Klimati Karlo

Jaunieši un ezotērika-Maģija, sātanisms un okultisms - meli, ko izplata uguns bez liesmām

Karlo Klimati

Jaunieši un ezotērika

Priekšvārds

Grāmata, kuru tu turi rokās, uzrunā jauniešus. Tā ir rakstīta visiem tiem, kas interesējas par mūsdienu jauniešu kultūru. Kā ari tiem, kas ir līdzās jaunajiem cilvēkiem viņu neparasti grūtajā augšanas procesā, un palīdz tiem kļūt par brīvām un nobriedušām personām.

Žurnālista Karlo Klimati grāmatā apskatītas Itālijas jauniešu bīstamas intereses, taču viņa izmantotie pētniecības avoti un apskatītie jautājumi par ezotērismu un okultismu ir starptautiska parādība, kas diemžēl ir atradusi auglīgu vidi arī Latvijā.

Autors mūs aicina aplūkot dažādas jauniešu kultūras parādības un izzināt ezotērikas izpausmes, analizējot tās patiesās idejas, iedziļinoties, piemēram, tajā, kāda ir tetovējumu un pīrsinga pamatideja; pētnieks mūs iepazīstina ar cilvēkiem, kas pelna, izmantojot jauniešu ziņkāri un ekspluatējot cilvēka iedzimto tieksmi meklēt patiesību par sevi un pasauli.

Pērkot ezotērisko preci, jaunietis pats maksā par savas sejas "plastisko operāciju", tā kļūst skumja, līdzīgi tam, kā nikotīns padara ādu dzeltenu. Bēgot no vientulības un nedrošības, jaunais cilvēks nereti iekrīt ciniski izliktajās okultisma lamatās, kas sola garīgo varu par cilvēkiem un situācijām, kā arī tūlītēju baudu un stabilitāti. Jaunie, paša jaunieša izvēlētie melu skolotāji piesaista viņu, bieži izmantojot jauniešiem raksturīgo dumpību pret vispārpieņemtajām normām un vērtībām. Šīs autoritātes "nopērk" dumpiniekus ar lišķīgiem čukstiem: "Dari visu, ko vēlies," ievelkot brīvību alkstošos sāpīgā un postošā pieredzē. Kā tas notiek? Itāļu žurnālista pētījums, kas ir mūsu rokās, kļūst par atslēgu durvīm uz ezotērikas pasaules aizkulisēm.

Turpmākajās rindkopās es vēlos uzrunāt jauniešus personīgi, tāpēc vēršoties pie iedomātā sarunu biedra, uzrunāšu lasītāju uz "tu". Ceru, ka lasītājs pieņems šādu uzrunas veidu bez pārpratumiem.

Kādu dienu viss un visi var apnikt līdz kaklam, tāpēc, ja tavās rokās nonāk laimīga kombinācija: brīvs brīdis un mazliet naudas, tu vari pazust, nevienam nemanot, aizlidojot piemēram, uz karnevālu pilsētu Venēciju. Tikko lidmašīna paspēj piezemēties, tavs mobilais tālrunis iepīkstas, ziņojot, ka vietējā mobilo telefonu kompānija ir bezgala laimīga sniegt tev savus pakalpojumus. Kāds ir pamanījis tavu klātbūtni, pirms tu esi aptvēris, ka atrodies jaunā realitātē. Viņi zina, ka tev ir mobilais telefons un ka tev ir draugi. Protams, ne tu, ne tavi draugi viņus neinteresē, toties kompānija izmantos tavas iedzimtās ilgas pēc saskarsmes. Turpmāk šī laimīgā kombinācija: tu, tavs mobilais telefons un draugi, nesīs viņiem peļņu.

Galu galā arī tajā pasaules malā, līdzīgi tam, kā tas ir mūsu zemē, ieskatoties sejās, vari atskārst, ka maskarāde nekad nebeidzas. Tā vietā, lai pieņemtu savu dzīvi tādu, kāda tā ir, daudzi vienkārši tēlo kādu lomu. Savukārt lomai atbilstošā maska tik cieši saaug ar seju, ka grūti atšķirt, kur ir patiesais cilvēks, bet kur mākslīgs veidojums. Katrai dzīves situācijai noder sava maska, galvenais ir nekļūdīties izvēlē. Tomēr aiz smaida maskas bieži slēpjas salauzta sirds. Kāda tam visam saistība ar ezotēriku?

Šis piemērs palīdz saprast, ka citi ievēro tavu iedzimto tieksmi meklēt lietu dziļāko nozīmi, vēlmi iepazīt sevi pašu, šo pasauli un Dievu, kad pats to vēl neesi pat pamanījis. Ir pieprasījums, būs prece un pārdevēji! Kamēr tu meklē īstās atbildes, citi mēģinās pārtvert tevi ceļā uz patiesību un centīsies panākt, lai turpmāk šī laimīgā kombinācija: tu, tava zinātkāre un bēgšana no vientulības, nestu viņiem peļņu, bet tev - apjukumu.

Tu vēl neko neesi paspējis apjēgt, kad tavā priekšā pēkšņi ir ezotēriskās un okultās pasaules dīleri. Tirgotāji, tērpti ādas jakās un ar melnām brillēm uz acīm atstāj ļoti nopietnu iespaidu. Ja vecākiem un audzinātājiem nav laika ievadīt bērnus un jauniešus dzīves noslēpumā, melno briļļu īpašnieki viņus ievadīs melīgajās okultās pasaules mīklās. (Patiesībā ne tērpam, ne brillēm nav nozīmes, jo, ja viņi tās noņemtu, melno stiklu vietā rēgotos tukši caurumi vai, konkrētāk, divas melnas planētas, kas sevī uzsūc zinātkāro cilvēku dzīvības enerģiju, - minētie priekšmeti tikai palīdz saprast lietas būtību.) Jaunieši alkst pēc godīguma un patiesības attiecībās, tāpēc, bēgot no viltus smaidu maskarādes, notic nopietnajām sejām un viņu izklaidējošajām precēm, starp kurām ir galvaskausiņi, pūķīši, tetovējumu uzlīmītes, jauniešu žurnāliņi par tēmu "kā to dara pirmo reizi" un citi forši atkritumiņi.

2006. gada 10. maijā itāļu maģijas ģimenes uzņēmumam Vanai Marki un viņas meitai Stefānijai Nobilei par okulto lietu tirgošanu tika piespriests sods, ko citkārt saņem par slepkavībām - desmit gadi ieslodzījumā. Te nu maģijas triki vairs nelīdzēja. Kopš 1996. gada piecu gadu laikā kopā ar veselu blēžu komandu firma Ascie piesavinājās 33 miljonus eiro, piekrāpjot ap 300 tūkstošus cilvēku. Savukārt pēdējo maģisko "izkūpēšanas" triku izmantoja firmas mags Do Našimento, aizbēgot uz Brazīlijas mūža mežiem.

Kā darbojās šī firma? Pēc televīzijas raidījuma par maģijas plašajām iespējām un Vanas reklāmas 45 operatori atbildēja uz klientu zvaniem. Pieci maģiskās "noliktavas pārziņi" apgādāja lētticīgos ar virtuves sāli, svecēm, efejas kociņa gabaliņiem, ar maģiskiem svara nomešanas līdzekļiem un citām brīnumprecēm. Tā visa, protams, bija krietni par maz, lai dziedinātu no vēža, lai glābtu bērnus narkomānus, lai uzvarētu loto spēlē (firma pārdeva arī "laimīgos" numurus) utt. Kad klients nāca sūdzēties par panākumu trūkumu, viņam skaidroja, ka tā ir ļaunās acs vaina un ka te var līdzēt tikai "dzīves skolotāja" - maga Do Našimento, burvju māksla. Protams, cenas kāpa no 1000 līdz 5000 eiro. Ja cilvēks atteicās maksāt, sekoja "ekspertu opratoru" draudi par dēla nāvi vai ģimenes izjukšanu, vai nedziedināmu slimību uzsūtīšanu. Trijos gadījumos atpirkšanas cenas sasniedza 159, 225 un 300 tūkstošus eiro. Kāda sieviete parādu dzēšanas dēļ bija pat devusies prostitūtas gaitās!

Var pasmieties par cilvēku neizsīkstošo muļķību un afēristu veiklību, bet, ja tu apgrozies "nopietnajā" ezotērikas un okultisma vidē, vai lētticīgo skaitā neesi arī tu?

Kļūst savādi, uzzinot, ka nereti paši "dziedināšanas" industrijas darboņi un ekstrasensi, baidīdamies, ka viņi nav nelabu garu pārņemti, vēršas pēc palīdzības pie priesteriem eksorcistiem.

Vai būtu pareizi apgalvot, ka okultā un ezotēriskā prece ir tikai komercija un nav saistīta ar sātanisko vidi un sektām? "Tas nav pilnīgi patiesi," atbild K. Klimati, jo ir pietiekami daudz pārliecināto okultisma "misionāru". Pat tad, ja daudzi izmanto ezotēriskos simbolus tikai komercijas nolūkos, neticot okultismam, vai tad viņi nav līdzatbildīgi par ļaunuma veicināšanu?

Jājautā, kādu skatījumu uz pasauli pūlas radīt pārliecinātie okultisma skolotāji? Savus sekotājus viņi cenšas padarīt līdzīgus sev, veidojot tos pēc sava "melno briļļu" tēla un līdzības, lai jauniešu acis nekad nesmietos. Ezotēriskā pasaule prasmīgi ieved cilvēku maldos par viņa identitāti. Par to liecina stādīšanās priekšā, nosaucot sev atbilstošo horoskopa zīmi, proti, saucot sevi par aunu, vērsi, zivi, svariem vai vēl kādu lietu, tā vietā, lai minētu savu vārdu. Neapšaubāmi, cilvēks uzvedas un rīkojas saskaņā ar savu pašapziņu un identitāti … Vai zodiaka zīmes palīdz cilvēkam izprast sevi un citus? Vai tās drīzāk neiegrožo personu noteiktas uzvedības shēmā? Pietiek tikai uzzināt dzimšanas datumu, lai tiktu skaidrībā, vai ar attiecīgo cilvēku drīkst precēties vai nedrīkst, vai ir vērts kārtot darīšanas vai nav utt. Spontāni dzimst jautājums par to, vai ezotērikas pasaule dara brīvu?

Visļaunākais, kas notiek ezotērikas ietekmē, ir ezotērikas pasaulei raksturīgā domāšanas veida piesavināšanās, t. i., labā un ļaunā jēdzienu sajaukšana, dzīve saskaņā ar moto "dari ko gribi", kas nozīmē cinisku citu cilvēku izmantošanu savu mērķu sasniegšanai. Tas viss, kā zināms, pēc laika noved līdz depresijai. Turklāt, okultisms mudina uz atteikšanos no dzīves ar Dievu šajā dzīvē un pēc tam, tā vietā izvēloties tūlītējas postošās baudas. Ezotēriskā pasaule atsvešina cilvēku no savējiem un noved līdz sevis pazaudēšanai. Vai spēle ir iznākuma vērta?

Karnevālā katrs var sevi iztēloties, par ko vien vēlas. Ja ir runa par izklaidi, tad zinām, ka tā ir tikai spēle, turpretī ezotēriskajā pasaulē "viss ir kājām gaisā", tur karnevāls ir patiesā dzīve, bet maskas - dzīvas sejas.

Šī grāmata kļūs tev par ceļvedi, palīdzot orientēties viltīgajā ezotērikas pasaulē, tajā tu uzzināsi, kādus vaibstus slēpj ezotērisko masku nopietnās sejas vai okultisma liekulīgie smaidi. Karlo Klimati neizliekas un neslēpj no jauniešiem to, ka viņš ir pārstaigājis evaņģēlisko vērtību zemi un absolvējot sava Mācītāja patiesības skolu.

Itāļu žurnālista grāmata ne vien burtiski "at-masko" ezotērikas un okultisma pasaules viltības un nodomus, bet, saucot lietas īstajos vārdos, palīdz jaunietim uzdot svarīgus jautājumus par dzīves noslēpumu kā tādu, ievirzot viņa zinātkāri patiesības meklēšanas virzienā.

Turpmāk šī laimīgā kombinācija: tu, tava iedzimtā vēlme izzināt un mīlēt + Jēzus, palīdzēs tev kļūt pašam (- šai) par sevi, atklāt savu Dieva bērna identitāti, lai pilnībā dzīvotu savu dzīvi bez maskarādes, dāvinot sevi citiem un saņemot citus kā dāvanu sev.

Priesteris Aleksandrs Stepanovs

Ievads

Viena no satraucošākajām parādībām, kas raksturo mūsdienu jauniešus, noteikti ir viņu pieaugošā interese par ezotēriku. Pēdējos gados jauniešu vidū vērojams īsts maģijas, okultisma, spiritisma un pat sātanisma bums.

Mēs nudien par to raizējamies. īpaši tad, kad atmiņā atsaucam atsevišķus, nesen notikušus gadījumus, kas aprakstīti laikrakstu slejās, - tādus kā negadījums ar māsu Mariju Lauru Maineti, ko nogalināja trīs nepilngadīgas meitenes, lai upurētu viņu sātanam.

Diemžēl tā nav zinātniskā fantastika. Tā ir realitāte. Drāma, kurā ir laikus jāiedziļinās. Pārāk bieži jauniešu aizraušanās ar ezotēriku tiek saukta par pārejošu modi vai par robežu, kas pārkāpta pirmo un pēdējo reizi. Taču šīs problēmas saknes slēpjas krietni dziļāk. Šajā grāmatā mēģināšu tās izgaismot.

Mēs uzsāksim "ceļojumu", lai atklātu jaunās paaudzes ezotēris- kās tendences. Iedomāts "vilciens" brauks pa dažbrīd rūgtas pieredzes dzelzceļa sliedēm, piestājot dažādās "stacijās", kas palīdzēs mums apjaust šīs parādības patiesos apmērus.

Tematu ievadīs pašu jauniešu sniegtās liecības, norādot mums uz veicamo ceļa posmu un jautājumiem, uz kuriem jārod atbildes. Tāpēc mēs pētīsim dažas jauniešu riska zonas, tādas kā sātanisko rokmūziku, kad mūziķi cildina sātanu, vardarbību un nihilismu, un diskotēku, kas aizvien vairāk pārvēršas par masu rituālu ar narkotiku lietošanu, dārdot apdullinošiem trokšņiem, kas traucē saskarsmi.

Atklāsim tetovējumu un pīrsingu noslēpumus, kas jauniešu vidū ir ļoti populāri, un kopā "sērfosim" internetā, meklējot vietnes par sātanismu, maģiju un okultismu.

Iepazīsim tuvāk komiksu Dylan Dog ("Dilans Dogs") un panā- kūmiem bagātās filmas The Blair Witch Project ("Blēras raganas plāns") aizkulises. Pēc tam pašķirstīsim dažus pusaudžu žurnālus un ielūkosimies rakstos par ezotērikas tēmu.

Aplūkosim dažas televīzijas programmas un multiplikācijas filmas, lai novērtētu, kādu ietekmi tās varētu atstāt uz jauniešiem. Kā arī dažas šausmu filmas ar asiņainām vardarbības ainām, kurās ļaunums allaž šķiet neizskaužams.

Parunāsim par NevvAge, kas jauniešiem šķiet kā bezgalīgs reliģiju un jaunu māņticību mikslis. Iemācīsimies arī pazīt vārdus - slazdus, kas mulsina jauniešu prātu, mudinot viņus nostāties uz bīstamās morālā relatīvisma takas.

Visbeidzot, atklāsim, ka arī ar spēles palīdzību ir iespējams jauniešiem nosūtīt ezotēriskus vēstījumus, ļaunprātīgi izmantojot viņu vēlmi sapņot un fantazēt.

Aptuveni tāds būs mūsu "ceļojums". Tās būs ilgs un palīdzēs mums saprast, kāpēc maģija, sātanisms, spiritisms un visas pārējās ezotērikas formas arvien vairāk iekaro jauniešu sirdi.

Iedomāsimies, cik gan daudz jauniešu joka pēc izklaidējas, rīkojot spiritiskos seansus. Un, kas zina, cik daudzi no viņiem maz pamazām tiek atsvešināti no tagadnes, kā apgalvots Toskānas Bīskapu konferences notā.

Runāsim par tieksmi pēc rokmūzikas ar sātanisku saturu vai diskotēkām, kas saistītas ar maģiju un okultismu, un par bēdīgo tradīciju televīzijā vērsties pie burvjiem un kāršu licējiem, kas piedāvā tūlītēju problēmu risinājumu.

Visas šīs darbības slēpj sevī lielu vēlmi pēc saskarsmes ar citiem cilvēkiem, ilgas uzveikt vientulību. Turklāt vientuļš cilvēks ezotēri- kai ir vislabvēlīgākā augsne.

Izcils svētais - priesteris Orione - sacījis, ka jaunieši ir "nākotnes vētra vai nākotnes saule". Ja visi kopā vienosimies cīņā pret okultisma izliktajiem slazdiem, saule noteikti spīdēs virs mums nākotnes debesu augstumos.

Lielie maldi, ko izplata uguns bez liesmām

Kas ir ezotērika? Ar šo vārdu saprot visu to, kas zināms šauram personu lokam un ko nevar atklāt publiski. Kā, piemēram, kāds īpašs maģijas veids, zīlēšana pēc rokas līnijas vai kāršu likšana, vārdu savirknējumi garu izsaukšanai, zīmes, ko lieto, lai noslēgtu vienošanos ar velnu.

Ezotērika ir kaut kas mistisks, noslēpumains, okults. Tā ir valoda, ko pārzina tikai daži izredzētie, kas to lieto savu mērķu sasniegšanai. Tāpēc faktiski ezotērika ir veids, kā izmantot varu attiecībā pret kādu citu cilvēku.

Kas izmanto šo varu? "Iniciētie" jeb daži izredzētie, kam ļauts izzināt kādu īpašu kultu vai maģiju, piemēram, astrologi, kāršu licēji, pareģi un dažādi burvji.

Šie cilvēki lieto lielu varu attiecībā pret citiem, kas nereti ir vāji, viegli ievainojami ļaudis vai tādi, kas nonākuši krīzes situācijā vai grūtībās. Tie ir cilvēki, kas nonākuši savas dzīves krustcelēs un meklē tūlītējas atbildes uz saviem jautājumiem vai risinājumu problēmai.

"Izredzētais" saka: "Man ir vara tevi dziedināt. Man ir burvju dzira, kas palīdzēs tev atrast mīlestību, pēc kuras tiecies." Vai arī: "Izliekot kārtis, varu palīdzēt tev noskaidrot nākotni." Vai arīdzan: "Šim amuletam ir bezgalīgs spēks. Tas pilnībā mainīs tavu dzīvi." Un vēl: "Izdarīšu tā, ka varēsi sazināties ar sava brāļa garu, kurš pagājušā vasarā gāja bojā ceļa negadījumā."

Visi šie piemēri skaidri parāda, kā var piemērot varu attiecībā pret citiem cilvēkiem, kuri izmisīgi meklē atbildes uz saviem jautājumiem. Šo cilvēku vidū ir arī ļoti daudz jauniešu.

1. Ezotērikas bums

Jauniešu interese par ezotēriku pēdējos gados ir biedējoši augusi. Horoskopi, amuleti, Taro kārtis un spiritiskie seansi nu jau ir ceļa biedri jauniešiem, kuri kļuvuši par upuri īstam ezotērikas uzbrukumam, kas tiek īstenots ar visdažādākajiem līdzekļiem: mūziku, televīziju, videospēlēm, komiksiem, kinematogrāfiju, diskotēkām.

Šis uzbrukums rod auglīgu augsni daudzu jauniešu dzīvē, ko bieži raksturo dziļa vientulība, sarežģīta ģimenes situācija un neskaidrība par nākotni. Interese par ezotēriku, ko piedāvā kā tūlītēju risinājumu ikdienas problēmām, var nodarīt lielu ļaunumu jauniešu psihei. Tā var veicināt jaunas - paverdzinātas - paaudzes rašanos, kura iekļuvusi pati savas rīcības slazdā.

Visvairāk raizes sagādā tas, ka jauniešiem arvien pievilcīgāks liekas sātanisms. Arvien vairāk ir jauniešu, kuri atklāti atzīst, ka viņus valdzina sātans un melnā maģija.

Džuzepe Ferrari, GRISX nacionālais sekretārs, ir atklājis dažus iespējamos ceļus, kas ved uz saskari ar sātanisma pasauli: "Ezotēris- kas, maģiskas un okultiskas vides apmeklēšana, kas apvienota ar vēlmi piedzīvot arvien jaunus "iepazīšanas" ceļus; piedalīšanās spiritiskos seansos ar nolūku izsaukt īpašas būtnes, kas savukārt var netraucēti novest pie ļaunā gara izsaukšanas, kā arī dod iespēju satikt personas, kas piedalās sātaniskos rituālos; vēršanās pie tā sauktās melnās maģijas, lai pārvarētu un mēģinātu risināt dažādus sarežģījumus; pielūgsme, kas tiek veltīta dažiem mūziķiem, kam ļauts savās dziesmās zaimot, aicināt uz pašnāvību, slepkavību, vardarbību, seksuālo izvirtību, narkotiku lietošanu, nekrofīliju; aizraušanās ar šausmām, kapiem, vardarbību kā pašmērķi, pedofīliju, kas sabiedrībā tiek izplatīta ar dažādiem līdzekļiem, līdz pat vēlmei gūt tiešu pieredzi vietās, kas iedvesmo uz šādiem uzskatiem un darbību."[1]

Ezotērikas uzbrukumam attiecībā uz jauniešiem ir zināmi "režisori", kas lieliski apzinās, ko viņi dara. Viņi ir visi tie, kuri pieder sāta- nistu sektām vai arī uzskata sevi par maģijas doktrīnu "skolotājiem".

Varam viņus saukt par "velna kareivjiem", jo viņi cīnās par ļauno garu un tic viņam. Viņu mērķis ir vairot ļaunumu un, lai to izdarītu, šie "kareivji" vispirms cenšas samaitāt jauniešus, kuri ir sabiedrības rītdienas veidotāji.

Padarīt jauniešus par ezotērikas vergiem, - tas ir mēģinājums nodrošināt sev varu pār nākotni un īstenot cerību, ka pasaulē aizvien vairāk pieaugs ļaunuma klātbūtne.

Bez "kareivjiem" vēl ir arī "algotņi". Tie ezotēriku izmanto komerciālos nolūkos. Viņu mērķis nav izplatīt ļaunumu, bet nopelnīt naudu.

Horoskopi, maģija, spiritiskie seansi un sātaniskā roka ieraksti ir mehānisms, ar kura palīdzību tiek pelnīti miljardi. Kāds tātad ir nolēmis saraust bagātību uz jauniešu rēķina, iemānot viņus ezotērikas slazdos.

"Velna algotņi" ir tie, kuri, neticēdami ļaunajam garam, tik un tā cīnās par viņu. Tie dara to tikai tāpēc, lai nopelnītu. Tie tātad ir viņa algotņi. Piemēram, ierakstu kompānijas, kas ražo sātaniskā roka diskus, vai atsevišķi žurnāli jauniešiem, kas publicē rakstus par maģiju un ezotēriku. Ļaunprātīgi izmantodami to, ka okultisms ir modē, viņi pilda savus bankas kontus.

Velna "algotņi" ir labākie sātana "kareivju" sabiedrotie. Tie iesaistās viņu spēlē un kļūst par līdzzinātājiem, izplatot ļaunumu starp jauniešiem. Šādi ezotērikas vīrusam ir iespējas viegli ieperināties pat attālākajos nostūros.

Šajā grāmatā es vēlos apkopot jauniešu aizraušanās ar ezotēriku visdažādākās izpausmes. Turklāt atmaskošu arī paņēmienus, kurus izmanto atsevišķi okultisma darboņi, lai pakļautu jauniešu prātu.

Šajos gados, kopš klajā nākusi mana grāmata Inchiesta sul rock satanico ("Sātaniskā roka izmeklēšana"), mani bieži aicinājuši uzrunāt jauniešus saietos, kas notiek skolās, draudzēs, augstskolās, klubos, apvienībās, kopienās. Apbraukājot Itāliju, apjautu, cik izplatīts ir okultisms. īpaši daudz ir tādu jauniešu, kuri to piekopj, gribēdami labu un neapzinādamies tā bīstamību.

2. Sabiedrotais problēmu risināšanā

Kā izplatās ezotērikas vīruss? Kāds ir cēlonis ezotērikas epidēmijai, kas uzbrūk jaunajām paaudzēm? Jaunieši iedomājas, ka ezotērika ir kaut kas skaists, jauks, pievilcīgs. Viņi domā, ka okultismā atraduši sabiedroto savu problēmu risināšanai. Tā viņi paļāvīgi tuvinās maģijas praktizēšanai, spiritismam un sātanismam, nenojaušot, ka tā ir spēle ar uguni.

"Ezotērikas vīruss" izplatās tāpēc, ka jauniešu vidū aizvien vairāk trūkst "antivielu", lai to pārvarētu. Trūkst imunitātes. Pēdējos gados jaunieši ir pārcietuši sava veida "smadzeņu skalošanu", kas ir mudinājusi viņus vairs nebaidīties no tā, kas saistīts ar okulto pasauli. Taču tuvošanās ar ezotēriku saistītai videi tiešām var būt riskanta. Piedalīties spiritiskā seansā vai sātanistu rituālā nozīmē atvērt durvis bīstamai pasaulei. Viss sākas joka pēc, bet nekad nevar zināt, ar ko tas var beigties.

Tāpēc es sev jautāju: kāpēc tas tā notiek? Kāpēc jauniešiem tik ļoti patīk spēlēties ar uguni? Atbilde ir vienkārša: kāds viņus ir piemānījis. Kāds viņiem ir licis noticēt, ka ezotērika ir uguns, kas nav bīstama; ka ezotērika ir patīkama uguns, kas neapdedzina. Tad kāpēc gan tai nepieskarties? Kāpēc nepamēģināt?

Režisori, par kuriem runājām iepriekš, ir labi pastrādājuši. Viņi ir izmantojuši visus pieejamos līdzekļus, lai jaunieši noticētu, ka ezotērika nedara ļaunu: sākot ar televīziju un rokmūziku un beidzot ar diskotēkām un videospēlēm. Rezultātā uguns vairs nebiedē, vēl vairāk - tā pat ir ieteicama.

No sākta gala burvestību tēma ir rosinājusi bērnu un jauniešu iztēli. Pasakās čum un mudž raganas, fejas un burvestības. Kā gan aizmirst ķirbi, kas pārvēršas par karieti, lai aizvestu Pelnrušķīti uz balli? Un jauko feju, Pinokio draudzeni? Un skūpstu, kas krupi pārvērš par skaistu princi?

Miljoniem bērnu ir iemiguši, klausoties šajās pasakās. Taču ir liela atšķirība starp gluži nevainīgu, iztēli raisošu pasaku un slēptiem vai neslēptiem aicinājumiem pa īstam praktizēt ezotēriku.

Saprotams, fantāziju nedrīkst iznīcināt. Bērniem un jauniešiem ir tiesības fantazēt, ari sapņot par pasaulēm, kur dzīvo pūķi, pareģi un burvji, - tam visam nevajadzētu biedēt, nedz arī viest satraukumu. Raizēties vajadzētu par to cilvēku negodīgumu, kuri manipulē ar jauniešu jūtīgumu pret fantastikas pasauli, lai nodotu viņiem negatīvu un pret dzīvi vērstu vēstījumu.

3. Pasaules brutālā realitāte

Nākamajās grāmatas lappusēs es centīšos izskaidrot, kur pēdējā laikā slēpjas ezotērikas "sēklas", kā arī to, kā šīs "sēklas" ir uzdīgušas un kā tās palīdzējušas tapt lielajiem maldiem, ko izplata "uguns bez liesmām".

Pirms turpinu, es gribētu precizēt, ka šī grāmata nav jāuztver kā vispārējs uzbrukums televīzijai, mūzikai, kinematogrāfijai, internetam vai citiem plašsaziņas līdzekļiem. Katrs līdzeklis ir izmantojams kā labā, tā ļaunā veikšanai. Piemēram, ķirurga skalpelis. Slepkavas rokās tas var nogalināt, bet spējīga ķirurga rokās - glābt tūkstošiem cilvēku dzīvību. Tieši tāpat mūzika, kinematogrāfija, internets un televīzija ir neparasti plašsaziņas līdzekļi, kuri ir izmantojami arī cilvēces labā.

Godīgi izvērtējot laiku, kurā dzīvojam, mēs diemžēl nevaram

izlikties neredzam atsevišķu plašsaziņas līdzekļu negatīvu izmantošanu, lielākoties - "uz jauniešu ādas". Atliek ieslēgt televizoru, lai par to pārliecinātos.

Vēl viens svarīgs aspekts, kas jāprecizē, ir "izpausmes brīvība". Ar šo grāmatu es nebūt nevēlos aicināt uz "raganu medībām" saistībā ar rokmūziķiem, televīzijas programmām, videospēlēm, komiksiem u. c. Mans mērķis ir vienkārši raisīt pārdomas par to, kas notiek; kas notiek pašreizējā brīdī; kas notiek jauniešu vidū.

Kritizēt dziedātāju, komiksu, videospēli vai filmu vēl nenozīmē ierobežot kāda izpausmes brīvību. Tas nozīmē iedziļināties, uzdot sev jautājumus un būt gatavam diskutēt. Tas nozīmē attīstīt savu intelektu, lai spētu kritiski izvērtēt un lai iemācītos labāk izmantot pieejamos plašsaziņas līdzekļus. Netiek apspriesta izpausmes brīvība, kas ir katra indivīda nemainīgas tiesības. Apspriesta tiek paustā satura kvalitāte.

Turklāt nebūtu korekti visu vainu uzvelt plašsaziņas līdzekļiem, rokmūzikai vai diskotēkām, kas patiesībā ir tikai viena medaļas puse. Jāņem vērā arī tas, ka šodien jaunieši gūst rūgtu pieredzi, kas dara viņus vēl trauslākus un ievainojamākus.

Padomāsim, piemēram, par to, cik grūti ir atrast darbu. Padomāsim par jauniešu lielajām cerībām, kad viņi, beiguši skolu vai augstskolu, sastopas ar pasaules brutālo realitāti.

Skolā ieaudzina godīgumu, uzticamību, taisnīgumu, bet tad, laikam ritot, viņi ievēro, ka dzīvē bieži sev ceļu izlauž viltnieki, zagļi, roklaižas. Un godīgums liekas vairs tikai traucēklis, kas pasperama sāņus, jo pakļauj tevi bada nāvei.

Jauniešiem ir laba un cēla sirds. Viņi ar grūtībām iet uz kompromisiem. Baismīgas dzīves netaisnības priekšā viņi jūtas pievilti un piesmieti. Viņi jūt sirdī sāpes, ko trāpīgi attēlojis Luidži Tenko dziesmā Ciao arnore ciaoh "Nespēt izdarīt neko pasaulē, kas spēj visu."

3 "Sveika, mī|ā, sveika".

īstie "velni", kas mēģina noslepkavot jauniešus, daudzos gadījumos nav japāņu multfilmas vai sātaniskais roks. Tie ir vecāki, kuru nav, negodīgi darba devēji, korumpēti politiķi, narkotiku tirgoņi, pedofīli, bērnu tirgoņi, liekuļi un visdažādākie noziedznieki. Tā ir klusēšana, solidaritāte starp noziedzniekiem un viņu līdzzinātājiem, varmācība, vienaldzība, kompromisi un saziņas trūkums ikdienā.

4. Jaunietis krīzes situācijā

Novelt vainu tikai un vienīgi uz rokmūzikas vai diskotēkas ļauno ietekmi (sava daļa atbildības ir arī tām) nozīmētu attīrīt sirdsapziņu, nevis reāli risināt jauniešu problēmas. Šajā saistībā nekad nespēšu aizmirst kādu gadījumu pirms dažiem gadiem, kad biju uzstājies konferencē par sātanisko rokmūziku, kas notika kādā draudzē. Man pienāca klāt cienījams kungs vidējos gados, pavisam noraizējies, un sacīja: "Mans piecpadsmitgadīgais dēls ir rokmūzikas upuris. Jau vairākus mēnešus, kopš dēls sācis klausīties sātaniskos ierakstus, viņš nemācās un ir atsvešinājies no pasaules. Viņš vairs neiet uz Misi. Ieslēdzas savā istabā un guļ gultā, ar austiņām aizbāzis ausis. Es jūs lūdzu, palīdziet man! Parunājiet ar manu dēlu!"

Šis cienījamais kungs man šķita ļoti izmisis, tāpēc es pieņēmu viņa piedāvājumu un izrunājos ar viņa piecpadsmitgadīgo dēlu. Tā es uzzināju, ka zēna tēvs, dedzīgs katolis un ļoti aktīvs draudzes loceklis, pirms vairākiem mēnešiem bija uzsācis ārpuslaulības sakarus ar jaunu katehēti no savas baznīcas. Tas piecpadsmitgadīgajā dēlā bija izraisījis dziļu krīzi attiecībā pret reliģiju un draudzi, kuras loceklis viņš bija, jo jutās atraidīts. Sātaniskās rokmūzikas klausīšanās bija tikai izjustā diskomforta sekas.

Patiesībā tā nebija mūzikas, bet gan tēva vaina. Šis cienījamais kungs, juzdamies vainīgs par savu rīcību, centās atvieglot savu sirdsapziņu, visā vainojot sātaniskās rokmūzikas dziedātājus. Dēla interese par šo mūzikas žanru bija radusies vēlāk, kā dumpis pret "krāpniecisko" draudzes vidi, kurā bija aizsācies tēva sakars ar jauno katehēti.

Dziedātāju pārraidītie negatīvie vēstījumi neapšaubāmi bija veicinājuši sajukumu šī nabaga zēna prātā. Savā ziņā tas viņam bija pēdējais trieciens. Tomēr krīzes iemesls vispirms bija meklējams tēva nekonsekventajā rīcībā, nevis mūzikā. Sātaniskā rokmūzika vienkārši rada sev labvēlīgu vidi, kad zēns bija nonācis izmisumā, un tādējādi vēl vairāk padziļināja radušos krīzi.

Izcilais rakstnieks Dž. K. Čestertons teicis, ka "prieks ir liels kristieša noslēpums". Sātanisms faktiski piedāvā pilnīgi pretēju dzīves filozofiju. Tas sliecas izplatīt jauniešos pesimismu, padošanos, nomāktību, skumjas. Kad jaunietis nonāk grūtā situācijā, rokmūzika, diskotēkas vai atsevišķu žurnālu piedāvātās negācijas dzen viņu vēl dziļākā izmisumā.

Tāpēc nevajag visā vainot plašsaziņas līdzekļus. Televīzija, rokmūzika, diskotēkas, komiksi un žurnāli jauniešiem nav vienīgie, kas atbildīgi par jauniešu aizraušanos ar ezotēriku. Tie savā ziņā var iegrūst izmisuma bezdibenī, taču būsim uzmanīgi un nevainosim plašsaziņas līdzekļus, lai izvairītos no personiskās atbildības.

5. Naudas diktatūra

Kāds varbūt mokās ziņkārē, jo vēlas uzzināt, ar ko beidzās stāsts par puisi, kurš klausījās sātanisko rokmūziku. Zēns, pārvarējis krīzi, atguva ticību, pateicoties kādam lieliskam garīdzniekam. Viņa tēvs pārtrauca attiecības ar katehēti un godīgi uzņēmās savu daļu atbildības. Vārdu sakot, viss ir labs, kas labi beidzas.

Šis gadījums palīdz mums saprast, ka, runājot par jauniešiem, ir ļoti viegli iekrist banālā un virspusējā moralizēšanā, mesties virsū rokmūzikai vai diskotēkām. Fakti liecina par to, ka problēmas cēloņi meklējami krietni dziļāk.

Tajā pašā laikā nedrīkst zaudēt modrību. Ir nemitīgi jācīnās pret tiem, kas ļaunprātīgi izmanto jauniešus, kuri nonākuši krīzes situācijā, un pelna naudu, izplatot sātanismu, okultismu un mēslaines subkultūru. Kā to dara burvji un daudzi roka dziedātāji, uzstājoties televīzijā.

Šodien jauniešus uzskata par "atkritumu spaiņiem", kuriem drīkst piedāvāt jebko, saraušot bagātības uz viņu rēķina. Viņus piepilda ar maģiju, sātanismu, vardarbību, asinīm, narkotikām, patēriņa precēm, kas saindē dvēseli. Galvenais, ka jaunieši pērk. Nav svarīgi, ko. Nozīme ir tikai naudas pelnīšanai. Lielas naudas pelnīšanai.

Šodien vairāk nekā jebkad triumfē naudas diktatūra. Likumus diktē graši. Tas, piemēram, notiek televīzijā, kur statistikas rādītāji un sponsori izlemj programmas likteni.

Kvalitātei nav nozīmes. Svarīgs ir "aitu" skaits, kas apstājas mazā ekrāna priekšā un ļaujas reklāmas apšaudei. Ja viņu ir daudz, programma izdzīvos, pretējā gadījumā atbrīvosies vieta kādai citai pārraidei.

Dažām televīzijām ir slikts paradums translēt reklāmas rullīšus lielākā skaļumā nekā pašu programmu vai filmu, kuras laikā tos iestarpina. Tas ir triks, lai pievērstu skatītāju uzmanību reklamētajām precēm, un arīdzan skumja metafora par to, kas televīzijā notiek patiesībā.

Tā vien liekas, ka reklāmas skaļā balsī izkliedz publikai: "Šeit komandēju es. Saimnieks esmu es. Pārējam nav nozīmes."

