciešams arī atcerēties par "zelta vidusceļu" — nav labi biedēt nesagatavotus cilvēkus, it īpaši, ja viņu nervu sistēma ir trausla.

Nodarbošanās ar "ekstrasensoriku" — vispirms tā ir kalpošana sev un savu problēmu risināšana. Jūs tādā veidā realizējat sevi, tāds ir jūsu Ceļš. Citam cilvēkam Ceļš varbūt būs pavisam cits, un nebūs labi, ja jūs viņu par katru cenu gribēsiet pievērst savam Ceļam. Tas ai paliek katra paša ziņā, kādu ceļu katrs izvēlas.

Trenējoties lasīt domformas, just bioenerģijas, jūs vispirms attīstāt pats sevi. Jums ar laiku kļūs skaidrāki jūsu dzīves mērķi un realizācijas ceļi.

KRĀSU DZIEDNIECISKĀ IEDARBĪBA

Krāsu uztvere visumā ir diezgan subjektīva. Krāsām ir arī atšķirīga simboliskā nozīme dažādās kultūrās. Tbmēr dažus kopīgus principus var iezīmēt. Krāsa arī var būt savdabīgas zāles, kas cilvēku iespaido ne tikai caur vizuālo uztveri, bet ari caur ādu, ķermeni kopumā. Krāsu iedarbība var palielināt slimā organisma imunitāti, mazināt sāpes.

Kā iemācīties izprast, sajust krāsu, izvēlēties no tām sev vispiemērotākās? Var ņemt vērā astrologu ieteikumu un izvēlēties savai Zodiaka zīmei atbilstošu krāsu:

Vērsis — sarkans Skorpions — zili zaļš

Dvīņi — oranžsarkans Strēlnieks — zils Vēzis — oranžs Mežāzis — tumši zils

Lauva — dzeltens Ūdensvīrs — zili violets

Jaunava — dzeltenzaļš Zivis — violets Svari — zaļš Auns — purpurs

Jūsu psihoemocionālo stāvokli attiecīgajā brīdī labi parādīs tā saucamais Lušera tests, kurā jums jāizvēlas dažādu krāsu kvadrātiņi pēc to "tīkamības" pakāpes.

Ja dodat priekšroku baltajam (pret pelēko un melno), tas liecina par cilvēka vēlmi atbrīvoties no vecām saistībām, pienākumiem, sākt visu no jauna.

Pelēkais — neitralitāte, stabilitāte, miers. Pelēka krāsa ļauj norobežoties no nemiera, spriedzes. Tāpēc ir saprotama vēlme krāsot pelēkas sienas karaspēka daļās, uz kuģiem un tamlīdzīgās vietās.

Melnais — baltās krāsas pretstats. Tas pauž negatīvismu, opozicionārismu, protestu. Ja cilvēks dod priekšroku melnajam, tas var liecināt par nonkonformismu, dumpi. Anarhistu karogs — melns. Melnu krāsu var rekomendēt vājas gribas cilvēkiem gribasspēka nostiprināšanai.

Sarkans — satraucoša, aktīva krāsa. Kaislības. Tā izsauc nemieru, satraukumu, paātrina fizioloģiskās reakcijas — kā normālās, tā arī patoloģiskās. To var ieteikt depresijas pārvarēšanai, pret nomāktību, melanholiju, pašcieņas nostiprināšanai.

Rozā — cerības, sapņi. Rozā krāsa vieno iemīlējušos.

Oranžs — prieks, siltums. Arī iedarbojas uzbudinoši, bet ne tik spēcīgi kā sarkanais. Šī krāsa stimulē jūtas, rada dzīvesprieku. Ja cilvēks dod priekšroku oranžajai krāsai, tas nozīmē, ka viņš tiecas pēc aktīvas darbības, bet tai pašā laikā ir viegli satraucams, ar tieksmi uz agresivitāti, godkāri.

Brūns — Zemes krāsa. Iedziļināšanās sadzīves problēmās. Ieteicama tiem, kas tiecas "lidot mākoņos".

Dzeltenais — optimisms, jautrība, komunikabilitāte. Ja cdvēks dod priekšroku šai krāsai, tas liecina par tieksmi uz neatkarību, uztveres loka paplašināšanu, aktīvu darbību. Ieteicama tiem, kas pārcietuši garīgu traumu, kas saistīta ar personiskām attiecībām.

Zaļais — jaunība, augsme, iespējas. Sekmē uzmanības koncentrāciju, paaugstina tonusu — stabdi, ne pārāk spēcīgi. Šī krāsa nostiprina esošās tendences — kā pozitīvās, tā negatīvās.

Zilais — nomierinoša iedarbība. Tumšzils — apcere, garīgums.

Kopumā krāsas pēc to iedarbības var iedalīt sekojoši:

1.   Krāsas, kas iedarbojas uz simpātisko nervu sistēmu ar tendenci paaugstināt spriedzi — "siltās" krāsas — sarkans, oranžs, dzeltens, zeltaini zaļš, zeltains.

2.   Krāsas, kas iedarbojas uz klejotājnervu, ar tendencēm samazināt spriedzi — "vēsās" krāsas — ultramarīns, gaišzils, zilganzaļš, jūraszlls, dzelteni zaļš, zaļš.

3.   Jaukta grupa, kas sekmē cilvēka koncentrāciju uz iekšējiem pārdzīvojumiem, gremdēšanos apziņas dzīlēs: purpurs, rozā, violetais, ceriņkrāsa.

4.   Jaukta grupa, kas stabilizē cilvēka apziņu ezoteriskā nozīmē — stimulējošās krāsas: okera dzeltenais, brūns, tumši brūns, olīvkrāsa; regulējošās krāsas — visi pasteļtoņi.

5.   Neitrālās krāsas — balts, pelēks, melns.

DABA: KOKI, ĀRSTNIECĪBAS AUGI

Pasaulē bez mums un dzīvniekiem dzīvo vēl arī augi. Mēs nepārtraukti atrodamies augu klātbūtnē — vai nu tie būtu mājaugi (puķes) vai zāle skvēriņā, vai koki mežā. Dziedināšana ar augu palīdzību zinātniski tiek saukta par līto terapiju. Augu nolējumus lieto arī homeopātijā, adatu terapijā, Austrumu medicīnā. Daudzus no ārstniecības augiem var iegādāties aptiekās, vismaz plašāk sastopamos — kumelītes, baldriāņus, ceļmallapas. Fitoterapija mūsdienās kļūst arvien populārāka, un tam ir savi iemesli. Augi parasti nerada organisma blakusreakcijas un alerģijas. Tie ir "radniecīgi organismam". Tomēr pilnīgi nekaitīgu augu nav, tāpēc jāņem vērā speciālistu ieteikumi. Nepareizi sagatavoti augi izraisīs saindēšanos. Augus nedrīkst vākt piesārņotā vidē — autoceļu malās, rūpniecības rajonos, pilsētās.

Bez tam jāņem vērā, ka ar vienu pašu diagnozi vien nepietiek, lai izvēlētos pareizo augu sajaukumu. Jāņem vērā ari blakus faktori — cilvēka vecums, dzimums, svars utt.

Augi noteikti jāvāc pareizā laikā, un tas ir jādara saudzīgi. Dažus no augiem iespējams audzēt dārziņos — piparmētras, kliņģerites, kumelītes. Pareizi glabājot, ziedu un lapu derīguma ilgums ir līdz diviem gadiem, bet sakņu — 2—4 gadi.

Fitoterapijā pielieto ārstnieciskos preparātus, sulas, novārījuma, uzlējuma, ekstrakta, pulveru, ziežu, plāksteru veidā. Tiek uzskatīts, ka labāk ir lietot nevis atsevišķi ņemtus augus, bet gan maisījumus, kuros var ietdpt pat līdz 15 komponentu.