Patiesais izaicinājums, lai glābtu jauniešu likteni, nav izvēlē starp Dievu un velnu, bet starp Dievu un naudu. Arī Jēzus to bija sapratis, kad teica, ka cilvēkam jāizvēlas starp Dievu un mamonu (šis vārds apzīmēja naudas viltīgo varu). Viņš jau pirms divtūkstoš gadiem zināja, ka parādīsies reklāma.

Ezotērikas maskas

Liels pārpratums, kas ieved maldos ļoti daudzus jauniešus, ir ticība tam, ka eksistē "laba" maģija (baltā maģija) un "slikta" maģija (melnā maģija).

Nav lielāku melu. Nav labas un sliktas maģijas. Jebkāda maģija patiesībā ir ļauna un bīstama, jo tā cilvēku paverdzina un izvirza viņam psiholoģiskus nosacījumus.

Vēsturiski ezotērika vienmēr bijusi pretstatā kristietībai. Jēzus ir nepārspējams cīņā pret ezotēriku. Cilvēks ir tas, kurš attaisno tukšus rituālus, tirgošanos ar svētumu un pagānisku liekvārdību. Dievs savukārt visu padara vienkāršāku un paziņo to, ka Viņš ir it visur, kur cilvēki sanākuši Viņa vārdā.

Jēzus mācībā nav nekā slepena. Kristus vēlas darīt zināmu savu Vēsti, cik vien tas iespējams. Ne velti Viņa aicinājums skan: "Ejiet pa visu pasauli un sludiniet Evaņģēliju ikvienai radībai." Te nav izņēmumu.

Turpretī ezotērika ir kaut kas apslēpts, neskaidrs, ko atklāj tikai dažiem izredzētajiem. Tātad kaut kas pavisam pretējs kristietībai.

1. Maģijas uzbrukums

Mūsdienu jauniešiem uzbrūk vesela virkne dažādu ideju, kas izraisa viņos patiku pret maģiju visās tās dažādajās izpausmēs. Šīs idejas tiek nodotas ar mūzikas, diskotēku, atsevišķu pusaudžu žurnālu, televīzijas un citu plašsaziņas līdzekļu palīdzību.

Padomāsim kaut vai par maģijas reklāmu, ko izvērš ļoti populāra itāļu mūzikas rokgrupa "Opera IX", kas slavena ar saviem krāšņajiem koncertiem. Grupas dziedātāja Kadavērija atklāja: "Visi grupas "Opera IX" locekļi vairāk vai mazāk interesējas par okultismu un seno pagānu tradīciju atjaunošanu. Mūsu mūzika kļūst par rituālu darbību, kas vērsta uz seno tautu ticības svinībām, augstāko garu godāšanu un paralēlo dimensiju un pasaules okulto spēku atbrīvošanu. Šajos garu izsaukšanas aktos būtiska loma ir mūsu personiskajai pieredzei saistībā ar okultismu, tekstiem, ko citējam, un, protams, mūsu tieksmēm, sapņiem un slimīgajām fantāzijām."[2]

"Operas IX" mūzika tātad ir rituāls, kas iedvesmu rod oriģinālā dzīves filosofijā. "Būtībā," piebilda dziedātāja Kadavērija, "mēs ticam tam, ka cilvēks var pārkāpt nezināmā slieksni un valdīt pār tumsas pasauli, izmantojot savu gribasspēku, attīstot savu prātu un kultivējot vēlēšanos. Tas ir sevis un savu spēju apzināšanās, taču arī pazemības un gudrības jautājums. Albumā The Black Opera ("Melnā opera") esam iztēlojušies, ka mēs kā okultisma kareivji ejam šo ceļu uz patiesības pazīšanu. Vadoņa lomai izvēlējāmies Shatyan (Sātans) - Luciferu, gaismas nesēju. Šī simboliskā gaisma iemieso prātu un okulto spēku augstāko varu."[3]

Šis ir tikai viens no daudzajiem piemēriem, kā mūzika reklamē okultismu. Tagad mēģināsim konkrēti minēt pašus izplatītākos ezotērikas praktizēšanas veidus, kuri ieņēmuši vietu jauniešu dzīvē. Tas ir kā krāsainas maskas nebeidzamā ezotērikas karnevālā, kas darbina naudas pelnīšanas mehānismu miljardu apmērā.

Maskas var mainīties, bet seja, kas aiz tām slēpjas, ir viena un tā pati. Tā ir melu un maldu seja.

2. Visas ezotērikas sejas

Astroloģija . Ta nākotni un personību pēta ar zvaigžņu palīdzību. Tiek uzskatīta par gluži nevainīgu nodarbi, tomēr var kalpot par pirmo soli uz dziļāku interesi par ezotēriku. Daudzi jaunieši diemžēl akli tic horoskopiem un zodiaka zīmēm. Ne velti, iepazīstoties ar jaunu draugu, viņi bieži uzdod jautājumu: "Kāda ir tava zodiaka zīme?"

Hiromantija . Tiek tulkotas rokas plaukstā esošās līnijas, lai izzinātu cilvēka likteni un raksturu.

Kāršu likšana . Ta ir zīlēšana pēc Taro kārtīm. Izvēloties zināmu skaitu kāršu ar īpašām zīmēm, tiek mēģināts izzināt cilvēka nākotni.

Amuleti un talismani . Tie ir priekšmeti, kuriem piedēvē burvju varu. Izplatītākie ir akmeņi, piekariņi, gredzeni un kristāli. Nēsājot tos sev līdzi, cilvēks sevi maldina, cerot gūt lielāku veiksmi un panākt izmaiņas dzīvē.

Burvju dziras . Tie ir īpaši burvju radīti maisījumi, kuriem vajadzētu spēt atrisināt cilvēku problēmas. Patiesībā daudzi jaunieši tos pagatavo paši. Vieni tos dzer paši, otri dod dzert citiem, domādami tādā veidā sasniegt īpašu mērķi, it sevišķi jūtu pasaulē.

Ma ģiskie rituāli un formulas . Tos praktizē burvji. Arī šajā gadījumā jauniešu vidū modē ir "dari pats" princips. Daudzi jaunieši mēdz skaitīt buramvārdus vai praktizēt ezotēriskus rituālus visatšķirīgāko iemeslu dēļ: lai iekarotu puisi, noliktu eksāmenu vai uzvarētu futbola mačā.

Spiritisms . Ta ir mirušo dvēseļu piesaukšana, lai ar tām sarunātos. Parasti ir vajadzīgs cilvēks, kas kalpo par starpnieku ar viņpasauli, to sauc par mēdiju. Tā sauktie spiritiskie seansi ir ļoti populāri jauniešu vidū. Dažreiz viņi tos praktizē joka pēc, taču tas ir riskants joks, jo, to darot, var nonākt uz bīstamas takas.

Sātanisms . Tas ir velna kults, kas, liekas, kļūst arvien populārāks jauniešu vidū. Jaunieši tiek mudināti uz svētumu zaimojošiem rituāliem, kuru veikšanai tiek izmantotas baznīcā nozagtas konsekrē- tas hostijas vai no kapiem izzagti galvaskausi un kauli. Dažs var nonākt pat tik tālu, ka izdara slepkavību kā augstāko upuri sātanam.

Gaišredzība . Tās ir īpašas spējas, ar kuru palīdzību atsevišķi cilvēki spēj izzināt nākotni un likteni. Mehānisms ir tāds pats kā kāršu likšanai un hiromantijai.

Svārsts . Tas ir diegā iekārts burvju priekšmets. Šūpojoties no vienas puses uz otru, tas sniedz atbildes uz jautājumiem par personisko nākotni. Pēdējā laikā tas k|uvis ļoti populārs jauniešu vidū. Te vainīgas televīzijas pārraides, kas to izmantojušas, lai priekšlaicīgi uzzinātu futbola maču rezultātus.

I-King. Tā ir sena elkdievības metode, ko izmanto ķīnieši nākotnes uzzināšanai. Tas pamatā ir astoņas trigrammas (vienlaidu un pārtrauktu līniju noteikta secība) - zīmes, kuras, kā vēstī leģenda, tālā senatnē tika iecirstas bruņurupuča bruņās[4]. Vienkāršotā formā I-King ir parādījusies arī bērnu un pusaudžu žurnālos.

Numeroloģija . Ta ir savas dzimšanas dienas vai cita īpaša notikuma datuma skaitļu nozīmes tulkošana. Veicot veselu virkni aprēķinu, tiek iegūtas nākotnes prognozes vai personības raksturojums.

"Atklāsmes" sapni . Daudzi jaunieši tic tam, ka sapņos ar simbolisku tēlu palīdzību tiek sniegta prognoze nākotnei un ka sapņi atklāj cilvēka likteni. Dažs labs tulko sapņus tāpēc, lai uzzinātu pareizos skaitļus, ar kādiem jāspēlē loto.

3. "Bezdarbības kultūra"

Šodien visi šie ezotēriskie līdzekļi ir plaši izplatīti jauniešu vidū, kurus nodarbina jautājumi par mīlestību un savu nākotni. Nākamajās nodaļās aplūkosim, kā jaunieši nonāk saskarē ar spiritismu, okultismu un citām ezotērikas izpausmēm.

Nav ne mazāko šaubu, ka runa ir par ārkārtīgi bīstamiem līdzekļiem. Ticēt kāršu, horoskopa vai amuleta varai nozīmē paļauties uz kaut ko svešu, lai atrisinātu problēmas savā dzīvē. Tās nozīmē atteikties uzņemties atbildību, lai sasniegtu mērķi, uzticot visu talismana, burvju dziras vai burvja šķietamajai varai.

Tas viss, bez šaubām, ļoti kaitīgi ietekmē jauniešus. Ne vien tāpēc, ka izraisa sava veida verdzību un atkarību no amuletiem, Taro kārtīm, horoskopa vai burvjiem, bet galvenokārt tāpēc, ka radina pie bezatbildības. Ezotērika veicina tādas domāšanas attīstību, kurā valda bezdarbība, pasivitāte, gaidas, ka ārējs spēks atrisinās ikdienas problēmas.

Ezotērikas ideoloģija jauniešiem ir ārkārtīgi kaitīga, jo tā veicina pasivitāti. Tas ir "gribu visu tūlīt" likums. Man patīk zēns? Tā vietā, lai iekarotu viņa sirdi iepatīkoties, ar maigumu un mīļumu, labāk paļaušos uz burvju dziru. Man ir šaubas par nākotni? Tā vietā, lai lauzītu galvu, kā saprātīgi risināt problēmu, es labāk paļaušos uz kāršu vai horoskopa lēmumu. Tas pats notiek, ja gribu nolikt eksāmenu vai iegūt autovadītāja tiesības. Tā vietā, lai nopietni un cītīgi mācītos, es noskaitu buramvārdus vai ielieku kabatā talismanu.

Dažkārt pēc tam, kad sperti šie pirmie soļi pretī ezotērikai, var nonākt pat līdz sātanisma praktizēšanai. Daudzi jaunieši pēc amuletu kolekcionēšanas un tā sauktās "baltās maģijas" praktizēšanas nonāk pie domas par vienošanos ar velnu, kas ir nākamais līdzeklis savu mērķu sasniegšanai.

Antropoloģe Cecīlija Gato Troki stāstīja par kādu gadījumu ar trim astoņpadsmitgadīgiem puišiem, kuri gribēja veikt sātanisku rituālu, lai iekarotu meiteni. "Es ieteicu viņiem par to aizmirst un nosūtīt meitenei skaistu ziedu pušķi," stāstīja antropoloģe. "Tas noteikti nebūtu bijis tik riskanti. Šāda rīcība ir saistīta ar lielu pašapmānu, ar ilūziju, ka tā iespējams viegli un ātri atrisināt savas problēmas.

Sātanisms nav nekas cits kā varas un pārmērīgas baudas meklēšana, neievērojot nekādus noteikumus/Tas jauniešiem ir ļoti bīstami. Galu galā varas un baudas iegūšana tā arī netiek īstenota. Tāpēc vilšanās var novest pie nihilisma."[5]

Viens no vārdiem, kas tik bieži izskan saistībā ar ezotēriku, ir "enerģija". Bet ko gan tas īsti nozīmē? Neviens tā arī nekad to nav sapratis. Šis ir neskaidrs, miglains termins, ko izmanto burvji un astrologi, lai piemuļķotu cilvēkus, it sevišķi ar televīzijas starpniecību. Bieži mēs dzirdam viņus sakām: "Jānoņem negatīvā enerģija", "ir svarīgi iegūt pozitīvu enerģiju", "pamēģināsim iegūt nedaudz pozitīvisma", "jānovērš negatīvisms". Ko tas viss nozīmē? Neko.

Diemžēl daudzi jaunieši pieņem šo valodu, kādā runā arī viņu iemīļotie žurnāli. Viņi no tiesas tic tam, ka jābēg no "negatīvas enerģijas", un paļaujas uz maģiju un amuletiem cerībā, ka tas mainīs viņu dzīvi.

Visiem šiem piemēriem vajadzētu veicināt to, ka tiek atmaskoti maldi saistībā ar "labo" maģiju, kurai uzticas tik daudzi jaunieši. Nav tādas "labās" maģijas. Jebkāda maģija ir ļauna, jo ved jauniešus pa verdzības un bezatbildības ceļu.

Ir daudz dažādu veidu, kā jaunieši apdraud sevi, apmeklējot ar ezotēriku saistītas vietas. Zinātniskais darbinieks Andrea Menego- to kādā rakstā asociācijas Una voce grida ("Kāda balss kliedz") izdotajā brošūrā rakstīja: "Pamatojoties uz psiholoģijas un psihiatrijas atziņām, ir atklāts, ka pievēršanās okultajām tehnikām var radīt pakāpenisku psihiskās veselības sabrukumu, novedot dažreiz pat pie prāta aptumsuma un personības novirzēm."[6]

Citi bīstami elementi nesen darīti zināmi organizāciju Telefono Antiplagio un Telefono Arcobaleno izdotajā Ziņojumā par maģiju un ezotēriku Itālijā; minētās organizācijas gadiem ilgi cīnās pret burvju un sektu uzmācību, arī attiecībā uz nepilngadīgajiem. No šī pētījuma izriet, ka "maģija kā antropoloģiska, sociāla, uz tautas daiļradi attiecināma ideja gandrīz vairs nepastāv. Savukārt pastāv bezgodīga pseidomaģija, kas izmanto visas biznesa metodes (tikai un vienīgi komerciālos nolūkos), lai tādējādi aizsniegtu lētticīgus, māņticīgus cilvēkus, kam radušies sarežģījumi". Atskaitē ziņots arī par to, ka "aizvien biežāk vērojama ekonomiskā saikne starp maģiju un prostitūciju, apreibinošu vielu izplatīšanu, augļošanu, organizēto noziedzību, "pārprastu masonu kustību" utt. (iespējams, tāpēc, ka 97% no ieņēmumiem ir nelikumīgi)". Turklāt "burvji un viņu bagātīgi apmaksātie reklāmas konsultanti arvien biežāk sāk izmantot rafinētas psiholoģijas metodes"[7].

Dažu jauniešu piedzīvotais

Pirms mēs turpinām pētījumu, es gribētu atstāstīt dažus notikumus ar jauniešiem, kuru piedzīvotais mums parādīs, kādi ceļi ejami un kas mums jāpārdomā.

Šīs intervijas vieš cerību. Tas ir mana darba auglis, tapušas pēc daudzām tikšanās reizēm ar jauniešiem dažādos Itālijas reģionos. Jums tiek piedāvāti četru jauniešu stāstītais, kuri guvuši ezotērikas pieredzi un spējuši laimīgi no tās atteikties. Lūk, ko stāsta Alesandra, Džovanna, Daniels un Mikēle.

1. Amulets draugam

"Alesandra, cik tev ir gadu?"

"Deviņpadsmit."

"Kad tu sāki interesēties par ezotēriku?"

"Īstenībā tāda sākuma nemaz nav bijis. Viss notika pakāpeniski."

"Bija taču kāds īpašs brīdis dzīvē, kad tevī uzplaiksnīja šī interese?"

"Domāju, ka viss sākās tad, kad man bija četrpadsmit gadi un es ļoti aizrāvos ar japāņu multfilmām. Man interese radās šajā posmā."

"Vai vari paskaidrot tuvāk?"

"Mani apbūra Austrumu kultūra. Aizraušanās ar japāņu animācijas filmām izraisīja manī dziļāku interesi. Tāpēc es sāku lasīt dažus NewAge žurnālus, kas, kā man šķita, apmierināja manu ziņkāri."

"Vai japāņu multfilmām ir daudz kopīga ar New Age pasauli?"

"Jā, jo sižeti bieži runā par tādām tēmām kā maģija un reinkar- nācija, kas ir raksturīgi New Age. Tātad pāreja no multfilmām uz saistošāku lasāmvielu bija gluži dabiska."

"Ko tu atklāji šajās New Age publikācijās?"

"Tur bija daudz interesantu rakstu par Austrumu kultūru. Tieši tas man ari patika. Gribēju par katru cenu uzzināt par to vairāk. Vēlējos padziļināt zināšanas par tām tēmām, kurām japāņu multfilmās tikai pavirši pieskaras."

"Vai tava ziņkāre tika apmierināta?"

"Jā. Es atradu to, ko meklēju. Taču visai ātri mana interese no- sliecās uz citām New Age tēmām. īpaši mani valdzināja kristālu un akmeņu dažādās spējas."

"Kādā ziņā?"

"Saskaņā ar New Age kristāliem piemītot īpaša enerģija. Mani ārkārtīgi vilināja doma par šīm spējām, kas it kā varētu mainīt manu dzīvi."

"Ko tu būtu gribējusi mainīt?"

"Daudz ko. Tajā laikā es piedzīvoju smagu krīzi. Slikti mācījos skolā, un man ļoti nodarīja pāri meitene, kuru uzskatīju par savu labāko draudzeni."

"Kas notika pēc tara?"

"Es sāku iepirkties ezotērisko lietu veikalā, kur pārdeva īpašus akmeņus. Vienu no tiem man piedāvāja kā spēcīgu amuletu, kas spējot atvairīt visas negatīvās enerģijas."

"Kā tu to izmantoji?"

"Man tika ieteikts nesāt to vienmēr sev līdzi un nekad nepamest."

"Vai tava dzīve tiešām mainījās?"

"Jā. Kopš tā brīža man likās, ka viss iet uz labo pusi. Es biju patiesi laimīga un ticēju, ka veiksmi man nes burvju akmens."

"Kas notika pēc tam?"

"Pēc kādas pastaigas ar draugiem notika kas tāds, kas mani atsvieda atpakaļ krīzē. Nezinu, kā tas gadījās, bet es pazaudēju savu dārgo amuletu. Vakarā, kad pārnācu mājās, atklāju, kas tas pazudis, un sāku raudāt."

"Kā tu rīkojies šajā situācijā?"

"Sākumā biju izmisusi. Es jutos burtiski pazudusi bez sava burvju akmens. Sāku domāt, ka nu mana dzīve izputēs un ka mani sodīs par to, ka esmu pazaudējusi amuletu."

"Kas sodīs?"

"Es nezinu, taču mani māca bailes. Es jutos ļoti vainīga. Iztēlojos kaut kādu ļauno garu, kas mani sodīs. Baidījos, ka visas negatīvās enerģijas varētu atgriezties manā dzīvē. Es pēkšņi jutos vāja. Biju nozaudējusi savu dārgo sabiedroto - burvju akmeni, kas man sniedza drosmi dzīvot."

"Kā tev izdevās izķepuroties?"

"Pamazām atguvos. īpaši man palīdzēja ticības mācības skolotāja. Viņa man deva spēku izkļūt no ezotērikas slazdiem. Es šo skolotāju vienmēr biju nicinājusi, jo uzskatīju viņu par dumju un niecīgu cilvēku. Tomēr par savu atdzimšanu man jāpateicas tieši viņai."

"Kā tas notika?"

"Nākamajā dienā es sēdēju klasē. Bija ticības mācības stunda. Es izskatījos briesmīgi, jo cauru nakti nebiju gulējusi. Tad pēkšņi izplūdu asarās. Skolotāja jautāja, kas ir noticis, bet es negribēju par to runāt. Es viņai nepieklājīgi atbildēju un lūdzu, lai ļauj man aiziet uz tualeti."

"Un tad?"

"Es nemitējos raudāt, līdz nedaudz nomierinājos. Pēc stundām es jutu nepieciešamību skolotājai atvainoties. Es viņu uzrunāju, un viņa man uzsmaidīja. Viņa uz mani nedusmojās. Šis smaids, tik mīļš un iedrošinošs, deva man spēku runāt. Es pilnīgi uzticējos skolotājai un izstāstīju atgadījumu ar pazudušo amuletu."

"Ko viņa tev sacīja?"

"Viņa bija laipna un izturējās pret mani kā eņģelis. Vispirms viņa piezvanīja uz mājām, lai brīdinātu savu ģimeni, ka aizkavēsies.

Tad viņa runāja ar mani vairāk nekā stundu un palīdzēja saprast, ka man nekādā gadījumā nav jāuztic sava dzīve akmenim. Viņa teica, ka spēks man jārod sevī pašā un ka es nedrīkstēju pieļaut, ka mani ietekmē New Age amulets."

"Vai pēc tam viss gāja uz labo pusi?"

"Jā. Kopš tā brīža es jutos laimīgāka un dzīvespriecīgāka. Šī cilvēka smaids un draudzība mani nudien iedrošināja. Es pārnācu mājās ar priekā pukstošu sirdi, un nebija ne miņas no bailēm, ka mani varētu ietekmēt negatīvas enerģijas."

"Šodien, kad pagājis tik ilgs laiks, ko tu domā par šo notikumu?"

"Nudien domāju, ka biju muļķe. Nespēju saprast, kā gan varēju iekrist tādos slazdos. Un tomēr es nemaz nekaunos par to, kas ar mani atgadījās. Vājuma brīži var uznākt katram, it sevišķi pusaudža vecumā. Vientulībā var pieķerties jebkam. Pat akmenim."

2. Burvja slazdos

"Džovanna, cik tev ir gadu?"

"Divdesmit."

"Kad notika tava pirmā sastapšanās ar ezotēriku?"

"Man bija septiņpadsmit gadi, un tas notika nejauši. Toreiz biju laimīga, cerību pilna meitene. Maģija man nebija ne prātā. Es lasīju kādu mūzikas žurnālu, kurā bija manu mīļāko dziedātāju fotogrāfijas un raksti par viņiem. Šim šķietami nekaitīgajam žurnāliņam bija liela nozīme tajā, ka es sastapos ar ezotērikas pasauli."

"Kas tajā laikā notika?"

"Sešus mēnešus es biju kopā ar brīnišķīgu puisi, kurš man dāvāja lielu prieku. Viņu sauca Marko, un mūs iepazīstināja mans brālis. Viņi abi spēlēja futbolu mūsu pilsētiņas komandā. Marko bija trīs gadus vecāks par mani, un viņš nudien bija manas dzīves gaisma. Mūsu mīlas stāsts šķita kā bezgalīgs sapnis. Līdz brīdim, kad uzradās Margarita."

"Kas bija Margarita?"

"Margarita bija vecāka par mani, ļoti jauka un simpātiska meitene. Viņa iedraudzējās ar manu brāli un ienāca mūsu draugu lokā. Mēs bijām izteikti draudzīga kompānija, kas pavadīja kopā visas sestdienas un svētdienas. Jau no sākuma ievēroju, ka Margarita bija ieskatījusies manā Marko un visu uzmanību veltīja viņam."

"Kā viņš reaģēja?"

"Arī Marko šķita kā apburts. Tbrklāt Margarita patiesi bija ļoti skaista meitene. Vecāka un yairāk nobriedusi nekā es."

"Vai tad Marko nebija iemīlējies tevī?"

"Tā es domāju. Viņš man bija vienmēr uzticīgs, līdz Margaritas iekļaušanās mūsu grupā pilnīgi izjauca mūsu attiecības. Taisnību sakot, Margarita patika visiem grupas puišiem. Arī manam brālim, kurš mūs iepazīstināja. Taču viņa, šķiet, redzēja vienīgi Marko."

"Vai situācija pēc tam pasliktinājās?"

"Diemžēl. Marko pēkšņi kļuva dīvains. Ievēroju, ka viņš man veltī mazāk laika nekā iepriekš un viņa izturēšanās kļūst vēsāka un atturīgāka. Es viņam nemitīgi jautāju, kas ar viņu notiek. Taču viņš izlikās, ka nekas nav noticis, un mani saukāja par traku."

"Vai vēlāk jums izdevās noskaidrot attiecības?"

"Kādu dienu notika kas šausmīgs. Es biju izgājusi pastaigā ar draudzeni. Tad mēs nolēmām doties uz pilsētu, lai iepirktos. Draudzenei bija autovadītāja tiesības, tāpēc braucām ar mašīnu. Mazliet vēlāk, kad pilsētā meklējām stāvvietu mašīnai, es ieraudzīju to, ko nekad nebūtu gribējusi redzēt, - Marko un Margarita apskāvušies skūpstījās. Sapratu, ka viņi bija sākuši tikties ārpus mūsu pilsētiņas, lai izvairītos no uzmācīgiem skatieniem. Tomēr liktenis bija lēmis, ka man bija jāatklāj šī krāpšana."

"Vai tev pietika drosmes to izrunāt ar Marko?"

"Todien biju burtiski iznīcināta. Nemitīgi plūda asaras, tomēr radu spēku un gaidīju pie viņa mājas vairāk nekā divas stundas. Redzēju, kā viņš, pavadījis pēcpusdienu kopā ar Margaritu, pārrodas savā mašīnā viens."

"Ko viņš tev teica?"

"Viņš bija ļoti pārsteigts, redzēdams mani pie savas mājas. Es teicu, ka man ar viņu nekavējoties jārunā. Tad es izstāstīju, ka redzēju viņu skūpstāmies ar Margaritu. Sākumā Marko visu noliedza, bet beigās viņš bija spiests atzīt patiesību."

"Kā viņš sevi attaisnoja?"

"Viņš man teica, ka esot ļoti apjucis. Viņš bija iemīlējies Margaritā, bet negribējis mani sāpināt. Šī iemesla dēļ viņš nolēmis man neko neteikt. Tāpat viņš jutās neērti mana brāļa priekšā, jo abi bija draugi. Taču viņš tur neko nevarēja darīt. Tā vien likās, ka Margarita bija viņu nohipnotizējusi."

"Vai todien jūs izšķīrāties?"

"Jā. Tās bija nenovēršami. Taču es atgriezos mājās apņēmības pilna, nolēmusi cīnīties. Es nebūt negrasījos ļaut Margaritai atvilt man puisi. Es gribēju cīnīties, bet nezināju, kā."

"Un tad?"

"Vakarā mājās es pārlapoju savu iemīļoto mūzikas žurnālu un ieraudzīju kādu sludinājumu, kas šķita kā radīts man. Tur bija kādas burves telefona numurs, kura lika Taro kārtis un solīja atrisināt jebkuru problēmu."

"Kas kopīgs bija šai kāršu licējai ar tavu žurnālu?"

"Šajā izdevumā bieži bija gan raksti par mūziku, gan arī astroloģiju, kāršu likšanu un ezotēriskiem rituāliem. Tāpēc bija gluži normāli, ka tajā bija publicēts arī burves telefona numurs. Ezotērikas pasaule bija diezgan draudzīga pret šī žurnāla lasītājiem."

"Un tā … tu piezvanīji kāršu licējai?"

"Jā. Šis sludinājums man likās kā atbilde manai vēlmei atgūt Marko. Es piezvanīju burvei un lūdzu, lai izliek Taro kārtīs manu nākotni. Zīlniece teica, ka man tikai jānogaidot dažas nedēļas un ka Marko atgriezīšoties pie manis."

"Vai tas tā notika?"

"Nē. Bija jau pagājuši divi mēneši, un nekas nemainījās. Marko joprojām bija laimīgs kopā ar Margaritu. Tikmēr manī brieda vēl kāda spēcīga vēlēšanās - vēlme atriebties par pārciesto netaisnību. Es gribēju atgūt Marko, bet tajā pašā laikā es jutu dziļu naidu pret Margaritu."

"Un ko tu iesāki?"

"Es gaidīju vēl dažas nedēļas. Tad kādu dienu man sametās bezgala skumji, un es sapratu, ka tā tas nevar turpināties. Tā bija mana astoņpadsmitā dzimšanas diena. Es nolēmu to nesvinēt, jo biju pārlieku nomākta. Pēcpusdienā, lai nedaudz izklaidētos, ieslēdzu televizoru, bet, pulti spiežot, sajaucu kanālus un ieraudzīju programmu, kurā burvis lika kārtis. Tā man likās liktenīga zīme. Tad es nolēmu piezvanīt šim kāršu licējam."

"Ko viņš tev teica?"

"Viņš bija ļoti laipns un viesa cerības. Viņš teica, ka situācija jau ievirzījusies pozitīvā gultnē un ka drīz vien Marko atgriezīšoties pie manis. Arī viņš aicināja mani nogaidīt dažas nedēļas, taču es biju nepacietīga. Gribēju apsteigt laiku. Telefona sarunas nobeigumā burvis sacīja, ka, ja vien es vēlos, mēs varot norunāt tikšanos viņa privātajā studijā, lai sīkāk izrunātu manu problēmu."

"Tu norunāji tikšanos?"

"Nē. Es mazliet baidījos un nevēlējos tikties aci pret aci ar šo burvi, taču uz lapiņas pierakstīju viņa telefona numuru. Es baidījos viņu satikt, bet tajā pašā laikā mani valdzināja viņa liegais un iedrošinošais runasveids. Viņa balss iedvesa manī paļāvību."

"Kas notika pēc tam?"

"Tajā pašā vakarā atskanēja negaidīts telefona zvans. Zvanīja Marko, lai apsveiktu mani dzimšanas dienā."

"Vai viņš bija atsācis interesēties par tevi?"

"Nē. Marko bija joprojām iemīlējies Margaritā. Tomēr todien viņš bija nolēmis man piezvanīt, lai novēlētu daudz laimes dzimšanas dienā. Tas bija mīļi un lika straujāk iepukstēties manai sirdij. Tajā brīdī iedomājos, ka man vēl ir cerība atgūt viņu. Marko zvanu uztvēru kā zīmi tam, ka viņam joprojām ir jūtas pret mani, neraugoties uz attiecībām ar Margaritu."

"Kā tu izturējies?"

"Es biju ļoti mīļa pret viņu. Jutos tiešām laimīga par šo zvanu. Tāpēc pieņēmu svarīgu lēmumu. Man bija jārīkojas nekavējoties. Nākamajā dienā piezvanīju burvim, lai norunātu tikšanos viņa studijā."

"Ko tev sacīja šis burvis?"

"Ari šoreiz viņš bija ļoti laipns. Viņš sacīja, ka man vajadzētu vēl mazliet paciesties, un tad es atgūšu Marko mīlestību. Un tad viņš izlika man slazdus: viņš teica, ka varētu paātrināt šo atgriešanos, veicot virkni maģisku rituālu."

"Vai tu iekriti slazdos?"

"Jā. Tobrīd es nudien jutos izmisusi. Burvja vārdi man likās kā glābiņš. Es akli noticēju tam, ka šie ezotēriskie rituāli palīdzēs atgūt Marko."

"Ko tu darīji?"

"Es sāku maksāt burvim. Ik nedēļas es viņam nesu naudu, bet viņš veica maģiskos "satuvināšanas" rituālus."

"Vai tie iedarbojās?"

"Nē. Nepavisam nešķita, ka Marko atgriezīsies. Gluži otrādi, viņa mīlas stāsts ar Margaritu turpinājās pilnās burās. Es kritu vēl dziļākā izmisumā. Es pat sāku strādāt par pārdevēju veikalā, lai varētu apmaksāt burvja pakalpojumus."

"Vai tu neapjauti, ka tiec maldināta?"

"Nē. Viņa vārdi mani apbūra. Ikreiz, kad mēs tikāmies, es jutos labāk. Izejot no viņa studijas, jutos iedrošināta un atbrīvota. Bet vēlāk atkal kritu izmisumā, jo nekas nenotika. Marko joprojām bija kopā ar Margaritu."

"Vai tad tu nolēmi pielikt punktu maģiskajiem rituāliem?"

"Nē. Šis burvis bija mani burtiski pakļāvis, jo šķita mana vienīgā cerība. Es jutu, ka man jāturpina viņam maksāt par "satuvināšanas" rituāliem un ka agri vai vēlu Marko atgriezīsies."

"Cik ilgi tas tā turpinājās?"

"Četrus mēnešus. Jo vairāk laika pagāja, jo vairāk es skumu. Manī auga neapmierinātība un arī naida un atriebības jūtas. Ilgā gaidīšana bija mani ieļaunojusi. Tāpēc kādu dienu iedomājos lūgt burvim citu rituālu. Šoreiz vēlējos nodarīt ļaunu Margaritai. Gribēju redzēt viņu ciešam par visu slikto, ko viņa man bija nodarījusi."

"Kas notika tālāk?"

"Es jau grasījos zvanīt burvim, kad pēkšņi mans skatiens apstājās pie televizora ekrāna, kas bija palicis ieslēgts. Rādīja dokumentālo filmu par Kalkutas mātes Terēzes dzīvi. Manu acu priekšā slīdēja kadri, kuros redzēju daudz cilvēku, kuri mira no bada un ciešanām. Tas mani aizkustināja līdz sirds dziļumiem. Es biju satriekta un tad teicu sev: "Pasaulē ir tik daudz nabadzīgu ļaužu, kas mirst badā, bet es visu savu naudu atdodu burvim. Kāda gan es esmu muļķe." Tā es nolēmu pārtraukt visas attiecības ar kāršu licēju."

"Kas notika pēc tam?"

"Centos rast savai dzīvei kādu pavērsienu. Radās jauni centieni, un es iesaistījos brīvprātīgo kustības darbā. Pamazām es aizmirsu Marko, Margaritu un visu to briesmīgo notikumu."

"Kādu mācību tu guvi no šīs pieredzes?"

"Ja cilvēks vēlas mainīt personisko dzīvi, tad nav jāvēršas pie burvjiem, jo tā var nonākt bezizejā un vergot ezotērikai. Tiek izmesta liela nauda, bet nekas jēdzīgs netiek paveikts. Cilvēks sāk ticēt tam, ka personisko problēmu risināšana ir atkarīga no kāda cita.

Mūsu pašu rokās ir mainīt savu dzīvi, tiecoties to piepildīt ar visu labo."

"Kādu padomu tu dotu citiem jauniešiem, ja viņi nonāktu krīzes situācijā un riskētu iekrist burvju slazdos?"

"Nekad neierauties savā čaulā. Kad viss liekas zaudēts, vajag tikai nedaudz pūļu, lai varētu doties tālāk. Problēmu atrisinājums varbūt turpat pa rokai. Šodien es sevi uzskatu par laimīgu cilvēku. Domāju arī, ka esmu augusi un guvusi briedumu."

"Arī mīlestībā?"

"Arī mīlestībā. Darbojoties brīvprātīgo kustībā, es iepazinos ar Serdžo, ļoti jauku puisi, ar kuru esmu saderinājusies. Abi kopā esam tiešām laimīgi, īpaši tāpēc, ka mums ir vienas un tās pašas vērtības un ideāli."

"Nav labuma bez ļaunuma?"

"Tieši tā. Ja Marko nebūtu mani pametis, es joprojām būtu tikpat sekla kā agrāk un mani saistītu tikai sestdienas vakaru izklaides. Bet šodien es jūtu sevī ļoti spēcīgus ideālus un motivāciju, lai tos nestu tālāk kopā ar cilvēku, kuru mīlu. Roku rokā, bez burvju palīdzības."

3. Bēgšana no diskotēkas

"Daniel, cik tev ir gadu?"

"Deviņpadsmit."

"Kā radās tava interese par ezotēriku?"

"Man bija sešpadsmit gadi un ļoti patika diskotēkas."

"Vai tu bieži gāji dejot?"

"Jā. Katru sestdienu es gāju uz diskotēku. Man ļoti patika kopā ar draugiem apmeklēt šādas izklaides vietas. Nevarēju iedomāties, ka beigu beigās es nodarbošos ar ezotēriku."

"Kā tas notika?"

"Kādu dienu es sadraudzējos ar grupu vecāku puišu, kuri apmeklēja īpašus saietus, tā sauktos reivus. Tajos gaisotne bija smagāka nekā normālās diskotēkās. Un vairāk arī tika lietotas narkotikas."

"Vai tu pirms tam jau biji pamēģinājis lietot narkotikas?"

"Tikai dažas reizes diskotēkā, taču tas man nelikās svarīgi."

"Kas mainījās pēc tikšanās ar šiem puišiem?"

"Es sāku apmeklēt reivus, un mani tie burtiski apbūra. Man tas nudien šķita pievilcīgi. Tur es sāku aizrauties ar ezotēriku."

"Kā tas notika?"

"Dažreiz reivam bija maģijas tematika. Pat ielūgumos reizēm tika lietoti sātanistu simboli. Daudzu šo tikšanos gaisotne tiešām bija ezotēriskā. Tas viss mani apbūra un valdzināja arvien vairāk. Tāpēc sestdienās un svētdienās es vienmēr nozudu, lai kopā ar draugiem dotos uz reivu."

"Vai tavi vecāki nebija noraizējušies?"

"Mani vecāki diemžēl ir šķīrušies. Tēvu es redzēju tikai reizi mēnesī. Un attiecības ar māti nekad nav bijušas pārāk labas. Vārdu sakot, ģimenes man nebija. Mana īstā ģimene bija diskotēka."

"Kāpēc?"

"Tāpēc, ka diskotēkā es vienmēr varēju sastapt jaunus draugus, ar kuriem dalīties amorālas dzīves pieredzē."

"Vai tava interese par ezotēriku auga pēc piedalīšanās reivosT'

"Tā auga ar katru dienu. Turklāt biju sācis bieži lietot narkotikas. Mans dzīvesveids bija nekārtīgs, biju pametis skolu. Reivi mani bija pilnīgi izsūkuši."

"Vai tu nesaprati, ka iznieko savu dzīvi?"

"Jā, varbūt, bet man tas bija vienalga. Es gribēju tikai aizmirsties, bēgt, nedomāt par savām problēmām. Man ļoti patika reivu gaisotne. Tur bija daudz krāsu un ekscentrisku apģērbu. Tetovējumi, pīrsingi… Cilvēki vienmēr bija jautri un iekarsuši."

"Vai vari man sīkāk pastāstīt, kas notika ezotēriskajās ballītēs?"

"Reiz kādā diskotēkā diskžokejs izslēdza mūziku un aicināja visus piesaukt sātanu. Tas varēja izskatīties pēc muļķīgas spēles, bet cilvēki to uztvēra nopietni. Visi bija pilnīgā ārprātā. Vieni kliedza, citi raudāja. Vārdu sakot, izskatījās pēc īsta rituāla, lai gan tas notika diskotēkā."

"Vai tevi tiešām bija pārņēmuši šādi rituāli?"

"Jā. Es pat liku, lai man uztetovē vienu no izplatītākajiem sāta- nistu simboliem - otrādi apgrieztu krustu. Godīgi sakot, es tā ne visai ticēju velnam, taču man patika sātanisma ideja kā dzīves filosofija."

"Kāda filosofija?"

"Bīstamas dzīves filosofija. Bija patīkami dzīvot bez noteikumiem. Bija patīkami pārkāpt robežas un izolēties no apkārtējās pasaules."

"Vai tu tā ilgi turpināji šo bīstamo dzīvi?"

"Četrus vai piecus mēnešus. Tad sapratu, ka tas tā nevar vairs turpināties. Es gāju pretī iznīcībai. Man pat bija seksuālas problēmas, bet par to es nevēlos runāt."

"Kā tu pārtrauci diskotēku apmeklēšanu?"

"Es jutu vajadzību attālināties no diskotēku pasaules, taču nespēju rast spēku, lai to izdarītu. Bija gandrīz vai neiespējami aiziet no šīs vides, kas nu jau bija kļuvusi par daļu no manis. Tad kādu dienu notika pavērsiens."

"Kas tieši?"

"Kāds pazīstams puisis, kuru bieži satiku reivos, pēkšņi gāja bojā autokatastrofā. Viņš vienmēr bija jautrs un dzīvespriecīgs. Man šķita neticami, ka cilvēks var tā vienā mirklī izgaist."

"Viņš bija viens no daudzajiem sestdienas vakaru autokatastrofu upuriem?"

"Jā. Pēc tam, kad ir dejots un dzerts, prāts nav pietiekami skaidrs, lai labi vadītu automašīnu. Tādas asinspirtis pēc reiviem notiek bieži. Tas ir gandrīz neizbēgami. Narkotikas un alkohols nepiedod."

"Vai šis gadījums tev lika apdomāties?"

"Tas mani dziļi satrieca un lika man meklēt dzīves patieso jēgu. Sāku uzdot sev jautājumus par to, ko es daru. Baidījos ņemt tādu pašu galu. Pirms šī negadījuma es jutos nemirstīgs. Ticēju tam, ka nekas slikts ar mani nevar notikt. Pēc tam sapratu, kas tā tas vis nav. Mūsu dzīvība "karājas mata galā"."

"Vai kāds tev palīdzēja?"

"Jā. Kāds sens, labs draugs, kurš visus šos mēnešus nepārtraukti bija manā tuvumā. Godīgi sakot, es pie viņa vairs negāju ciemos. Viņš nemitīgi mani meklēja un raizējās par manu veselību. Viņš man bieži zvanīja, bet es viņā neklausījos. Man viņš šķita garlaicīgs cilvēks, jo domāju, ka viņš man grib lasīt morāli."

"Kā tu ar viņu iepazinies?"

"Agrāk mēs kopā apmeklējām draudzes baznīcu. Bet tad, kad sāku interesēties par ezotēriskajiem reiviem, es atsvešinājos no baznīcas."

"Vai vēlāk tu mainīji savas domas?"

"Jā, jo minētā puiša nāve mani atkal bija pamudinājusi uzdot jautājumus par Dievu. Kādu vakaru mans draugs no draudzes apciemoja mani, un mēs visu nakti sarunājāmies. Es jutu, ka man viņš ir vajadzīgs, un to, ka man jāsaka ardievas bīstamajai dzīvei."

"Vai bija grūti sākt visu no jauna?"

"Ļoti grūti, taču man vienmēr ir piemitis stiprs gribasspēks. Pamazām es sāku apjaust dzīves patieso vērtību. Es pārrāvu važas, kas mani saistīja ar reiviem, un sāku mācīties. Esmu liels parādnieks savam draugam, kurš man nekad netika liedzis savu palīdzību. Viņš bija mans eņģelis pēc tik daudziem diskotēkā satiktiem "velniem"."

"Kā tev šodien klājas?"

"Ļoti labi. Esmu veiksmīgi pabeidzis liceju un grasos iestāties augstskolā. Mācīšos psiholoģiju. Es gribētu palīdzēt jauniešiem, kas nonākuši grūtībās, - tādiem, kāds savulaik biju pats. Es gribētu dāvāt viņiem cerību."

4. Sātana pesimisms

"Mikēle, cik tev ir gadu?"

"Gandrīz divdesmit divi."

"Kad tu nonāci saskarē ar ezotēriku?"

"Viss notika tad, kad man bija astoņpadsmit gadi un es sāku klausīties sātanisko rokmūziku."

"Kāpēc tevi piesaistīja šī mūzika?"

"Man bija grūts dzīves posms. Tevs bija tikko zaudējis darbu, un visa ģimene ļoti raizējās par šo situāciju. Mana māte bija ļoti izmisusi, jo baidījās, ka nespēs ar to tikt galā. Vardu sakot, bija smagi."

"Vai tu ļoti pārdzīvoji?"

"Es pārdzīvoju vairāk tēva dēļ, kurš allaž bijis korekts un godīgs cilvēks. Viņa godīgums bieži bijis par iemeslu sarežģījumiem darba attiecībās. Cilvēki zina, ka viņš nav pielīdējs. Viņš nav no tiem, kas viegli padodas kompromisiem. Šī iemesla dēļ viņš toreiz arī zaudēja darbu, jo kļuva tur lieks. Ja viņš būtu mazliet viltīgāks un negodīgāks, tad nebūtu nonācis šādā situācijā."

"Vai vari paskaidrot tuvāk?"

"Manu tēvu atlaida no darba tāpēc, ka viņš negribēja piekāpties un nemitīgi iet uz kompromisiem, ko no viņa pieprasīja. Viņš vienmēr bijis gaišs cilvēks, un tas nepatika darba devējiem. Viņa vietā iecēla kādu, kas vienmēr visam piekrīt un gatavs izpildīt jebkādu, pat negodīgu, prasību."

"Vai tad tu nelepojies ar savu tēvu?"

"Jā, es lepojos ar viņu. Es viņu ļoti cienīju, bet tajā pašā laikā es piedzīvoju krīzi. Šī situācija izsita mani no līdzsvara, un es iegri-mu drūmā pesimismā. Turklāt mana mamma nebeidza pārmest tēvam viņa godīgumu. Teica, ka viņam vajadzējis būt viltīgākam un iet uz kompromisiem, kas viņam tika uzspiesti. Viņa vienā laidā atkārtoja, ka godīgi cilvēki mirst no bada un ka tēvam jāmainās."

"Un tas viss tevī izraisīja krīzi?"

"Protams. Šī situācija satricināja manu skatījumu uz dzīvi. Ilgus gadus skolā un baznīcā es dzirdēju apgalvojam, ka godīgums un atklātība ir svarīgākās vērtības. Taču pēkšņi šo vērtību dēļ manai ģimenei draudēja, izmešana uz ielas. Pats briesmīgākais man bija mātes izmisums. Kādu vakaru viņa pat paziņoja, ka nožēlojot to, ka apprecējusies ar godīgu cilvēku. Tas sāpina. Ļoti sāpina. Tad es sāku ienīst visu pasauli ar tās netīrajām spēlēm. Es ienīdu šo kroplīgo un liekulīgo pasauli, kas bija notiesājusi manu tēvu par viņa atklātību."

"Ko tieši tu juti?"

"Es kļuvu par pilnīgu nihilistu un neticēju vairs nekam. Es meklēju mierinājumu un atradu to sātaniskajā rokmūzikā."

"Kā tu iepazini šo mūziku?"

"Man to iedeva paklausīties daži draugi. Tolaik man nebija naudas, lai nopirktu kompaktdiskus, bet draugi man aizdeva audiokasetes ar pazīstamāko grupu ierakstiem. Šī mūzika man ļoti patika. Tā likās kā radīta, lai aizpildītu tukšumu, kas bija manī radies."

"Vai tevi interesēja arī dziesmu teksti?"

"Iesākumā es klausījos tikai mūziku. Vēlāk es sāku arī tulkot tekstus, kas bieži bija drūmi, pilni vardarbības un pesimisma. Vardu sakot, tie lieliski atspoguļoja manu tā brīža dvēseles stāvokli. Tie pauda manu naidu pret pasauli."

"Un tad?"

"Mana interese par sātanisko roku satuvināja mani ar īsto sātanismu. Apmeklējot koncertus, es iepazinos ar puišiem, kuri praktizēja melno maģiju. Viņi man iedeva dažas grāmatas, kuras izlasīju ar lielu baudu. Sātanisms likās īstā atbilde uz maniem tā brīža jautājumiem. Tad pamazām sāku aizrauties ar spiritismu. Arī tas bija veids, kā aizbēgt no bēdīgās realitātes, kurā dzīvoju."

"Kā tu iepazini spiritismu?"

"Spēlējot kopā ar draugiem lomu spēles. Par spiritisma tēmu to ir daudz."

"Kāpēc tevi ieinteresēja spiritisms?"

"Mani vilināja doma iztaujāt mirušos. Aizkapa pasaule man savā ziņā šķita tīrāka par pasauli, kurā es dzīvoju. Tāpēc mēs, vairāki draugi, sākām organizēt spiritiskos seansus. Mēs gribējām nonākt saskarē ar mirušo dvēselēm."

"Cik ilgi tev bija šī interese?"

"Dažus mēnešus. Pamazām es sapratu, ka šī aizraušanās mani bija burtiski izolējusi no pasaules. Ar interneta palīdzību mēs sapa- zināmies ar angļu un amerikāņu puišiem, kuri arī praktizēja spiritismu. Mēs dalījāmies savā pieredzē pa e-pastu un lolojām cerības kādreiz satikties."

"Vai tas tevi darīja laimīgu?"

"Nē. Tas mani nebūt nedarīja laimīgu, tikai piepildīja manu dzīvi. Es jutu, kā vispirms pieredze ar spiritismu, pēc tam - ar sātanismu piepildīja tukšumu, ko nesu sevī. Bet ne vairāk."

"Kādas izjūtas tevī bija?"

"Es pat nezinu, kā lai tās raksturoju. Dažu mēnešu laikā no sāta- nisma pievērsos spiritismam. Abas šīs pieredzes bija darījušas mani drūmāku un pesimistiskāku nekā iepriekš. Es biju pilnībā pazaudējis realitātes izjūtu un dzīvoju savā noslēgtajā pasaulē."

"Vai tu vēl klausījies sātanisko rokmūziku?"

"Kā gan citādi? Šī mūzika mani pavadīja visus šos mēnešus. Es nevarēju to neklausīties. Ta man deva spēku un drosmi dzīvot, un es neapjautu, ka tajā pašā laikā tā mani saindē."

"Kad tu nolēmi pielikt punktu sātanismam un spiritismam?"

"Dienā, kad iemīlējos Valentīnā, skaistā meitenē, ar kuru mani iepazīstināja kāds draugs. Pateicoties viņai, es atguvu cerību. Tajā pašā laikā mans tēvs atrada darbu, un kopējā situācija ģimenē uzlabojās."

"Kādas ir tavas atmiņas par aizraušanos ar ezotēriku?"

"Nekādas. Domāju, man ļoti paveicās, ka es no tās laikus atbrīvojos. Daudziem jauniešiem, kas, tāpat kā es, praktizēja sātanismu un spiritismu, bija krietni vien nopietnākas problēmas. Viņi galu galā nonāca līdz noziedzībai. Es, par laimi, tik zemu nenolaidos, taču, ja nebūtu gājis citu ceļu, tas būtu varējis notikt. Tajā laikā biju tiešām vājš. Ar mani varēja notikt viss."

"Kāpēc, tavuprāt, daudzus jauniešus piesaista ezotērika un sātanisms?"

"Tāpēc, ka viņi ir vīlušies pasaulē. Viņi jūtas dzīves pievilti, jo tā bieži sagādā rūgtu vilšanos labiem un godīgiem cilvēkiem. Jaunieši ir ļoti izslāpuši pēc patiesības un taisnības. Viņi sapņo par taisnīgāku pasauli, lai tā nebūtu tikai ļaundaru un liekuļu teātris, kuri allaž gatavi mesties ceļos naudas dieva un vareno priekšā."

"Vai sātanisms būtu sacelšanās pret netaisnību?"

"Daudzos gadījumos tā tas ir. Es, piemēram, sāku ienīst pasauli tāpēc, ka tā bija nodarījusi pāri manam tēvam."

"Vai tu domāji, ka sātana kults varētu tev palīdzēt?"

"Iesākumā domāju, taču tā bija tikai ilūzija. Patiesībā sātanisms mani tikai pamudināja kļūt vēl skumjākam un atsvešināties no reālās pasaules."

"Ko tev deva šī pieredze?"

"Es sapratu to, ka nav jābēg, ja grib cīnīties pret pasaules ļaunumu. Ir pašam jāpūlas, ja grib izveidot labāku nākotni. Izolēšanās no realitātes ar ezotērikas palīdzību ir bezjēdzīga. Tā ir spēle ar ienaidnieku. Sātanisms piesaista tieši tos jauniešus, kas nonākuši grūtībās, un liek viņiem grimt vēl dziļāk grūtsirdībā un pesimismā."

"Ko tu vēlētos sacīt šiem jauniešiem?"

"Būt modriem, jo velns allaž uzglūn no slēpņa. Viņš gatavs dot triecienu, kad vismazāk to gaidām. Sātans ielavās mūsu trauslajā dzīvē tad, kad to pārņēmis nemiers un izmisums. Es tam visam pateicu: "Nē!" Savu cīņu pret pasaules ļaunumu gribu izcīnīt ar skaidru apziņu, neļaujot sevi iemānīt sātana pesimisma slazdos."

5. Četri jauniešu "slepkavas"

Šajās četrās intervijās atklājas tipiski notikumi, kādus nākas piedzīvot jauniešiem, kas ievilināti ezotērikas pasaulē. No viņu sacītā mēs jau varam izdarīt būtiskus secinājumus.

Vispirms mēs redzam, ka jaunieši nekad nav ļauni. Gluži otrādi, viņi ir godīgi un jūtīgi. Viņi vēršas pie ezotērikas tāpēc, ka nonākuši grūtībās vai piedzīvojuši smagu pārestību. Viņos mīt kvēla tieksme pēc mīlestības un taisnības, kas mudina konfliktēt ar netīro pasauli, kas viņus piekrāpusi.

Mikēle, piemēram, dziļi pārdzīvoja par tēva netaisnīgo atlaišanu no darba. Alesandra bija noskumusi tāpēc, ka viņai bija pāri nodarījusi meitene, kuru viņa uzskatīja par savu labāko draudzeni. Savukārt Džovanna par katru cenu gribēja atgūt puisi, kurš viņai tika atvilts.

Vēl viens būtisks elements ir vientulība un saziņas trūkums. Pola Saimona un Arta Garfunkela skaistajā dziesmā "Klusuma skaņas" (The sounds of silence) ir teikts, ka "klusums aug kā vēzis". Tā ir taisnība. Jauniešiem bieži nav neviena, ar ko izrunāties un kam uzticēties. Vecāki reizēm nemaz nav pieejami. Rezultātā rodas pieķeršanās jebkam, lai tikai atrisinātu savas problēmas.

Šīs intervijas mūs iepazīstināja ar četriem dziļi vientuļiem jauniešiem, kuri nespēja nodibināt saskarsmi ar ģimeni vai īstiem draugiem. Viņu vienīgais sabiedrotais bija ezotērika. Važas, kas viņus saistīja ar kaitīgo vidi, pārtrūka tikai tad, kad šo jauniešu dzīvē ienāca īsti draugi, kas viņus uzklausīja, kā Alesandras ticības mācības skolotāja vai Daniela draugs no draudzes baznīcas.

Dzīve mainās un tajā atmirdz saule, kad rodas jauni centieni, kas jauniešiem liek atteikties meklēt palīdzību ezotērikā, kā, piemēram, Džovannas interese par brīvprātīgo kustības darbu, kad viņu aizkustināja Kalkutas mātes Terēzes paraugs.

Vēl mēs redzam, ka jaunieši ļoti cieš no plašsaziņas līdzekļu, mūzikas, diskotēku, ezotēriskā satura multfilmu ietekmes. Visi šie līdzekļi kalpo par "tiltu" starp jauniešiem un okulto pasauli.

Diemžēl vienmēr atrodas kāds, kas tīko izmantot situāciju, kad jaunietis piedzīvo krīzi. Televīzijas burvji, piemēram, piedāvā savu "draudzību", bet, iespējams, viņu galvenais mērķis ir nopelnīt naudu. Tas pats notiek ar mūzikas ierakstu kompānijām, kuras ražo sātaniskās rokmūzikas kompaktdiskus. Tās rauš bagātību, pārdodot mūziku, kas pauž vardarbību, tumsību un dzīves noliegumu, rodot tam auglīgu augsni jauniešu grūtsirdībā.

Alesandra nekad nebūtu pazinusi NevvAge, ja nebūtu skatījusies japāņu multfilmas. Džovanna nekad nebūtu ieinteresējusies par kāršu likšanu, ja nebūtu lasījusi savus mūzikas žurnālus. Daniels nekad nebūtu saskāries ar ezotēriku, ja nebūtu apmeklējis attiecīgas diskotēkas. Bet Mikēle nekad nebūtu nodarbojies ar spiritismu, ja nebūtu klausījies sātanisko roku un piedalījies lomu spēlēs.

Un, visbeidzot, jaunieši bieži izjūt lielu iekšēju tukšumu. Grūtības daudzus no viņiem uzved uz dzīves nolieguma ceļa. Pārdzīvojumi noved pie tā, ka viņi vairs netic nekam. Tad šajā tukšumā ielavās ezotērika un viņus ievaino.

Četru intervēto jauniešu dzīve tika pilnībā iztukšota - tai tika laupītas vērtības un ideāli. Tad uzradās ezotērika, lai aizpildītu šo tukšumu un lai pēc tam tikpat spēji izgaistu, kad dzīve tika piepildīta no jauna.

Džovanna, piemēram, pameta burvi, kad nolēma iesaistīties brīvprātīgo kustības darbā. Tas pats notika ar Dānieļu, kurš saņēma drauga atbalstu, un ar Mikēli, kurš sastapa īstu mīlestību.

Tātad iemesls jauniešu interesei par ezotēriku varētu būt četri negatīvi faktori, kuri pastāv līdzās un ir savstarpēji saistīti: krīze, vientulība, tukšuma sajūta un līdzekļi, tādi kā mūzika un plašsaziņas līdzekļi. Lūk, četri "slepkavas", kas iznīcina jauniešos smaidu, veicinot bēgšanu no realitātes un saskarsmi ar ezotēriku. Par šiem "slepkavām" un viņu noziegumiem daudz runāsim nākamajās nodaļās.

"Dari, ko gribi!'7

Daudzi vecāki domā, ka sātanisti ir daži trakie kapucēs, kas veic dīvainus rituālus mežos, nogalinot dzīvniekus un piesaucot velnu. Turklāt šie vecāki domā, ka minētā problēma uz viņiem neattiecas un - vēl jo mazāk - uz viņu bērniem.

Taču tā tas nav. Šis priekšstats par trakajiem kapucēs ir tikai paviršs skatījums, ko radījusi televīzija un laikraksti. Patiesībā sātanisms ir kaut kas dziļāks un jauniešiem daudz tuvāks, nekā pieņemts domāt.

1. Dzīve bez nosacījumiem

Lai mēs patiešām varētu saprast, kas ir sātanisms, paraudzīsimies pagātnē - 1875. gadā, kad piedzima angļu okultists Elisters Kroulijs. Tieši viņš tiek uzskatīts par mūsdienu sātanisma "tēvu", lai gan bija pārliecināts ateists. Viņš neticēja ne Dievam, ne velnam.

E. Krouliju galvenokārt interesēja narkotikas un "seksuālā maģija", kura apvieno erotiku un ezotēriku un kuras rituāli lielākoties aprakstīti grāmatā "Maģija".

E. Kroulijs daudz ceļoja un kādu brīdi dzīvoja arī Itālijā. Čefalu pilsētā, Sicīlijā, viņš nodibināja Telemas abatiju, kur nodarbojās ar maģiju un tika arī apsūdzēts cilvēku upurēšanā. Šī iemesla dēļ fašistiskais režīms viņu izraidīja no valsts. Vēlāk viņš ļāvās, lai viņu burtiski saēd narkotikas un amorālais dzīvesveids, kas E. Krouliju noveda kapā. E. Kroulijs mira Anglijā 1947. gadā.

Elistera Kroulija moto bija "Dari, ko gribi"- aicinājums dzīvot bez noteikumiem un robežām. Tāda arī ir sātanisma būtība. Šo pašu dzīves filosofiju mēs varam atrast arī kādā citā E. Kroulija svinīgā izteikumā viņa grāmatā Liber Oz: "Nav cita dieva kā vien cilvēks. Cilvēks ir tiesīgs dzīvot saskaņā pats ar savu likumu."[8] Tātad viss ir atļauts: narkotikas, vardarbība, naids, atriebība, spēcīgo pārākums pār vājākajiem.

E. Kroulija "Dari, ko gribi" atspoguļo cilvēka mūžīgo augstprātību, jo cilvēks grib nolikt sevi Dieva vietā un kļūt par dievu pats sev, ievērojot sev izdevīgākos likumus un apmierinot savu egoistisko baudu.

Ja uzmanīgāk ieklausīsimies tajā, ko mūsdienu jauniešiem nemitīgi piedāvā zināma veida mūzika, atsevišķas televīzijas programmas vai citi plašsaziņas līdzekļi, tad ievērosim, ka to moto ir tieši tāds: "Dari, ko gribi!"

Tāpēc droši apgalvošu: pastāv liels risks, ka jaunieši var tikt ievilināti sātaniska dzīvesveida slazdos. Kārdinājumi var atrasties turpat, aiz stūra, paslēpušies diskotēkā, filmā, dziesmā vai iemīļotā žurnāla rakstā.

Tātad aizmirsīsim par cilvēkiem kapucēs, kuri veic rituālus mežos. īstais sātanisms ir "Dari, ko gribi". Tas ir egoisma triumfs un citu cilvēku samīdīšana; tas ir karjerisms un varaskāre, ko daži ļaunie skolotāji par visām varītēm grib nodot tālāk jauniešiem.

Lai kļūtu par sātanistu, galvenais nav ticēt velnam. Atliek tikai noticēt tam, ka cilvēks var nolikt sevi Dieva vietā. Lai nostātos sātana pusē, pietiek jau ar to, ka tiek noliegti jebkādi noteikumi, lai tikai gūtu personīgo baudu.

Velna interesēs nav viņa pielūgšana. Viņa galvenais mērķis ir izplatīt pasaulē ļaunumu, iekarot dvēseles un aizvest uz elli pēc iespējas vairāk cilvēku. Sātanu interesē tikai cilvēku ļaunie darbi - tie viņu dara laimīgu.

To atklāj ari Radīšanas grāmata Bībelē: kad velns stādās priekšā Ādamam un Ievai čūskas veidolā viņš neprasa, lai viņu pielūdz; viņš aicina cilvēku nobaudīt augli, kas ļautu cilvēkam būt kā Dievam.

2. Sabiedrība - ar kājām gaisā

Vēsturiski sātanisms vienmēr bijis pretstatā kristietībai. Kāpēc? Atbilde ir vienkārša. Elisters Kroulijs teica: "Dari, ko gribi!" Turpretī kristiešu likums skan: "Mīli un dari, ko gribi."[9]

Pirms "Dari, ko gribi" ir darbības vārds pavēles izteiksmē - "Mīli!", kas nozīmē: "Neesi egoists! Atceries, ka ir vēl citi! Mīli savu tuvāko kā sevi pašu!"

Šis darbības vārds pavēles izteiksmē - "Mīli!" - ietver sevī radikālu atšķirību starp kristietību un sātanismu. Cilvēkam vispirms ir jāiemācās mīlēt. Tikai pēc tam viņš drīkstēs "darīt, ko grib". Pretējā gadījumā viņš kļūs egoists, karjerists un teicams sātanists, kaut arī nepielūgs velnu.

Šī iemesla dēļ Elisters Kroulijs, kurš gan neticēja sātana eksistencei, tiek uzskatīts par mūsdienu sātanistu īsto iedvesmotāju, jo viņa dzīves filosofija atklāj sātanisma būtību: egoistiskā cilvēka mūžīgo grēku - sevis nolikšanu Dieva vietā.

Tāpēc jau sātanisti tik ļoti ienīst kristiešus, ka, liekot darbības vārdu "Mīli!" pirms "Dari, ko gribi", tiek grauti visi sātanistu plāni. Mīlestība ir galvenais šķērslis ceļā pie sātana un viņa sekotājiem.

Šāda pieeja mums palīdz saprast sātanisma filosofijas patieso būtību. Tā ir dzīves filosofija, ar ko viegli riskē inficēties jaunieši, jo tā viņiem rāda "pilnīgas brīvības" labvēlīgo seju. Tas ir sens mīts par izaicinošu dzīvi, kas nebeidz gūt upurus jauniešu vidū.

Lūk, daži tipiski sātaniskas uzvedības piemēri: narkotiku un alkohola lietošana diskotēkā, braukšanas ātruma pārsniegšana, līdzcilvēku noniecināšana, pastāvīga tieksme pēc varas un naudas …

Šis bīstamais dzīves kultūras trūkums dziļi sakņojas mūsdienu pasaulē, ko aizvien vairāk raksturo egoisms un izpratnes par grēku zaudēšana. Jauniešiem nemitīgi tiek mācīts - viss ir ļauts. Viss ir iespējams. Visu drīkst darīt, ja vien to gribi. Mēs dzīvojam sabiedrībā, kur viss sagriezies kājām gaisā, proti, kur labais tiek uzskatīts par sliktu un - otrādi.

Daži ļaunie skolotāji uzskata, ka jauniešiem beigu beigās vajadzētu kļūt par bezgodīgiem menedžeriem karjeristiem, kas savas karjeras dēļ pārējos mīda kājām un šņauc kokaīnu ekskluzīvās diskotēkās. Un pēc tam varbūt pat iet uz baznīcu, bet tikai tāpēc, lai izrādītos un atstātu cienījamu iespaidu.

Cilvēces vēsturē nekad nav pieredzēta tāda situācija, kāda ir patlaban. Grēks un ļaunums, protams, ir vienmēr pastāvējuši un pastāvēs, taču atšķirība starp vakardienu un šodienu ir tajā, ka mūsdienās ir zaudēta izpratne par grēku. Neeksistē nodarītā ļaunuma apzināšanās. Mūsu laikmetā valda morālais relatīvisms, kas neļauj saprast, kas ir labi un kas ir slikti.

Tie ir nāvējoši slazdi jauniešiem, kuri pirmie kļūst par "Dari, ko gribi" upuriem. Šodien jauniešus burtiski apber ar»dažādām sātaniskām idejām, kas viņus viegli noved neceļos.

3. Tukšuma risks

Daudzus jauniešus piesaista velns, ko viņi uztver kā kaut ko līdzīgu sabiedrotajam. Viņi apjūsmo kritušā eņģeļa amorālo dabu un ļaujas kārdinošai iespējai dzīvot šķietami brīvu dzīvi bez nosacījumiem. Taču šī brīvība ātri vien noved pie jaunas paverdzināšanas.

Šajā saistībā es gribētu atsaukt atmiņā vārdus, ko sacījis kardināls Dž. 0"Konorijs, kas ilgus gadus bija Ņujorkas arhibīskaps.

Runādams par velnu, viņš teica: "Mums visiem ir svarīgi zināt, cik viegli ievainojami ir jaunieši, ja viņiem tiek laupītas visas absolūtās vērtības, ja netiek mācīta morāle, kas ir tīra, godīga, kas nav apšaubāma un neskaidra, un ja nav neviena, kas viņiem pateiktu, kas ir labi un kas ir slikti. Tad viņiem tiek piedāvāta viena vienīga ideja, saskaņā ar kuru nevienam nav tiesību viņiem norādīt to, kas jādara, un teikt, kas ir labs un kas ir slikts. Tas viss rada briesmīgu iekšējo tukšumu, kurā patīk ielavīties sātanam."[10]

Galvenā problēma ir šī nespēja saprast, kas ir labs un kas ir slikts. Šajā brīdī sākas "Dari, ko gribi" pseidokultūra, kas ved pie pilnīga nihilisma. Tātad - uz nekurieni, uz velnam tik tīkamo tukšumu.

Sātanisma mērķis ir iznīcināt kristīgās civilizācijas vērtības. Tā mērķis ir radīt sajukumu jauniešu dvēselē, lai izveidotu sabiedrību, kas ir it kā "kājām gaisā", kurā labais kļūst ļauns un ļaunums kļūst labs.

Šo ideju pauž arī sātanistiem raksturīgās zīmes un rituāli. Ne velti viens no simboliem, ko izmanto velna sekotāji, ir otrādi apgriezts krusts, kas simbolizē kristīgo vērtību jēgas sagrozīšanu.

Daži jaunieši rīkojas amorāli, nēsājot šo simbolu ķēdītē ap kaklu vai zīmējot to uz māju sienām vai savā dienasgrāmatā.

Tāpat nevaram aizmirst to, kas notiek klasiskajos sātanistu rituālos, sauktos par "melnajām misēm". Tā tos sauc tāpēc, ka tie ir katoļu Mises parodija un apgānīšana.

Šo rituālu laikā sātanisti mēdz skaitīt pazīstamākās katoļu lūgšanas apgrieztā veidā. Arī tas simbolizē vēlēšanos sagrozīt kristīgās vērtības. Lūgšana Tēvs mūsu, skaitīta apgrieztā veidā, tādējādi kļūst par lūgšanu velnam, kurā tiek glorificētas ļaunā gara pseidokultū- ras sagrozītās vērtības.

Šīs apvērstās lūgšanas bieži pavada zaimojoša attieksme pret Euharistiju. Sātanisti bieži zog katoļu baznīcā konsekrēto hostiju, lai izmantotu to savos rituālos.

Vēl viens sātaniskas ceremonijas veids ir "sabats", kurā velna kultu pavada rituālas dejas, seksuāla kopošanās, narkotiku un alkohola lietošana. Arī šajā gadījumā, kā mēs redzam, visā pilnībā īstenojas principa "Dari, ko gribi" pseidovērtības, kas tik ļoti patika Elisteram Kroulijam.

Šīs tēmas ik pa laikam atbalsojas jauniešu vidē. Piemēram, ir rokgrupa, ko sauc "Black Sabbath" ("Melnais sabats"). Kāda cita grupa, "Death SS", ierakstījusi disku, kura nosaukums ir Black Mass ("Melnā mise"). Jaunieši neņem vērā to, ka dziesmās ir izskan sātanistu idejas.

Taču līdzās šiem negatīvajiem elementiem jāuzsver mūsu pētījuma svarīgākais aspekts. Proti, neviena saruna par sātanismu un ezotēriku saistībā ar jauniešiem nav šķirama no jautājuma par morālo relatīvismu, kas saindē mūsdienu pasauli. Tie ir divi ceļi, kas ved vienā un tajā pašā virzienā - uz nekurieni. Egoisms, karjerisms un varaskāre ir galvenie mūsdienu sātanisma mozaīkas gabaliņi.

Satraucoši ir tas, ka šīs pseidovērtības nonāk līdz jauniešiem, kuri ir gana informēti par okultisma pasauli un melno maģiju. Kā tas var notikt? Kā piecpadsmit sešpadsmit gadus veca meitene var saistīties ar sātanistiem un just simpātijas pret velnu? To mēs aplūkosim nākamajās nodaļās.

Sataniskais roks

Mūsdienās rokmūziku var uzskatīt par lielu reklāmas rullīti, kas spēj skart miljoniem cilvēku. Tas informācija spēj ietekmēt pat modi, cilvēku domas, uzvedību. Šodien roka dziedātāji tiek uzskatīti par elkiem, tiem tiek veltīta teju vai reliģiska godāšana. Daudzi jaunieši mēdz pārrakstīt dienasgrāmatā viņu dziesmu tekstus, pieņemot to saturu. Tātad ar noteikta mūzikas žanra starpniecību jauniešiem tiek dota iespēja iepazīt jaunus uzskatus - tas patlaban notiek attiecībā uz sātanismu.

Pēdējos gados diemžēl ir tālāk attīstījies sātaniskais roks, kas iedvesmu gūst principa "Dari, ko gribi" pseidovērtībās. Arvien vairāk rodas tādas grupas, kas atklāti aicina uz vardarbību, pašnāvību, nihilismu un velna kultu.[11]

1. Nelieli ezotēriski pieskārieni

Pirms turpinām šo sarunu, ir pienācis laiks paskaidrot - lai nerastos pārpratumi -, ka ne jau viss roks ir sātanisks. Šāds apgalvojums būtu tikai muļķīgs pārspīlējums. Sātanisks ir pats veids, kā atsevišķi mākslinieki, vieni - ideoloģisku apsvērumu dēļ (ja viņi pieder kādai sektai), citi - komerciālos nolūkos, izmanto rokmūziku. Abos gadījumos rezultāts ir viens un tas pats - milzīga velna kulta "reklāmas kampaņa".

Kad tad īsti radās "sātaniskā rokmūzika"? Pirmā biklā norāde par sātanisma pasauli ieraugāma uz viena no roka vēsturē populārākajiem albumiem - "Bītlu" Sergeant Pepper"s Lonely Hearts Club Band (1967), uz kura vāka ir daudzu pazīstamu personību ģīmetnes. Viņu vidū, augšpusē pa kreisi, izceļas kāda plikgalvja attēls. Tas ir Elisters Kroulijs - mūsdienu sātanisma tēvs un lielākās daļas mūsdienu ezotērisko grupu iedvesmotājs.

Ringo Stārs, kas grupā "Bītli" spēlēja sitamos instrumentus tolaik paziņoja: "Mēs gribējām šeit apkopot to personu ģīmetnes, kuras mīlam un apbrīnojam."2 Vai "Bītli" tātad bija praktizējoši sātanisti? Skaidrs, ka nebija. Taču sešdesmitajos gados rokmūzikas pasaulē Elisters Kroulijs tika uzskatīts par modes lietu. "Bītli", iespējams, šo cilvēku cienīja viņa amorālās dabas dēļ. Ne velti viņi bija pirmie, kuri savās dziesmās iekļāva atsauces par narkotikām.

Septiņdesmitajos gados rokmūzika sāka pieņemties skaļumā. Radās hārdroks (smagais roks), kam raksturīgas metāliskas skaņas, griezīga elektriskās ģitāras spēle un spēcīgas balsis. Starp spilgtākajiem šī mūzikas žanra pārstāvjiem ir angļu grupa "Led Zeppelin", kuras ģitārists Džimijs Peidžs bija dedzīgs Elistera Kroulija doktrīnu atbalstītājs. Viņa interese par šo angļu okultisma darboni bija tik spēcīga, ka pamudināja viņu kolekcionēt visas E. Kroulija mantas: grāmatas, manuskriptus, cepures, ceļaspieķus, gleznas un pat rituālu laikā valkātās tunikas. Džimijs Peidžs iegādājās arī Kroulija māju Anglijā, Lohnesa ezera tuvumā.

"Led Zeppelin" ir viena no pirmajām rokgrupām, kas attēloja sātanistu simbolus uz kompaktdisku vākiem. Uz minētā ansambļa ceturtā albuma vāka redzams maģisks burts, ko plaši lieto, noslēdzot vienošanos ar velnu.[12]

Vēl viena norāde uz sātanismu ir "Led Zeppelin" trešajā albumā. Uz kompaktdiska vāka Džimijs Peidžs lika uzrakstīt Elistera

Kroulija moto - "Dari, ko gribi". Žurnālistam, kurš lūdza paskaidrot šo frāzi, ģitārists atbildēja: "Tā bija mana ideja. Vēsture, kas ir aiz tās, ir pārāk gara, lai to izstāstītu. Nolūks bija sniegt nelielu ezo- tērisku pieskārienu. Es cerēju, ka neviens to nepamanīs."[13]

2. Heavy metal eksplozija

Astoņdesmitajos un deviņdesmitajos gados hārdroka plūsma deva dzīvību heavy metai (smagais metāls) virzienam, kura skaņas bija vēl smagākas un ritmi - vēl plosošāki. Līdz ar šī mūzikas žanra eksploziju sātanisms kļūst aizvien biežāk sastopams rokmūzikas pasaulē. Kopš tā brīža un turpmāk aizvien vairāk būs tādu kompaktdisku, kur ezotērikas tēma skarta dziesmās un attainota vāka noformējumā.