Zāles jālieto parasti 25 dienas mēnesī. Cikls ir jāuzsāk jaunā mēnesī, starp veco un jauno Mēnesi labāk ieturēt pārtraukumu. Fitoterapijas gadījumā uzlabošanās parasti notiek otrās nedēļas beigās — trešās vidū, iespējama veselības pasliktināšanās pirmās nedēļas beigās. Noturīgs efekts rodas, ja zāles tiek lietotas dgāku laikposmu — pusgadu, gadu. īpaši ieteicams tās lietot pavasaros un rudeņos.

Zāļu kombinācijas var noteikt ari "ekstrasensorā" veidā. Piemēram, pacientam sāp nieres. Jums liekas, ka bez visām pārējām metodēm nepieciešams lietot arī zāļu tējas. Jums ir jāizvēlas starp diviem maisījumiem: Nr. 1 un Nr. 2. Jūs darīsiet tā:

1.   Pieņemiet izejas pozīciju.

2.  Izsauciet mentālajā ekrānā pacienta simbolu — neitrālā krāsā.

3.   Vispirms pirmo, tad otro sajaukumu iztēlojieties kā gaismas plūsmas (pievērsiet uzmanību, kā atšķiras to krāsu gammas) un pēc kārtas piepddiet pacienta simbola kontūru ar sajaukuma gaismu.

4.   Palūkojieties uz priekšu laikā: kāds izskatīsies pacienta simbols pēc 1, 2, 3 mēnešiem? Gadījumā, ja kāds no maisījumiem pacientam derēs, kontūras nokrāsa paliks nemainīga visā "skatāmajā" laikā.

5.   Izejiet no meditācijas. Izgaisiniet domformas. Novērtējiet iegūto informāciju un meklējiet zāles.

KOKI

Jau sensenos laikos eksistējis koku kults, pielūgsme. Dažu3 kokus senās tautas uzskatīja par svētiem — ozolu, priedi, liepu, ciedru. Ozola "aizbildnis" senajiem indoeiropiešiem bija galvenā dievība, kas tika identificēta ar Pērkonu, DIEVU; senajiem grieķiem — Zevs, slāviem — Peruns, lietuviešiem — Perkuns. Koki tika uzskatīti par orākuliem: pēc to lapu čaboņas pareģoja likteni. Zem svētkokiem nesa upurus dievībām, slēdza laulības.

Dzīvā daba, tai skaitā arī augi, var palīdzēt, ne tikai tos lietojot iekšķīgi, bet arī vienkārši ar savu klātbūtni. Tomēr ir jāaizrāda, ka pēdējos gadsimtos cilvēks kā suga nodalījis Zemei, visai dzīvajai dabai daudz ļauna. Cilvēks kokus ir cirtis, dedzinājis un kropļojis. Tāpēc koks sveša cilvēka klātbūtnē ir aizdomīgs, un — pilnīgi pamatoti. Kāpēc lai cilvēkam būtu tiesības prasīt no koka palīdzību, nedodot nekā pretim? Vislabāk jums palīdzēs koki, kas jūs pazīst, ko jūs pats esat stādījis, kopis. Ja nu jums nav dārza, kur audzēt kokus, sameklējiet tos, piemēram, kādā valsts mežā, bet tuvojieties tiem pakāpeniski. Lai koki vispirms pārliecinās, ka jūs nenākat ar nodomu tos nocirst, lauzt zarus, apdedzināt saknes. Tikai tad, ja jums ar koku būs iedibinājušās labvēlīgas attiecības, varat lūgt tā palīdzību. Tas pats attiecas ari uz citiem augiem un dabu kopumā. Ja apsēdīsieties zem "sveša", tātad naidīga koka un sāksiet meditēt, koks var jums atriebties par jūsu ciltsbrāļu

nodarījumiem.

Katram kokam ir vietas, kur enerģija ir vairāk vai mazāk intensīva. Bez tam dažādām sugām ir dažādi enerģijas aktivitātes periodi. Ziemā koku energopotenciāls samazinās — lapu kokiem par 50—70% no vasaras maksimuma, skuju kokiem — par 15—25%. Bez tam ir ari diennakts svārstības. Ari enerģijas "raksturs" dažādām sugām atšķiras.

Tehniskā ziņā enerģijas apmaiņa ar koku nav sarežģīta. Izvēlieties vajadzīgo koku, atrodot vietu, kur ir vairāk enerģijas. Apsēdieties pie koka tā, lai mugurkauls saskartos ar stumbru, tāds stāvoklis palīdz stabi-

Lizēt centrālās nervu sistēmas darbību. Otrs variants: nostāties pie koka tā, lai ar stumbru saskartos vēders un krūtis, bet rokas atrastos uz enerģijas izplūsmes vietas, kājas — abpus stumbram. Šī pozīcija palīdz nostiprināt veģetatīvo nervu sistēmu. Koncentrējiet uzmanību uz atveseļošanos! Šādas nodarbības laikā (ja nodarbība ir sekmīga) varat izjust šādas sajūtas — lēna laišana reizē ar koku; prieks bez redzama iemesla, pateicība un maigums pret koku, saplūsme ar koka elpu. Nenodarbojieties ar to vairāk par stundu! "Pārdozēšanas" gadījumā jums var parādīties reibonis, svīšana, troksnis ausīs, vājums, redzes apmiglošanās.

Bet tagad īsumā par dažām Eiropas Ziemeļos sastopamajām koku sugām:

KĻAVA — vislielākās aktivitātes laiks — 7—8 no rīta, enerģija — mīksta, gaiši dzeltena, veicina stresa noņemšanu, izlīdzina biolauka struktūru ēteriskā ķermeņa līmenī.

VĪTOLS — aktivitāte maksimumu sasniedz pīkst. 18—20. Ari vītola enerģija ir mīksta, gaiši zaļa, plastiska. Sekmē atslābināšanos, garīgo traumu dziedēšanu, izlīdzina biolauka struktūru.

APSE — aktivitāte pīkst. 14—17. Tas ir koks — "vampīrs", to var lietot liekās enerģijas "nomešanai", tāpat tā noņem ari sāpes, uzbudinājumu, iekaisumus.

ALKSNIS — šī koka enerģētika ir praktiski vienmērīga, bez īpašām diennakts svārstībām, bet enerģija ir drudžaina, destabilizējoša. To izmantot var vienīgi, ja nepieciešams panākt kādas hroniskas kaites saasināšanos.

BĒRZS — visaugstākā aktivitāte — pīkst. 5—9 no rīta. Enerģija ir nomierinoša, mīksta, bet spēcīga, tās plūsma veicina brūču un čūlu dzīšanu — ari dvēseles brūču! Enerģijas krāsa — sidrabaini dzeltena.

OZOLS izrāda aktivitāti no 21 līdz 23. Enerģija ir spēcīga, dzelteni okerīga, vienmērīga. Pastiprina un stabilizē dažādus cdvēka stāvokļus.

LIEPA — vislielākā aktivitāte pīkst. 12—15. Enerģija — viegla, mīksta, zīžaina, okerīga. Palīdz izlīdzināt biolauka struktūras, it īpaši labi palīdz bērniem līdz 12 gadu vecumam.

PRIEDE visaktīvākā ir no 15 līdz 17, tās enerģija impulsīva, sekmē smalko ķermeņu harmonizāciju.

VĪKSNA — aktīva no 7 līdz 8 rītā un no 17 līdz 18 pēcpusdienā. Enerģētika — valkana, stīgra, velkoša, sarkanbrūna, labi palīdz pie asiem stāvokļiem. Tā "izvelk sārņus" no patogēnajām zonām.