Spilgtāko "sātaniskā" heavy metai grupu vidū ir dāņu grupa "Mer- cyful Fate".Viņu dziesma The oath stāsta par vienošanos ar velnu: "Es skūpstīšu āzi un zvēru un visu savu prātu, miesu un dvēseli veltīšu tam, lai īstenotu mūsu kunga Sātana ieceres."

Pie šī paša žanra pieder grupa "Deicide", kuras līderis Glens Bentons lika, lai viņam pierē iededzina otrādi apgrieztu krustu - tā, lai visi redzētu viņa līdzdalību velna kultā. Otrādi apgriezts krusts ir tipisks sātanistu simbols, kas redzams uz daudzu kompaktdisku vākiem.

Starp itāļu sātanistu rokgrupām izceļas "Death SS", kuru vada dziedātājs Stīvs Silvestrs. Viņu albumā Black Mass ("Melnā mise") tiek aprakstīts sātanisks rituāls, ko svin vienpadsmitos vakarā apgānītā baznīcā. Dziesmas vārdi skan: "Bērna rīkle tiks pārgriezta virs raganas miesām. Sajauc viņa asinis ar spermu un pievienojies Melnajai armijai."

Sevišķi nepatīkami ir to kompaktdisku vāki, kur attēlotas zaimojošas un pret kristietību vērstas ainas. Smagākais trieciens, protams, tiek Jēzum. Viņu attēlo visšausmlgāk - nonāvētu (grupas "Mortuary" un "Deicide") vai izmantotu par lingu akmens mešanai (grupa "Celtie Frost").

Tāpat uz kompaktdisku vākiem redzami vēl citi tradicionālie sātanistu simboli: pentagramma (apļa ieskauta piecstaru zvaigzne), "seši, seši, seši" (Antikrista skaitlis Bībelē) vai sešstaru zvaigzne aplī.

Netiek žēloti pat bērni. Grupa "Cannibal Corpse" albumā But- chered at birth ("Nokauts dzimšanas brīdī") ņirgājas par grūtniecību. Uz albuma vāka attēloti divi dzīvi miroņi, kuri atdala bērnu no nonāvētas grūtnieces ķermeņa.

Dažu rokgrupu pārmērību vidū nav tikai velna pielūgšana. Dziesmu tekstos bieži sastopamas arī tādas tēmas kā pašnāvības un eita- nāzijas cildinājums.

Uzskatāms šīs pret dzīvību vērstās mūzikas piemērs ir Ozija Os- borna dziesma Suicide Solution ("Pašnāvības risinājums"). Dziesmas vidū var saklausīt balsi, kas aicina klausītāju nošauties ar pistoli: "Ak, neviens. Vienīgi tu zini, kur tā atrodas. Tev tā ir. Kāpēc? Pamēģini! Ņem pistoli un pamēģini. Šauj! Šauj! Šauj!"

Eitanāzijai ir veltīts "Megadeth" albums Youthanasia, kuram iedvesmu devis "Nāves dakteris" - bēdīgi slavenais ārsts Džeks Ke- vorkjans, kurš "palīdzēja" nomirt daudziem pacientiem. "Megadeth" uzskata, ka eitanāzija nav nekas cits kā vien dzīves metafora. "Ja var izvēlēties, kā dzīvot, kāpēc gan nevar izvēlēties, kā mirt?" viņi paziņoja kādā intervijā.[14]

3. Sātana baznīca

Cits visai izplatīts fenomens ir "sātanisku vēstījumu" paslēpšana slavenu rokzvaigžņu ierakstos, kur tos ieraksta apgrieztā veidā. Tos var atšifrēt, griežot disku uz otru pusi. Šī metode atkal norāda uz seno sātanistu tradīciju skaitīt kristiešu lūgšanas apgrieztā veidā, lai tās zaimotu un veltītu velnam "melnajās misēs". Tāpēc šie apvērstie vēstījumi roka ierakstos ir mēģinājums īstenot mūzikā ezotēriskus rituālus.

Pie šī rituālu veida pieder arī grupas "Christian Death" dziesma Prayer, kurā ir apvērsti ierakstīta lūgšana Tēvs mūsu. Saprotams, ka, vēršoties ar lūgšanu pie velna, tajā nav pēdējais teikums: "Un neieved mūs kārdināšanā, bet atpestī mūs no ļauna."

Dažas grupas "deklamē" sātanisko daļu kā reklāmas izgudrojumu, lai tikai pārdotu ierakstus. Bet ir arī tādi, kas ar to nodarbojas visā nopietnībā, uzturot ciešu saikni ar sektām. Savienotajās Valstīs, piemēram, ļoti daudzi roka mākslinieki sadarbojas ar Sātana baznīcu - organizāciju, kas ir atļauta ar likumu.

Sātana baznīca radās Sanfrancisko 1966. gadā. Tās iniciators bija Entonijs Lavejs - Elistera Kroulija sekotājs - sadarbībā ar režisoru Kenetu Endžeru - filmu "Mana brāļa, ļaunā gara, aicinājums" (Iri- vocation of my demon brother) un "Uzlecošais Lucifers" (Lucifer Rising) autoru.

Bet kā gan iespējams - jūs jautāsiet -, ka likums pieļauj sātaniskas sektas pastāvēšanu? Tas notiek tāpēc, ka Sātana baznīca piesaka sevi kā reliģisku institūciju ar lielu priesteru skaitu, "Bībeli" un "baušļiem".

Atbildīgie par šo organizāciju darbojas pavisam "korekti": viņu darbība nav noziedzīga, viņi neupurē cilvēkus un neizmanto seksuālu vardarbību. Viņi tikai izplata savu sātanisko ideoloģiju.

Tāpēc Savienotajās Valstīs Sātana baznīca tiek uzskatīta par tādu pašu reliģiju kā visas citas, kuru rituālu teksti ir nopērkami pat grāmatnīcās par finansiāli izdevīgu cenu.

Ta ir briesmīga liekulība. Ļaunuma paaugstināšana patiesībā var nest tikai ļaunus augļus. Tas tiesa, ka Sātana baznīca nav noziedzīga, taču tā atbalsta objektīvi negatīvu ideoloģiju. Lai par to pārliecinātos, tikai jāizlasa deviņi sātana baušļi, kuros apkopotas šīs organizācijas idejas:

1.  Sātans ir ļaušanās baudai, nevis atturībai!

2.   Sātans ir dzīvesspars, nevis garīga ilūzija!

3.  Sātans ir tīra patiesība, nevis liekulīgs pašapmāns!

4.   Sātans nozīmē labsirdību pret visiem, kas to pelnījuši, nevis mīlestību, ko izšķērdē nepateicīgajiem!

5.   Sātans ir atriebība, nevis otra vaiga pagriešana!

6.   Sātans nozīmē uzlikt atbildību tam, kurš ir atbildīgs, nevis raizēties par psihes vampīriem!

7.   Sātans nozīmē to, ka cilvēks ir tikai viens no dzīvniekiem, dažreiz labāks, bieži sliktāks par lopiem, kas staigā uz četrām kājām, un kurš, pateicoties savai dievišķajai, garīgajai un intelektuālajai attīstībai, ir kļuvis par nežēlīgāko no dzīvniekiem.

8.  Sātans ir visi tā sauktie grēki, jo tie visi piešķir fizisku, psihisku vai emocionālu apbalvojumu!

9.   Sātans ir labākais draugs, kāds baznīcai vispār jebkad bijis, ņemot vērā to, viņš ļāvis tai darboties visus šos gadus.[15]

Šī ir Sātana baznīcas mācība. Ja neņem vērā grēka cildināšanu, tad visbriesmīgākais no deviņiem baušļiem, bez šaubām, ir aicinājums uz atriebību, kas ir prestatā kristīgajai piedošanai.

Vēlreiz redzam, ka sātanisms sevi piedāvā kā pseidokultūru. Cits svarīgs elements ir cilvēka pazemināšana līdz dzīvnieka līmenim. Ne velti viens no Sātana baznīcas rituāliem paredz cilvēku atteikšanos no viņu garīgās dabas. Cilvēki tiek aicināti identificēt sevi ar dzīvniekiem. Lai simboliski attēlotu šo jauno identitāti, rituāla beigās cilvēkiem jāmetas četrrāpus un jādzenas pakaļ pelei.[16]

Šie fakti atsedz Sātana baznīcas ārkārtīgi negatīvo potenciālu grēka, atriebības un lopiskuma slavināšanu. Tas viss diemžēl nav tikai neliela ļaužu bariņa neprāts. Sātana baznīca izmanto rokmūziku, lai slavinātu savas idejas un piedāvātu to iespējami lielākam skaitam jauniešu.

Ir tādi mākslinieki, kas aktīvi sadarbojas ar šo organizāciju un ir kā saikne starp Sātana baznīcu un jauniešiem, piemēram, "King Diamond" un "Acheron". Taču populārākais no visiem, protams, ir Merilins Mensons, kuru pielūdz kā elku daudzi jaunieši visās pasaules malās.

4. Merilina Mensona mīts

Amerikāņu dziedātājs Merilins Mensons, kurš labvēlīgi izturas pret narkotiku legalizāciju, morāles un ētikas normu neievērošanu un provokāciju ir padarījis par saviem galvenajiem ieročiem. Pats viņa vārds jau ir vesela programma. Tajā apvienots Merilinas Monro mīts ar bēdīgām atmiņām par Čārlzu Mensonu, garīgi nelīdzsvarotu cilvēku, kurš sešdesmitajos gados nodibināja sektu, kas atbildīga par vairākām slepkavībām.

Koncertu laikā, kuros tiek slavināta vardarbība un valda bezgaumība, Merilins Mensons pats sevi fiziski ievaino. Viņa dziesmas zākā Dievu, un to saturs ir bezkaunīgi nihilistisks. Dziesmā Misery machine runāts arī par Telemas abatiju, kurā dzīvoja Elisters Kroulijs.

Pirms dažiem gadiem Merilins Mensons tikās ar Entoniju Laveju - amerikāņu Sātana baznīcas dibinātāju - un tika ordinēts par "priesteri". Viņa ieraksti kļuva par briesmīgu šīs organizācijas reklāmu. Blanšs Bārtons, Sātana baznīcas piekritējs, piebilda: "Mēs saņēmām daudz jautājumu no jauniešiem, kuri sāka interesēties par sātanismu saistībā ar Merilina Mensona mūziku un rīcību. Mensons neslēpj savu atbalstu patiesajiem sātanistu ideāliem, un viņam diezgan daiļrunīgi izdodas izskaidrot, kādi tad īsti ir šie ideāli. Viņš nestāsta nekādus šausmu stāstus par upurēšanu un kriminālo noziedzību."[17]

Kādi ir Merilina Mensona sātaniskie ideāli? Dziedātājs tos apkopojis šādā paziņojumā: "Sātanisms nenozīmē velna pielūgšanu. Tas nozīmē to, ka cilvēkam pašam sev jābūt dievam uz zemes. Tev nav jāpielūdz nekas un neviens, izņemot sevi pašu."9

Atkal sastopamies ar Elistera Kroulija domāšanu - cilvēks, kas noliek sevi Dieva vietā. Šī ir pseidovērtība, ko noteikts mūzikas žanrs nodod jauniešiem. īsta "smadzeņu skalošana", kas var novest jauniešus pie nihilisma un neticības dzīvei.

Vēl viens uzskatāms piemērs saistībai starp mūziku un ezotē- risko sektu pasauli ir grupa "Psychic TV", ko vada P. Oridžs, Elistera Kroulija sekotājs un "Psihiskā jaunatnes tempļa" dibinātājs. Klausoties "Psychic TV" mūziku, jaunieši var nodibināt saikni ar šo sektu, kura saviem rituāliem iedvesmu smeļas seksuālajā maģijā.

Visi līdz šim minētie piemēri nomācoši apliecina to, ka daļa mūsdienu mūzikas ir neapšaubāmi kļuvusi par iedarbīgu līdzekli sātanisma izplatīšanai jauniešu vidū.

Kā jau teicu, ne visa rokmūzika piedāvā negatīvu informāciju. Taču nevar noliegt to, ka tā tiek izmantota, lai sekmētu okultisma, nāves un bezcerības pseidokultūru.

Sātana sekotāji labi zina to, ka ar viena kompaktdiska starpniecību ir iespējams uzrunāt miljoniem jauniešu visā pasaulē. Kurš gan cits reklāmas rullītis vēl varētu garantēt tikpat veiksmīgu savas preces noietu?

Daudzi vecāki jūtās droši, jo viņi domā: "Mans bērns nekad nekļūs par sātanistu. Viņš ir bailīgs un nekad nedosies uz mežu, lai piedalītos rituālos." Taču jebkurš piecpadsmit sešpadsmit gadus vecs pusaudzis var kļūt par viegli'sasniedzami mērķi īstam sā- tanismam, kas māca dzīvot saskaņā ar noteikumu "Dari, ko gribi".

3.jauniešu sātanisms

Kādas var būt sekas, klausoties sātaniskā roka ierakstus? Uz šo jautājumu jāsniedz ļoti korekta atbilde.

Vairākkārt esmu teicis, ka nav pareizi uzvelt plašsaziņas līdzekļiem atbildību par tik kompleksu parādību kā jauniešu aizraušanās ar ezotēriku. Patiesībā iemeslu, kas ir tās pamatā, var būt daudz un dažādi.

Lai pareizi izvērtētu sātaniskās rokmūzikas ietekmi uz jauniešiem, varam izmantot simboliskus tēlus. Iztēlosimies, ka satāniskā mūzika ir indīga auga sēklas, ar ko jaunieši var saindēties. Ja šīs sēklas tiek sētas uz klints, nekas nenotiek, taču tad, ja to iemetīs auglīgā augsnē, indīgais augs uzdīgs, izaugs un darīs savus posta darbus.

Kad es runāju par auglīgu augsni, tad ar to domāju problēmas, ar ko saskaras jaunieši: bezdarbs, saskarsmes trūkums, vientulība, nedrošība, smaga situācija ģimenē, narkotiku un alkohola lietošana. Šāds nāvējošs nihilistiskas rokmūzikas un cilvēcisko problēmu kokteilis var radīt postošu iedarbību uz to jauniešu psihi, kuri ir nonākuši grūtībās vai ir psiholoģiski nestabili.

1. Gadījums Kjavennas pilsētā

Ta vien šķiet, ka daži notikumi, kas nesen risinājās Itālijā un aiz tās robežām, apliecina tēzi par to, ka jauniešu aizraušanās ar sātanismu ir saistīta ar noteiktu rokmūzikas žanru. Satraucošākais notikums, bez šaubām, ir māsas Marijas Lauras Maineti slepkavība. Trīs septiņpadsmit gadus vecas meitenes viņu nogalināja Kjavennā,

Sondrio provincē. Klostermāsa, kuru visi pazina viņas labestības un žēlsirdības dēļ, tika nodurta ar deviņpadsmit naža dūrieniem.

Runa nudien bija par cilvēka upurēšanu velnam - vismaz tik daudz atklājās izmeklēšanas gaitā. Visas trīs meitenes bija dedzīgas ezotērikas un sātaniskās rokmūzikas cienītājas. Izmeklētāji viņu dienasgrāmatā atrada Merilina Mensona attēlus un viņa dziesmu tekstus, kā arī tādus sātaniskos simbolus kā apvērstu krustu un "seši, seši, seši" - Antikrista skaitli Bībelē.[18]

Māsa Marija Laura Maineti bija tāds cilvēks, kas allaž gatavs palīdzēt ikvienam, kam radušās grūtības. Nozieguma vakarā viena no meitenēm viņai piezvanīja, un, izlikdamās izmisusi, sacīja: "Esmu stāvoklī. Man liek taisīt abortu. Mums tūlīt pat jātiekas."

Taču tie bija slazdi. Māsu pierunāja doties uz nomaļu vietu meža vidū. Dienu vēlāk viņu atrada asins peļķē, sadurtu, viņas sejā, kaklā un krūšukurvī bija deviņpadsmit naža dūrienu.

Nopratinot meitenes, visas trīs atklāja, ka "Sātanam būtu pieticis ar astoņpadsmit naža dūrieniem" - seši dūrieni no katras, kas veidotu velnišķo skaitli "seši, seši, seši".

Nazis gāja no rokas rokā, taču vēl viens papildu dūriens, pēc meiteņu domām, būtu "izjaucis rituālu"[19].

Meitenes pastāstīja, ka māsa Marija Laura, saņemot naža dūrienus, bijusi uz ceļiem un lūgusies sakļautām rokām. Viņas pēdējie vārdi bija: "Kungs, piedod viņām", kamēr meitenes nemitējās viņu durt un zākāt: "Mirsti, nolādētā! Lūdz savu Dievu!" Runa tātad bija par spīdzināšanu.

Žurnālists Dāvids Gorni laikrakstā Corriere della Sera minēja dažus faktus, kas šo epizodi vērš vēl satraucošāku: "Lai pastiprinātu šo neprātīgo vienošanos, septiņpadsmitgadnieces veica veselu virkni sātanisku rituālu. Viens no tiem bija sevišķi šausminošs: visas trīs slepkavas bija dūrušas nazi sev rokā vai pulsa vietā, lai pielietu biķeri ar asinīm, ko izdzert kā mūžīgu zvērestu un augstāko dāvanu Lucifera vārdā. Bet dzērušas bija tikai divas no viņām."[20]

Pēc mēnešiem ilgas izmeklēšanas policisti apstiprināja, ka "runa bijusi par cilvēka upurēšanu velna godam"[21]. Nebija nekādu citu faktu, kas varētu likt uzskatīt, ka notikumā būtu iejaukta vēl kāda cita persona. Trīs Kjavennas meitenes tātad bija rīkojušās vienas pašas.

2. Daudz vardarbīgu notikumu

Citi, gan ne tik smagi notikumi, kas saistīti ar jauniešu aizraušanos ar sātanismu, Itālijā konstatēti 1996. gadā. Viss aizsākās ar kādā mazpilsētā, Laspecijas provincē, dzīvojoša jaunekļa atzīšanos, kurš bija naktīs devies uz kapsētām, lai apgānītu kapus un zagtu galvaskausus un kaulus.

Jauneklis, kas šodien ir pilnībā nožēlojis savu vainu, paziņoja: "Es nožēloju visu, ko esmu izdarījis. Es |āvos "melnā metāla" mūzikas vilinājumam, kam sekoju jau vairāk nekā desmit gadus. It sevišķi dažu norvēģu un zviedru grupu, tādu kā "Mayhem", "Darkthro- ne" un "Marduk", dziesmu tekstiem. Tās mani tik ļoti ietekmēja, ka atkārtoju kā automāts to, ko viņi apdziedāja savās dziesmās … Šī mūzika, ko es klausījos pat desmit stundas dienā, mani aizrāva tik ļoti, ka es vairs neapzinājos savas rīcības nopietnību."[24]

Vēl pirms četriem gadiem Norvēģijā vairāku rokgrupu dalībnieki organizēja teroristiskus atentātus pret katoļu baznīcām, savu muzikālo naidu pārvēršot vandālismā.

Šajā nokaitētajā gaisotnē netrūkst arī slepkavību. Kounts Griš- nahs, grupas "Burzum" līderis, tika notiesāts uz divdesmit gadiem cietumā par cita mūziķa, grupas "Mayhem" vadītāja Oistena Arse- ta, slepkavību. Intervijā cietumā viņš publiski paziņoja par saviem nolūkiem ar bruņotiem cilvēkiem vērsties pret Baznīcu. "Kristietības noriets ir jau sācies," sacīja Kounts Grišnahs.10

Citas vardarbības epizodes, kas saistītas ar rokmūziku, apkopojuši amerikāņu pētnieki Bobs un Grethena Passantīno esejā "Sātana ēna". Šo epizožu vidū izceļas notikums ar ēetrpadsmitgadīgo Tomiju Salivanu, kurš bija apguvis sātanismu ar heavy metai dziesmu tekstu un bibliotēkas grāmatu palīdzību. Kādu dienu šis zēns sacīja savam draugam, ka sapnī viņam parādījies velns un pavēlējis nogalināt Tomija ģimeni. Tomijs iedūra savai mātei vismaz divpadsmit reizes. Pēc tam viņš centās nogalināt arī tēvu un brāli, pielaižot uguni mājai. Beigās pavērsa nazi pats pret sevi, pārgriezdams sev rīkli un vēnas, un noasiņoja.

"Arī vandālisms," skaidro Bobs un Grethena Passantīno, "ir kopīga iezīme jaunajiem okultistiem. 1985. gada decembrī Ņūbrunsvi- kas kapsētā, kas atrodas Ņūdžersijā, četri jaunieši apgāza septiņdesmit sešus kapakmeņus. Pēc tam viņi zemē sarindoja amerikāņu karodziņus - tā, lai tie izveidotu pentagrammas kontūru, un sadedzināja tos, izmantojot nelielas svecītes. Svecītes un karodziņus viņi bija nozaguši no blakus esošajiem veterānu kapiem. Šie jaunieši nebija īpaši apguvuši un praktizējuši sātanismu. Viņi tikai kopēja savu iemīļoto heavy metai grupu simbolus un nekam nederīgo dziesmu tekstus."11

3. Ceļš uz sātanismu

Kā gan piecpadsmit, sešpadsmit vai septiņpadsmit gadus veci bērni var tik labi iepazīt sātaniskos rituālus? Kas viņus ietekmē? Kā viņi nonāk saskarē ar attiecīgo vidi? Atbilde ir vienkārša. Pirmā saskarsme noris ar mūzikas starpniecību. Vēlāk nāk viss pārējais.

Arī ar rokmūzikas žurnālu palīdzību var nonākt saskarē ar ezotēriku. Viens no pazīstamākajiem itāļu ikmēneša mūzikas izdevumiem - žurnāls Flash - publicēja Amerikas Sātana baznīcas adresi, raksturojot to kā "nopietnāko un uzticamāko asociāciju, pie kuras var vērsties okulto teoriju amatieri un profesionāļi".

Attiecīgais raksts beidzās ar nepārprotamu aicinājumu lasītājiem: "Ja jūs domājat, ka jums var palīdzēt sātanisma pazīšana, un ja vēlaties piedalīties šajā lielajā domas kustībā, ko sauc par sātanisko filosofiju, tad Sātana baznīca jūs gaida."[27]

Rokmūzika un rokmūzikas žurnāli tātad var kalpot par ceļu, kas jauniešus ved uz sātanisma pasauli. Iesākumā ir parasta interese par dziedātāju, kas vēlāk noved pie sātana kulta praktizēšanas, un tas ir noticis ar daudziem jauniešiem.

Viens no viņiem, pilnībā nožēlojis izdarīto, pastāstīja par savu pieredzi radio stacijas "Radio Maria" raidījumā "Jaunieši starp sātana suģestiju un Kristus piedāvājumu", kuru vadīja Džuzepe Ferrari.

Šī divdesmit divus gadus vecā puiša liecība ir simboliska:

"Es sāku interesēties par sātanismu sešpadsmit gadu vecumā, jo man radās ziņkāre, klausoties mūziku. Astoņpadsmit gadu vecumā es nolēmu pilnībā piederēt šai pasaulei. Sazinājos ar vienu no lielākajām itāļu sātanistu sektām un sāku bieži apciemot tās biedrus.

Pēc neilga laika es apjautu, ka šie sātanisti patiesībā man nav nekādi draugi. Biju nokļuvis izmantojamā lomā. Tanī laikā mani finansiālie ietaupījumi bija niecīgi, taču es biju pārliecināts, ka varu tos pilnībā uzticēt sektai. Man atlika tikai tik naudas, lai samaksātu par benzīnu mopēdam.

Šajā grupā es pabiju kādus desmit mēnešus, kuru laikā piedalījos arī vairākos sātaniskos rituālos. Tās bija ļoti drūmas ceremonijas, aiz kurām slēpās tikai un vienīgi spēcīgas seksuālas perversijas.

Bija arī smacējoša tiekšanās pēc varas. Mēs bijām pārliecināti par to, ka varam valdīt pār citiem. Mēs atradāmies nemitīga izaicinājuma gaisotnē, ko raksturoja ārkārtīga neiecietība pret Baznīcu.

Manuprāt, jaunieši, kas piederēja šai sektai, patiesībā nemaz nebija ļauni. Daudzi no viņiem bija piedzīvojuši smagas problēmas ģimenē. Ar sātanisma palīdzību viņi mēģināja rast tām risinājumu, taču tā bija tikai ilūzija. Personiskās ciešanas nav uzveicamas ar dusmām pret visu pasauli.

Tad pienāca brīdis, kad es vairs nevarēju paciest radušos situāciju un aizgāju. Ar laiku es sāku visu pārdomāt un atklāt citas vērtības. Es nolēmu dzīvot savu īsto dzīvi un atkal ieraudzīju saules gaismu."[28]

Klausoties šī jaunieša liecību, man prātā nāk kardināla 0"Kono- rija vārdi. Es domāju par tukšumu, kurā patīk ielavīties sātanam. Šī tēma bieži atkārtojas pieredzē, par ko stāsta paši jaunieši, kuri iekrituši okultisma slazdos.

Šo tukšumu pieminējis arī tēvs Agostīno Kleriči, Komo diecēzes nedēļas apskata direktors, rakstā par māsas Marijas Lauras Mai- neti slepkavību: "Sātanisms rod vietu tur, kur mazumā iet reliģiozitāte; slikta audzināšana valda tur, kur trūkst audzināšanas; ļaunums ložņā tad, kad vieta, kur jābūt labajam, ir uz nāves sliekšņa. "Nekā kultūra" ir nežēlīga utopija, jo šis "nekas" patiesībā nepastāv. Kad nav nekā, patiesībā jau ir ļaunums. Viss ir vēl dramatiskāks tanī vecumā, kad pieauguša cilvēka dzīvei jānomaina nebēdnīgā bērnība. Nepieciešams, lai pusaudzī tiktu ar mīlestību un maigumu ieaudzināta upurgatavība, jo tikai upurgatavība dzem- dina labo. Šodienas patērētāju sabiedrība no tās izvairās, ļaujot arvien vairāk izpausties indivīda nabadzīgumam. Un, ja upurgatavība neved pie vērtībām, tās vietu ieņem neveselīga pašreklāma. Garlaicība pārņem ideālu tukšumu. Un spēle kļūst par spēli … ar nāvi. Tas notika Kjavennā."[29]

Diskotēkas "rituāls"

Viena no skumjākajām jaunākās jauniešu modes tendencēm, bez šaubām, ir atgriešanās pie primitīvisma. Vai precīzāk - civilizācijas nāve, kad pievienojas dimensijai, kurā cilvēks pārstāj būt cilvēks un labprātīgi kļūst par instinktu vadītu dzīvnieku. Tieši tā, kā tas notiek vienā no amerikāņu Sātana baznīcas rituāliem.

Visspilgtāk šī parādība izpaužas diskotēkās un reivos, kur pēdējā laikā nudien ir pieredzēts absolūti viss. Protams, jaunieši to piedzīvojuši uz savas ādas.

1. Modernais "sabats"

Diskotēku var uzskatīt par masveida ezotērisku rituālu. Indivīdu pulciņš sanāk kopā neparastā vidē slēgtās telpās vai zem klajas debess, lai kustētos dārdošas mūzikas nevaldāmā ritmā, kas nepieļauj nekādu vārdisku sazināšanos. Tas ir lopiskuma triumfs pār cilvēcisku būtni, kura nolaižas līdz primitīvam līmenim.

Lielisku diskotēkas scenārija definīciju sniedzis psihiatrs Žans Pols Režimbāls savā grāmatā Rokenrols: "Dārdošas mūzikas izolēti viens no otra un apžilbinošas gaismas staru kūļu izgaismoti, dejotāji izpilda jebko, kas viņiem ienāk prātā, uz sevi pat nepaskatoties, nedz arī bilstot kādu vārdu citiem, it kā katrs no viņiem kustētos spoguļa priekšā, bez mitas kliedzot: "Es! Es! Es!""[30]

Kāds cits psihiatrs Vittorino Andreoli ir nodēvējis diskotēku par "primitīvu katedrāli", kurā izpilda "kolektīvās transformācijas dižo rituālu"[31]. un viņam ir taisnība. Diskotēku "deja" nav nekas cits kā mūsdienīgs rituāls, monotons un dižmanīgs, kurā cilvēku valoda tiek aizvietota ar ierobežotu skaitu žestu un kustību.

Mūzikas ritms ir tik spēcīgs, ka narkotikas kļūst par teju neaizstājamām "zālēm", lai varētu turēt. Skaņa ir tik skaļa, ka nav iespējams sazināties. Diemžēl diskotēkās nevar atskaņot mūziku, kurai raksturīgas klavieru vai klasiskās ģitāras maigās skaņas. Lai pastāvētu, tai "jāuzsprāgst" maksimālā skaļumā. Diskotēkas mūzikai par visām varītēm jābūt "izkliegtai", citādi tā nepastāvētu. Par šo raksturīgo iezīmi mums vajadzētu padomāt. Cilvēki lielākoties kliedz tāpēc, ka viņiem ir maz, ko sacīt. Tiem jāpaceļ balss, lai viņi tiktu uzklausīti. Tas pats notiek ar diskotēku mūziku. Tā ir tik nožēlojama un mākslinieciski nabadzīga, tādēļ, lai kāds to klausītos, pastiprinātājiem tā obligāti "jāizkliedz".

Taču notiek arī ļaunākas lietas. Atsevišķās ballītēs, ko sauc par reiviem, diskotēkām raksturīgie elementi tiek pastiprināti. Ar šo angļu vārdu reivs, kas nozīmē "murgs", apzīmē lielus saietus, kuros dejo pat divdesmit četras stundas no vietas, lietojot narkotikas un alkoholu.

Nevar nesaskatīt līdzību starp reiviem un seno raganu un burvju sabatu. Rakstnieks Rīno Kammileri kādā rakstā žurnālam Studi cattolici ("Katoliskā mācība") dalījās ar saviem novērojumiem: "Samaņu transu izraisa uzbāzīga bungu rīboņa un nepārtraukta, aizrautīga deja. Kad šamanis ir iekarsis, tanī brīdī viņu ir "apseglojis" dēmons. Un tagad padomāsim par moderno diskotēku, kur disko- mūzika, narkotikas un sekss ir viduslaiku raganu sabats mūsdienu interpretācijā. "Drūmajos gadsimtos" visai šai darbībai bija noteikts mērķis - piesaukt velnu. Šodien, protams, sātans diskotēkās neparādās, taču, noraugoties, kā tas viss iedarbojas uz atsevišķiem cilvēkiem, nevar teikt, ka viņa tur vispār nebūtu."[32]

2. Velnišķā ekstāze

Vispopulārākās no diskotēkās tirgotajām narkotikām ir ecstasy, to nosaukums vien ietver sevī sātanisku nozīmi. Mēs jau vairākkārt redzējām, ka velna sekotāji simboliski izmanto visu pretējo, piemēram, otrādi apgrieztu krustu un lūgšanas.

Vārds ekstāze pēc savas izcelsmes apzīmē stāvokli, kad notiek dvēseles atraušanās no pasaulīgajām lietām, nonākot dievišķā kontemplācijā. Turpretī diskotēkā notiek gluži pretējais. Ecstasy tablete izraisa tādu stāvokli, kad jaunieši kļūst par instinktu vergiem, jo "atlaiž visas bremzes". Tā galarezultāts ir miesas uzvara pār dvēseli.

Šī pārprastās ekstāzes dimensija, kuru realizē diskotēkās, ir solis pretī sātanistiem tik tīkamas sabiedrības, kurā viss ir otrādi, radīšanai. Kaut vai tā pati mūzika dažkārt tiek mākslīgi radīta, lai inscenētu masveida ezotēriskus rituālus.

Kliedzoša ir grupas "Enigma" rīcība, tā vienā no savām slavenākajām dziesmām, kas saucas Principles of lust ("Saldkaisles principi"), ir izmantojusi gregoriāņu dziedājumus apgrieztā veidā. Šīs mūzikas pamatā ir dziļas zināšanas par ezotēriku. "Enigmai" ir izdevies noķengāt neparastu gregoriāņu dziedājumu latīņu valodā par šķīstību, kas ņemts no Pūpolu svētdienas liturģijas katoļu Baznīcā: Cum angelis et pueris fideles inveniamur. In nomine Chris- ti. Amen. ("Būsim uzticīgi līdz ar eņģeļiem un bērniem. Kristus vārdā. Amen.")

Dziesmā Principles oflust šis sakrālais dziedājums ir ierakstīts apgriezti un tam pievienotas seksuāla akta elsas. Tāpēc tā sākotnējā nozīme, kas attiecināma uz šķīstību, tiek pilnībā izjaukta un zaimota.

Iztēlosimies, kas var notikt diskotēkā ar simtiem jauniešu, kas dejo šīs mūzikas pavadījumā. "Enigmas" zaimojošais apvainojums tiek pastiprināts un pārtop īstā ezotēriskā masu rituālā.

Gaisotne diskotēkās, kur tiek lietotas narkotikas, alkohols un zaimojoši rituāli, līdzinās mūsdienu "sabatam", kura galvenās darbojošās personas ir jaunieši. Galvenās darbojošās personas vai … upuri? Reizēm rezultāts ir nevainīgu cilvēku nāve: jaunieši pēc vakara, kas pavadīts kopā ar draugiem, iet bojā narkotiku dēļ vai sestdienas vakaru autoavārijās.

Tam visam vajadzētu izraisīt mūsos pārdomas. Ko gan nozīmē "izklaidēties"? Vai tiešām mūzika, dejas, diskotēkas var kļūt par nāvējošiem ieročiem? Šodien jaunieši brīvi izklaidējas, nododoties narkotikām, ezotērikai un alkoholam, ko savulaik mēdza likt pēdiņās, kad runa bija par jauniešu izklaidi.

3. Ielūgumi

Plašsaziņas līdzekļi saceļ traci, kad kāds jaunietis nomirst pēc ekstāzi tabletes norīšanas. Cilvēki top mēmi no pārsteiguma, redzot kliedzošo pretrunu starp ideju par izklaidi un domu par nāvi. Patiesībā tur nav daudz, par ko brīnīties. Arī tas, šķiet, pieder "rituālam".

Ja pamēģināsim papētīt jauniešiem piedāvātos ielūgumus, kas reklamē diskotēku vai reivu ballītes, tad atklāsim satraucošas īpatnības. Daudzos no tiem iekļauts gan vizuāls, gan vārdisks vēstījums, kas pārkāpj vispārpieņemtas ētikas vai morāles normas: nāve, ļaunais gars, sātanistu simboli, buršanās, okultisms un dažādas frāzes ar negatīvu un nihilistisku saturu.

Starp daudziem reklāmielūgumiem uz reiviem, ko esmu sakrājis vairāku gadu garumā, ir viens, kas mani satrieca visvairāk. Uz tā ir teikums ar enigmātisku piegaršu: "Nav jābīstās no tiem gara piedzīvojumiem, kas atklāj piekļuvi laimei."

Par kādiem "gara piedzīvojumiem" tur ir runa? Lai to atklātu, pietiek paskatīties šī paša ielūguma stūrī, kur iespiests "seši, seši, seši" - Antikrista skaitlis. Un laime tātad ir sātanisma un principa "Dari, ko gribi" "laime".

Šajos daudzkrāsainajos ielūgumos atspoguļojas tas, ko ieraudzīs jaunieši pēc tam, kad viņi būs pārkāpuši reklamēto lokālu slieksni, - tukšuma pseidokultūra. Tāpēc, ko tur brīnīties, ja noteikta vide kļūst par nevainojamu ietvaru narkotiku un alkohola lietošanai. Visu jau ir uzrakstījuši, ieplānojuši, pie galda izstrādājuši tie paši "melnie grifi", kas grib kļūt bagāti uz jauniešu rēķina.

Taču diskotēkas smagākā problēma nav narkotiku lietošana. Lielākā problēma ir jauniešiem uzspiestais saziņas trūkums - dārdošais skaļums, kas liedz cilvēkiem normāli sazināties, veicinot cilvēkiem nepiedienīgu un dzīvniecisku saziņu.

Paradoksāli, bet šī skaļā trokšņa vidū valda uzvarošs klusums. Klusums, kas "aug kā vēzis". Diskotēkā jauniešiem rodas ilūzija, ka viņi atrodas kompānijā. Patiesībā ikviens no viņiem atrodas dziļi savā vientulībā.

Pēdējā laikā diskotēku izplatība vieš bažas, jo tās skar aizvien jaunāka vecuma bērnus.

Atsevišķos lokālos, pludmalēs un atpūtas rajonos izplatās bēdīgā mode organizēt tā sauktās "bērnu diskotēkas". Dabiski, ka šajā gadījumā nav runa par narkotiku un alkohola lietošanu, taču joprojām paliek smagā problēma, ka bērnos tiek audzināts sazināšanās trūkums.

Darbojas viens un tas pats mehānisms, kad vecāki tiek mudināti pamest bērnus zināmās "minidiskotēkās" vai kad viņi novieto bērnus pie televizora - aukles. Nav svarīgi, kādā kvalitātē ir tas, ko redz vai klausās. Galvenais ir bērnus kaut kur "novietot", lai vēlāk tos "paņemtu" vajadzīgajā brīdī. Kā bagāžas novietnē.

Tā bērni jau no mazotnes tiek "audzināti" par nākamajiem diskotēku apmeklētājiem ar visām sekām, ko vien varam iedomāties.

Vēl viens interesants aspekts, kas ņemams vērā, ir izrādīšanās. Diskotēka arvien vairāk kļūst par lielu skatuvi, kur jaunieši cenšas izrādīt jaunākās modes diktētās dīvainības. Šīs parādības redzamākā izpausme ir ekscentriskā mode veikt tetovējumus un pīrsingu (lieli vai mazi gredzentiņi, kurus izmanto dažādu ķermeņa daļu "izrotāšanai"). Arī tā pamatā ir ezotērika, ko aplūkosim nākamajā nodaļā.

4. Svarīgs dokuments

Vielu pārdomām par tēmām, ko līdz šim esam apskatījuši, jau 1996. gadā piedāvāja kāds bīskapu dokuments, sastādīts Emīlijā Romaņjā - reģionā, kur ir visvairāk diskotēku. Joprojām tik ļoti aktuālais teksts saprotoši un konstruktīvi pieskaras jauniešu pasaules sarežģītajai realitātei, piedāvājot lieliskus ieteikumus, kā pārvarēt dažādās problēmas, kas saistītas ar deju lokāliem.

"Jauniešiem," lasāms dokumentā, "liekas, ka viņiem nav vietas šajā sabiedrībā, it sevišķi, kad nākas meklēt atbildes uz viņu svarīgākajiem jautājumiem. Grūtības atrast nodarbošanos, izaugsmes un atkarības stāvokļa paildzināšana uz nenoteiktu laiku, nevēlēšanās uzticēt viņiem atbildīgus, svarīgus uzdevumus novilcina viņu iekļaušanās laiku sabiedrībā.

Viņi ir inficēti ar labklājības haosu. Viņiem ir viss, kas nepieciešams, lai dzīvotu, un pat vēl vairāk, un tāpēc tiem nav jācīnās par to, lai apmierinātu savas pamatvajadzības (sagādātu pārtiku, apģērbu, mājokli, parūpētos par drošību). Viņu uzmanība tāpēc tiek vērsta uz ne tik neatliekamu, pakārtotu un vairāk ar baudu saistītu vajadzību apmierināšanu (patērēšana, imidžs, izklaide).Un tas, protams, nerada spēcīgas personības (..).

Saskarsme galvenokārt notiek ar plašsaziņas līdzekļu starpniecību, un tāpēc tā ir vienpusīga. Turklāt tā ir labvēlīga, glaimojoša, pavirša - svarīgāks ir ietvars, nevis saturs. Jaunā paaudze pierod pie šādas saskarsmes un aizvien biežāk sastopas ar grūtībām sazināties ārpus šiem kanāliem vai to paveidiem. Tas atņem vietu un laiku saskarsmei starp cilvēkiem, jo īpaši starp dažādām paaudzēm (..).

Tad šķiet, ka mūzika un diskotēkas var apmierināt daudzas vajadzības. Sazināšanās ar plašsaziņas līdzekļu starpniecību, ķermeņa kultūra, mūzika, tikšanās vieta jauniešiem ar vienu un to pašu gaumi un izpratni, baudas meklēšana, pašapliecināšanās dejā, ārējais izskats, kārdināšana, panākumi ir tikai dažas no atbildēm, ko piedāvā diskotēka. Acīmredzot šīs atbildes ir pārejošas, ierobežotas, patērējošas, neracionālas, taču šķiet iedarbīgas, vismaz uz kādu brīdi.

Liels ir risks zaudēt pārkāptas robežas izjūtu, bēgt no personiskās izaugsmes uzdevumiem, no sociāliem uzdevumiem, šādi veicinot vairāk egoistiskas, nekā altruistiskas tieksmes, lai gan pat diskotēkā ir iespējams apliecināt pašaizliedzību un altruismu."

Emīlijas Romaņjas Bīskapu konferences dokumenta nobeigumā ir aicinājums jauniešiem:

"Mēs aicinām jūs kļūt par misionāriem savu vienaudžu vidū, radošā un labvēlīgā veidā (..). Būt piesardzīgiem ar patērēšanu, konformismu, manipulācijām, ko piemēro diskotēkās. Tā ir slimība! Uzdrīkstēšanos aizvieto ar banālu piederību modei, domāšanai, kas ļaujas straumei. Tas ir sākums bīstamai masveida apstrādei.

Mēs aicinām jūs cīnīties pret bēgšanu no atbildības: no atbildības par sabiedrību un par savu izaugsmi. Pievērsiet uzmanību egoismam, kas piemīt dažiem izklaides veidiem. Veiciniet altruismu un atbildības uzņemšanos. Audziniet sevi mērenībai.

Mēs aicinām jūs izmantot ekspresivitāti radošos un no patērēšanas brīvos veidos; meklēt jaunus ceļus; kritiski, bet arī pozitīvi uzņemt jaunas kultūras formas, kas parādās (..)."4

Tetovējumi un pīrsings - vakardiena rītdienas vietā

Tetovējums nav tikai krāsains zīmējums uz ķermeņa. Tas ir kaut kas vairāk. Tas ir simbols, kura saknes sniedzas pagānismā un pirmatnējā kultūrā. Šodien, kad galvu paceļ ezotērika, gaismā atkal tiek celti maldinoši izdomājumi, lai iekarotu jaunās paaudzes.

Daudzi jaunieši tetovējas, taču viņi nezina savas rīcības ezotēris- ko nozīmi. Jaunieši domā, ka tā ir tikai nevainīga mode. Viņi lepni izrāda savus tetovējumus pludmalēs vai diskotēkās, taču nezina, kas slēpjas aiz šī tetovējuma. Viņi neapzinās, ka ir iekrituši ezotērikas slazdos.

1. Pamatdoktrīna

Lai kļūtu skaidrāks tas, ko vēlos sacīt, izmantošu dažus fragmentus no grāmatas, kas tiek uzskatīta par pamatdoktrīnu tetovējumu "kultūrā", - Modēm Primitives ("Primitīvie laikabiedri"), kas Itālijā iznākusi ar nosaukumu "Tetovējumi, ķermenis, gars". Runa ir par grāmatu, kas dedzīgi atbalsta tetovējumu un pīrsingu lietošanu, labi izgaismojot tās "garīgo" nozīmi.

Šīs grāmatas itāļu izdevuma ievadā Ivo Kvartiroli runā par krīzes laiku, kurā "tradicionālās vērtības - progress, zinātne, ģimene un reliģija - ir zaudējušas savas atbalsta funkcijas".

"Mums ir šīs vēsturiskās privilēģijas", skaidro I. Kvartiroli, "būt par mūsu laikmeta krīzes aculieciniekiem. Šo galu šajos gados labi simbolizē tas, ka planētas Urāns un Neptūns nostājas uz vienas taisnes, kas sākās 1989. gadā un kam lemts ilgt līdz 1997. gadam. Līdzīga parādība novērota no 1818. gada līdz 1826. gadam, kas veicināja industriālo attīstību un mūsdienu pasaules strukturēšanās paātrinājumu."[33]

Ta vien šķiet, ka Ivo Kvartiroli ar astroloģijas palīdzību piesaka "Jaunā laikmeta" iestāšanos, kurā visam būtu jāmainās. Bet kādai vajadzētu būt šai sabiedrības metamorfozei? Atbilde ir vienkārša. Ta ir metamorfoze, kuras virspusē atgriežas pirmatnējās un pagānu kultūras senlaiku rēgi, iemiesoti tetovējumu un pīrsingu modē.

I. Kvartiroli piebilst: "Pirmatnējā, pagāniskā kultūra un grieķu antīkā pasaule ir vienmēr atzinušas vairākus dievus viena vienīgā dieva vietā. Lai pieņemtu daudznacionālu sabiedrību, vispirms ir jāpieņem dažādība cilvēku vidū un sevī pašā. Jāatzīst sevī arhaiskais, noslēpumainais, nepilnīgais, instinktīvais, nepieņemtais, kam nav jābūt obligāti labam. Lai mēs nevērstu savas problēmas pret kādiem grēkāžiem, ir jāatzīst un jāpieņem arī sava ēnas puse."[34]

Šo vārdu gaismā mēs varam labi izprast to, ka tetovējums nav tikai zīmējums uz ādas, bet, ka tam ir daudz dziļāka, ezotēriskā nozīme. Tetovējumi un pīrsingi nav nekas cits kā pagānu, pirmatnējo cilšu un nekristiešu pseidokultūras jaunie karogi. Satraucoši ir tas, ka šodien šie "karogi", apzināti vai neapzināti, "plīvo" tieši jauniešu rokās.

Jaunatnei vajadzētu būt nākotnes kaldinātājai, rītdienas priekam un cerībai. Savukārt tetovējumu pseidokultūra, šķiet, grib viņus iegremdēt vakardienas bezcerībā un skumjās. Tas ir vakardienas primitīvisms, kas pēdējā laikā atkal parādās.

Daudzi jaunieši domā: "Kāpēc lai es to nedarītu? Visi mani draugi to dara. Galu galā tajā nav nekā slikta."

Tad viņi dodas pie tetovētāja, lai tas viņus tetovē. Viņi neapzinās to, ka ikviens tetovējums ir solis atpakaļ, regresējošs solis pretī pirmatnējai pasaulei.

Ne velti I. Kvartiroli noslēdz ievadu ar vēlējumu, lai dabā "vairotos augi, dzīvnieki, dievi"[35]. Tūlīt rodas jautājums: par kādiem "dieviem" viņš runā?

Atbilde uz šo jautājumu ir lasāma starp rindām uzstāšanās noslēgumā: "Mēs runājam arī par tāda garīguma atgūšanu, ko nenosaka moralizēšana vai Baznīcas dogmas, bet kas ceļas no izjūtas būt piederīgiem. Piederīgiem pašiem sev, dzīvām būtnēm, zemei un tās ciklam. Garīgums, kam nav nepieciešamas kulta vietas, kam nav nepieciešami vidutāji, kam nav ne grēka, nedz vainas izjūtas."[36]

Šajā paziņojumā ir kaut kas šausmīgs. Jau atkal uzplaiksni tēma par grēka izjūtas zaudēšanu. Katram cilvēkam ir iespēja radīt sev tīkamāko "dievu". Tas viss jauniešiem ir ārkārtīgi bīstami.

2. Atkal sātanisms

Tetovējumi un pīrsings nav nekas cits kā iniciācijas rituāls, aicinājums jauniešiem piedalīties pirmatnējo cilšu kultā. Tas ir mūsdienu ezotērikas pseidokultūras jaunās "kristības". Ar ķermeņa izmaiņām jaunieši, apzināti vai neapzināti, izsaka savu piederību jaunam pagānu laikmetam, kurā ir daudz "dievu", bet nav izpratnes par grēku.

Situācija kļūst jo skaidrāka un satraucošāka, ja ielūkojamies, kuru personību vārdi minēti grāmatā Modern primitives. Tā, kā jau teicu, tiek uzskatīta par tetovējumu "kultūras" pamatpostulātu krājumu. Daudzi jaunieši, kurus vienkārši vilina tetovējumu un pīrsingu mode, ir to nopirkuši tikai aiz ziņkāres. Un ko viņi ieraudzīja šīs grāmatas lapās?

Tās 102. lappusē lasāma plaša intervija ar Entoniju Laveju, amerikāņu Sātana baznīcas dibinātāju, kurš izklāsta savu viedokli par tetovējumiem un pīrsingu. Blakus lielai E. Laveja fotogrāfijai ievietota šīs sātaniskās sektas adrese. Tādā veidā jauniešiem, kam patīk tetovējumi, tiek dota arī iespēja sazināties ar amerikāņu Sātana baznīcu.

Intervētājs, kurš parakstās ar "V. Vale", vēršoties pie E. Laveja, apgalvo: "Bībele, konkrētāk Levītu grāmata, aizliedz tetovējumus un pīrsingu, un pār lielu daļu pasaules, nu jau arī pār Āfriku, valda Bībeles reliģiskie ticējumi. Es gribu iedrošināt to veikt, pat ja šie vārdi ir pret kristietību, jo pēdējo piecsimt gadu laikā kristiešu misionāri ir sistemātiski postījuši teju visas atšķirīgās pasaules kultūras, padarot tās nepievilcīgas (..). Pat no izplatījuma ieradušies svešinieki nebūtu izgudrojuši varenāku ieroci par kristīgo reliģiju, ko piemērot pret planētas Zeme tautām."[37]

186. grāmatas lappusē sastopamies ar vēl vienu nozīmīgu ezotērikas pasaules pārstāvi - P. Oridžu, "Psihiskās jaunatnes tempļa" dibinātāju un okultista Elistera Kroulija sekotāju. Arī viņa adrese tiek piedāvāta grāmatas lasītājiem. Tāpēc jaunieši, kam patīk tetovējumi, var rakstīt ne tikai Sātana baznīcai, bet arī "Psihiskās jaunatnes templim" Londonā.

Visiem šiem faktiem vajadzētu mudināt mūs uz pārdomām par to, kādi ir tādu parādību kā tetovējumi un pīrsings dziļākā nozīme. Zem šīs it kā nevainīgās modes slēpjas kaut kas lielāks un šausmīgāks. Tas ir plāns, kura mērķis ir aizvietot rītdienu ar vakardienu;

dzīves filosofija, kas var nodarīt nopietnu ļaunumu jauniešiem un pārvērst viņus par "primitīviem laikabiedriem", - tieši tā saucas grāmata, kuru tikko analizējām.

Šī parādība ir ārkārtīgi plaši izplatīta. Ne velti, kad runā par jauniešiem, plašsaziņas līdzekļi aizvien biežāk izmanto vārdu "cilts". "Dejojoša cilts", kā teikts kādā Džovanoti dziesmā. Tieši diskotēkās tetovējumi un pīrsingi tiek izrādīti tā, it kā tie būtu "trofejas".

3. Zaimojošie katalogi

Tetovējumi dažkārt ataino sātaniskus, ezotēriskus un pat zaimojošus tēlus. Ir specializētie žurnāli, kuriem pievienoti katalogi ar šiem zīmējumiem. Jaunieši var tos izšķirstīt un izvēlēties vēlamo attēlu, ko tetovēt uz savas miesas.

Daži piemēri. Žurnāla "Tetovējumu galerija" (Tattoo Gallery) pirmajās lappusēs lasāms: "Laipni lūgti mūsu dzīvās mākslas galerijā! Šajās lappusēs atradīsiet modernu muzeju, kas veltīts ķermeņa izrotāšanai, precīzāk, tetovējumiem, ko radījuši pasaules izcilākie profesionāļi (..). Šis žurnāls ir domāts visiem tiem, kas tetovējumus uzskata nevis par pārejošu modi, bet par īstu dzīves filosofiju."[38]

Kāda ir šī dzīves filosofija? Lai to uzzinātu, ir tikai jāpāršķir lappuse. Uzreiz nokļūstam kataloga pirmajā nodaļā, sauktā Sacro e profano ("Svēts un pasaulīgs"), kuras ievadā ir šāds skaidrojums: "Gandrīz visās primitīvajās tautās tetovējumi attiecās uz dēmonisko dievu kultu, un tos viņiem veltīto rituālu laikā veica svētie vai burvji. Liela nozīme bija asins tecēšanai no brūcēm tetovēšanas laikā, kas, kā viņi uzskatīja, izvada no ķermeņa ļaunos garus, kas tur ieperinājušies."[39]

Žurnāls Tattoo Gallery piedāvā jauniešiem ne vien katalogu, bet arī nelielu mācību par tetovējumu ezotērisko nozīmi. Aizbildinoties ar ķermeņa izrotāšanu, jauniešiem tiek klāstītas dēmoniskiem dieviem veltīto cilšu un pagānisko prakšu doktrīnas.

Žurnālā tiek skaidrots: "Daudzas Polinēzijas sievietes mēdz tetovēt seju ap lūpām, lai neļautu ļaunajiem gariem ieiet savā ķermenī pa mutes atveri. Pats pigments, ar kuru tiek darināts zīmējums (parasti to iegūst, sajaucot melnos dūmus ar "sakrālo" augu eļļām), saglabāja uguns dievības, kas to bija darinājusi, labvēlīgos spēkus un nodeva tos tālāk tiem, kas tetovējotics tos uzņēma savā ādā. Izvēlēto zīmju mērķis bija pieglaimoties dieviem, lai iegūtu viņu labvēlību un izvairītos no viņu dusmām un to baismīgajām sekām."[40]

Teksts papildina tetovējumu katalogu, kurā, kā vēsta pats nosaukums, sakrālais tiek sajaukts ar "pasaulīgo". Tajā ir attēli, kuros Jēzus un Dievmāte tiek attēloti klasiskā izpratnē, bet ir arī tāds zīmējums, kurā Jēzus tiek attēlots kā liela, briesmīga krustā sista ķirzaka. Vesela lappuse tiek veltīta tetovējumam, kas attēlo ļaunā gara ģīmi ar daudziem ragiem un pīrsingiem degunā un ausīs.

Turpmākajās lappusēs tetovējumu zīmējumi kļūst arvien baisāki. Starp dažiem sakrāliem un eņģeļus atveidojošiem attēliem atrodam zīmējumus, kuros attēlots ļaunais gars un nāve. Sliktākais no tiem, ir tas, kurā attēlots galvaskauss ar āža ragiem, kas uzlikts virsū Jēzus krustam.

Žurnāla Tattoo Gaileiy katalogā ir nodaļa Pin ups, kas piedāvā tetovējumus ar kailām un puskailām sievietēm. Dažas no tām izskatās pēc briesmoņiem un ļaunajiem gariem. Viena ir uzzīmēta japāņu multfilmu manierē, un kaklā tai karājas klasisks sātanistu simbols - otrādi apgriezts krusts.

Tai seko nodaļa, kas saucas Harley bikers, kas paredzēta motociklu mīļotājiem. Šeit atkal ieraugām nāves attēlus. Šajos attēlos saskatāma galvenokārt "bandas" dzīves filosofija. Dažos tetovējumos attēloti klasiskie bandītu grupējumi no amerikāņu filmām.

Nākamajās žurnāla lappusēs ir nodaļas, kas veltītas Austrumu mākslai un indiāņiem, ekscentriskiem skatiem. Vienā no daudzajiem zīmējumiem attēlota meitene, kas ar kājām un rokām piesieta pie ļaunā gara ragiem.

4. Tetovējumi bērniem

Jauniešiem tātad vajadzētu izvēlieties sev tetovējumu no šī zīmējumu kataloga, kuri bieži ir ar negatīvu un sātanisku saturu. Turklāt zem žurnāla Tattoo Galleiy attēliem ir teikumi ar nepārprotamu ezotērisku nozīmi.

Stindzinošākais ir amerikāņu "mākslinieka" ManWoman (Vīrietis - Sieviete) izteikums: "Tetovējumu koncepcija ir ļoti spēcīga: sadraudzēties ar nāvi, konfrontēt un pārkāpt nāvi. Nāvi vairāk kā transformāciju, nevis fizisku nāvi, ego nāvi. Paša "es" padošanos. Mistiskā pieredzē var pienākt brīdis, kad ego nokrīt kā miza un paliek tikai tīrā būtība."[41]

Tikpat ezotērisks ir kāda cita amerikāņu mākslinieka Leo Zu- luetas izteikums, kurš ir primitīvo tetovējumu speciālists: "Cilšu zīmēs pati par sevi saprotama ir kosmogrāfija un dabai piemītošo spēku pazīšana, ar ko primitīvās tautas ir ciešāk saistītas par mums. Viņu zināšanas nebija pierakstītas enciklopēdijās, un mums palikusi tikai daļa simbolu, kas apliecina viņu izpratni par attiecībām, kuru cēlonis un rezultāts ir daba."[42]

Pēdējā laikā, tāpat kā tas noticis ar diskotēkām, aizvien jaunāki kļūst ari tetovējumu lietotāji. Bērnu vidū modē nākuši krāsaini zīmējumi, ar ko var izrotāt ādu pēc samitrināšanas ar ūdeni. Lai par to pārliecinātos, atliek pašķirstīt populārākos bērniem un pusaudžiem paredzētos žurnālus.

Ļaunākā reklāma parādījās mēneša izdevuma Top Girl 32. numurā (2000. g. septembris). Tā ir īpaša pildspalva, kas ļauj zīmēt tetovējumus tieši uz bērnu ādas. Sauklis skan: "Kliedziena vērta ideja sprādziena vērtam imidžam."

Reklāmā ir fotogrāfija, kurā maza meitene glezno tetovējumu uz sava vienaudža rokas. Šī pati meitenīte rāda uztetovētu zīmējumu uz savas rokas. Kā lasāms žurnālā Top Girl, piedāvātā pildspalva ir pārdošanā kancelejas preču un rotaļlietu veikalos.

New age

Runājot par ezotēriku, noteikti nedrīkst ignorēt New Age. Patiesību sakot, ļoti daudzi jaunieši nemaz nezina, kas ir New Age, bet cieš no tā. Viņi to sastop neapzināti, pārņemot tā idejas un izturēšanās veidu.

Tas notiek tāpēc, ka maz pamazām NewAge idejas pārņem mūsdienu pasauli un neizbēgami sasniedz arī jauniešus.

Kas ir New Age? Tā ir tāda kā "liela tvertne". Tā ir domas plūsma, kurā sadzīvo atšķirīgas idejas, reliģijas, filosofijas un ezotērika.

New Age nav sekta. Tas ir tikai domāšanas veids, kura pamatā ir ideja par kristīgā laikmeta galu. NewAge sekotāji tic tam, ka cilvēce ieiet "Jaunā laikmetā"- miera un labklājības laikmetā, kurā notiks lielas izmaiņas sabiedrības, politikas un reliģijas jomā.

Vārdu sakot, "Jaunajam laikmetam" vajadzētu ieņemt kristietības vietu. Kad? Kaut kad mūsu dienās, ap 2000. gadu, - laikā, kad astroloģiskais laikmets no Zivju zīmes ieiet Ūdensvīra zīmē.

1. Sātanisms un new age

"Mēs esam dievi" piedāvā to pašu Elistera Kroulija un Ādama un Ievas grēka ideoloģiju: cilvēks noliek sevi Dieva vietā un izvēlas tos dzīves noteikumus, kas viņam ērtāki.

Otrs sauklis - "Patiess ir tas, kam tu tici" - nav nekas cits kā vien pirmā saukļa sekas. NevvAge sekotāji uzskata, ka patiess nav tas, kas ir patiess. Patiess ir tas, kam ikviens no mums tic, ka tas ir patiess. Nepastāv nevienas objektīvas patiesības. Viss ir relatīvs. Pastāv tikai tā patiesība, kurai ticu es. Tā cilvēks vēlreiz noliek sevi Dieva vietā, un rezultāts tam ir morālais rclatīvisms.

New Age domāšanas veidam ir raksturīga pārspīlētas nozīmes piešķiršana visam, kas attiecas uz Austrumu kultūru (reliģijai, rein- karnācijai, jogai, kara mākslai u. tml.), "spēju" un "pozitīvo enerģiju" piedēvēšana akmeņiem, minerāliem un kristāliem, NLO un cit- planētiešu atklāšana, astroloģija, spiritisms, dažādas ezotērikas formas, interese par alternatīvo medicīnu, aizraušanās ar eņģeļiem, Amerikas indiāņu kults, veģetārisms, kā arī pagānisks, ekstrēms un fanātisks skatījums uz ekoloģiju. Mēs apstāsimies pie New Age ezo- tēriskajiem aspektiem un tā ietekmes uz jauniešiem.

Bīstamākais NewAge elements, protams, ir reliģiskais sinkrētisms, proti, reliģiju sajaukums. Saskaņā ar New Age ideju visas reliģijas ir vienādas. Tātad arī visas patiesības ir vienādas. Bet, ja visas patiesības ir vienādas, tad tas nozīmē, ka nekāda patiesība nepastāv. Lūk, jau atkal saskaramies ar morālo relatīvismu, kas ir nāvējošs slazds jauniešiem. Cilvēkam vairs nav nekādu noteikumu, un viņš izvēlas sev ērtāko "patiesību".

Reliģiskā sinkrētisma ideju NewAge sekotāji veiksmīgi slēpj zem miera veicinātāju maskas, proti, viņi it kā veicinot mieru starp tautām un dialogu starp atšķirīgām reliģijām. Jauniešiem ir cēla sirds, un viņi nesatricināmi tic miera ideālam, tāpēc arī viņiem ir liels risks iekrist šajos slazdos.

NewAge sinkrētiskais dialogs ir tikai triks, lai ievainotu kristietību.

Nostādot visas reliģijas uz viena pakāpiena, tiek noniecināta Jēzus Vēsts. Kristus New Age sekotājiem ir tikai viens no daudziem, tāpat kā Buda, Muhameds vai jebkurš cits garīgais vadītājs. Tātad Viņa vēsts pielīdzināma daudzām citām.

Tas nāk par sliktu jauniešu audzināšanai. Kā var savienot tik atšķirīgus jēdzienus kā reinkarnāciju budismā un Evaņģēlija sludināto augšāmcelšanos? Kā var līdzās pastāvēt musulmaņu poligāmija un kristīgais skatījums uz laulību, kuras pamatā ir abpusēja laulāto uzticība? Šie priekšstati ir pretrunā viens otram.

Pietiek ar minētajiem piemēriem, lai atmaskotu New Age krāpšanu. Aizbildinoties ar savu miera misiju un dialoga veicināšanu starp reliģijām, tas neatkāpjas no dažādu pasaules uzskatu sajaukuma un kristietības vājināšanas.

Tas viss nodara lielu ļaunumu jauniešiem, jo viņiem tiek laupīta objektīvā patiesība. Pateicoties New Age, jaunieši vairs neatšķir, kas ir labs un kas ir slikts. Atbrīvojas vieta dziļam tukšumam, par ko runāja kardināls 0"Konorijs, - tukšumam, kurā patīk ielavīties sātanam.

2. Vilki avju ādā

Tātad NewAge nav nekas cits kā jauna sātanisma forma. Tas ārēji rāda mierīgu un atvērtu sejas izteiksmi, bet patiesībā slēpj ļaunus nodomus. Evaņģēlijā ir izteikums, kas, šķiet, ir kā radīts New Age sekotāju apzīmēšanai: "vilki avju ādās". Viņi izliekas par jaukiem jēriņiem, no kuru mutes plūst vārdi "miers", "brālība" un "solidaritāte", taču patiesībā viņi ir vilki, kas gatavi saplosīt jauniešus.

Ja palūkojamies apkārt, tad varam sacīt, ka mēs jau dzīvojam laikmetā, ko iezīmējusi NewAge ideoloģija. Ļoti daudzi jaunieši domā un rīkojas saskaņā ar NewAge, lai gan paši to nemaz neapzinās. Viņi kļuvuši par upuri morālajam relatīvismam, kas valda mūsdienu pasaulē.

Taču vislielākā New Age vaina ir tā, ka šī ideoloģija noraususi putekļus no maģijas un māņticības ļaunākajām izpausmēm un pašķīrusi tām ceļu. Padomāsim kaut vai par dīvainām spējām, kas tiek piedēvētas akmeņiem un minerāliem. Tiek uzskatīts, ka tie spējot izstrādāt "pozitīvu enerģiju" un dziedināt no slimībām.

Diemžēl daudziem jauniešiem ir tīkama doma par talismanu - priekšmetu, "draugu", kas vienmēr nēsājams kabatā. New Age ir veicinājis šīs māņticības izplatību jauniešu vidū, tirgojot talismanus un amuletus.

Ļoti izplatīta ir kristālterapija. Dažas New Age grāmatas apgalvo, ka kristāliem piemītot tāds saprāts, ka tie spējot pat ietekmēt mūsu dzīvi, un māca, kā nonākt saskarē ar šīm šķietamajām "spējām".

Arī tādi ir ezotērikas slazdi. Daudzi jaunieši, nonākuši vientulībā vai grūtībās, izmisīgi pieķeras šiem akmeņiem, cerot, ka tie mainīs viņu dzīvi. Reizēm jauniešiem tie nozīmē patvērumu, cerību, šķietamību, ka problēmai rodams tūlītējs risinājums.

Kad nav neviena, ar ko parunāties, var jau cerēt, ka palīdzēs kāds kristāls, akmens vai burvju minerāls, taču neviens akmens nekad nedziedinās no vientulības, kas ir pamatā konkrētai rīcībai.

Cits negatīvs New Age aspekts ir apmātība ar eņģeļiem. Eņģeļi tiek saskatīti visur, un tos attēlo kā salkanas būtnes, kas vienmēr gatavas iejaukties cilvēku dzīvē. Arī šī ideja jauniešiem ir ļoti pievilcīga, jo jauko sargeņģelīšu klātbūtne dara viņus drošākus. Patiesībā New Age eņģeļiem nav nekā kopīga ar kristīgās tradīcijas eņģeļiem. Šo "eņģelīšu" aizstāvības meklēšana nav nekas cits kā jauna māņticības forma.

Šajos slazdos, šķiet, iekritušas arī abas jaunās, populārās dziedātājas Paula un Klāra. Uzstāšanās beigās viņas mēdz rādīt īpašu žestu no trim izstieptiem rokas pirkstiem (rādītāja pirksts, vidējais pirksts un zeltnesis).

"Raidue" televīzijas programmā "Ģimenē" (In famiglia) Paula un Klāra šīs zīmes jēgu skaidroja tā: "Ta attēlo āboliņu. Trīs pirksti esam mēs abas, un ir vēl trešais elements, kas varētu būt rokmūzika. Bet varbūt eņģelis, gailu gars, kas mūs aizsargā."

3. Mūzikas ietekme

Iepriekšējās nodaļās mēs redzējām, ka sātanisti izmanto rokmūziku, lai izplatītu savas idejas. Tieši tāpat mūzika tiek izmantota, lai popularizētu arī NewAge idejas, kas tādā veidā izplatījušās jauniešu vidū. Kā tas notiek? Pavisam vienkārši: New Age žurnāli dāvina saviem lasītājiem kompaktdiskus. Ta viņiem izdodas pievērst to jauniešu uzmanību, kuri aizraujas ar mūziku.

New Age mūzika parasti ir ļoti maiga. Tās mērķis ir panākt klausītāja relaksāciju ar vieglu un patīkamu melodiju palīdzību.

Lai iegādātos kompaktdisku, jaunieši automātiski nopērk arī žurnālu, kas viņiem to dāvina. Viņi izlasa rakstus un sāk interesēties par New Age idejām. Spēle ir sākusies. Mūzika kalpo par saikni starp negatīvo ideoloģiju un jauniešiem.

Klasiskākais piemērs ir populārais ikmēneša žurnāls New Age Music and New Sounds ("NevvAge mūzika un jaunās skaņas"), kurš vienmēr dāvina kādu CD. Turklāt tam ir plašs kompaktdisku katalogs, kurus par izdevīgu cenu var iegādāties, pasūtot pa pastu.

Pārlapojot šo izdevumu, varam ievērot, ka tajā publicētas ne tikai mūzikas ziņas, bet arī ļoti daudz rakstu par New Age tēmām. Piemēram, žurnāla NewAge Music and New Sounds 56. numurā (1996. gada februāris), 52. Ipp., ir raksts: "Samaņu medicīna. Ekstāzes tehnika", bet 57. Ipp. - "Čelestīna pareģojums. Manuskripts par to, kā vadīt cilvēci". 59. numura (1996. gada jūlijs) 56. Ipp. mūs gaida raksts "Kristālu vara", bet 63. numura (1996. gada februāris) 64. Ipp. - "Veģetārisms un garīgums".

Visi šie New Age raksturīgie vēstījumi aizsniedz jauniešu sirdi ar mūzikas starpniecību. Vēlēdamies iegūt dāvanā kompaktdisku, jaunieši iegādājas šādu žurnālu un izlasa rakstus par klasiskām New Age tēmām.

New Age idejas ir atrodamas ari dažās dziesmās, kuras ir ļoti populāras jauniešu vidū un kuras šķiet pavisam nevainīgas, bet patiesībā slēpj NewAge ļaunprātīgos nodomus. Slavenākā no tām ir Džona Lenona lmagine ("Iztēlojies"), kas saka: "Iztēlojies, ka nav paradīzes. Tas ir viegli, ja pamēģini. Nekādas elles zem mums. Bet virs mums tikai debesis (..). Iztēlojies, ka nav nāciju. Tas nav grūti īstenojams. Nav neviena, kura dēļ vajadzētu slepkavot un mirt. Un nav nekādas reliģijas. Iztēlojies, ka visi cilvēki dzīvo mierā." New Age raksturīga ir ideja par pasauli, kurā reliģijas zaudē savu individualitāti un paver ceļu "mieram" starp cilvēkiem. Ar šo dziesmu, aicinot aizmirst par paradīzes un elles eksistenci, Džons Le- nons vispirms gribējis uzbrukt kristietībai.

Vēl viena dziesma, kas tuva New Age domāšanai, ir Dipende ("Atkarīgs"), tās teksta autors ir Lorenco Kerubīni, kura skatuves vārds ir Džovanoti, proti, dziesma, ko izpilda grupa Jarabe de Palo. Lūk, kas tajā skan: "Lai jau balts būtu balts. Lai jau melns būtu melns. Lai jau viens plus viens būtu divi. Tas, vai zinātne saka patiesību, (..) ir atkarīgs (..). Atkarīgs. No kā atkarīgs? Viss atkarīgs no tā, no kāda skatu punkta tu raugies uz pasauli."

Šī dziesma noliedz objektīvas patiesības eksistenci. Vairs nepastāv balts un melns. Viss atkarīgs no tā, kā mēs skatāmies uz lietām, - tas ir New Age populārā saukļa "Patiess ir tas, kam tu tici" tulkojums mūzikā.

4. Krāpniece Minnija

Briesmīgākā New Age īpatnība, protams, ir tā, ka šī ideoloģija aizvien vairāk izplatās jauniešu vidē, izmantojot šķietami nekaitīgus kanālus. Zīmīgs šīs kulturālās iefiltrēšanās gadījums aprakstīts interesantā vēstulē, ko publicējis dienas laikraksts Avvenire. Tas autors ir kāds tēvs Massimo Pirri no Černusko sul Naviļjo (Milānas apkaime), kurš raksta:

"Nesen gluži nejauši pārlapoju Disneja izdevuma Minni & Com- pany ("Minnija un kompānija") 47. numuru, ko uz gadu bija abonējis savai vienpadsmit gadus vecajai meitai. Līdzās vairāk vai mazāk mīļiem stāstiņiem ievēroju, ka Minnija, kas bija manas bērnības pasaku tēls, tāpat kā Pelēns, Zoslēns, Pluto un citi, ir pievērsusies New Age.

Tā nu numurā, kas man gadījās pa rokai, tiek izskaidrotas jogas pozas, lai "iemācītos justies laimīgs par sevi un par citiem; skolā var līdzās pastāvēt emocionālā spriedze un pienākumi. Minnija tev iemācīs, kā to paveikt ar jogas palīdzību".

Ziņkāres vadīts, pārlapoju arī iepriekšējos izdevumus. Ko es tajos atradu? 29. numurā - I-King kārtis tagadnes un nākotnes zīlēšanai, bet 30. numurā - maģisko horoskopu. 32. numurā lasāms raksts "Maģija. Seko savai zvaigznei", bet 33. numurā - Minnijas burvju kārtis. 34. numurā ir raksti "Ganešas zīmē" un "Atklājot Aurovillu" (kāpēc gan ne Eirodisneju?). 40. numurā - "Viss par zodiaka maģiju", bet 41. numurā - "Vārda maģija" (..).

Saprotams, ka šīs rubrikas ir neuzbāzīgas, jo runa taču ir par bērniem. Taču visam ir savs sākums, atliek tikai pieķerties. Tā taču ir tikai spēle! Nē, paldies, atdodiet mums veco, provinciālo, ne tik "izglītoto", bet dabiski skaisto Minniju, nepārvērtiet viņu par ezotēriķi bērnišķīgā veidolā."[46]

Šī vienkāršā, bet ļoti skaistā vēstule runā par dziļām patiesībām. Iesākumā ir spēle, bet pēc tam - kas to lai zina. Šīs mazās "sēklas", ko izsēj ar šķietami nevainīga žurnāliņa starpniecību, ietekmē bērnu un jauniešu prātu.

Valoda, ko izmanto Minni & Company, ir nudien mulsinoša. Piemēram, 29. numurs (1995. g. oktobris), kurš dāvina "I-King burvju kārtis". Žurnālā ievietota sīki izstrādāta pamācība par to, kā lietojams šis elkdievības rīks. Tajā teikts: ll I-King ir sena ķīniešu pareģojumu grāmata, kurā viņi joprojām ieskatās, lai uzzinātu nākotni. Jums, jaukajām draudzenēm, esam ietilpinājuši šīs grāmatas sešdesmit četras nodaļas astoņās nelielās, bet vērtīgās kārtīs, kas iespiestas uz šī žurnāla vāka. Tās atbildēs uz jūsu jautājumiem."

Tālāk raksts aicina jaunās Minni & Company lasītājas veikt īstu rituālu: "Izpēti I-King kārtis, kad neviens tevi netraucē. Koncentrējies un uzraksti uz lapiņas jautājumu, kas tev uz sirds (vai interesē draudzeni, kurai tu izliec kārtis), par vienu no trim turpmāk aprakstītajām tēmām. Intensīvi domā par savu jautājumu un izliec kārtis (pēc tam, kad esi tās kārtīgi sajaukusi) vienu pēc otras. Tad, skaitot no kreisās puses, apgriez pirmo kārti, kas ir atbilde uz jautājumu, kurš tevi interesē, un vispirms lasi, uzzini, ko šis simbols nozīmē vispār, pēc tam - īpašo atbildi."