PĪLĀDZIS — aktivitāte vislielākā ir pīkst. 18—20. Septembrī iestājas tās gada maksimums. Enerģija ir gaiša, okerīgi brūna, palīdz harmonizēt smalkos ķermeņus, kā arī centrālās nervu sistēmas bojājumu gadījumos. Tautas ticējumos tiek uzskatīts, ka šis koks atbaida ļaunus garus.

OSIS — aktīvs pīkst. 18—24. Zeltaini okerīga, vienmērīga un harmoniska enerģija, izlīdzina "iņ" enerģiju cilvēka organismā.

KASTANIS — aktīvs no pīkst. 24 līdz 6 rītā. Enerģija — viegla, gaisīga, pelēksidrabaina, to var izmantot, lai harmonizētu "jaņ" kanālus organismā.

PAPELE — aktīva no 8 līdz 20. Enerģija — ne sevišķi spēcīga, toties "velkoša". Ari koks — vampīrs. Tā kā caurvējš ievelk sevī visu, ko jūs varat atdot — gan to, ko vēlaties, gan ari to, ko nevēlaties atdot, tāpēc esiet uzmanīgi ar šo koku.

AKĀCIJA — aktīva no pīkst. 10 līdz 19. Papeles enerģijai līdzīga enerģija, bet ar to atšķirību, ka akācija "pievelk" galvenokārt "iņ" enerģiju.

Ari koka izstrādājumi nes sevī attiecīgās koka sugas enerģiju — tiesa gan, vājinātā veidā. Enerģiju var saņemt no jebkura koka izstrādājuma, bet tehnoloģiskās apstrādes procesā šī enerģija pamazām zūd.

Enerģija piemīt ne tikai kokiem, bet ari krūmiem, zālei, ziediem. Katram no tiem piemīt savs, unikāls enerģijas veids, lai gan parasti to enerģija nonāk tikai līdz ēteriskā ķermeņa līmenim.

ALVEJA — enerģētiskais maksimums no 15 līdz 17. Tās zari, iekārti durvīs un logos, nes mājai svētību un ilgu mūžu.

CIKLAMENA — Senajā Romā tika uzskatīts, ka šis augs atvaira nelaimi. Ciklamena visaktīvākā ir no 6 līdz 8 no rīta.

ĶIPLOKS — aktīvs no 15 līdz 16. Aizsargā pret burvestībām, vampīriem.

ĀBELE — aktivitātes maksimums no 10 līdz 13, kā ari LAURU KOKS (12—17) un RODODENDRS (16— 20) tiek uzskatīti par dabiskajiem zibensnovedējiem.

ZIEDI

Uz cilvēku iedarbojas ne tikai augu enerģija kā tāda, sava nozīme ir ari auga lirās ai.

Augi ar spilgti sarkaniem ziediem — rozes, tulpes, flokši, gladiolas — iedarbojas satraucoši, aktivizējoši. Pievienojot spilgtus purpura toņus, šis efekts kļūst izteiktāks. Šāds ziedu salikums veicina darbaspējas, imunitāti, psihisko aizsardzību.

Depresiju (melanholijas) gadījumā ieteicam lietot dažādus ziedu salikumus — pušķus. Šāds darbs var notikt ari domformu līmenī. Optimālākā "pretdepresijas buķete" būtu rožainu (acālija, asteres, hortenzijas, lefkojas, pelargonijas) un oranžu (kliņģerites, tulpes) ziedu salikums.

Nervu sabrukuma jeb izsīkuma gadījumā ieteicama buķete, kas sastāvētu no zeltaini dzelteniem ziediem — tās varētu būt krizantēmas, prīmulas, narcises, dzeltenās tulpes.

Vēl jāpiebilst, ka dažādi ļaudis var ziedus dažādi uztvert. Vīrieši dod priekšroku zdas krāsas ziediem. Bērnu gaume mainās līdz ar vecumu — 4—9 gados tiem patīk spdgti sarkani un oranži ziedi, 10—12 gados -— sarkani, dzelteni, zaļi krāsu salikumi. 13—16 gadus veciem jauniešiem vairāk tīk zili un oranži ziedi, bet 17—19-gadīgiem — sarkanīgi — oranžās nokrāsas. Sievietes vairāk dod priekšroku okerīgi sarkaniem toņiem.

ŪDENS KODĒŠANA. TALISMANI

Ūdens ir galvenā dzīves dabas sastāvdaļa. Cilvēka ķermeņa ķīmiskajā sastāvā 80% veido ūdens. Līdzīgi ir arī ar augiem un dzīvniekiem. Kā jau minējām iepriekšējās nodaļās, ūdens spēj "paņemt" informāciju.

Šādu informācijas "ierakstīšanu" ūdenī tad ari sauc par ūdens kodēšanu jeb apvārdošanu. Aktivizētais ūdens ienes šo informāciju organismā. Var aktivizēt, piemēram, imūnprocesus kādā no orgāniem vai arī organismā kopumā.

Informācija un enerģija ūdenī noturas ne vairāk kā 3—4 dienas, pēc tam tā izgaist. Ja ūdenim pievieno dažas citas vielas, t. s. stabilizatorus, tad informāciju ūdenī var noturēt arī ilgāk — līdz 10—15 dienām. Šim nolūkam der Baznīcas "svētais ūdens", spirts, glikoze, sāls. Tāpēc nav nozīmes sagatavot vairāk ūdens, kā pacients spēj šajā laikā patērēt.

Kodētais ūdens jālieto šādi: 5—7 malki 25—30 minūtes pirms ēšanas, 2—3 reizes dienā. Jāglabā aktīvais ūdens ledusskapī + 4 grādu temperatūrā. Pirms lietošanas to nedrīkst vārīt, jo tad visa informācija momentā izgaisīs!

Kā pagatavot kodēto ūdeni.

1.   Ņem trauku ar ūdeni. Kāds ūdens — nav būtiski, galvenais, lai tas atbilstu dzeramā ūdens standartiem.

2.  Ūdenim pievieno "stabilizatoru" — ļoti nedaudz, 1—2% no kopīgā apjoma.

3.   Ieejiet darba stāvoklī. Ar roku jeb sveci noņemiet un iznīciniet ūdenī esošo informāciju — no ūdensvada, attīrīšanas iekārtām, ūdenskrātuves utt. Ar roku savāriet šo informāciju un "iemetiet" atklātā liesmā. Ja lietojat sveci, sadedziniet uzreiz. Ja jūsu rīcībā ir Baznīcas svētītais ūdens, šāda attīrīšana nav nepieciešama, bet tādā gadījumā Baznīcas ūdenim jābūt vismaz 7— 10% no kopīgā ūdens daudzuma.

4.      Atrodoties darba stāvoklī, izveidojiet domformu tam, ko vēlaties "ielikt" ūdenī — veselas plaušas, veselu kuņģi vai hormonu sistēmas izlīdzināšanu utt.

5.   Pastipriniet šo domformu, pieslēdzot to Egregoram. To var darīt, meditējot ar ikonas, mandalas, lūgšanas vai mantras palīdzību.

6.   Sajūtot Egregora enerģijas plūsmu, virziet to caur roku vai mentālajām čakrām traukā ar ūdeni. "Uzlādēšanai" jānotiek 2—4 minūtes. Pēc tam izejiet no darba stāvokļa. Ūdens ir gatavs, varat to izsniegt pacientam, pievienojot nepieciešamās instrukcijas.