Seko četras lappuses ar atbildēm. Raksts skaidro: "Ja jautājums attiecas uzjātām, tad atbilde jāmeklē sestajā kārtī. Ja jautājums attiecas uz veiksmi, ceļojumiem, naudu - tad atbilde slēpjas otrajā kārtī. Ja jautājums attiecas uz skolas vai darba problēmām, tad atbildēs septītā kārts."

Šis ir tikai neliels piemērs tam, kā maigā un iedrošinošā valodā var pamudināt bērnus un jauniešus uz ezotērisku rīcību.

Krāpniece Minnija ir tikai viens no daudziem "vilkiem avju ādās", kuri piedāvā jauniešiem ezotērikas un NewAge pseidokultūru. Viņas jaukais smaids slēpj maģijas un māņticības ļaunprātīgos nolūkus. Ja šodien bērni spēlējas, zīlējot nākotni ar I-King kārtīm, tad jau rīt … kas zina.

Vārdi, kas maldina jauniešus

Iepriekšējās nodaļās runājām par sātanismu kā morālā relatīvis- ma izpausmi, kura ideoloģija ir sauklis "Dari, ko gribi". Tas pats ir ar New Age, kur cilvēks noliek sevi Dieva vietā un rada sev ērtāko patiesību.

Taču sātaniskais roks vai diskotēka nav vienīgie ceļi, pa kuriem šī pseidokultūra nonāk līdz jauniešiem. Ir vēl arī citi kanāli.

Padomāsim par to, kādus ļaunus nolūkus slēpj valoda. Šodien jaunieši ar plašsaziņas līdzekļu starpniecību viegli apgūst un pieņem vārdus un izteicienus, kas šķiet pozitīvi, bet kas patiesībā tādi nemaz nav.

Ta ir "vilku avju ādās" maldinošā valoda. Vai labāk: vārdi - slazdi. Runa ir par vārdiem, kas skan maigi un iedrošinoši un ko izmanto, lai jauniešus ievilinātu slazdos. Ta vien šķiet, ka tie pauž pozitīvas idejas, bet, ja tos rūpīgi analizējam, atklājam, ka tie ir ar pilnīgi pretēju nozīmi.

Šo vārdu mērķis ir vilināt, apburt, iekarot jauniešu sirdi, lai mudinātu viņus domāt saskaņā ar saukli "Dari, ko gribi". Nolūks ir radīt tādu gaisotni, kurā valdītu vērtību sajukums, lai jauniešiem zustu izpratne par labo un ļauno un lai rastos tukšums, kurā tik ļoti tīk ielavīties sātanam.

Varētu šķist, ka tas viss ir ārpus mūsu pētījuma par jauniešiem un ezotēriku, taču tas tā nebūt nav.

Runājot par okultismu, nevar aplūkot tikai amuletus, sātanistu rituālus un spiritiskus seansus. Ir jāprot ieskatīties dziļāk.

Evaņģēlijā Jēzus skaidri uzsvēra to, cik liela nozīme ikdienas dzīvē ir valodai. Vērsdamies pie saviem mācekļiem, Viņš teica: "Bet jūsu vārdi lai ir: jā, jā! nē, nē! Kas ir vairāk par to, tas ir no ļaunā." Tātad pastāv ari "vārdu sātanisms". Jēzus aicina vairīties no neskaidriem izteikumiem, kas cenšas slēpt patiesību un kļūst par ieroci velna ķetnās.

Kā darbojas vārdi - slazdi? Kā tie var nonākt pie jauniešiem? Tie mums ir visapkārt: politiķu runās, reklāmas rullīšos, dziesmu tekstos, rokzvaigžņu intervijās, komiksos, multiplikācijas filmās, kino vai televīzijā. Tagad mēģināsim apkopot, kuri ir visizplatītākie vārdi - slazdi:

Mīlestība. Tas ir ļoti skaists vārds, kuru šodien diemžēl bieži izmanto, lai ar to apzīmētu tā saukto brīvo un nekārtīgo seksu. Tā ir egoistiska mīlestība, kuras rezultāts ir banāla baudas apmierināšana.

Patiesībā īsta mīlestība ir pavisam kas cits. Tā ir abpusēja dāvana, ko divi cilvēki patiesi un nesavtīgi sniedz viens otram mūža garumā. Taču šie vārdi izklausās gluži vai arhaiski. Mūsdienu jaunieši tiek mudināti pieņemt pavisam citādus uzskatus.

Problēma ir tāda, ka cilvēks viegli metas no vienas galējības otrā. Mēs esam piedzīvojuši tādus laikus, kad valdīja pārspīlējumi un kad zēniem stāstīja, ka masturbācija padarot aklu, taču tagad esam pilnīgas seksuālās brīvības laikmetā, kurā mīlestība kļūst par "lieto un izmet". Līdzīgi kā papīra salvetes.

Mainījusies arī jūtu valoda, protams, uz slikto pusi.

Vārdu "līgavainis" ir aizvietojis vārds "puisis", kurš uzliek mazāk saistību. Dažos gadījumos lieto angļu terminu, kas ir vēl anonīmāks - "partneris". Ģimeņu iziršana un bēdīgā kopādzīvošanas parādība ir ieviesusi vēl vienu populāru terminu - "draugs".

Vārds "saderināšanās" arī vairs nav modē. Tiek lietoti seklāki izteicieni, tādi kā "mīlas stāsts" vai "pāra attiecības". Galvenais ir neuzņemties pārāk ciešas saistības.

Miers, dialogs un iecietība. Trīs skaisti, savstarpēji cieši saistīti vārdi, kas bieži tiek izmantoti maldinošā veidā. Jaunieši ļoti jūtīgi uztver tik svarīgus tematus kā miers, dialogs un iecietība, jo viņiem ir cēla sirds un spēcīga taisnības izjūta, Tāpēc ir viegli izlikt viņiem slazdus, izmantojot šos vārdus, lai ievestu viņus maldos.

Šodien ideja par mieru bieži tiek izmantota kā savdabīga domu anestēzija. "Miera", "dialoga" un "iecietības" vārdā jāpastum sāņus objektīvā patiesība, lai atbrīvotu vietu daudzām subjektīvām (katra indivīda) patiesībām. Tomēr šādā veidā neizbēgami nonākam pie morālā relatīvisma un domu sekluma. Pie tukšuma, kurā tik ļoti tīk ielavīties sātanam.

Lūk, konkrēts piemērs. Narkotiku problēma šodien ir ārkārtīgi aktuāla. Kā jau teicām, daudzi jaunieši narkotikas lieto lielās devās diskotēkās un reivos. Tā kā valstij neizdodas (bet varbūt tā nemaz negrib) apkarot šo sērgu reiz par visām reizēm, tad pirms vairākiem gadiem parādījās ieteikums narkotikas legalizēt. Un tas viss, protams, notiek iecietības vārdā.

Ta vietā, lai cīnītos pret ļaunumu, tiek nolaistas rokas un prasīts to oficiāli atzīt. Tāpēc daudzējādā ziņā arī jaunieši jutīsies pilnvaroti lietot narkotikas diskotēkā. Lūk, kas var notikt, ja ar "iecietību" cenšas aizvietot patiesību.

Solidaritāte un cilvēktiesības. Arī šie divi vārdi, kas šodien ir modē, slēpj ļaunus nolūkus attiecībā pret jauniešiem. Daži solidaritātes un cilvēktiesību atbalstītāji cīnās pret karu, spīdzināšanu un nāvessodu, taču tajā pašā laikā viņi ir labvēlīgi noskaņoti pret likumu, ar ko legalizē abortu. Tā ir milzīga pretruna, jo no visām cilvēka tiesībām pamatu pamats ir tiesības dzīvot kopš ieņemšanas brīža, taču šķiet, ka daudzi solidaritātes un cilvēktiesību aizstāvji diemžēl ir par to aizmirsuši.

Kliedzošs piemērs tam ir dziedātājs Džovanoti, kurš aizstāv aborta legalizāciju, bet tajā pašā laikā uzstājas kā Amnesty International aktīvists, kas ir pazīstamākā organizācija, kura aizstāv cilvēktiesības.

Dziesmā "Jaunās mammas reps" (Rap della mamma nuova), kas iekļauta grāmatā Cherubini, Džovanoti aizstāv likumu Nr. 194 un saistībā ar abortu apgalvo: "Man tas šķiet pareizi, civilizēti un normāli. Ja kādam tas ir jāveic, tad lai to dara tie, kas to pieprot. Tie, kuri apspriež šo likumu, ir vienkārši traki un slēpj savu dižo liekulību."[47]

Patiesību sakot, liekuļi ir tieši tie, kuri, tāpat kā Džovanoti, uzstājas kā cilvēktiesību aizstāvji, bet tajā pašā laikā aizstāv likumu, kas pieļauj bērna iznīcināšanu mātes klēpī.

Melīgais vēstījums, kas nonāk pie jauniešiem ar Džovanoti starpniecību, ir skaidrs. Pastāv "A kategorijas" cilvēktiesības (jau piedzimušu cilvēku tiesības) un "B kategorijas" cilvēktiesības (vēl nedzimušu bērnu tiesības).

Arī Pjēro Pelū, bijušais grupas "Litfiba" dziedātājs, ir nonācis šajās pretrunās. Dziesmās un intervijās viņš sevi bieži apliecina kā cilvēktiesību aizstāvi, bet vēlāk, piedaloties Adriāno Celentāno televīzijas programmā Francamente me ne infischio, pauda savu labvēlīgo nostāju attiecībā pret aborta izvēli.

Brīvība. Vēstures gaitā daudzi ir atdevuši savu dzīvību par brīvību. Tātad tagad mēs runājam par vārdu, kas jauniešos izraisa vētrainas emocijas. Šodien diemžēl šis vārds tiek lietots, lai apzīmētu katrā ziņā vairs ne tik cēlas jūtas. Ar "brīvību" patiesībā saprot "brīvību darīt jebko", visatļautību un aizliegumu absolūtu noliegumu. Tātad Elistera Kroulija "Dari, ko gribi".

Patiesībā īstā brīvība ir tad, kad cilvēks saprot iegrožojošās kultūras vērtību. Lai cilvēki būtu patiesi brīvi, ir nepieciešams savai rīcībai nospraust morāles robežas, pretējā gadījumā kļūst atļauts it viss: gan narkotiku lietošana, gan egoisms, gan varaskāre un naudas kāre. Nav vairs cieņas ne pret sevi, ne pret savu tuvāko.

Pilnīga brīvība pirmajā brīdī jauniešiem var šķist pievilcīga. Daudzi jaunieši sapņo par "bīstamu dzīvi", kā skan kādā no Vasko Rossi dziesmām. Taču kurp var novest šāds dzīvesveids? Tikai un vienīgi verdzībā.

Daudzas rokmūzikas "zvaigznes", kas sludinājušas neierobežotu brīvību, ir ņēmušas sliktu galu. Šiem mūziķiem pārpilnībā bija materiālie labumi, tādi kā nauda un panākumi, taču viņi gāja bojā, izdarot pašnāvību vai pārdozējot narkotikas. Viņi bija kļuvuši paši par savas "brīvības" vergiem. Problēma ir tāda, ka vēl šodien daudzi jaunieši seko šiem sliktajiem padomdevējiem viņu neceļos.

Lai attaisnotu negatīvu rīcību, tiek izmantots vēl kāds ļoti populārs izteiciens - "izvēles brīvība".

Šodien bieži var dzirdēt sakām, ka lietot vai nelietot narkotikas - tā ir brīva izvēle, izdarīt abortu vai neizdarīt - tā ir brīva izvēle, izdarīt vai neizdarīt pašnāvību - tā ir brīva izvēle. Aizbildināšanās ar izvēles brīvību dod tiesības darīt ļaunu.

Dievs. Vārds, kas var izteikt visu vai arī neizteikt neko. Šodien ir modē katram pašam sev radīt "savu reliģiju". Reliģija ir kļuvusi par sava veida "ēdienkarti", no kuras var izvēlēties dažus "ēdienus", citus atmetot (īpaši tos, kas nav tik ērti, jo uzliek pienākumus).

Daudzi dziedātāji savās dziesmās un intervijās runā par Dievu. Bet, par kādu Dievu ir runa? Dievs, šķiet, kļuvis par tādu kā lielu aizbildni, pagānisku skulptūru, pie kuras vēršas, kad jāatrisina kāda problēma vai nepieciešama dziedināšana, bet pēc tam pie pirmās izdevības par Viņu aizmirst.

Pēc New Age paustajiem uzskatiem, Dievs ir abstrakts lielums, kaut kas nenoteikts, kas ir pār mums. Viņš varētu būt Jēzus, Būda, Muhameds …, jebkurš. Lūk, tipiska New Age Dieva koncepcija. Augstākā esamība bez vārda, kas atbilst visām gaumēm. Tā netiek nodarīts pāri nevienam, "iecietības" vārdā. Ne velti vārda "reliģija" vietā aizvien biežāk tiek lietots vārds "garīgums", kas ir ne tik spēcīgs termins ar ezotērisku nokrāsu, kā arī uzliek mazāk pienākumu.

Jauniešiem nākas dzirdēt šodien tik bieži lietoto frāzi: "Dievs ir mīlestība." Nereti tās izmantošana ir tikai veiksmīgs triks, lai attēlotu Dievu kā bezgala iecietīgu labsirdi, kas gatavs attaisnot visus pasaules grēkus. Šāds Dievs ļoti patīk velnam, jo veicina dvēseļu samaitāšanu.

Sirds. Vēl nesen tā bija ļoti svarīgs cilvēka ķermeņa orgāns un tikai. Pēdējā laikā tās loma neapšaubāmi ir pārspīlēta.

Padomāsim, cik bieži jauniešiem nākas dzirdēt tādas frāzes kā: "Tev jāseko savai sirdij", "Atver savu sirdi", "Ieklausies savā sirds- balsī", "Seko sirds likumam". Pusaudžu žurnāli ir pilni ar rakstiem, kuros izteikti šādi apgalvojumi. To pašu māca arī dziesmas, filmas un televīzijas programmas.

"Sekot sirdij" - bieži ar to tiek aicināts klausīt tikai un vienīgi saviem instinktiem. Tāpēc pastāv risks pazemināt cilvēku līdz dzīvnieka līmenim. Šāda ideja tiešām nāk par ļaunu jauniešu audzināšanai. Tas, kurš "seko sirdij", īstenībā nekad nav apmierināts. Viņš ir nolemts jutekliskuma un savu cilvēcisko kārdinājumu varai. Galu galā viņš vienmēr krāps savu līgavu vai sievu, jo būs savu kaislību vergs.

Sirds (t. i., jūtas) nevar noteikt jauniešu dzīvi. Precīzāk, nevar to veikt viena pati. Tai jāprot sadzīvot ar prātu, kas cilvēku atšķir no dzīvnieka, citādi viņš var kļūt par pelēnu no Sātana baznīcas rituāliem.

Ekoloģija, vide, cieņa pret dabu. Jaunieši ļoti jūtīgi uztver tēmas, kas saistītas ar vidi, un viņi jūt dziļu mīlestību pret dabu un dzīvniekiem. Tas viss ir ļoti skaisti, taču jāpiesargās no ekstrēmām un pagāniskām rūpēm par apkārtējās vides saudzēšanu, kas var uzvest jauniešus uz bīstama ceļa. Citkārt vidē, kas saistīta ar New Age, tiek attīstīts kaut kas līdzīgs "zemes kultam", kurā cieņa pret dabu un dzīvniekiem pārtop gluži vai reliģiskā fanātismā. Cilvēks tiek uzskatīts par "vēža slimnieku", "parazītu", par postošu radību, kas vainīga planētas iznīcībā.[48]

Daži New Age apkārtējās vides aizstāvji, reaģējot uz satraucošajām ziņām par iespējamo pasaules pārapdzīvotību, aicina laist pasaulē mazāk bērnu, pretējā gadījumā, viņuprāt, pasaule iešot pretī ekoloģiskai katastrofai.

Šīs teorijas ir apstrīdējuši daudzi godājami zinātnieki, tādi kā Nobela prēmijas laureāts ekonomikā Gērijs Bekers. Viņaprāt, "vides iznīcība ir atkarīga no maldīgas politikas, nevis no demogrāfiskā pieauguma"[49]. Tāpēc ne jau ar "tukšiem šūpuļiem" uzlabosies mūsu planētas stāvoklis.

Jaunieši ir ļoti modri attiecībā pret ekoloģijas tēmu, un tas ir pareizi, taču viņi nedrīkst pieļaut to, ka tiek maldināti ar dažām pagāniskām un dzimstības samazināšanas ideoloģijām, kurām nav nekā kopīga ar patieso mīlestību pret dabu.

Arī Entonijs Lavejs, amerikāņu Sātana baznīcas pamatlicējs, ir izteicies par labu šīm teorijām. Intervijā, kas publicēta gramatā Modēm Primitives, par kuru runājām nodaļā par tetovējumiem, viņš paziņojis: "Neviens vairs nerisina šo jautājumu - pārapdzīvotība. Nu jau ir tik daudz problēmu, kuras neviens vairs nerisina. Un šī pārapdzīvotība ir jūtama. Tā ir nospiedoša, ļoti nospiedoša."[50]

Žurnāli pusaudžiem

Vai pastāv "papīra ezotērika"? Jā. To piedāvā daudzi žurnāli, kas vēršas pie pusaudžiem. Ik dienas tiek izlietots tonnām papīra un litriem tintes, lai uzrunātu jauniešus un piedāvātu viņiem ne vienmēr pozitīvu informāciju. Tie ir tā sauktie "tīņu žurnāliņi", kurus ražo visās iespējamās krāsās un tirgo lielās tirāžās.

Angļu vārdu teen ager var tulkot kā "pusaudzis". Tas attiecināms uz vecumposmu no 12 līdz 17 gadiem. Tas ir vecums, kad uzdod pirmos jautājumus par dzīvi, mīlestību un personisko nākotni. Delikāts brīdis, kad jaunieši mācās labāk iepazīt savu ķermeni un uzdod jautājumus par seksualitāti, kā arī vecums, kad reizēm izjūt dusmas un gribas sacelties pret ģimeni un sabiedrību.

Pusaudžu žurnāli vēršas pie šādiem lasītājiem, kas lielākoties ir meitenes ar izteiktu vēlmi veikt domu apmaiņu ar citiem. Uzsākot savu darbu žurnālistikā, man sākumā bija iespēja rakstīt dažiem šādiem izdevumiem. Ta ir ļoti skaista, neaizmirstama pieredze, kuru atceroties sirdī ielīst bezgalīgs maigums. Lasot daudzās vēstules, kas pienāca uz redakciju, es apjautu, cik izmisuši ir jaunieši, jo viņi netiek uzklausīti. Diemžēl šīs vēlmes reālajā dzīvē bieži tiek ignorētas. Ne visiem vecākiem pietiek laika vai ir vēlēšanās nodarboties ar saviem lolojumiem. Šī iemesla dēļ tik daudzas pusaudzes uzticas saviem vēstuļu draugiem.

1. Pamatelementi

Kādas pazīmes visbiežāk raksturīgas pusaudžu žurnāliņiem? Pirmkārt, šie žurnāli ir ļoti krāsaini. Tiem ir piesaistošs noformējums, tie ir pilni ar aktieru, dziedātāju, futbolistu un televīzijas varoņu fotogrāfijām.Viņi ir "skaistuļi" un "skaistules", "papīra" dīvas, kas liek iemīlēties publikai. Viņu ģīmetnes tiek piedāvātas arī uzlīmju veidā, lai tās varētu pielīmēt pie sienas, uz dienasgrāmatas, uz mugursomas, nemaz jau nerunājot par nekad neiztrūkstošajiem plakātiem.

Ta nav nejaušība, ka estētika un āriene ir regulāras tēmas šādos žurnālos. Tajos bieži lasāmi raksti, kas māca meitenēm, kā saglabāt labu ķermeņa formu un izskatīties skaistākām: sākot ar padomiem par dekoratīvo kosmētiku un to, kā iegūt lielisku iedegumu, un beidzot ar ieteikumiem par matu sakārtojumu un diētu novājēšanai. Tad vēl ir rubrikas, kas stāsta par tik intīmiem tematiem kā mīlestība un seksualitāte.

Vēl viena pusaudžu žurnāliņu pazīme ir dāvana, ko pievieno žurnālam, lai tas kļūtu vēl saistošāks. Sākot ar piekariņu ķēdītē un audiokaseti un beidzot ar acu zīmuli un gredzentiņu. Tādējādi žur- nāliņš pārtop par aploksni ar pārsteigumu, kurā var atrast visu, pat ezotēriku.

Tādi temati kā horoskops un kāršu likšana ir tipiski pusaudžu žurnāliem. To mērķis galvenokārt ir ļaunprātīgi izmantot jauniešu ziņkāri un viņu jautājumus par mīlestību un nākotni: "Vai satikšu puisi?", "Vai mani pārcels nākamajā klasē?", "Cik ilgs mūžs lemts manai mīlestībai?", "Vai spēšu nolikt eksāmenu?", "Vai iegūšu autovadītāja tiesības?".[51]

2. Eņģelīši un maģiskie rituāli

Tagad ielūkosimies dažos vispopulārākā itāļu pusaudžu žurnāla Cioe numuros. Palūkosim, ko tas piedāvā.

2000. g. 21. jūlija 30. numurā ievietoti divi dažādi horoskopi: "klasiskais" un "arābu". Šī otrā horoskopa pamatā ir "nevis zvaigznāji, bet duramieroči, kas simbolizē vitalitāti, enerģiju un spēju izlauzt sev dzīvē ceļu". Pievērsiet uzmanību vārdam "enerģija". Tas ir plaši izplatīts ezotērikas un New Age termins.

Turklāt šajā pašā Cioe numurā parādās vēl viens NewAge raksturīgs elements - eņģelis. "Vai esi dzimusi laikā no 23. līdz 27. jūlijam? Tad tavs eņģelis ir Nithaiah. Viņam ir saules apmirdzēti spārni, un viņš ir harmonijas un noteikumu eņģelis. Viņš tev māca mieru un bremzē tavu pārmērīgo dedzīgumu. Viņa palīdzība pasargās tevi no tā, lai tu dusmās neizpostītu savu lielo mīlestību," māca žurnāls.

Nākamajā Cioe lappusē piedāvāta oriģināla metode nākotnes izzināšanai - gliemežvāku un jūras viļņu valoda. Raksta sākumā izskan šāds aicinājums: "Izkārto rindā dažus gliemežvākus noteiktā attālumā no ūdens, vietā, kuru tas gandrīz neaizsniedz. Uzdod jautājumu un saskaiti piecus viļņus. Ja viļņi piecas reizes pēc kārtas nepieskaras gliemežvākiem, tad atbilde ir noliedzoša. Tas, ko tu gaidi, vai tas, uz ko ceri, nepiepildīsies. Pamēģini kaut ko mainīt savā rīcībā un tad atkārto visu pēc trīs dienām." Tālāk rakstā minētas dažādas atbildes, kas mainās atbilstoši viļņu skaitam, kas pieskaras gliemežvākiem.

Viss šķiet tik mīļi un nevainīgi: vasara, saule, pludmale, jūra … Taču patiesībā mūsu priekšā ir rituāls, kurā tiek iztaujāti viļņi, lai izzinātu nākotni. Turklāt raksts piedāvā to darīt arī nākamajās dienās, ja atbilde ir negatīva. Tas viss veicina rituāla izjūtas un ezotēriskas domāšanas veida rašanos jauniešos, viņiem mēģinot rast atbildi uz jautājumiem par savu likteni.

Cits slazds ir numeroloģija. Cioe 31. numurā (1996. g. 29. jūlijs) ir raksts, kas aicina veikt aprēķinus ar skaitli, kas apzīmē dzimšanas datumu. Ta mērķis ir iegūt "personīgo skaitli", kam atbilst noteikts cilvēka raksturs.

Piemēram, tas, kurš aprēķinu rezultātā iegūst trijnieku, ir praktisks un racionāls. Piecinieks ir sapņotāju skaitlis, bet divnieks ir neizlēmīgu cilvēku skaitlis. Arī šādi aprēķini, kurus iknedēļas izdevums Cioe piedāvā kā psiholoģisku testu, atbilst ezotēriskai domāšanai.

3. Bažas un to risinājums

Šajos žurnālos bieži tiek aplūkotas jauniešu bažas, tādas kā bailes šķirties no sava zēna vasaras brīvlaikā. Problēma ir tā, ka nedrošības pārvarēšanai tiek piedāvāts ezotērisks risinājums.

Cioe 29. numurā (2000. g. 14. jūlijs) lasām: "Ja tev ir zēns un tu bīsties, ka pa šo vasaru viņš varētu tevi aizmirst, mēģini viņu sev piesaistīt ar šīm mazajām burvestībiņām." Taču "mazās burvestībi- ņas" ir īsteni rituāli, piemēram: "Saplūc 7 vībotnes lapas (tās tu atradīsi vāzē pie florista) un ieliec tās pa vienai tintes pudelē, pie katras lapas izrunājot atbilstošus vārdus: pirmdien viņš (pasaki viņa vārdu un uzvārdu) mani neaizmirsīs, otrdien viņš mani neaizmirsīs, trešdien viņš mani neaizmirsīs un tā tālāk, līdz kopā ar 7 lapām būsi nosaukusi 7 nedēļas dienas. Cieši aizkorķē tintes pudeli un novieto to uz 7 dienām saulē un uz 7 naktīm mēnesgaismā. Pēc tam noliec to tumšā vietā un izmanto tās saturu tikai tam, lai uzrakstītu viņam vēstuli ar jaunu spalvaskātu sīkā rokrakstā."

Runa ir par īstu maģisku rituālu. Šajā pašā rakstā tiek piedāvāti arī daudzi citi rituāli, kas veicami pilnmēness naktīs. Mērķis ir allaž viens - nodrošināt sev zēna uzticību pa vasaru - atšķirtības un kārdinājumu laikā. Lai uzveiktu šīs bailes, Cioe aicina savas lasītājas nodarboties ar buršanos, bet pašas meitenes tā kļūst par "raganiņām".

Šajā pašā iknedēļas izdevuma numurā līdzās jau ierastajam Nevv Age eņģelītim ir arī plaša reportāža par to, kāds talismans atbilst attiecīgajai zodiaka zīmei. Raksts kalpo par "ceļvedi", "kā pievilināt veiksmi ar krāsas, ārienes, puiša, talismana vai tavai zodiaka zīmei piemērotu apmeklējamo vietu palīdzību".

Te nudien jāsāk smieties, jo pat draugs var kļūt par "veiksmes talismanu". Veiksme tiek piesaistīta tad, ja viņu izvēlas pēc noteiktas zodiaka zīmes. Piemēram, tiem, kas dzimuši Auna zīmē, "draugi, kas nes veiksmi", ir tie, kuri dzimuši Dvīņu, Ūdensvīra vai Skorpiona zīmē.

Tāpat šis "ceļvedis" iesaka arī nedēļas laimīgo dienu, laimīgo vietu, vārdu, krāsu, ārieni (proti, veidu, kā izskatīties, kā ģērbties), rotaslietas un pat "dzīvnieku totēmu". Veiksmi nesošo rotaslietu vidū tiek ieteikts arī gredzentiņš nāsī, kas ir pirmatnējo cilšu simbols.

4. Astroloģija un ezotēriski sludinājumi

Vai visa pusaudžu žurnāliņu piedāvātā informācija ir negatīva? Nē. Atsevišķos gadījumos rakstos tiek sniegti arī prātīgi un noderīgi padomi. Taču te jau arī ir problēma - ļaunais tiek sajaukts ar labo. Jauniešu prātā neizbēgami rodas apjukums - neizpratne par to, kas ir un kas nav pareizi. Tas raksturīgs mūsu laikmetam, kurā valda morālais relatīvisms un zaudētas vairākas pamatvērtības.

Ņemsim par piemēru citu, ļoti populāru žurnālu pusaudžiem - ikmēneša izdevumu Top Girl. Tā 31. numurā (2000. g. augusts) ir raksts, kas brīdina jauniešus par to, cik riskanti ir braukt automašīnā ar ātrumu 200 km stundā. Nākamajās lappusēs ir vēl viens labs raksts, kurā jaunieši tiek aicināti nesmēķēt.

Tiktāl viss ir labi. Žēl, ka šis pats Top Girl numurs kā dāvanu piedāvā nelielu grāmatiņu ar "Vasaras astrotestiem", kuras apakšvirsraksts ir šāds: "Liktenīgā pievilkšanās spēka horoskops un hot-quiz, ko darīt zem saulessarga, lai tavas brīvdienas pārvērstos neaizmirstamā mīlas stāstā".

Tajā ievietota "Astroloģiskā tabula", kurā atzīmēti "augusta mēneša liktenīgie pievilkšanās spēki". Praktiski tas nozīmē to, ka tabula ļauj noskaidrot, vai minētajā vasarā sastapies pāris ir saderīgs un iegūs zvaigžņu labvēlību. Piemēram, ja puisis ir dzimis Svaru zīmē, bet meitene - Auna zīmē, tad panākumi ir garantēti.

Citi ezotēriskie vēstījumi pēdējā laikā sastopami pusaudžu žurnālos ievietotajās reklāmās. Piemēram, sludinājumi, kas reklamē burvju un zīlnieku maksas telefona līnijas, kas ir kā durvis, kas atvērtas uz ezotērikas pasauli, jo, uzgriežot īpašu numuru, jebkurā laikā ir iespējama tieša saskare ar burvi vai zīlnieku.

Iknedēļas izdevumā TVStelle bijuši publicēti tādi sludinājumi kā "Pareģis draugam", "Atgūsti pašpaļāvību ar kāršu palīdzību", "Bel- fagors atklās tavu nākotni un atbrīvos tevi no pagātnes rēgiem", "Maģiskā Sibilla. Viņas okultie spēki tev atklās, kā no jauna rast mīlestību, apmierinājumu un laimi".

Arī Cioe ir publicēti šādi sludinājumi: "Orākuls. Lietpratējs izlīguma, neiespējamas mīlestības jautājumos un visās sirdslietās", "Labvēlīgās stundas. Tavas laimīgās dienas, šķēršļi, no kuriem tev jāizvairās, un nākotnes prognozes", "Taro kārtis un gaišredzība. Labākie un profesionālākie mēdiji", "Maģija atbild", "Vai tavai mīlestībai ir nākotne? Vai tevi mīl vai nemīl - to tu uzzināsi, piezvanot uz mūsu zīlēšanas salonu".[52]

Visi šie vēstījumi tīko izmantot grūtībās nonākušos jauniešus, kad viņi pēc kaut kā ilgojas un uzdod jautājumus, vispirms jau tādus, kas skar jūtu pasauli. Buršanās un zīlēšana tiek piedāvāta kā piemērotākais risinājums, lai jaunieši "atgūtu ticību saviem spēkiem" un "atbrīvotos no pagātnes rēgiem". Diemžēl daudzi jaunieši ir tik vientuļi, ka pieķeras it visam.

Interneta pasaule

Jau vairākkārt esmu norādījis, ka ezotērika rod auglīgu augsni tur, kur ir jaunieši, kas nonākuši krīzes situācijās un kam ir saskarsmes grūtības. Vientulība pati par sevi ir vājuma un ievainojamības signāls, tāpēc tā var veicināt tādas negatīvas informācijas uzņemšanu, kas saistīta ar okultismu un maģiju.

Šo informāciju jau kādu laiku var uzņemt arī ar datora starpniecību. Kādā veidā? Ar interneta palīdzību, kas ir "tīklu tīkls" vai arī jauna, potenciāla "nošķirtības celle", kas var mudināt jauniešus atsvešināties no realitātes.

1. Solis uz priekšu

Laikrakstos un televīzijā par internetu bieži runā tikai sliktu. Nereti "tīkls" tiek raksturots kā bīstams rīks, kurā valda pornogrāfija un pedofīlija. Tas ir acīm redzams pārspīlējums.

Internets nav nekas cits kā vien mūsdienu pasaules spogulis. Tas ir tāds pats plašsaziņas līdzeklis kā visi citi, ko var izmantot kā labos, tā ļaunos nolūkos.

Daudzi jaunieši stundām ilgi vienatnē sēž pie datora ekrāna, "sērfojot internetā". Kādas interneta vietnes viņi apmeklē? Kādu informāciju viņi saņem? Jauniešu aizraušanās ar ezotēriku, kas jau aizsākusies, klausoties mūziku un lasot atsevišķus žurnālus, "tīklā" var sastapt nākamo posmu ceļā uz viņiem bīstamu vidi.

Sātaniskā roka dziesmas ir pirmā tuvošanās ezotērikai. Tas var stimulēt ziņkāri iepazīt jaunu, pievilcīgu un nepazīstamu pasauli. Internets jauniešiem ir iespēja spert nākamo soli ceļā uz ezotēriku.

"Tikls" patiesi spēj piegādāt visiedarbīgākos līdzekļus, lai apmierinātu jebkurādas intereses. Tāpēc tas var veicināt tiešu saskari ar ezotērikas pārstāvjiem, burvjiem, astrologiem, pareģiem un sātanistiem.

Lūk, piemērs. Kāda meitene aizraujas ar Merilina Mensona mūziku. Iesākumā runa ir tikai par ziņkāri, kas saistīta ar šis personas vizuālo tēlu. Meitene ierauga dziedātāju televīzijas ekrānā un nolemj iegādāties viņa ierakstus.

Aizraušanās aug. Meitene izjūt vajadzību uzzināt kaut ko vairāk par Merilinu Mensonu. Tad viņa nopērk dažus mūzikas žurnālus.

Ar mūzikas žurnāla starpniecību viņa iegūst dziedātāja viet- nes adresi internetā. Viņa sēžas pie datora un uzsāk "sērfošanu" tīklā.

Vietnē viņa varēs atrast visu par Merilina Mensona uzskatiem. Un tad, pārvietojoties pa citām līdzīgām lapām, meitene varēs apmierināt savu interesi par sātanismu. Ar elektroniskā pasta palīdzību viņa pat varēs sazināties ar citiem ezotērikas atbalstītājiem.

Šajā brīdī kauliņi ir mesti. Meitene ir iekritusi slazdā.

Neaizmirsīsim, ka internets dod iespēju sazināties attiecīgajā mirklī ar datorlietotāju jebkurā pasaules malā. Burvju nūjiņu, kas nojauc laika un telpas robežas, sauc par elektronisko pastu, un tā apvieno divas būtiskas iezīmes: vēstules emocionālo intensitāti un telefona zvana ātrumu.

Pietiek ar vienu parastu "klikšķi", lai jaunietis Romā nekavējoties uzsāktu "sarunu" ar jaunieti Ņujorkā, Parīzē vai Maskavā. Un tas viss maksā tik, cik parasta vietējā telefonsaruna.

Tātad internets ir līdzeklis, kas var ievērojami paātrināt jaunieša tuvošanos ezotērikai. Tas ir solis uz priekšu, kas to var veicināt un iedrošināt.

2. Dators kļūst par burvi

Internetā jaunieši nudien var atrast jebko: no sātanisma līdz spiritismam, no astroloģijas līdz kāršu likšanai, no NewAge līdz amuletiem. Taču runa nav tikai par informatīvām vietnēm, kur var iegūt ziņas par šiem tematiem. Dažos gadījumos pats dators ar interneta pieslēgumu var pārņemt burvja funkcijas, un to var iztaujāt, lai noskaidrotu nākotni.

Izklausās pēc vājprāta, taču tā ir patiesība. "Tīklā" ir vietnes, kurās var uzdot jautājumus Taro kārtīm, kas darbojas pēc jau minētā kāršu likšanas principa. Vienīgā atšķirība ir tāda, ka šīs kārtis jāizvēlas datora ekrānā, uzklikšķinot ar peli. Vietne sniedz izvēlēto Taro kāršu interpretāciju. Viss notiek maksimāli ātri, un nav ne mazākās vajadzības iziet no mājas, lai dotos pie burvja. Pietiek, ja ir dators un interneta pieslēgums.

Tas pats, tikai krietni biežāk, notiek ar horoskopu. Šajā gadījumā dators pārvēršas par lielisku astrologu. Ir vietnes, kas piegādā bezmaksas individuālo ikdienas horoskopu. To var ērti saņemt pa elektronisko pastu pēc tam, kad aizpildīta anketa ar personas datiem.

Bez klasiskās astroloģijas internets piedāvā arī dažas variācijas par tēmu: darba, seksuālo, dzīvnieku, pāra horoskopus un pat iespējamos "partnerus", kas sader ar jūsu zodiaka zīmi.

Jāteic, ka ar interneta ieviešanu laiki tiešām ir mainījušies. Agrāk, lai uzzinātu nākotni, iztaujāja sfēriskos kristālus. Šodien pietiek ar vienu peles "klikšķi", un dators pārvēršas par potenciālu burvju priekšmetu.

Bez šīm vietnēm, kas tieši atbild uz "sērfotāja" jautājumiem, ir daudz citu, kurās ir ziņas par maģiju, ievietoti rituāli, maģiskas formulas un buramvārdi. Skaidrs, ka netrūkst astrologu, zīlnieku un dažādu burvju mājaslapu, kuri nodarbojas ar pašreklāmu un savus pakalpojumus piedāvā par samaksu. Tas ir līdzvērtīgas atsevišķām televīzijas pārraidēm, par kurām runāsim kādā no nākamajām nodaļām. Vienīgā atšķirība ir tāda, ka šajā gadījumā burvja atbildes par iepriekšēju samaksu saņemamas pa elektronisko pastu.

Elektroniskais pasts ievērojami veicina jauniešu saskari ar burvjiem un zīlniekiem. Jaunieši to labprāt izmanto, jo reizēm kautrība var būt par šķērsli, lai zvanītu burvim. Savukārt e-pasts ļauj justies drošāk. Tā ātrums atbilst telefona zvanam, bet jaunietim netiek uzspiesta tieša saskare.