7.   punktu var izpildīt arī savādāk. Brīdī, kad Egregora enerģija caur dziednieka roku plūst ūdenī, var ieliet ūdenī 1—2 izkausēta vaska pilienus. Vasks šajā gadījumā darbosies gan kā stabilizators, gan arī ģenerēs nepieciešamo enerģiju ilgākam laika posmam. Ja vaska gabaliņš būs lielāks kā 1—2 pilieni, piemēram, 15—20 grami, tad pacients, ievietojot to ūdenī, varēs saņemt aktivizētu ūdeni pat 3—5 nedēļas. Šajā gadījumā vaska aktivitāte ir atkarīga no tā, cik spēcīga ir jūsu veidotā domforma.

TALISMANI

Mācība par talismaniem ir ļoti svarīga visās okultajās mācībās. Maģijā tiek izšķirti divu tipu talismani — vienkāršie talismani un pantakli. Ar vienkāršo talismanu izgatavošanu nodarbojas zemākā maģija, bet ar pantakliem — augstākā. Pēc būtības tie ir viens un tas pats, vienīgi to iedarbības spēks ir dažāds. Dažādas ir ari enerģijas plūsmas, kas tiek iedarbinātas to izgatavošanā.

Talismans var būt praktiski jebkura lieta — nieciņš, akmens, metāla gabaliņš, uz kuru tikusi koncentrēta griba, uzmanība un ticība. Šeit vietā ir tibetiešu sakāmvārds — "Pielūgsme liek atmirdzēt pat suņa sūdam".

Talismanu izgatavošanā, tāpat kā maģijā vispār, ir svarīgs rituāls. Precīza rituāla ievērošana prasminiekam ļauj sasniegt noteiktu apziņas stāvokli, kurā viņš ar gribas koncentrāciju spēj izmainīt materiāla kristālisko struktūru, saskaņot attiecīgā priekšmeta vibrācijas ar kāda no Egregoriem vibrācijām. Tādēļ talismans — tas ir "pastiprinātājs", nēsātāja vēlnņu "rezonators". Tas ir talismana izgatavošanas pirmais etaps. Otrais — talismana "saskaņošana" ar nēsātāja vibrācijām.

Talismans var atrasties kā pasīvā, tā aktīvā stāvoklī. Pasīvs tas ir tad, kad tas ir tikko izgatavots. Talismanu aktivizē nēsātāja energoinformatīvās struktūras, it īpaši fiziskā ķermeņa un vēlmju ķermeņa līmenī.

Tehniskā ziņā talismana izgatavošana nav sarežģītāka par ūdens kodēšanu. Ar materiālu (metālu, vasku, epoksīda līmi) tiek veiktas manipulācijas, kas līdzinās tām, kas aprakstītas sakarā ar ūdens apvārdošanu. Tomēr, izmantojot cietās vielas (tām ir visstabilākā kristāliskā struktūra), "kods" noturas ilgāk — pat gadsimtiem ilgi.

Vispirms meditācijā tiek noskaidrots jautājums — kam talismans būs vajadzīgs, un vai to var darināt attiecīgajam cilvēkam. Šeit jāņem vērā arī tikumiskie kritēriji. Piemēram: talismans veiksmei. Bet ja nu veiksmi vēlas iegūt zaglis?

Otrkārt, ir jānonāk vienotībā ar to energoinformatīvo struktūru, kuras "pastiprinātājs" būs iecerētais talismans. Šādu stāvokli var panākt, lasot lūgšanas, mantras, ieejot meditācijā ar domu tēlu palīdzību.

Treškārt, attiecīgais materiāls jānoved tādā stāvoklī, kur tā kristāliskā struktūra "izšķīst" — proti, vasks ir jāizkausē, metāls vai dzintars — jāsakarsē, epoksīda līme — jāsajauc tās sastāvdaļas.

Ceturtkārt. Jāuzliek savas domformas "kods" materiālam. Tad, kad iestājas meditatīvā stāvokļa maksimums (šis brīdis jāsajūt intuitīvi), šī energoapmaiņa jāfiksē materiālā — metāls spēji jāatdzesē, vasks jāielej aukstā ūdenī utt.

Ja strādā ar tādiem materiāliem kā mezgli, papīra loksnes utt., tad ari darbs ir analoģisks — nezaudējot meditatīvo stāvokli, jāsasien mezgls, jāuzzīmē "stāvokļa diagramma" jeb jāuzraksta vajadzīgā formula.

Protams, talismanus var izmantot ikdienas dzīvē, lai gan tajā vairāk būtiska ir tāda sadzīviskā maģija, kas balstās uz pacietību, tuvākmīlestību un rūpēm par

citiem — kas ari rada sava veida makrotalismanu — ģimeni.

NĀKOTNES PAREĢOŠANA

Nākotne ir jau sākusies šodienā. Visam dzīvajam piemīt īpašība nedzīvot tikai šodienā — koki met lapas, putni un dzīvnieki maina krāsu, gājputni dodas uz dienvidiem, bet cdvēks jautā — kas mani gaida?

Nākotnes pareģošanas mehānisms balstās uz informācijas nolasīšanu no Zemes energoinformatīvā lauka vai ari no cdvēka zemapziņas. Zemapziņas līmenī cilvēki šo informāciju sajūt kā intuīciju, nojausmas. Tas var notikt ari miegā, stipra stresa apstākļos. CUvēks šādas spējas var iegūt ari speciāli trenējoties.

Var iezīmēt trīs galvenos pareģošanas principus — formālo, t. i., ar materiālu priekšmetu vai parādību palīdzību (kārtis, numeroloģija), neformālo — gaišredzība, pravietojumi un jaukta tipa pareģošana. Pie jaukta tipa pareģošanas var pieskaitīt tāda tipa zīlēšanu, kur formālie dati (kāršu salikums) tiek tulkoti ar intuīcijas palīdzību.

Nākotni var prognozēt ari ar tā saucamā motorā raksta palīdzību. Šī metode balstās uz ideju, ka jebkurā izplatījuma punktā ir iespējams iegūt informāciju par jebkuru citu izplatījuma punktu. Ekstrasenss spēj "notvert" šo informāciju un izpaust grafiskā veidā — kā diagrammu, ko viņš pats pēc tam atšifrē. Ekstrasenss koncentrē uzmanību vienlaikus uz rokas kustību un taustes izjūtām un uz vajadzīgo informāciju. Roka sāk kustību sinhroni ar pienākošo informāciju, attēlojot to grafiski kā līnijas.

Jāpiebilst, ka tā saucamais automātiskais raksts no motorā raksta atšķiras ar to, ka šajā gadījumā ekstrasensa roka raksta vārdisku tekstu, nevis velk diagrammu. Šo metodi bieži vien savos seansos lieto spiritisti Rakstītājs "darba" laikā var atrasties transā, vai arī — gluži otrādi — sarunāties ar apkārtējiem par pilnīgi citām tēmām, pat nenojaušot, ko raksta viņa roka. Vairumā gadījumu šāda parādība rodas, ja spiritists kontaktējas ar būtni no Zemākā Astrāļa. Šādi kontakti nākotnes pareģošanai neko būtisku nedod, jo zemākās astrālās būtnes mēdz būt melīgas, sniegt aplamu vai nevērtīgu informāciju. Bez tam kontakti ar zemāko astrāli var novest pie psihiskas saslimšanas. Pavisam reti šādos gadījumos iespējams saņemt noderīgu informāciju.

Visvienkāršākā lieta ir atbildes uz kādu konkrētu jautājumu noskaidrošana. Jautājumam jābūt formulētam tā, lai uz to būtu iespējams atbildēt ar JA vai NE.

Ieņemiet meditācijas sākumstāvokli. Uzzīmējiet uz papīra lapas vai vizualizējiet mentālajā ekrānā sekojošu shēmu (skat. zīmējumu). Pēc tam formulējiet jautājumu.

j,i

2. att.