Viss notiek visdziļākajā slepenībā. Nav jārunā. Nav jāiziet no mājas, lai dotos uz burvja salonu. Nav jāskatās nevienam acīs. Pietiek, ja ir interneta pieslēgums, atliek tikai nosūtīt ziņu.

Tomēr astrologi un zīlnieki nodara mazāko ļaunumu. Satrauc sā- tanismam veltīto vietņu daudzums. Internetā to tiešām ir daudz. Un daudzas no tām savstarpēji saistītas.

3. "Sātaniskā sērfošana"

Mēs vēlamies atklāt, kas var notikt ar jaunieti, kurš, sātanisma ieintriģēts, "sērfo internetā". Vispirms saistīsimies ar kādu meklēšanas sistēmu un ievadīsim angļu vārdu Satan (Sātans).

Ar meklēšanas sistēmas palīdzību nebeidzamajā tīkla piedāvājumā var atrast visas mūs interesējošās tēmas. Atliek tikai uzrakstīt atslēgvārdu (mūsu gadījumā Satan), lai iegūtu garu aplūkojamo lappušu sarakstu.

Mēs nekavējoties nonākam kādas sātanistu sektas vietnē. Tā ir pilna ar ezotēriskiem simboliem, un tajā ir arī informatīvās lapas, kurās paskaidrots, kā sazināties ar organizāciju. Citā lappusē atrodam veselu virkni ar sātanistu e-pasta adresēm un aicinājumu iesaistīties tiešā dialogā ar viņiem.

Mēs pārvietojamies un uzejam vietni, kur sīki izskaidroti visi sātaniskie rituāli. Ir daudz citu līdzīgu vietņu. No turienes nonākam lapā, kurā ievietots katalogs ar priekšmetiem, kas nepieciešami "melnās mises" organizēšanai. Tos var iegādāties ar e-pasta starpniecību. Kāda cita vietne piedāvā iespēju pieslēgties radio, kas translē sātanistu programmas.

Internetā uz dažiem mēnešiem tika ievietota lapa, kurā tika piedāvāta iespēja noslēgt vienošanos ar |auno garu. Varēja pārdot dvēseli velnam, gluži tāpat kā Fausts, ar sava personīgā datora palīdzību. Vietnes teksts skanēja šādi: "Nav vairs vajadzīgi apnicīgi un sarežģīti rituāli, lai noslēgtu vienošanos Fausta garā. Sātans ir ēterā."

To izdarīt bija pavisam vienkārši. Vispirms bija jānolasa lapā ierakstītā burvju formula, bet pēc tam vēlreiz jānoklikšķina ar peli. Šī darbība elektroniski aizvietoja tradicionālo parakstu, ko kādreiz veica ar asinīm, noslēdzot līgumu ar ļauno garu.

Šīs vienošanās ar velnu darbības mehānisms ar datora palīdzību drīzāk gan izskatās pēc spēles vai ļauna joka, taču neaizmirsīsim, ka aiz katras rīcības allaž ir griba, kāda noteikta izvēle. Šajā gadījumā šī ir ļaunuma izvēle. Ideja veikt sātaniskus rituālus, lai arī ar interneta palīdzību, var veicināt jauniešos naidpilnu dvēseles stāvokli attiecībā pret tuvāko.

Ir arī citi ceļi, kas palīdz jauniešiem nonākt tiešā saskarē ar sātanisma piekritējiem: adresātu saraksts (mailing list), interešu kopa (nemgroup) un čats (chat). Tie katrs savā atšķirīgā veidā dod iespēju sarunāties ar citiem cilvēkiem un iesaistīties viedokļu apmaiņā par kādu tematu.

Adresātu saraksta (jeb mailing list) biedriem visiem ir kādas kopīgas intereses. Tas var būt sātanisms, bet tikpat labi arī astroloģija, kāršu likšana, spiritisms vai jebkurš cits ezotērikas temats. Viņi tiekas, sarunājas, diskutē, organizē savus pasākumus ar e-pasta starpniecību. Mailing list ir kā bezgalīgs virtuāls klubs, kas var vienot cilvēkus visās pasaules malās un uzturēt pastāvīgu dialogu starp tiem. Nosūtītie ziņojumi nonāk katra reģistrētā biedra elektroniskā pasta kastītē, un katram no viņiem ir iespēja izteikt savu viedokli un piedalīties attiecīgajās diskusijās.

Interešu kopa (jeb newsgroup). Šajā gadījumā debates par maģiju un sātanismu notiek pilnīgi atklāti. Pa e-pastu nosūtītie ziņojumi tiek publicēti lielā virtuālā stendā, kas tieši pieejams internetā.

Visbeidzot, ar čata (šis angļu vārds nozīmē "pļāpāšana") palīdzību dialogs starp sātanisma piekritējiem var notikt konkrētajā brīdī. Tas ir tā, it kā daudz cilvēku atrastos visi kopā vienā istabā un vienlaikus sarunātos par velnu, maģiju un rituāliem.

Tas viss risinās uz datora ekrāna, kur cilvēki iesaistās dialogos, nospiežot klaviatūras taustiņus. Brīnums ir tajā, ka vienā un tajā pašā mirklī sazinās cilvēki no visas pasaules, maksājot tikpat, cik par vietējo telefonsarunu.

Vārdu sakot, internets plaši paver durvis jauniešiem, kas interesējas par ezotēriku. Iesākumā viņi vienkārši meklē kādu vārdu, bet galu galā ar e-pasta starpniecību nonāk pie sarunām ar rūdītiem sā- tanistiem. Papildus negatīvajai informācijai jāmin vēl kāds faktors - vientulība -, kas būtiski palielina šo risku.

Jaunietis, kas izmanto internetu kā saziņas līdzekli, ir vientuļš cilvēks. Čati un interešu kopas var radīt ilūziju, ka viņš sarunājas ar tūkstošiem cilvēku visā pasaulē, bet patiesībā viņš ir viens pats pie ekrāna četrās istabas sienās. Tāpēc viņš ir vēl vājāks un ievainojamāks.

4. Zaimojošās spēles

Internetā var atrast arī daudzas pret kristietību vērstas vietnes, kuras ir iekļaujamas tajā pašā kategorijā, kurā sātanisms. Dažas no tām parādās tikai uz pāris mēnešiem un pēc tam kaut kur noslēpumaini pazūd.

Pirms kāda laika tīklā bija pieejama kaut kas līdzīgs zaimu spēlei, kas aicināja zaimojošā veidā izmantot savas radošās spējas. Interneta "sērfotājs" varēja radīt savus zaimus un nosūtīt tos pa elektronisko pastu uz šīm vietnēm. Zaimi tika anonīmi publicēti un pievienoti tūkstošiem citu, kas vietnē jau atradās. Vietnes var iedalīt vairākās grupās: zaimi pret Dievu, Dievmāti, Jēzu, pāvestu, māti Terēzi un "dažādi" zaimi, kur varēja atrast visu: sākot ar tēvu Pio un Turīnas līķautu un beidzot ar sv. Jāzepu un donu Bosko.

Runa ir par spēli, kas spēcīgi ietekmē jauniešu audzināšanu un ir tiem bīstama: ne vien tāpēc, ka tas ir apvainojums cilvēku reliģiskajām jūtām, bet galvenokārt tāpēc, ka tādējādi aicina jauniešus uz sliktu rīcību (uz zaimošanu), pašiem paliekot anonīmiem.

Ta ir tā pati domāšana - iesist un tad bēgt -, kas piemīt tiem, kas no viaduktiem apmētā ar akmeņiem automašīnas. Līdzīgi rīkojušies arī zaimošanas spēles izgudrotāji. Viņiem nav pieticis drosmes parakstīt savu vārdu zem zaimojošā saita. Ar šādu rīcību viņi ir apliecinājuši savu nelietību.

Vārdu sakot, interneta pasaulei ir daudz ļaunu nolūku attiecībā uz jauniešiem un bērniem. Sātanisma draudi, tāpat kā mums zināmie pedofīlijas draudi, pastāv, un tie jāuzveic.

Bet, no otras puses, nevajadzētu lieki pārspīlēt, zvanot trauksmes zvanus. "Sērfot" internetā galu galā ir tikpat riskanti, cik izmantot jebkuru citu plašsaziņas līdzekli: telefonu, pastu, telegrāfu, vēstules pudelē vai pasta baložus. Viss ir atkarīgs tikai no tā, kā tos lieto.1

Žurnālists Roberto Bereta laikrakstā Avvenire rakstīja: "Mūsu bērniem jāzina, ka telefona klausule kalpo arī tam, lai varētu sirsnīgi sasveicināties ar draugiem, un mazi bērni noteikti priecāsies par internetā atrastajiem Nasa zvaigžņu attēliem vai Ferrari sacīkšu mašīnu fotogrāfijām. Jo internets ir dzīves metafora - bezgalīgs labirints, kur aiz katra pagrieziena slēpjas izvēle un piedzīvojums. Datora izmešana neko daudz nedos, tāpēc labāk iemācīsim mūsu bērniem veikt izvēli. Ļaunums ir sagaidāms, piekrītu, bet varbūt ļaunums ir šī uzmācīgā doma, ka no tā nevar aizbēgt. Tāpat kā no "tīkla"".[53]

Komikss "Dilans Dogs"

Komiksi vienmēr bijuši saistīti ar jauniešu sapņiem, zinātkāri un iztēli. Atsevišķi komiksu varoņi ir kļuvuši pat par jauniešu ceļabiedriem; kļuvuši teju par iedomātiem draugiem, kuriem līdzināties. Ikreiz, kad uzsākam lasīt kādu komiksu krājumu, paveras durvis uz fantastikas pasauli, kas dāvā piedzīvojumus un emocijas.

Pētījumā, kas veltīts jauniešu interesei par ezotēriku, mēs nevaram neaplūkot komiksu, kas pēdējos gados guvis vislielākos panākumus, proti, itāļu komiksu "Dilans Dogs", kura autors ir rakstnieks Ticiāno Sklāvi. Plašsaziņas līdzekļi bieži šo komiksu ir dēvējuši par velnišķu, jo tajā ir daudz asiņu un vardarbības. Ik pa laikam kāds par to atklāti runā, kad risinās ar jauniešiem - sāta- nistiem saistīti notikumi. Tā, piemēram, 1996. gadā laikraksti atvēlēja daudz vietas ziņām par kādu puisi no Laspecijas provinces, kurš bija paveicis vairākus vandālisma aktus kapos. Dažos rakstos pat tika uzsvērts tas, ka šī jaunā sātanista iecienītākā lasāmviela ir komikss "Dilans Dogs".

1. Kas ir Dilans Dogs?

Dilans Dogs ir īpašs personāžs, kas darbojas šausmu un okultisma tēmai raksturīgā vidē. Viņu pazīst kā rēgu izmeklētāju, tādu kā privātdetektīvu, kas risina lietas, kuras saistītas ar ezotērikas pasauli un paranormālām parādībām. Šī komiksa panākumu ķīla ir Ser- džo Bonelli, kas ir ievērojamākais itāļu komiksu izdevējs. Komiksa pazīstamāko varoņu vidū ir Tekss, Zagors, Martins Mistēre, komandieris Marks un misters Nē.

Stāsti par Dilanu Dogu ir bagāti ar norādēm, bieži gan ironiskām, uz maģiju, ezotēriku un sātanismu. Piemēram viņa automašīnas numurs ir "666", kas ir Antikrista skaitlis Bībelē. Tad ir "Velna trilleris" - muzikāls sacerējums, ko Dilans Dogs brīvajā laikā bieži spēlē (viņš prot klarnetes spēli). Leģenda vēsta, ka šo melodiju komponists Džovanni Tartīni sacerējis velna iedvesmā kādā 1713. gada naktī.[54]

Pie Dilana Doga mājas sienām ir piestiprināti sātanismam un okultismam raksturīgie simboli, tādi kā ezagramma (aplī ieslēgta seš- staru zvaigzne) un āža galva (ļaunā gara simbols) ar piecstaru zvaigzni pierē.[55]

Bet tā, izrādās, ir relikviju kolekcija, kas saistīta ar viņa - rēgu izmeklētāja - darbību, šī kolekcija sadzīvo ar policistu filmu plakātiem, ģeogrāfiskām kartēm un tauriņu kolekcijām. Pat Dilana Doga mājas ārdurvju zvans ir šausminošs. Zvana vietā tas atskaņo asinis stindzinošu cilvēka kliedzienu.

Mēs redzam, ka, lai izprastu šo varoni, ir nepieciešama krietna ironijas deva. Uz viena un tā paša pakāpiena nav noliekami Dilana Doga kliedzošais zvans un sātaniskā roka dziesmās aprakstītie nāves rituāli.

Un tomēr mēs pamanīsim, ka pastāv saistība starp šo komiksu un atsevišķām, ar okultismu saistītām mūzikas grupām.

Kāda ir Dilana Doga patiesā seja? Vai šis ir bīstams komikss, kas nepārprotami nosodāms, vai arī saistošs darbs, kurā atrodams arī kaut kas labs?

Daži pozitīvi aspekti tajā pastāv, un tos labi izgaismojis ese- jists Antonio Tentori grāmatā "Runā Dilans Dogs. Rēgu izmeklētāja filozofija" (Parla Dylan Dog. La filosofia dell"indagatore deir'incubo). Autors apgalvo: "Cilvēces senākās emocijas ir bailes, un vecākās no tām ir bailes no nezināmā. Tas ir pārliecinoši izklāstīts un uzskatāmi atainots Dilana Doga piedzīvojumos, veidojot šī stāstījuma kodolu. Bailes no nezināmā Sklāvi vēl papildina ar bieži vien nežēlīgām nejaušības spēlēm. Viņš dziļi analizē savu varoņu rīcību un sasaista viņus ar šausmu tēliem un mītiem, nereti tos salīdzinot ar vēl stindzinošākajām šausmām, ko rada ciniskas un materiālistiskas, alkatīgas un vardarbīgas sabiedrības "normālība", kas noliedz vājākos un atšķirīgos un pārtiek no neprātīgiem kariem un vides piesārņošanas. Te rodams pamats pastāvošās sabiedrības kritikai, kas bieži Dila- nam Dogam, kad viņš veic izmeklēšanu, liek secināt, ka "briesmoņu pasaule" kā dimensija noteikti ir labāka par cilvēku pasauli"[56].

Minētajā komiksā ir epizode, kuru uzrakstījis un inscenējis Klaudio Kjaveroti, - "Briesmu mozaīka" (II Mosaico dell"orrore, Nr. 92): briesmoņi apdzīvo kādas pilsētas kvartālu, kurā valda vienaldzība pret citiem. Tas ir simbolisks tēlojums, kas kodolīgi izteikts Dilana Doga noslēguma vārdos, viņam sēžot pie sava rakstāmgalda: "Šoreiz nemaz nebija, ko atklāt … Ne sērijveida slepkavas, ne briesmoņu, ne raganu … Vien nelielas un neaprakstāmas briesmas, ko izraisa vientulība un vienaldzība …, - ļaunākais no slepkavām".

Runājot par jauniešu aizraušanos ar ezotēriku, vairākkārt esmu uzsvēris to, ka īstie "velni" un "briesmoņi", ar kuriem savā dzīvē jāsaskaras jauniešiem, ir tieši šie: saskarsmes trūkums, klusēšana, intereses trūkums pret tuvāko. Aiz daudzu sātanisma slazdos iekritušu jauniešu pieredzes stāv šis vienaldzības briesmonis, kas raisa vientulības un tukšuma izjūtu, lai gan nenoliedzami ietekme ir arī dažiem plašsaziņas līdzekļiem, lātad "Dilana Doga" piedavatais tēlojums atbilst patiesībai.

2. Vardarbības problēma

Vēl bez tā, ka "Dilans Dogs" vedina uz pārdomām par problēmām, kas saistītas ar stāvokli, kādā var atrasties cilvēks, komiksā ir arī daži negatīvi aspekti, kurus nevar atstāt bez ievērības.

Pārāk bieži šajos stāstos maiguma un dzējiskuma pilnas epizodes mijas ar vardarbības ainām. Daudzos gadījumos asinsizliešana neapšaubāmi ir pārspīlēta un lieka, līdzīgi, kā tas ir atsevišķās splatter žanra šausmu filmās. Ar šo angļu vārdu, kas nozīmē "apšļakstīt", apzīmē tos kinematogrāfijas ražojumus, kuros vardarbība un specefekti kalpo tam, lai noslēptu absolūtu ideju trūkumu.

Uz šo kritiku, kas ir bieži attiecināta arī uz "Dilanu Dogu", tā autors Ticiāno Sklāvi netiešā veidā ir sniedzis atbildi komiksa epizodē, kas saucas "Raganu medības" (Caccia aile streghe, Nr. 69). Šajā stāstā izdomāts šausmu komiksu krājums "Derils Zeds" (Daryl Zed), gluži tāpat kā rēgu izmeklētājs, tiek apsūdzēts kūdīšanā uz vardarbību.

"Derila Zeda" 29. lappusē ir interesants dialogs, kurā komiksa varonis - mākslinieks - saka Dilanam Dogam: "Pūš piecdesmito gadu nožēlojamās cenzūras vējš (..). Laikraksti runā, ka komikss vedot neceļos jaunatni (..). Viņdien tika apcietināts kāds jauneklis, kurš bija nogalinājis vecmāmiņu dažu sterliņu mārciņu dēļ (..). Tas nudien bijis fanātisks "Derila Zeda" lasītājs."

Dilans Dogs saceļas un saka: "Jā. Es lasīju (..). Un viņa rīcībā vainojams tavs komikss, nevis nodzēries tēvs un māte - staigule; ne jau nepilngadīgo labošanas darbu cietums, kurā viņš pavadījis trīs gadus (..), un ne jau sistēma, kas to visu ir pieļāvusi, - sistēma, kas nedod darbu jauniešiem, toties attīsta viņos tieksmi pēc naudas, luksusa automobīļiem, pazīstamu zīmolu apģērbiem (..)."

Šī paša stāsta 65. un 66. lappusē "Derila Zeda" (un tātad arī Dilana Doga) aizstāvība uzticēta garam, kaislīgam bērna monologam: "Jā, var jau būt, ka esmu par jaunu šausmu komiksiem, taču tos lasa arī daudzi mani skolasbiedri (..). Un neviens no mums pēc tam nestaigā apkārt, nogalinot cilvēkus (..). Mēs visi esam pavisam normāli bērni, un tā taču nav taisnība, ka splatter mūs padara par slepkavām (..). Ta ir tikai izklaide (..). Es esmu katolis. Eju uz baznīcu, bet pēc tam - varbūt arī noskatīties kādu filmu par zombijiem (..). Kas tur slikts? Tētis teica, ka tajā attēlotas kailas sievietes, taču viņas var redzēt visur kur. Viņas izmanto, lai pārdotu tualetes ziepes vai mašīnas, bet "Derilā Zedā" viņas ir galvenās varones un neko tur nereklamē (..). Vēl viņš teica, ka šajos komiksos ir daudz vardarbības. Bet tā taču nav īsta, tikai uzzīmēta (..). Turklāt gandrīz vienmēr tā ir smieklīga vai arī ir tur tikai tāpēc, lai visi saprastu, ka vardarbība ir briesmīga (..). Toties televīzija rāda filmu "Nakts atriebējs" (Giustiziere della notte) vai ko līdzīgu, kas, manuprāt, mudina uz vardarbību (..). Un laikrakstos publicē visšausmīgākās fotogrāfijas, kurās redzami miruši karavīri vai noziedzīgās pasaules nogalināti cilvēki, lai tikai šos laikrakstus vairāk pirktu. Nav tā, ka es tagad gribētu cenzēt televīziju vai presi, "Derilu Ze- du" - arīdzan ne. Cilvēkiem jābūt brīviem un jāredz viss, un pašiem jāizdara savi secinājumi (..). Bet varbūt pieaugušie domā, ka bērni nav cilvēki?"

Šī tātad ir komiksa formā pasniegta Ticiāno Sklāvi pašaizstāvība. Tai daļai, kas attiecas uz patērēšanu, ir pilnībā jāpiekrīt. Tiesa, mēs dzīvojam slimā sabiedrībā, kas attīsta naudas un pazīstamu dizaineru apģērbu kultu. Un arī tā ir taisnība, ka mēs slīkstam tualetes ziepju un automobīļu reklāmu rullīšos.

Martins Luters Kings ir teicis: "Kamēr bagātā sabiedrības daļa grib mums iestāstīt, lai mēs noticam, ka laime ir mūsu automobīļu izmērā, māju iespaidīgumā un drānu krāšņumā, tikmēr Jēzus mūs brīdina, ka "cilvēka dzīve nav viņam piederošās mantas pārpilnība"."4

Rakstniekam Ticiāno Sklāvi nekaitētu arī nedaudz paškritikas. Arī viņa "Dilans Dogs" savā ziņā, šķiet, ir iekritis patērēšanas slazdos. Milzīgie komiksa panākumi tika izmantoti, lai jauniešus izvēlētu par mērķauditoriju veselam preču klāstam, kas saistīts ar šo varoni: atkārtoti oriģinālkrājumu izdevumi grāmatas formātā, dažādi speciālizlaidumi, krāsaini albumi, datorspēles, lomu spēles, CD-Rom, skolas dienasgrāmatas, burtnīcas un citas preces.[57] Šis arī ir viens no patērēšanas aspektiem, kas nemaz nav tik tālu no tāda bagātnieka apsvērumiem, kas reklamē tualetes ziepes, luksusa automobīļus un pazīstamu zīmolu apģērbus.

Turklāt tas, kam absolūti nevar piekrist T. Sklāvi pašaizstāvībā, ir ideja par zīmētu vardarbību, kurai vajadzētu smīdināt jauniešus. Galu galā vardarbība ir un paliek vardarbība, un tai neklātos nevienu smīdināt.

Nav vajadzības pārpludināt komiksu ar asinīm, lai iemācītu jauniešiem sapratni par to, kā jālasa "Dilans Dogs", - "ka vardarbība ir briesmīga". Daži "Dilana Doga" splatter skati ir nudien bezgaumīgi. Kāpēc tāda uzbāzība, attēlojot izmeklēti šausminošus un sirdi plosošus sīkumus?

Lielais kino meistars Alfrēds Hičkoks pierādīja, ka nav vajadzīga asinsizliešana, lai izraisītu emocijas skatītājos. Pietiek ar labu scenāriju.

3. Citi negatīvi aspekti

Vēl viens diskutējams "Dilana Doga" aspekts ir ļaunuma atgriešanās. Dažu stāstu noslēgumā ļaunums atkal uzpeld virspusē un apliecina savu eksistenci. Tas nekad netiek izskausts līdz galam, tas vienmēr ir kaut kur līdzās. Ne velti attiecīgai "Dilana Doga" sērijai dažkārt ir divi nobeigumi. Pirmais ir parastais - tas, ar ko noslēdzas piedzīvojums. Un tad vēl ir otrs - kurā ļaunums atkal uzpeld virspusē.

Ta, piemēram, 24. krājumā slepkava, kas darbojas tumsā, atkal parādās pēdējā lappusē, nu jau briesmoņa izskatā, lai gan viņu iepriekš jau bija nogalinājis Dilans Dogs.[58] Līdzīgi darbība norit arī šausmu seriālā "Murgs" (Nightmare), kurā cietsirdīgais monstrs Fre- dijs Krīgers nekad netiek iznīcināts pavisam; viņš vienmēr atdzimst un turpina sēt šausmas. Šī ļaunuma atgriešanās nogalina domu par cerību. Pastāv risks, ka jaunieti, kurš izlasa atsevišķas "Dilana Doga" epizodes, var pārņemt bezspēcība iepretī briesmu, vardarbības un apspiestības pasaulei. Un tad viņš var viegli iekrist pesimisma slazdos.

Cits "Dilana Doga" piedāvātais negatīvais vēstījums ir saistīts ar galvenā varoņa attiecībām ar sievietēm. Dilans Dogs iemieso mūžīgā vientuļnieka tēlu, kurš ne ar vienu nekad nesaistās. Klasisks piemērs tam ir skats, kas atkārtojas daudzās šī komiksa epizodēs, - Dilans Dogs gultā zem segas ikreiz ar citu meiteni. Šī aina atkārtojas uzmācīgi bieži. Sižets allaž ir viens un tas pats: Dilans Dogs iepazīstas ar sievieti, un pēc dažām stundām mēs jau viņus abus redzam gultā. Pēc tikšanās ar meiteni kā loģiskam turpinājumam noteikti jāseko seksam. Tas ir neizbēgami, citādi viņš nebūtu "īsts vīrietis". Šāds, liekas, ir "Dilana Doga" piedāvātais attiecību modelis.

Šim vērtējumam pretēju viedokli pauž viens no seriāla scenāristiem Mauro Markezelli, kas apgalvo: "Dilans Dogs ir romantiķis, un krietnu tiesu panākumu viņš gūst tāpēc, ka valdzina daiļā dzimuma pārstāves. Dilans Dogs maina sievietes katru mēnesi atbilstoši scenārija vajadzībām. Patiesībā viņš mīl viņas visas. Ja viņam būtu tikai viena sieviete, daudzus stāstus mēs nemaz nebūtu varējuši uzrakstīt."[59]

Vēl vienu negatīvu "Dilana Doga" aspektu pauž "Baiļu almanahi", kas ir īpašie papildizdevumi parastajām sērijām. Šajos nelielajos sējumos apkopots liels skaits rakstu par ezotērikas pasauli, kuriem bieži vien pievienotas šausminošas ilustrācijas. Stāsti par Dila- nu Dogu tātad ir tikai pirmais solis, kas varētu pamudināt jauniešus interesēties par okultismu. Nākamais posms būtu dažādi papildinājumi, kas sniedz tālākas norādes un paskaidrojumus par komiksā skartajām tēmām.

Ņemsim, piemēram, 1997. gadā izdoto "Baiļu almanahu". Daudzo rakstu vidū ir kāds, kas runā par sātanisko rokmūziku, citējot to, ko teikusi "Christian Death" (grupa, kas velnam skaita Tevs mūsu apgrieztā veidā) un Merilins Mensons (Amerikas Sātana baznīcas "priesteris"). Šajā pašā rakstā lasāmi šādi apgalvojumi: "Ar laimīgu atgriešanos šogad sveicam arī grupu "NV.A.S.P.", kam sekojusi turneja pa Itāliju ar īpašu splatter: daudziem nežēlīgiem videokadriem un kailām jaunavām, kas upurētas turpat uz skatuves." Un vēl: "Tam, kam nav bail līdz galam ieiet izmisuma un nemiera rituālā, iesakām Diamandas Galasas pēdējo darbu … Dziedātājas reibinošā balss mūs atkal noved lejā pie elles gariem, ko ieteicams klausīties maksimālā skaļumā (ļoti vēlams - ar austiņām) un pilnīgā tumsā."[60]

Dažus "Dilana Doga" "Baiļu almanaha" izdevumus ir rediģējis žurnālists Stefano Mardzorati, kas vada izdevniecības "Bonelli" preses biroju un Dylan Dog Horror Fest, kas ir liela manifestācija, kurā apvienojušies šausmu filmu un komiksu cienītāji. Tajā ir piedalījušies arī daži pazīstamākie asiņainā kino režisori un aktieri, tādi kā Dārio Ardžento, Vess Krāvens un Roberts Englunds.

Stefano Mardzorati ir arī izcils mūzikas pārzinātājs un autors populārai grāmatai - "Šausmu roka vārdnīca", kurā iekļautas vairākas sātaniskā roka grupas. Šī sējuma 189. lappusē S. Mardzorati raksta, ka ansamblis "Impaled Nazarene" ("Pie staba piesietais Na- zarietis") pelnījis "atzinību par to, ka izvēlējies tik zaimojoši suģestējošu nosaukumu"[61]. Galu galā "Dilans Dogs" ir pazīstams ar to, ka šis žurnāls atklāti slavina zaimus.

4. Velns un Dilans Dogs

Un velns? Ik pa laikam viņš uzrodas šī komiksa lappusēs līdzās raganām, rēgiem, dzīviem miroņiem un citiem ezotēriskiem tēliem. Problēma ir tāda, ka jāizprot, kur beidzas ironija un kur jau sākas nopietns piedāvājums lasītājiem iepazīt okultismu. Šķiet, ka viss ir sajucis kopā, taču galu galā, tā smiedamies un jokodamies, jaunais lasītājs tuvojas dažiem bīstamiem tematiem.

To apliecina arī fakti. Krājumā Nr. 6, kura nosaukums "Ļaunā gara skaistums" (La bellezza del Demonio) ir šādi vārdi: "Skaistāko grāmatu par velnu (izņemot, protams, Bībeli) sarakstījis un rediģējis Dēčio Kancio, "Dilana Doga" izdevniecības ģenerāldirektors. Šo grāmatu izdeva izdevniecība "Editorialc Milanese", un šodien tā diemžēl vairs nav atrodama, taču mēs solām, ka tad, ja tiks pamatota nepieciešamība, izsūtīsim tās kopiju pēc pieprasījuma ("pamatotas nepieciešamības" piemērs: ja jums nejauši sanāk piesaukt velnu, tad mazākais, ko jūs varat izdarīt, ir uzaicināt viņu vakariņās, un šis sējums, lūk, jūs informēs, kādus ēdienus un dzērienus viņam nevajag piedāvāt, piemēram, eņģeļu maizi un svētītu vīnu. Mēs iesakām šādu ēdienkarti: ar cilvēku mēsliem pildītu kotleti, sapuvušu gaļu, mēra buboņus ar zaļo ķirzaku un, visbeidzot, žāvētas ūpja smadzenes, kas piesūcinātas ar velnarutka sulu)."

To varēja izlasīt "Dilana Doga" 6. numurā, kas iznāca 1987. gadā. Nākamajā gadā klajā tika laista nelielā "Baiļu enciklopēdija", kuras tēma - "Par velnu no "A" līdz "Z"", ko pievienoja kā dāvanu kādam "Dilana Doga" "speciālizlaidumam". Vāku rotāja klasisks ļaunā gara attēls.

Izdevuma ievadā scenārists Ticiāno Sklāvi pieļāva, ka, neraugoties uz humoristisko toni, kādā bija sacīts viss 6. numurā rakstītais, daži lasītāji viņam nudien bija rakstījuši, lai pieprasītu Dēēio Kancio grāmatas par velnu kopiju. "Mēs tā arī nekad neuzzinājām, vai arī viņi dzina jokus, sacīdami, ka piesaukuši velnu," paziņoja T. Sklāvi.[62]

Ta, no vienas asprātības nonākuši pie otras, jaunieši galu galā sāk interesēties par sātanismu. Ne jau visi jaunieši ir spējīgi uztvert ironiju atsevišķos "Dilana Doga" fragmentos. Daudzi lasītāji visu uztver pārlieku nopietni, tāpēc pastāv risks no joka pāriet uz ezotērikas praktizēšanu.

Kurš pie tā ir vainīgs? Varbūt tas, kurš pārlieku vieglprātīgi rotaļājas ar tik kutelīgām tēmām, kā velns un maģija, nedomājot par sekām, jo tas var atsaukties uz cilvēkiem ar trauslāku psihi.

Turklāt ir vēl viens aspekts, ko nedrīkst novērtēt par zemu. Ticiāno Sklāvi tonis "Baiļu enciklopēdijas" ievadā, runājot par velnu, neapšaubāmi ir ironisks. Pats rakstnieks apgalvo, ka, lai lasītu šo apcerējumu, ir nepieciešama ironija.

Daži vārdnīciņas teksti patiešām ir uzjautrinoši, bet citi - ne tuvu tam. Ironija diemžēl ir sajaukusies ar pavisam nopietniem un sīki izstrādātiem skaidrojumiem par sātanismu, melno maģiju un velnišķīgiem rituāliem. Tāpēc pastāv iespēja, ka dažiem jauniešiem atsevišķi temati var šķist saistoši.

Lūk, kā tiek aprakstīts "melnās mises" rituāls: "Sātanistu kulta rits pilsētā, kas līdzvērtīgs sabata rituālam laukos. Tiek sagrozīta visa katoliskās Mises liturģija. Ir apvērsti visi simboli: melnas sveces, altārī atrodas dzīvnieka vai upurēta bērna asinīm notraipīta jaunava vai meitene, kuru publiski iegūst celebrants un bieži vien ari ticīgie rituāla noslēgumā."[63]

Pats Sklāvi pieļauj "velna pievilcības" esamību, rakstīdams ievadā: "Mēs neticam velnam, nedz arī viņu noliedzam. Mums ir vienalga, vai viņš ir vai nav. Šī tēma ir pievilcīga, un ar to pietiek."[64]

Šie ir galvenie negatīvie "Dilana Doga" aspekti. Saprotams, ka nevar noliegt to, ka komiksam ir arī savs pozitīvais saturs, taču tas diemžēl noslīkst kopējā asins, vardarbības un ezotērikas katlā, kas raksturo rēgu izmeklētāja piedzīvojumus.

Pēdējos gados "Dilana Doga" varonis ticis izmantots, lai rīkotu kampaņas par labu invalīdiem, drošībai uz ceļiem, pret narkotikām un dzīvnieku pamešanu vasaras periodā.[65] tas ir slavējami, bet kā gan šādi pozitīvi centieni var pastāvēt līdzās "Baiļu almanahu" negatīvajam saturam? Un kāpēc gan Dylan Dog Horror Fest vadība tika uzticēta Stefano Mardzorati - žurnālistam, kas slavina zaimojošu un pret kristietību vērstu mūziku?

14.

Notikums ar Bleras raganu

Pēc tam, kad esam papētījuši dažas ar maģiju un okultismu saistītas jomas, ir pienācis laiks pakavēties pie kāda svarīga notikuma. Mēs to varētu dēvēt par jauniešu multimediālās ezotērikas uzskatāmo piemēru, jote iesaistīti dažādi plašsaziņas līdzekļi: kino, komiksi, internets un pat plakātu izlīmēšana. Es runāju par ezotērisko amerikāņu filmu "Blēras raganas plāns" (The Blair Witch Project), kuras ideju izauklējuši un interpretējuši paši jaunieši. Šīs filmas ārkārtīgi lielā popularitāte, it sevišķi jauniešu vidū, ir apliecinājums tam, ka pastāv liela interese par okultisma un burvju pasauli.

1. Lielais reklāmas atradums

Zinātnieks Massimo Introviņje Cesnur (Jauno reliģiju pētniecības centrs) interneta vietnē rakstīja:

"Amerika parasti brīnās, ja kāda filma, ko īstenojuši jaunieši bez lielo kinostudiju palīdzības, pārsniedz visus ieņēmumu rekordus. Piemēram, filma "Amerikāņu grafiti" (American Graffiti), kas izmaksāja 750 tūkstošus dolāru (pirms gandrīz trīsdesmit gadiem), atnesa 55 miljonus dolāru lielu peļņu. Un tomēr filmai "Blēras raganas plāns" nav precedentu.

Veiksmīgi uzņemta 1997. gadā, šī filma režisoram un producentam Danielam Mirikam un Eduardo Sančesam izmaksāja tikai 35 tūkstošus dolāru. 1999. gada janvārī tā tika pārdota nelielajai Arti- san kinostudijai par miljonu dolāru. Tikai pirmajā demonstrēšanas nedēļā vien, sākot ar 14. jūliju, tā ienesa vairāk nekā piecdesmit miljonus dolāru.

"Ņemot vērā turpmākos ieņēmumus, kas tika gūti, šo filmu demonstrējot ārzemēs, par ierakstiem videolentēs un merchandising," žurnāli Time un Newsweek (16. augustā tie abi minētajai filmai veltīja visu titullapu) nešaubīgi apgalvoja, ka "tas ir vērienīgākais darījums pasaules kinematogrāfijas vēsturē."[66]

"Blēras raganas plāna" pamatideja ir vienkārša, bet vienlaikus ģeniāla - fantāzijas saplūšana ar realitāti un skatītāju iesaistīšana lielā spēlē.

Viss aizsākās 1998. gadā - gadu pirms filmas demonstrēšanas -, kad Amerikas augstskolās sāka parādīties plakāti ar uzrakstu Mis- sing (kas atbilst mūsu "Vai kāds nav viņus redzējis?") un triju studentu fotogrāfijām, kuri 1994. gadā, uzņemot dokumentālu filmu, pazuda mežos pie Burkitsvilas, Merilendā.

Īstenībā tas bija lielais reklāmas atradums, jo šie trīs studenti patiesībā jau arī bija "Blēras raganas plāna" galvenie varoņi, taču cilvēki, pateicoties šiem plakātiem, sāka ticēt tam, ka viņi tik tiešām pazuduši.

Vienlaikus internetā tika izveidota vietne par šo pašu tematu, bet jau ar turpmākiem paskaidrojumiem. Trīs studenti vēlējās uzņemt filmu pēc leģendas par raganu motīviem, kura 1785. gadā tikusi apsūdzēta vairāku Blēras pilsētiņas bērnu slepkavībā (Blēra ir Burkitsvilas senais nosaukums).

Drīz vien tā kļuva par vienu no apmeklētākajām interneta vietnēm amerikāņu jauniešu vidū, kuri ar dziļu interesi sekoja visam, kas notika ar trim pazudušajiem jauniešiem. Viss šķita gluži patiesi: studenti, pazušana, dokumentālā filma, kas uzņemta pēc leģendas par raganu motīviem.

Plakāti un interneta vietne sagatavoja augsni filmai "Blēras raganas plāns", pamazām radot spriedzi publikā. Filmas iznākšanu amerikāņu kinoteātros apsteidza komikss par šo pašu tēmu, kas tika izdots, pamatojoties uz kāda cita lietā iesaistīta studenta konspektiem (arī tie bija neīsti).