Gaidiet atbildi. Ja lietojat papīra lapu, jums ir jāizmanto svārstiņš. Svārstiņa lietošana gan ne vienmēr

ir droša, jo tā kustību var ietekmēt fizikālas dabas apstākļi — āderes, sadzīves tehnikas radītie elektromagnētiskie lauki, it īpaši, ja esat iesācējs bioenerģētikā. Tāpēc labāk lietot "mentālā ekrāna metodi". Varat lietot ari sarežģītāku shēmu, tā ļaus jums saņemt niansētāku atbddi. Varat lietot ari apļveida shēmu, kur pozitīvās atbUdes iespēja izteikta procentos. Uzdodot jautājumu, esiet maksimāli precīzi. Tad skatieties, kādā virzienā kustas svārstiņš (jeb skatiens jūsu mentālajā ekrānā). Piemēram: vai N. atdos man parādu? Skatāmies: svārstiņš virzās uz apmēram 80% iespējamības pusi. Ja pieļaujam iespējamo kļūdu ± 5—7%, tad — 80% ± 5—7%. Ja saņemat tādu atbildi, tad, protams, nesēdiet un negaidiet, kad labpatiks beidzot ierasties N. ar jūsu naudu. Šāda atbdde parāda jums naudas atdošanas potenciālo iespēju. Jums būs jāpadarbojas arī pašiem — jāpiezvana N., jāatgādina…

Līdzīgu shēmu varat izmantot arī noskaidrojot "ļaunās acs" cēloni vai citas tamlīdzīgas lietas, kur uz shēmas asīm varat uzrakstīt "aizdomās turamo" iniciāļus.

Atcerieties vienu — jūs esat atbddīgi par informāciju, kas nonāk jūsu rokās. Tas, kā jūs ar to rīkosieties, izraisīs karmiskas sekas.

Laiks — tā nav gara lente, kas virzās caur kādas debesu rakstāmmašīnas klaviatūru, kā pieņemts domāt. Drīzāk tas līdzinās kādai struktūrai, piemēram, kristālam, lai gan arī tāds salīdzinājums nav īsti precīzs. Laiks ir sarežģīts spēka lauks, kas izplatās daudzos atšķirīgos virzienos. Tas, ka mēs to uztveram kā secību— to nosaka tikai un vienīgi mūsu uztveres stereotipi. Lai gan viss, kam jānotiek, ir jau "iepriekšzināms", tomēr nebūt nav teikts, ka ar jums notikumi risināsies tieši tā. Vislabākais veids, kā to paskaidrot, ir tāds: ikviens no mums ikvienā laika brīdī saskaras ar vairākām izvēles iespējām. Dažās lietās vairāk, citās mazāk, bet bridis izvēlei jums vienmēr būs atvēlēts. Mēs nemitīgi saduramies ar izvēles situācijām — domās, jūtās, rīcībā. No vairākām iespējām mēs kaut kādu iemeslu dēļ izvēlamies vienu. Kāpēc? Vai vainīgs "ļaunais liktenis'? Nēv mēs izvēlamies tā, kā esam PIERADUŠI izvēlēties. Šis viens virziens, ko izvēlamies, ari ir "ie-

priekšzināms" — tāpat kā visi citi iespējamie. Tomēr pašā izvēles brīdī mēs esam relatīvi brīvi, mēs varam izvēlēties jebkuru no daudzajiem virzieniem. Tāpēc mēs savu dzīvi varam izmainīt. Lielākā daļa cilvēku nav brīvi tāpēc, ka akli seko saviem paradumiem, atkarībām, aizspriedumiem un ililzijām, kas tad ari veic izvēli , viņu pašu vietā. Talantīga zīlniece sgjūt to "virzienu" — likteņa līniju, kas cilvēkā dominē dotajā bridī. Nekur: nav teikts, ka tā noteikti notiks, vienkārši tajā bridī tas ir "vislielākās iespējamības" variants. Tas nenozīmē, ka neeksistē citi likteņa varianti — pat tad, ja cilvēks atrodas smagā aizspriedumu un paradumu jūgā.

Tāpēc, izklāstot cilvēkam "vislielākās iespējamības variantu", ir jāuzmanās, jo, sniedzot cilvēkam šādu informāciju, jūs to "nostiprināt". Iespēja, ka šis variants īstenosies, pieaug. Tādējādi jūs iejaucaties otra cilvēka dzīvē. Vēl te ir jāatgādina par lāsta un svētības lielo nozīmi cilvēka dzīvē. Ar savu gribasspēku un enerģiju cilvēks — it īpaši, ja tas ir enerģislu spēcīgs cilvēks— var ietekmēt citu "likteņa līnijas". Tas vaitikt sasniegts tikai caur cilvēka zemapziņu — vietu, kur tiek veikta patiesā izvēle.

Bet tagad — praktisks vingrinājums.

1.  Izejas pozīcija, iezemēšanās.

2.   Pieslēgšanās Egregoram.

3.   Pārdomājiet jūs interesējošo jautājumu. Formulējiet to, lai uz to būtu iespējams atbildēt ar JĀ vai NE.

4.   Mentālajā ekrānā iezimejiet lielus JĀ un NĒ. Kad esat uzdevuši jautājumu, aplūkojiet šos uzrakstus. Tas, kurš iemirdzēsies, būs jūsu atbilde. Nemēģiniet sevi apmānīt!

5.  Nodzēsiet un izgaisiniet domformas, izejiet no meditācijas.

Šī vingrinājuma laikā aktivizējas jūsu emocionāli tēlainā pasaules uztvere. Jūs izolējieties no apkārtējās ikdienas un nonākat kontaktā ar noosferu. Šāds stāvoklis — "apskaidrība" — var rasties ari spontāni. Tas ir izmainītas apziņas stāvoklis, kurā notiek intuitīva problēmas risināšana. Tamlīdzīgas "apskaidrības" (satori) piemēru vēsturē ir diezgan daudz. Tā, piemēram, portu-

gāļu ģeogrāfe E. Helkess iezīmēja globusā Antarktīdu 50 gadus pirms tās atklāšanas. Sis stāvoklis ir saistīts ar emocionālu pacēlumu, "iedvesmu".

Šāda stāvokļa surogāts ir tas, ko mēdz sasniegt ar narkotiku, alkohola palīdzību. Tāpēc zemas kvalifikācijas burvji visos laikos izmantojuši psihotropos līdzekļus — magones, kaņepes, dažādas sēnes. Atšķirībā no meditatīvajām tehnikām, kas sekmē personības attīstību, šādas metodes ar laiku noved pie personības degradācijas. Lai sasniegtu "satori", nav nepieciešami "burvju dzērieni", vienīgais, kas vajadzīgs — godīgi ielūkoties sevī, attīrīt savu apziņu un pieslēgties kādam no Egregoriem.

Vēl kāds vingrinājums:

1.   Izejas pozīcija, iezemēšanās.

2.   Izsauciet mentālajā ekrānā 3 apļus. Viens no tiem lai atbilst trim gadiem, otrs — vienam gadam, trešais — sešiem mēnešiem.

3.   Padomājiet par lietu, ko jūs vēlētos īstenot. Tas var būt jebkas — tomēr vēlme jānoformulē precīzi. Formulējiet trīs vēlmes.

4.   Iztēlojieties, ka šīm trim vēlmēm ir jāievietojas jūsu trijos apļos. Jūs necentieties tās ievietot tur paši, vienkārši vērojiet, kur tās virzās. Pievērsiet uzmanību savām sajūtām. Ja kāda no vēlmēm neievietojas nevienā no apļiem, atkārtojiet visu no sākuma, izvēloties citus laika terminus.

5.   Izgaisiniet visu radīto un izejiet no meditācijas.

Līdzīgā veidā var prognozēt ari veselības stāvokli.

Tas, ko jūs ieraudzīsiet savā ekrānā, ir jūsu "spēcīgākā likteņlīnija" šobrīd. Ja izjutīsiet aktīvu vēlmi to mainīt — dariet to. Jūs varat izmainīt savu likteni — tas ir reāli. Tikai tādā gadījumā jums nāksies izmainīt ari savu attieksmi pret dzīvi, paradumus, uzskatus…

Cilvēks, kurš iet Garīgo Ceļu, iesākumā virzās kā pa miglu: zināšanas šķiet neskaidras, pretrunīgas, grūti pielietojamas praksē. Pārliecība un precizitāte parādās daudz vēlāk. Ļoti svarīgi ir paļauties uz Intuīciju. Ari Intuīcija ir veids Ceļa īstenošanai. Ja cdvēks pacietīgi turpina iet šo ceļu, tad ar laiku viņš sasniedz Skaid-

ribu. Sākotnēji Pasaules aina šķiet neskaidra, miglaina. Patiesības izpratne šķiet neiespējama. Cilvēks vēl nespēj pieslēgties Augstākajiem Egregoriem. Ar laiku Patiesība sāk atklāties — ejot Ceļu, cilvēks sāk izprast, kas atrodas aiz sakrālajiem tekstiem, mācībām. Cilvēks arī pats izmainās.

Nav nekādu Slepeno zinību, kas būtu "jāatklāj". Par "slepenu" cilvēki dēvē to, ko vēl nav spējīgi adekvāti uztvert.

Nav jābrīnās, kāpēc Baznīca nosoda zīlēšanu, pareģošanu utt. Kā jau minējām — ja zīlniece pasaka garīgi vēl mazattīstītam cilvēkam kādu no "likteņa līnijām", viņa līdz ar to "nostiprina" šo versiju. Tā ir iejaukšanās cita cilvēka dzīvē. Šī iemesla dēļ patiesas spējas pareģot nākotni parasti piemīt tikai garīgi augstu attīstītiem cilvēkiem, kuriem vairs nav egoistiskas motivācijas. Šādi cilvēki savas spējas neizlietos nepienācīgi. Lielākā daļa "zīlnieku salonu" darbinieku kaut ko zina un spēj, bet viņu nelaime ir tā, ka bieži vien viņi neizprot slēptākās, dziļākās cilvēka likteņa likumsakarības.

Teorētiski tātad zīlēšanas pamatprincipi ir vienkārši — nākotnes notikumi briest mūsu šodienā. Tie atkarīgi no mūsu šodienas domām, vēlmēm, rīcības. Ikvienam jautājumam, ko mēs esam spējīgi šodien uzdot, jau ir atbilde, tātad — tā ir tikai "jānolasa", jāpārveido no vienas zīmju sistēmas otrā. Tb var darīt, piemēram, telepātiski, vai ari ar simbolu — kāršu, rūnu — palīdzību. īstam meistaram šie simboli paši par sevi nav nepieciešami, jo Meistara rokās runā ikviens priekšmets. Simboli, piemēram, Taro kārtis, var kalpot ari kā instruments zīlnieka apziņas noskaņošanai uz "vēlamo vilni". Ja nu jūs tomēr nolemjat zīlēt citiem, tad būtu vēlams ievērot sekojošo:

—   klusums un miers jūsu darba telpā;

—   nav vēlams zīlējot sakrustot rokas, kājas, pēdas vēlams atraut no grīdas (Zemes);

—   kārtis jāliek ar labo roku, rūnas — ar kreiso, kafijas tasīte ar biezumiem jāapvērš otrādi, turot to kreisajā rokā, virzienā prom no sevis;

—   zīlēšanas galdam jābūt apsegtam ar kaut ko sarkanu.

Jums jāparūpējas arī par savu personīgo aizsardzību — neņemiet svešu informāciju "uz sevi". Padomājiet, vai cdvēks, par kuru ienāk šī informācija, spējīgs to adekvāti uztvert. Pats galvenais — nekāčhis padomus, nekādus savus spriedumus, nekādu savu uzskatu uzticēšanu citiem! Tas, kurš jautā, lai pats tiek skaidrībā ar jūsu sniegto informāciju. Jebkurā situācijā cilvēkam pastāv vairākas iespējas, kā rīkoties. Tās lai izvēlas viņš pats.

Jūsu sniegtajai informācijai ir jāsekmē cdvēka garīgā augsme, nevis jātraucē tā.

KARMA. REINKARNĀCIJA

Jebkura darbība, tai skaitā arī mentāla un emocionāla, rada veselu cēloņsakarību virkni. Lai darbi nes labus augļus, slikti — sliktus. Tomēr labie un sliktie darbi savstarpēji neneitralizē viens otru — to jūs ņemiet vērā! Ja cdvēks vienlīdz daudz dara gan labo, gan slikto, uzkrājas abu veidu Karma, un tāds cdvēks pārmaiņus bauda gan labos augļus, gan ļaunos. Ļaunie darbi nevar tikt nolīdzināti, pārmaiņus darot kaut ko labu. Karmai nav ne sākuma, ne beigu. Darbi uzkrājas, to materiālā bāze ir cdvēka psihe. Cdvēka psihe pārveidojas, tomēr spēj pārdzīvot ķermeņa fizisko nāvi. No apziņas, ka cdvēks pats ir savu labo un ļauno darbu autors, izriet cdvēka atbddība par savu dzīvi. Ticība Karmai nenozīmē pasīvu nepretošanos likteņa triecieniem, tieši otrādi — mācība par Karmu neparedz nekādus aizliegumus, kas liegtu cdvēkiem uzlabot savu likteni.

Visa cdvēka rīcība iedalāma trijās grupās — Darāmā Karma, Briestošā Karma un Nobriedusi Karma. Nobriedusi Karma — tas ir neatgriezenisks process, fakti mūsu dzīvē — piemēram, dzimšanas vieta un laiks, ģimene, kurā esam piedzimuši. Briestošā Kanna nav tik inerta, tā pakļaujas zināmām korekcijām. Vienmēr pastāv izvēles iespējas — izvēle tad arī ir Darāmā Karma. Karma tādējādi ir cilvēka brīvā izvēle, sevis radīšana. Reizēm tā nav nekas cits kā apzināta nepieciešamība.

Vēl ir tāda lieta — ne velti daudzām tautām pastāv līdzīgi novērojumi par labo un ļauno — "nedari labu, tad arī ļaunumu neieraudzīsi", "neviens labs darbs nepaliek nesodīts". Kur slēpjas jautājuma būtība? Labā un ļaunā attiecības ir konstants lielums — jā gan. Tā vienkārši ir, ja jūs pavērosiet dzīvi, jūs to ievērosiet. Pavairojot labo, mēs automātiski pavairojam ari ļauno. Tas notiek tad, ja jūs labo darāt ar domu "cik tas ir labi". Tādēļ jebkurai lietai, ko jūs darāt, nav jābūt labai (vai ļaunai), tai ir jākļūst neapzinātai un jāpārvēršas par ieradumu. Tikai tādā gadījumā jūs spēsiet izvairīties no ļaunuma pretdarbības.

Tātad mācība par Karmu uzskata, ka vienīgi mēs paši esam atbildīgi par to, kas ar mums notiek. Savus šodienējos apstākļus mēs esam radījuši pagātnē. Tas, kā mēs dzīvojam šobrīd, savukārt nosaka mūsu nākotni, t. i., Karmu veido mūsu neapzinātās saiknes, paradumi, zmāšanas, atmiņas — daudz kas cits. Ja mēs esam no tā visa brīvi — tad mēs esam brīvi ari no Karmas. Brīvība — tas ir ārkārtīgi augstas garīgās attīstības līmenis.

Uz Karmu nevajag raudzīties kā uz kādu noslēpumainu, atriebīgu būtni, kas atalgo labos darbus un nikni soda par sliktajiem. Tas nav tā. Gan grēks, gan tikums jau paši par sevi, pēc savas būtības, rada ciešanas vai prieku.

Ja jūs ciešat, esat neapmierināti — tas nozīmē, ka jūs vēl neesat spējīgs būt harmonijā ar apkārtējo pasauli. Jūs esat nebrīvs. Tomēr ciešanas rada ari iespēju apzināties sevi, savu rīcību — uzdot sev jautājumu — kāpēc tas viss? Kāpēc es vispār esmu? Īle, kam nav ciešanu, vai arī tās ir sīkas, šādus jautājumus sev neuzdod. Ja raugās no šāda redzespunkta, tad ciešanas nav sods, bet gan nepieciešams apstāklis sevis pilnveidošanai.

Vai Karma ir savienojama ar gribas brīvību?

Gan jā, gan nē. Lielā mērā tas, ko cilvēks savā dzīvē grib, ir atkarīgs no tā, ko viņš spēj gribēt, t. i., no viņa pieredzes, paradumiem, iekšējās inerces, kas tad ari ir Karma. Svarīgi ir tas, ko mēs saprotam ar jēdzienu "gribas brīvība". Ja mēs ar to saprotam brīvību darboties saskaņā ar apzinīgi izvirzītiem ideāliem, tad Karma dod patiesu brīvību, tā nav akla nejaušība. Karma cdvēkam vienmēr dod iespēju.

"Gudrība un žēlsirdība attīra Karmu" (t. i. — Karmu attīra apziņas paplašināšana un patiesa vēlme atbrīvoties no pagātnes važām). Nav nekādu brīnumlīdzekļu gudrības sasniegšanai, toties ir dažas senas atziņas. Vairums ļaužu zemapziņā nemaz netiecas un ari nav gatavi pāriet citā apziņas stāvoklī, tāpēc arī turpina nest tālāk visas karmiskās cēloņsakarību virknes.

Dziednieka prakse sniedz milzīgas iespējas strādāt ar savu Karmu. Būt ētiskam — tas nenozīmē uzvesties tikai tā, kā saka iekšējais "Es". Diezgan bieži "Ego" var likt priekšā ari neētiskas vēlmes. Tāpēc jums ir jāiemācās lūkoties uz Ego "no augšas", distancēti. Ja nonākat grūtā situācijā, varat uzdot sev jautājumu — kā šobrīd rīkotos mans Skolotājs? Bet galvenā metode, kā novērot "Ego" vēlmju iejaukšanos jūsu rīcībā — ir nežēlot sevi, respektīvi — šo Ego.

Nāve — Lielais Nekas… Jaunākās atziņas liecina, ka nāvei maz kopīga ar koncepciju par Debesīm, Elli un Šķīstītavu, kā par to runā kristīgās doktrīnas, tomēr par Lielo Neko to arī nevar nosaukt. Vispilnīgākos pētījumus šajā jomā veikuši R. Mūdijs, M. Saboma un E. Kublers-Ross. Tā, piemēram, R. Mūdijs savās grāmatās "Dzīve pēc dzīves" un "Tās puses gaisma" ir savācis vairāk nekā 150 interviju ar cilvēkiem, kas pārcietuši klīnisko nāvi. Šie ļaudis savus pārdzīvojumus apraksta apmēram tā: "Dīvainas sajūtas, grūti vārdos izteikt." Tomēr visas sniegtās liecības iederējās kopīgā shēmā jeb sižetā, tajās bija daudz līdzīgu elementu. Veidojas apmēram šāda aina: cilvēks uz nāves sliekšņa dzird ārstu balsis, kas konstatē viņa nāvi. Tad atskan troksnis, šņākoņa. Dažos gadījumos cdvēks ierauga sevi no malas un sajūt, ka tiek rauts pa garu, tumšu koridoru jeb tuneli. Tad cilvēks, sev par lielu izbrīnu, atklāj, ka spēj redzēt un dzirdēt, lai gan tā ķermenis ir nemateriāls. Drīz vien parādās silta, zeltaina gaisma un "mirušais" ierauga "filmu" par savu dzīvi, kurā akcentēti dzīves būtiskākie "mezgli", karaliskās darbības. Tajā pašā laikā "mirušais" sajūt, ka tuvojas kādai robežai jeb barjerai, kas acīmredzot šķir "zemes dzīvi" no viņpasaules. Vairumam ļaužu bijusi sajūta, ka dzīve nav beigusies, ka vēl nav viss izdarīts, un tāpēc ir jāgriežas atpakaļ. Pēc "atgriešanās" tādu cilvēku dzīve parasti izmainījusies — nāve viņos vairs nav iedvesusi tādas bailes, visa dzīves uztvere kļuvusi pilnīgi citāda. Daudzi sākuši interesēties par garīgām lietām.

Tamlīdzīgas lietas notikušas arī pagājušos gadsimtos, un acīmredzot nav nekāds retums. Lūk, piemēram: "Es atskatījos atpakaļ un ieraudzīju, ka mans ķermenis guļ nejūtīgs un nekustīgs. Līdzīgi tam kā kāds, novilcis drēbes, stāv un skatās uz tām, tā es skatījos uz savu ķermeni, un biju ļoti izbrīnījusies." Tas ir fragments no Svētās Teodoras pēcnāves stāvokļa apraksta (X gs.).

Uzreiz pēc nāves acīmredzot var izdalīt divas fāzes. Pirmajā fazē dvēsele atrodas starpstāvoklī — it kā apzinoties savu fizisko nomiršanu, tā vēl ir saistīta ar pamesto ķermeni. Šis periods dažādās tradīcijās aprakstīts dažādi — Austrālijas aborigēnu ciltis uzskata, ka tas ilgst tik ilgi, kamēr miesa atdalās no kauliem, indusi un Himalaju iedzīvotāji — tas ilgst 8—10 dienas, tibetieši — 3,5—4 dienas. Pareizticīgie kristieši uzskata, ka šī perioda ilgums ii* 9 dienas. Pēc tam seko nākamā fāze — "pievienošanās". Tas ari ir pārejas stāvoklis — dvēsele iepazīst jauno pasauli ar tās īpašībām. Pareizticīgo tradīcijā šis periods ilgst 40 dienas, tibetiešiem — līdz 49 dienām, pēc tam "ceļi šķiras". Kristieši uzskata, ka dvēsele nonāk vai nu Ellē vai Debesīs, kur tā gaida uz "Augšāmcelšanos un mūžīgo dzīvību", bet Austrumu tradīcijas uzskata, ka tā nonāk nākamajā pēcnāves dzīves stāvoklī — jaunas pārdzimšanas priekšnojautās. Protams, ja tā ir garīgi augsti attīstīta un apskaidrota dvēsele, tā var vairs nepārdzimt, jo ir brīva no Karinas. Bet dvēselēm, kam ir lieli Karmas uzkrājumi, ir jāpiedzimst kādā no pasaulēm — cilvēku, dzīvnieku vai garu pasaulē. Tikai sevišķi ļaunas un nelabojamas dvēseles nonāk Ellē. "Tikai pārdzimšana cilvēka izskatā dod iespēju sasniegt apskaidrību, tādēļ dzimšana kādā citā — dzīvnieku vai garu pasaulē — uzskatāma par šķērsli attīstībā," — apgalvots tibetiešu rakstos.

Mūsdienu pēcnāves dzīves pētnieki sliecas domāt, ka dvēsele, tā cilvēka būtnes daļa, kas pārdzīvo ķermeņa fizisko nāvi, ir kāda energoinformatīva kvantu struktūra. ASV pat ir izdarīti pētījumi "dvēseles svara" noteikšanā. Konstatēts, ka cilvēks pēc nomiršanas ir par 4—8 gramiem vieglāks nekā brīdī pirms nāves iestāšanās.

Acīmredzot var izveidot tādu pasaules modeli, kurā dvēseļu pārceļošana, pēcnāves dzīve un citi "brīnumi" ir izskaidrojami pdnīgi racionāli un materiālistiski. No šī pieļāvuma savukārt izriet vēl divas idejas. Pirmā: ja nu dvēsele nav nekas cits kā energoinformatīva lauka struktūra, tad varbūt mēs kādiem citiem kādās citās pasaulēs liekamies tikai "dvēseles'? Jo mūsu fiziskais ķermenis, kas mums liekas tik blīvs un necaurredzams, taču būtībā tāpat sastāv no enerģijas laukiem un plūsmām — atomiem, kuros attālums starp kodolu un elektronu apvalku neskaitāmas reizes pārsniedz šo kodolu un elektronu izmērus. Tātad varbūt nemaz nav nekādas "šīspasaules un viņpasaules", ir tikai dažādas pasaules, kur energoinformatīvās struktūras ir atšķirīgas.

Otrā ideja: Ja nu nākamībā parādītos aparāti sakaru uzturēšanai ar "dvēselēm" — kas tad notiks ar kristīgo reliģiju? Kas notiks ar mūsu saprātu?

Lai ielūkotos iepriekšējās pārdzimšanās, pastāv daudz iespēju. Tomēr — vai tas ir vajadzīgs? Ja mums noteikti būtu nepieciešams šīs iepriekšējās dzīves atcerēties, mēs to spētu. Tbmēr — varat pamēģināt. Ņemiet vērā, ka ir nepieciešama patiesa vēlēšanās un iemesli to darīt — piemēram, kādas karmiskas problēmas iemeslu noskaidrošana. Vingrinājums jāveic bez piepūles, viegli, jo tikai tādā veidā tas var izdoties.

Galvenie principi, kas jāievēro — jūs nedrīkstat iejaukties tajā, ko ieraudzīsiet, jums ir jābūt neitrāliem un pasīvi jānovēro. Analizēt iespaidus varēsiet pēc tam.

Vingrinājums iepriekšējo dzīvju noskaidrošanai:

1.   Izejas pozīcija, iezemēšanās. Istabā lai ir puskrēsla, durvis aizvērtas, telefons — atslēgts. Nolieciet blakus modinātāju, pēc kura zvana jums būs "jāatgriežas". Aprēķiniet laiku uz 30—35 minūtēm. Formulējiet problēmu — ko tieši jūs vēlaties redzēt.

2.   Aizveriet acis. Ielūkojieties tumsā, kas "redzama" jūsu acu priekšā. Ja parādās spīdumi, krāsaini plankumi, atvirziet tos malā. Ieskatieties, virzieties uz priekšu.

3.   Agri vai vēlu jūs ieraudzīsiet sienu. Sienas var būt ļoti dažādas — gan parastas sētas, gan žogi, gan betona mūri. Tā būs jūsu dzimšanas barjera. Atkarībā no tā, cik ļoti jums nepieciešams ieraudzīt iepriekšējo dzīvi, tik ātri jūs līdz tai nonāksiet. Ieskatieties, virzieties uz priekšu, nevizualizējiet neko — siena parādīsies pati.

4.   Uzsāciet kustību gar šo sienu. Nav svarīgi, uz kuru pusi jūs dosieties — pa labi, pa kreisi, uz augšu. Kur liekas ērtāk, tur ari virzieties. Jums jāiet, līdz sasniegsiet plaisu — ieeju sienā. Arī tā var izskatīties ļoti dažāda, turklāt, ja atkārtosiet šo vingrinājumu, katrreiz tā izskatīsies savādāka.

5.   Dodieties iekšā. Vēlreiz atkārtoju — nekur neiejaukties. Novērot, skatīties un klausīties. Jums parādīs kādu dzīvi — varbūt tas būs kā kino, varbūt jums liksies, ka notikumi risinās tieši ar jums. Tas nav bīstami. Jūs sajutīsiet savā dvēselē svinīgu un pacilātu noskaņojumu, kas saglabāsies arī pēc iziešanas no meditatīvā stāvokļa. Modinātāja zvans jūs atsauks atpakaļ. Tad varēsiet analizēt, pārdomāt, šaubīties…

NOSLĒGUMA VIETĀ

Visi grāmatā sniegtie vingrinājumi un manipulācijas ir pārbaudītas personiskajā pieredzē. Tomēr tie, tāpat kā viss cits, nav "patiesība pēdējā instancē". Patiesība vienmēr ir konkrēta, t. i., nepieciešama diferencēta pieeja. Svarīgi ir uz šīm receptēm akii nepaļauties, domāt līdzi. Tomēr — kamēr jums vēl nav jūsu personīgās pieredzes, jums ir jāuzticas receptēm. Autors vēlas, lai jūs, lasot grāmatu un izpildot vingrinājumus, pievērstu uzmanību tam, kā darbojas jūsu enerģētika, jīisu domas un iztēle. Vienīgais veids, kā vispār kaut ko var apgūt, ir iepazīt sevi. Caur sevis iepazīšanu notiek apkārtējās pasaules un Visuma iepazīšana.

Grāmata nekādā gadījumā nav jāuzskata par sīku ceļvedi, tā vienīgi iezīmē kāda Ceļa vispārējās aprises. Ja jūtat, ka šis Ceļš ir jūsu — ejiet. Ja jūtat, ka šis tomēr nav jūsu Ceļš — neskumstiet, gan ari jums kāds Ceļš ir sagatavots, un jums noteikti radīsies iespēja pa to iet. Tāpēc — lai jums veicas!

IZMANTOTĀ LITERATŪRA

V. I. Bogdanovičs. "Psihokorekcija ikdienas dzīvē", 1995.

Linda L. Grīna. "Mentālā biolokācija". Lobsangs T. Rampa. "Tu esi mūžīgs". A Ksendjuks. "Karlosa Kastaņedas noslēpums", 1995. K Kastaņedas grāmatas. A Tuholka. "Okultisms un maģija". P. Heizons. "Burvestību pamati". D. Kavendišs. "Rietumu maģija".

Nodola salikšanai 03.07.96. ParaksITla iespiešanai 27.07.96. Reģ. apl. Nr. 2-0825. Formāls 84x108/32. Iespiesta a/s «Rota-3»,LV-1012 Rīgā, Brīvības ielā 139. l'asūt. Nr. 143-3.

Content

Bogdanoviča V., et al Iztēles spēks — sevis veidošana ikdienā.

IEVADS

TESTS

JOGA, FIZISKIE VINGRINĀJUMI

PASAULE — KĀDA TĀ IR

PSIHISKĀ AIZSARDZĪBA

PIESPIEDU ENERGOAPMAINA JEB VAMPĪRISMS

AURAS UN ČAKRAS

SLIMĪBU CĒLOŅI UN DZIEDINĀŠANA

PAR CENTĪBU

DZIEDINĀŠANA

Metode darbam ar ūdeni.

PAR PACIENTIEM

KRĀSU DZIEDNIECISKĀ IEDARBĪBA

DABA: KOKI, ĀRSTNIECĪBAS AUGI

KOKI

ZIEDI

ŪDENS KODĒŠANA. TALISMANI

TALISMANI

NĀKOTNES PAREĢOŠANA

KARMA. REINKARNĀCIJA

NOSLĒGUMA VIETĀ