Interesants fakts ir tas, ka visiem šiem elementiem (plakātiem, vietnei internetā un komiksiem) bija noteicošā loma, lai saprastu filmas vēsturi. Savā ziņā šī filma ir pēdējā sērija par ezotēriskām "dārgumu medībām".

"Blēras raganas plāns" ir patiesi saistošs kinematogrāfisks darbs. No tā, kas minēts sākumtitros, jāsecina, ka tā ir īsta dokumentāla filma, ko uzņēmuši trīs studenti ar savu videokameru un ko atradusi policija pēc viņu pazušanas. Kadri patiešām nav nevainojami un atstāj iespaidu, it kā tos būtu uzņēmuši neprofesionāļi.

Īstenībā arī tā ir spēles sastāvdaļa. Filma ir acīm redzams izdomājums, taču skatītājs tajā tiek tik emocionāli dziļi iesaistīts, ka notic tam, ka tā ir patiesība.

2. Filmas intriga

Filma sākas ar to, ka trīs studenti - Hīzere, Džošs un Maiks - intervē dažus Burkitsvilas iedzīvotājus, ievācot ziņas par Blēras raganu. Kāds kungs pastāsta, ka saskaņā ar leģendu ragana mēdza iznīcināt divus bērnus vienā reizē. Kamēr viens ticis slepkavots, otrs bijis spiests klausīties viņa kliedzienos, stāvot ar seju pret sienu. Šī epizode būs svarīga, lai saprastu filmas nobeigumu.

Pēcāk jaunieši sāk pētīt mežu pilsētiņas apkārtnē, meklējot kadrus dokumentālajai filmai. Naktī, kad visi studenti atrodas teltī, viņi sāk manīt dīvainu būtņu klātbūtni. Dienu vēlāk visi trīs mežā apmaldās. Viņi vairs neatrod atpakaļceļu un ir spiesti vēl vienu nakti pavadīt teltī. Trokšņi tumsā kļūst arvien uzmācīgāki un biedējošāki. Tālumā dzirdamas bērna raudas. Dokumentālā filma, kas joprojām atstāj tādu iespaidu, it kā tā būtu īsta, turpinās, jauniešiem trauksmaini meklējot iespēju izkļūt no meža, taču viņiem liekas, ka ir nonākuši strupceļā. Viņi ir šausmās un nojauš, ka tādējādi viņi tiek dzīti pretī lielai nelaimei. Tumsā viens no studentiem - Džošs - pazūd.

Neraugoties uz pūliņiem, Hīzere un Maiks nespēj viņu atrast, taču nākamajā naktī tālumā izdzird viņa kliedzienus. Cenšoties Džošu atrast, viņi uziet vecu, pamestu māju.

Dokumentālā filma apraujas tieši šajā vietā. Abi jaunieši ieiet mājā, kur viņus "kāds" vajā un sit. Varbūt tā ir ragana?

Videokamera nokrīt zemē, un filmēšana beidzas. Pēdējā kadrā redzams jauneklis, kas stāv ar seju pret sienu, klausoties Hīzeres pārcilvēciskajos kliedzienos brīdī, kad viņa tiek nogalināta. Tā ir skaidra norāde uz leģendu par Blēras raganu, par ko filmas sākumā stāstīja kāds Burkitsvilas iedzīvotājs.

Šī aina patiesi ir asinis stindzinoša, un filmas fināls, tāpat kā pats notikums, liek visiem aizturēt elpu. Filmai sekoja grāmata ar varbūtējiem policijas "dokumentiem" par izmeklēšanu, kas veikta, lai atrastu trīs pazudušos studentus.

3. Ezotēriskais zirnekļa tīkls

Lielā spēle tātad sasniedza savu mērķi. Šis stāsts burtiski bija sagūstījis jauniešus visā pasaulē. Vēl līdz šim ļoti daudzi atsakās ticēt versijai, kas tas ir reklāmas triks, un ir pārliecināti, ka minētie trīs studenti patiešām ir pazuduši.

Turklāt "Blēras raganas plāns" jāapskata kā parādība, kas sevī ietver visus jauniešu multimediālās saziņas sastāvdaļas. Mūsu priekšā ir notikums, kas simbolizē jaunu laikmetu, kurā kinematogrāfijas ražojums vairs nav viens, bet saplūst ar citiem jauniešu vidū populāriem plašsaziņas līdzekļiem, tādiem kā internets un komiksi. Šie turpmāk izmantotie līdzekļi ir pat nepieciešami, lai saprastu filmas sižetu un pabeigtu iedomāto mozaīku jaunā skatītāja prātā.

Tas apstiprina manu tēzi par mehānismu, kā izplatās ezotērika jauniešu vidū, par ko es jau stāstīju nodaļā, kas tika veltīta internetam. Šī izplatība norit pakāpeniski, sasniedzot noteiktus attīstības posmus, kā tas notika ar "Blēras raganas plāna" reklāmu.

Tāpat darbojas emocionālās iesaistīšanas mehānisms. Iesākumā jaunietis klausās sātanisko rokmūziku. Tad viņš lasa mūzikas žurnālu, kurā sniegta vietne internetā vai sektas adrese. Rezultātā jaunietis kļūst emocionāli iespaidojams un var nonākt saskarē ar ezotērisko vidi. Visā šajā procesā noteicošā loma var būt tam, ka jaunieši pārvalda jaunās tehnoloģijas.

Pastāv risks, ka, ļauni izmantojot plašsaziņas līdzekļus, var radīt "ezotērisku zirnekļa tīklu" jaunajām paaudzēm. Kā pierādīja "Blēras raganas plāns", jaunieši izmanto te vienu plašsaziņas komunikāciju līdzekli, te otru: gan vietni internetā, gan komiksu, gan filmu, gan grāmatu.

Šī iemesla dēļ nevajag novērtēt par zemu komunikatīvo varu, kas piemīt dziesmām, televīzijas filmām, komiksam vai datorspēlēm, kas saistītas ar maģiju. Ikviens no šiem līdzekļiem, ja to lieto ļauni, var būt pirmais solis bīstamajā ceļā uz ezotēriku.

Pēc pirmā soļa, kas var būt arī ezotēriskā satura komiksa lasīšana, var spert otrajo soli, kas ir sātaniskā roka ierakstu klausīšanās. Kā tas notiek, piemēram, ar "Dilanu Dogu", kas savos "Baiļu almanahos" izceļ šī žanra mūziku. Tad seko trešais solis, kas ir tādu mūzikas žurnālu lasīšana, kuros publicētas intervijas ar sātaniskās rokmūzikas izpildītājiem. Tā rodas iespēja iegūt vairāk zināšanu par noteiktu "filosofiju" un nonākt uzskata "Dari, ko gribi" valdzinājuma varā. Var notikt pat tā, ka, lasot žurnālam Flash līdzīgu izdevumu, atklājas, ka pastāv tāda Amerikas Sātana baznīca. Un tad seko ceturtais solis.

Sātana baznīcai patiesībā ir sava vietne internetā, kas savukārt ir saistīta ar citām sātanistu mājaslapām. Šajā brīdī var tikt sperts piektais solis, kas ir virtuālā saziņa, izmantojot elektronisko pastu, ar citiem jauniešiem, kas aizrāvušies ar ezotēriku vai kādu sektu.

Sestais solis ir pāreja no virtuālās saskares uz reālo. Zirnekļa tīkls ir noausts. Ja jaunietis ir vientuļš un viņam nepietika spēka apstāties iepriekšējos posmos, tad atliks vien saistīties tā tīmekļos. Palīdzēsim viņam atbrīvoties!

Televīzijas maģiska vara

Televīzijai ir dīvains liktenis. Kad 50. gados tā ienāca Itālijā, cilvēki pulcējās bāros, lai to skatītos. Tas bija svinīgs tikšanās brīdis, kas baudāms visiem kopā, raugoties Masichiere ("Komponists dziesminieks") vai Lascia o Raddoppia ("Paturi vai dubulto") melnbaltajā ekrānā. Šodien, kad pagājuši mazliet vairāk nekā četrdesmit gadi kopš tās dzimšanas, televīzija, šķiet, pilnībā ir mainījusi savu lomu. No cilvēku pulcētājas tā ir kļuvusi par daudzu cilvēku skumju līdzgaitnieci vientulībā. Lascia o Raddoppia kopības sajūta bāros ir vairs tikai atmiņas. Šodien ikviens piedzīvo savu privāto tikšanos istabas četrās sienās ar mazo ekrānu, kas viņu apšauda ar informāciju, attēliem un reklāmas rullīšiem.

Šis jaunais vientulības veids noteikti skar ļoti daudzus jauniešus. Daudziem no viņiem ir pašiem savs televizors un videomagnetofons. Un viņi jūtas vieni, dzirdot visdažādākos ezotēriskos vēstījumus.

1. Televīzijas brīnumi

Galu galā televīzija pati par sevi jau pārstāv kaut ko maģisku. Cilvēki uzskata, ka tās spējas ir varenākas par jebkura burvja spējām, jo tās varā ir atrisināt vissarežģītākās situācijas. Daudzi cilvēki vēršas pie televīzijas, lai risinātu personiskās problēmas: atrastu pazudušus cilvēkus (Chi l"ha visto? ("Kas viņu ir redzējis?")), satiktu tālus radus (Carramba che fortuna! ("Karamba! Kāda veiksme!")), izlīgtu mieru ar bijušajiem mīļotajiem (Stranamore ("Dīvainā mīla"), C"e posta per te ("Tev pienācis pasts")) vai atmaskotu pārciestu netaisnību (Forum ("Forums"), I fatti vostri ("Jūsu darīšana"), Maurizio Costanzo Show ("Maurīcio Kostanco šovs"), Stricia la notizia ("Ziņa ložņā")). Mazais ekrāns ir spējīgs atrisināt visas šīs problēmas, tāpēc tas iegūst maģisku nozīmi. Patiesībā tas nav nekas cits kā viens liels, ļoti varens amulets.

Lūk, piemērs, kas attiecas uz jauniešiem. Iztēlosimies mīlas stāstu starp diviem astoņpadsmitgadīgiem jauniešiem. Viņi abi ir kopā dažus mēnešus un ir laimīgi, bet tad viņš viņu piekrāpj ar kādu draudzeni. Viņa to atklāj un pamet viņu. Pēc dažām nedēļām viņš saprot, ka ir kļūdījies, un nožēlo izdarīto. Viņš ļoti pārdzīvo, mēģina tuvoties meitenei, lai atvainotos un piedāvātu sākt visu no jauna. Viņš viņai zvana, raksta, gaida viņu pie mājas un pie skolas ārdurvīm, taču visi mēģinājumi izrādās velti. Viņa jūtas ievainota un nebūt nevēlas visu sākt no jauna.

Viņš nemitējas pārdzīvot. Viņš vēlas viņu atgūt par katru cenu. Tāpēc viņš turpina viņu meklēt, gaidīt pie mājas, zvanīt un rakstīt. Viņš viņai sūta pat ziedus un mīkstās rotaļlietas, taču viņa joprojām atraida miera izlīgumu.

Puisis ir izmisumā. Šajā brīdī viņam ir vairs atlikušas tikai divas iespējas: vērsties pie bruvja, lai iegūtu varenu amuletu, vai arī lūgt piedošanu publiski televīzijā. Abos gadījumos tiek lūgta "pārdabiska" iejaukšanās, kas spētu sniegt risinājumu situācijā: amuleta vara vai lauzto siržu atkalsavienošanai veltīto televīzijas programmu Stra- namore un C"eposta per te vara.

Pirms vēršanās televīzijā puisis vairākkārt bija mēģinājis izlīgt ar savu bijušo draudzeni. Viņš tai tikai zvanījis, rakstījis, sūtījis ziedus un mīkstās rotaļlietas, negūstot nekādus panākumus. Un tā pēdējā atlikusī iespēja ir lielais televīzijas brīnums.

Jauneklis nosēžas Stranamore televīzijas kameru priekšā un izrunā tos pašus vārdus, kurus viņš jau bija sacījis pa telefonu vai rakstījis zīmītē, ko pievienoja ziediem. Pēkšņi, kā uz burvju mājiena, durvīs parādās meitene - tā pati spītīgā rņeitene, kas mēnešiem ilgi bija teikusi "nē", nu jau saka "jā". Fonā skanot romantiskai mūzikai, viņa asarām acīs skrien apskaut viņu.

Brīnums ir noticis. Televīzijas ezotēriskajai varai, gluži kā burvim, izdevās atrisināt problēmu.

Mēnešiem ilgi puisis, izmantojot normālus līdzekļus, nemitējās atkārtot savu lūgumu pēc izlīguma, kā parasts mirstīgais vēršoties pie bijušās meitenes. Neko darīt. Atbilde vienmēr bija "nē", bet tad, izmantojot par līdzekli televīziju, šis pats izlīguma piedāvājums pēkšņi nesa panākumus, līstot asaru jūrai un sekojot fināla apskāvienam.

Puiša teiktie vārdi ne ar ko neatšķīrās no tiem, ko viņš bija atkārtojis mēnešiem ilgi: "Es tevi lūdzu, būsim atkal kopā." Vienīgā atšķirība ir tā, ka tie tika izrunāti televīzijas kameras priekšā. Mazā ekrāna maģija bija paveikusi brīnumu.

Saistībā ar šo notikumu mums jāapdomā viens svarīgs sīkums - viss televīzijā teiktais iegūst bezgalīgi maģisku un emocionālu varu. Ja šo sarunu novirzīsim uz ezotēriskas informācijas jomu, pamanīsim, cik lielām briesmām ir pakļauti jaunieši televīzijas priekšā. Ar to es domāju daudzos burvjus, pareģus un astrologus, kas uzstājas, it sevišķi mazo, vietējo un privāto televīziju ekrānos.

Televīzija piešķir pievilcības un patiesīguma nokrāsu jebkam, kas parādās ekrānā. Tātad, ja es pacelšu akmeni tuvējā parkā pie mājas un aiznesīšu to uz televīziju, es to bez bēdām varēšu nodēvēt par visvarenu amuletu, kas nācis no senās Ēģiptes. Un atradīsies ļoti daudz tādu cilvēku, kas diemžēl būs gatavi to iegādāties.

Kāpēc tā notiek? Tāpēc, ka televīzija akmeni padara īpašu. Piešķir tam maģisku nokrāsu. Ja es tirgotu akmeni, vēl tikai nākdams uz televīziju, es negūtu tādus pašus panākumus. Iespējams, ka mani uzskatītu par traku. Savukārt, uz televīziju atnests, šis akmens pēkšņi iegūst burvju spēku un spējas atrisināt jebkādu problēmu.

2. Televīzijas burvji

Nevajag novērtēt par zemu ezotērisko informāciju, ko jaunieši saņem no televīzijas. Esmu sakrājis simtiem videokasešu ar burvju, pareģu, zīlnieku un astrologu televīzijas pārraižu ierakstiem. Esmu novērojis, ka daudzo telefonsarunu vidū, kas pārraidītas tiešraidē, liels īpatsvars ir sarunām ar jauniešiem.

Visbiežāk tiek uzdoti šādi jautājumi: "Vai es sastapšu mīlestību?", "Ar ko beigsies attiecības ar šo zēnu?", "Vai es atjaunošu attiecības ar savu bijušo puisi?", kā arī: "Vai atradīšu darbu?" vai "Vai es nolikšu šo eksāmenu?".

Amerikāņu rakstieks Ambrozijs Gvinets Bjersē ir teicis: "Maģija ir māksla pārvērst māņticību skanošā naudā." Cik gan nenopelna burvji, kuri gūzmām vien piedalās televīzijas raidījumos? Vispirms jau telefonzvani ir par maksu atkarībā no laika, kas tiek pavadīts sarunā ar kāršu licēju. Turklāt ar TV starpniecību zīlniekiem ir iespēja "nozvejot" jaunus klientus savam privātajam salonam. Ezotēriskās sarunas televīzijā, protams, visinteresantāk ir pētīt no valodnieciskā viedokļa. Mēs ievērosim, ka tajās tiek izmantots ārkārtīgi maigs balss tonis, runājot ar zvanītāju. Šāda izturēšanās ļoti patīk jauniešiem, jo tā viņi jūtas droši un pieņemti. Neaizmirsīsim to, ka lielākoties runa ir par vientuļiem un krīzes situācijā nonākušiem jauniešiem, kuriem nav neviena, ar ko parunāties. Tie ir jaunieši, kas izmisīgi tiecas pēc drauga, pēc tēva vai mātes, kas sniegtu atbalstu.

Televīzijas burvis to zina un pieņem viņus, izturoties pret viņiem ar maigumu, bieži vien uzrunājot viņus ar "dārgumiņ", "dārgā", "manu mīļumiņ", "skaistulīt", "manu dārgumiņ". Šo mīļvārdiņu nolūks ir apmuļķot zvanītāju, radot viltus mīlestības un draudzības gaisotni.

Pārējais dialogs ir tukša runāšana. Televīzijas burvji ir teicami runātāji, kas spēj radīt tādu iespaidu, it kā viņi par zvanītāju zinātu visu. Patiesībā tie ir tikai cilvēki ar lielām runas dotībām. Viņi spēj no pusvārda uztvert zvanītāju vājības, šaubas, neskaidrību. Ar šīs izveicības palīdzību tie ceļ savas kāršu pilis, turklāt katras burvja rīcībā ir savs repertuārs, kurā ir gatavas frāzes, derīgi izteikumi, kas lietojami vajadzīgajā brīdī.

Piemēram, ja piezvanīs meitene, lai uzzinātu, vai viņa nokārtos eksāmenu augstskolā, zīlnieks tai sacīs: "Redzu kārtīs, ka patlaban esi nedaudz satraukta un noraizējusies." Un meitene atbildēs: "Tev taisnība. Tu esi lieliska. Tu visu saprati."

Patiesībā zīlnieks tikai izmeta kā ēsmu vienu frāzi no sava gatavo frāžu repertuāra. Skaidrs, ka meitene ir satraukta un noraizējusies eksāmena dēļ, citādi taču viņa nebūtu zvanījusi. Taču zīlnieks lieliski prot šo banalitāti pavērst par izcilu intuīciju. Uz šīs frāzes viņš būvēs visu pārējo.

Vēl kāds tipisks gadījums - meitene zvana, lai uzzinātu, "kā kārtosies viņas attiecības ar puisi". Burvis, skatoties kārtīs, saka: "Es saskatu grūtības." Un meitene atbild: "Jā, tas tiesa." Un burve: "Šis laiks jums ir mazliet neparasts." Un meitene: "Jā, tas tiesa. Tu esi lieliska."

Arī šajā gadījumā zīlnieka apgalvojumi ir ārkārtīgi banāli. Pats par sevi saprotams, ka šis laiks minētajam pārim ir neparasts, pilns neskaidrību. Turklāt, ja meiteni nemāktu šaubas, viņai nebūtu vajadzības zvanīt zīlniekam. Un jau atkal kāršu licējam izdodas radīt viszinoša cilvēka iespaidu.

Pēc šāda nedaudz miglaina sākuma zīlnieks pāriet pie nākamā tipiskas melu tehnikas soļa - pie jautājumu uzdošanas. Pētot kārtis, viņš sāk uzdot meitenei virkni jautājumu: "Vai, tavuprāt, viņš saietas ar citu?", "Vai tu domā, ka viņa nolūki nav nopietni?", "Vai pēdējā laikā viņš ir kļuvis vēsāks pret tevi?, "Tev ir aizdomas, ka viņš ir tevi piekrāpis?", "Vai tev ir sarežģījumi ar viņa vecākiem?", "Vai ir kāda skaudīga draudzene, kas ir iespraukusies pa vidu?", "Vai kāds runā sliktu par jums abiem?".

Visi šie jautājumi ir no iepriekš izveidota repertuāra un to mērķis ir atklāt zvanītāja problēmu. Pēc tam, kad zīlnieks to ir atklājis, viņš var attiecīgi runāt, atstājot tādu iespaidu, it kā būtu visu uzzinājusi no Taro kārtīm, taču šajā situācijā no burvestības nav ne miņas. Patiesībā meitene pati bija informējusi zīlnieku par savu problēmu.

Mehānisms ir vienkāršs. Meitenei, kas noraizējusies par sarežģījumiem jūtu pasaulē, zīlnieks uzdod jautājumu: "Vai tu domā, ka viņš saietas ar citu?" Ja meitene atbild noliedzoši, "brīnumdaris" uzdod nākamo jautājumu. Ja meitene atbild apstiprinoši, kāršu licējs ir gatavs sacīt: "Jā, es to redzu kārtīs." Tā tiek radīts iespaids, ka viņš nudien ir lielisks. Patiesībā zīlnieks vienkārši izvilināja atbildi no savas sarunu partneres. Un, pamatojoties uz šo atbildi, tas veidos atlikušo dialogu, piedāvājot visbanālākos padomus, kuros nav nekā no burvestībām un kurus varētu dot jebkurš cilvēks.

3. Viltus optimisms

Kopumā zīlnieki tikai tiecas būt optimisti un viest kādu cerību savā satrauktajā sarunu partnerī, taču arī aiz šīs izturēšanās slēpjas krāpšana. Zīlnieki patiesībā lieto optimisma stratēģiju, lai iekarotu savu jauno televīzijas skatītāju simpātijas. Dāvājot cerības, lai arī mānīgas, ir vieglāk iegūt jaunus sekotājus. Daudzi jaunieši galu galā meklē tieši to - gaismas staru, lai uzturētu cerību. Viņi ir vieni, izmisuši, pamesti. Viņiem nepieciešams kāds, kas palīdzētu noticēt rītdienai.

Problēma ir tāda, ka šim "kādam" ir gluži citi, ne tik cēli mērķi. Un dāvātā cerība vienmēr attiecas uz kaut kādu tālu nākotni. Zīlnieki parasti saka: "Situācija atrisināsies, taču tev ir jāprot gaidīt." Vai arī: "Redzu, ka situācija uzlabosies, taču ir vajadzīgs laiks." Vai, piemēram: "Jūsu attiecības katrā ziņā uzlabosies, taču tikai pēc dažiem mēnešiem."

Tādējādi burvja optimistiskā atbilde kļūst neskaidra un bezatbildīga. Šodien zīlnieks paveic savu uzdevumu - izvelk naudu no jaunās televīzijas skatītājas kabatas, bet pēc tam … kas zina. Pēc trim, četriem, pieciem mēnešiem var notikt jebkas. Meitene, iespējams, pat būs aizmirsusi par burvi. Vai arī pa šo laiku būs tam atkal piezvanījusi, iekrītot jaunos slazdos.

Šis pats scenārijs tiek izmantots jebkurā situācijā, kas jāatrisina vai kurā jāiegūst skaidrākas atbildes. Atliekot jautājuma risinājumus uz vēlāku laiku, zīlnieks spēj apmuļķot televīzijas skatītājus.

Piemēram, cita problēma, kas satrauc jauniešus, ir darba atrašana. Televīzijas burvis viesīs neesošas cerības, sacīdama: "Es redzu kārtīs, ka darbs būs, taču tikai pēc dažiem mēnešiem."

Tas pats piemeklē tos jauniešus, kuri zvana zīlniekam vai zīlniecei, jo vēlas apprecēties un atrast jaunu dzīvesvietu. Burvis viņiem atbildēs: "Jūs katrā ziņā atradīsiet mājokli, taču vēl mazliet jānogaida."

Nevar noliegt arī to, ka daži televīzijas burvji izmanto līdzzinātājus, lai atstātu iespaidu uz publiku. Daži telefonzvani, uz kuriem atbildot burve šķiet īpaši zinoša, varētu būt viltus zvani, kas izdomāti, lai apmuļķotu televīzijas skatītājus.

Saskatīt krāpšanu nemaz nav tik grūti. Parasti līdzzinātājs iesāk savu runu, sacīdams burvei: "Beizot man izdevās tevi sazvanīt. Ir grūti ar tevi sazināties." Šis ievadteikums ir nepieciešams, lai izklausītos ticami, ka zīlniece ir īpaši prasmīga un tik ļoti pieprasīta, ka viņas telefona numurs ir vienmēr aizņemts.

Pārējā saruna jau risinās pēc scenārija, kas sagatavots pie rakstāmgalda, un burve nevainojami atbild uz visiem līdzzinātāja jautājumiem. Viņš, saprotams, izliekas pārsteigts un saka: "Neticami. Kā gan tu vari zināt par tik personiskām lietām? Tu nudien esi burve. Tagad es saprotu, kāpēc visi taujā pēc tevis."

Vārdu sakot, ir daudz dažādu veidu, kā apmuļķot krīzē nonākušos jauniešus un likt tiem piezvanīt. Taču šī nav vienīgā problēma. Daži televīzijas burvji ir tik veikli, ka nodibina arī tiešu saikni ar grūtībās nonākušo skatītāju. Viņu nolūks ir izvilināt vēl vairāk naudas, papildus tai, kas jau saņemta par maksas sarunu televīzijā.

Kā to dara? Paņēmiens ir vienkāršs. Ik pa brīdim televīzijas dialoga laikā burvis ar nopietnu sejas izteiksmi saka: "Es redzu kārtīs svarīgas, ļoti personiskas lietas, ko nevaru atklāt šeit, televīzijā. Atnāciet pie manis uz privāto salonu."

Vai arī, ja klausītājs uzdod uzstājīgus jautājumus, zīlnieks vienkārši pasaka: "Es nevaru pārlieku daudz sacīt telefona sarunā, jo man jādod iespēja runāt arī citiem televīzijas skatītājiem. Ja vēlaties uzzināt vairāk, ierodieties pie manis salonā."

Tas viss ir ārkārtīgi bīstami. Daudzos gadījumos televīzijas skatītājs galu galā nonāk tiešā saskarē ar burvi. Pēc telefonzvana uz televīziju viņš dodas uz pareģa privāto salonu un kļūst par viņa nosacījumu vergu.

Neaizmirsīsim, ka mēs runājam par krīzes situācijā nonākušiem, psiholoģiski ievainotiem jauniešiem, kuriem bieži nav pat vecāku, ar ko parunāties. Jaunietis, kas vēršas pie burvja, faktiski ir cilvēks, kas kļuvis bezpalīdzīgs un nonācis grūtībās. Tāpēc ir ļoti viegli viņu iemānīt ezotērikas slazdos.

Televīzija pati par sevi ir labvēlīga vide ezotēriskajai varai. Žurnālists Aldo Marija Valli grāmatā "Vārds mums" (A noi la linea) izskaidrojis to, kāpēc, salīdzinot ar citiem plašsaziņas līdzekļiem, televīzijas ekrānā meli vieglāk paslīd garām: "To pierādījis angļu žurnālā "Daba" (Nature) publicētais pētījums, kurā TV salīdzināta ar radio. Radio, salīdzinot ar televīziju, ir vieglāk ievērot, kurš cilvēks runā nepatiesību. Tas izskaidrojams ar uzmanības mehānismu. Ja mēs izmantojam tikai vienu sensoro kanālu (saistībā ar radio tā ir dzirde), mūsu koncentrēšanās spējas ir ļoti augstas. Šajā gadījumā klausītājs uztver ari nianses, tādas kā pauze, balss modu- lācija, nedrošība vai atkārtošanās, kas var nodot cilvēku, ja tas vēlas, lai citi noticētu nepatiesībai. Tāpēc attiecībā uz televīziju melim dzīve ir vieglāka, jo tur viņš var novērst skatītāja uzmanību. Laikā, kad viņš izplata savus maldus, viņš var panākt, ka visa uzmanība koncentrēta uz vienu vienīgu skatienu, smaidu, viņa apģērba aksesuāru."[67]

Ne velti televīzijā burvji mēdz apmulsināt jauniešus ar dažādu paņēmienu palīdzību, kas piesaista acu skatienu: ar uzkrītošu tērpu, ezotēriskiem simboliem un priekšmetiem, ar sejas izteiksmi un īpašiem roku žestiem. Pat kāršu jaukšanas un izlikšanas darbībai ir savs mērķis, proti, uzmanības novēršana, un tā ir visai precīza rituāla sastāvdaļa.

"Vārdu sakot, burvju rīcībā ir daudz līdzekļu jauniešu muļķošanai, taču, ja atsevišķi burvji tiks atmaskoti reiz par visām reizēm, tad uz viņiem varēs paraudzīties citādi, pat ironiski. Ja izdodas uztvert to, cik viņu uzstāšanās ir smieklīga un vienveidīga, tad televīzijas zīlnieku darbība var pārvērsties par komisku izrādi.

Esmu vairākkārt ticies ar jauniešiem skolā, un tikšanās laikā es gribēju veikt šādu eksperimentu. Kopā ar jauniešiem es noskatījos dažus "televīzijas maģijas" pārraižu videoierakstus. Rezultāts bija uzjautrinošs, un likās, ka smiekli nekad nerimsies.

Tas apliecina to, ka burvji nav neuzvarami. Ir pienākusi mūsu kārta atklāt viņu vājās vietas un likt tiem nokāpt no pjedestāla, ko viņi paši sev uzbūvējuši.

16.

Ezoteriskās televīzijas filmas

Runājot par televīziju, jāpiemin arī ezotēriskās televīzijas filmas, kurām ir lieli panākumi jauniešu vidū. Tām visām kopīgs ir tas, ka tajās labais sajaukts ar ļauno.

Dažas televīzijas filmas jauniešiem liek noticēt tam, ka ir tādas "labās" raganas. Tas ir pilnīgi aplami, jo, kā jau paskaidroju šīs grāmatas sākumā, nepastāv tāda "labā maģija". Maģija allaž ir ļauna, tāpēc par tādām ir uzskatāmas arī raganas.

Turpretī TV mērķtiecīgi māca pretējo, radot apjukumu jauniešos.

1. "Labās raganas"

No ezotēriskajām televīzijas filmām visiemīļotākā jauniešu vidū neapšaubāmi ir "Amulets", kurā galvenās varones ir trīs apburošas māsas, kas apveltītas ar burvju spējām. Prū, viņu atveido aktrise Šenona Dohertija, piemīt spējas ar acu skatienu likt kustēties priekšmetiem, Paipere, tēlo aktrise Holija Mērija Kombsa, spēj apturēt laiku, bet Fēbe, viņu atveido aktrise Alise Milāno, pareģo nākotni.

Šī Itālijas kanāla "Raidue" demonstrētā televīzijas filma ir ļoti iecienīta jauniešu vidū, it sevišķi Šenonas Dohertijas un Alises Milāno dēļ - abas glītās aktrises jau ir piedalījušās citos jauniešu seriālos. Šenona Dohertija ir spēlējusi vienu galvenajām lomām seriālā "Beverlihilza 90210" (Beverly Hills 90210), bet Alise Milāno ir filmējusies seriālā "Melrouzpleisa" (Melrose Place). Pēc šīm lomām abas aktrises satikās, lai kopā ar Holiju Mēriju Kombsu iejustos raganu lomā, tā nostiprinot jau gūtos panākumus.

Šajā filmā viņas visas trīs ir pēdējās vienas dzimtas pēcteces - "labās" brīnumdares. Viņas lieto savas burvju spējas, lai cīnītos pret ļaunumu. Jaunieši, kas ļoti aizrautīgi skatās šo seriālu, atkal tiek mudināti noticēt idejai par "labo" maģiju.

Televīzijas filmā "Amulets" maģija tiek attēlota kā labs līdzeklis, kas palīdz atrisināt cilvēces problēmas. Šo nepatieso informāciju par "labo ezotēriku" pastiprina vēl citi maldinoši elementi.

Pirmkārt, visas trīs māsas ir mīļas, iejūtīgas, atsaucīgas un gatavas iejaukties, ja jāpalīdz grūtībās nonākušiem cilvēkiem. Viņas mīl bērnus un vienmēr steidzas tiem palīgā. Turklāt viņām piemīt spēcīga ģimenes izjūta. Viņas aizkustina vecas ģimenes albuma fotogrāfijas un videoieraksti ar viņu bērnības kadriem. Kādā no epizodēm viņas pat iegriežas pagātnē, lai maigi apskautu mammu un vecomāti. īsi sakot, viņas ir trīs paraugmeitenes.

Visa krāpšana jau arī ir šie nepatiesie, labdabīgie vēstījumi, kas domāti jauniešiem, kuri skatās televīziju. Tā, it kā no televīzijas ekrāna kāds nemitīgi atkārtotu: "Raganas ir labas. Raganas ir mīļas. Raganas ir skaistas. Maģija nenodara ļaunu. Ir arī labā maģija. Maģijai ir jātic."

Patiešām, visas trīs māsas ir labas un palīdz cilvēkiem, taču risināmo jautājumu galarezultāts nav atkarīgs tikai no viņu prasmes, prāta vai pūlēm. Kad Prū, Paipere un Fēbe nonāk grūtībās, viņas ķeras pie "Ēnu grāmatas" - sena sējuma, kurā ir maģiski vārdi, kas izrunājami, lai notiktu burvestība. Tātad visu problēmu risinājums ir maģija - "labā" buršanās, kas nenodara ļaunu. Lūk, negatīvā informācija, ko nemitīgi piedāvā minētā televīzijas filma.

Skaistā Prū pat nēsā ap kaklu ķēdīti ar krustiņu. Tas arī ir jauniešu maldināšanai, jo maģijai nav nekā kopīga ar kristietību. Tas ir paņēmiens, ko bieži izmanto astrologi, burvji un brīnumdares, kuri izliekas par kristiešiem, lai nomierinātu savus vientiesīgos klientus. Viņu salonos var bieži redzēt Dievmātes statuju, tēva Pio vai pāvesta

Jāņa XXIII attēlu. Tādējādi kristietība sajaukta ar maģiju tādā dīvainā maisījumā, kam ir zaimu piegarša. Mērķis paliek nemainīgs - piemuļķot vientiesīgus un grūtībās nonākušus cilvēkus, kas vēršas pie burvjiem.

2. Seriāla "Amulets" augļi

Kādi ir seriāla "Amulets" augļi? Ko tad jauniešu vidū ir panākusi šī televīzijas filma? Lai to noskaidrotu, atliek tikai ielūkoties dažās interneta mājaslapās, kuras izveidojuši trīs "labo" brīnumdaru itāļu cienītāji.

Vienā no tām tiek piedāvāti visi "Ēnu grāmatas" burvju vārdi, kas izmantoti uzņemtajās epizodēs: sākot ar buramvārdiem neveiksmes uzveikšanai un spēju pavairošanai un beidzot ar burvju vārdiem domu nolasīšanai un formulām, lai atbrīvotos no ļaunajiem gariem. Tad ir vēl "radošais" laukums, uz kurieni jaunieši pa e-pastu var nosūtīt pašsacerētus buramvārdus, kas sacerēti televīzijas filmas iespaidā. Praktiski visi kļūst par burvjiem. Lūk, daži interneta mājas lapas "radošajā" laukumā publicētie teksti: buram- vārdi, lai salabtu divi cilvēki; lai iegūtu drosmi; lai noliktu eksāmenu; lai iegūtu skaistumu; lai savaldzinātu mīļotā cilvēka sirdi; lai izmainītu savu ķermeni.

Vardu sakot, televīzijas filmas piedāvātā vēsts, šķiet, ir trāpījusi mērķī. Jaunie "Amuleta" skatītāji patiešām tic tam, ka maģija var atrisināt viņu problēmas. Tādi ir televīzijas ezotēriskās mācības augļi.

Taču šajā interneta mājaslapā, kas paredzēta "Amuleta" cienītājiem, ir arī, piemēram, burvju vārdnīca un daži senās maģijas teksti. Ir pat lappuse, kurā reproducēts "garu galds" - instruments, ko izmanto nākotnes zīlēšanā. Lūk, aicinājums, kas lasāms internetā: "Vai jums ir kāds jautājums, uz kuru tūlīt vēlaties saņemt atbildi: pozitīvu vai negatīvu? Uzdodiet šo jautājumu virtuālajam "garu galdam"! Rīkojieties tā: ierakstiet jautājumu apakšējā logā un nospiediet pogu! Galds jums atbildēs ar savām virtuālajām vibrācijām!"

Vārdu sakot, no teorijas televīzijas filmā ir iespēja pāriet pie gluži konkrēti praktizētas maģijas un spiritisma, iespējams, labu vien gribot. Patiesībā daudzi jaunieši ir televīzijas propagandas upuri, un viņi no tiesas tic tam, ka var būt tāda "labā" maģija. Viņi neapjauš, cik dziļos slazdos viņi ir iekrituši.

3. Bafija - vampīru medniece

Cita jauniešu vidū ļoti populāra televīzijas filma ir "Bafija" ar burvīgo Sāru Mišelu Želāru titullomā. Tas ir stāsts par kādu pusaudzi, kas izredzēta vampīru mednieces misijai. Dienā Bafija mācās Dienvidkalifornijas skolā, un viņas dzīve ir gluži parasta, bet naktī viņa metas negantās sadursmēs ar vampīriem un mošķiem, kurus viņa uzvar ar cīņas paņēmieniem.

Tāpat kā "Amulets", arī seriāls "Bafija" ir pilns ar ezotēriskiem un neopagāniskiem elementiem, bet vissliktākais tajā ir labā un ļaunā sajaukums. Bafijas tēls ir šķietami pozitīvs, savukārt savā cīņā pret vampīriem viņa, tāpat kā viņas ienaidnieki, lieto vardarbību. Cīņas laikā Bafija izskatās pēc lellītes; viņa kustas tādā pašā veidā kā datorspēļu varoņi, kur labie un sliktie nogalina viens otru bez izņēmumiem.

Bafija nēsā ķēdīti ar krustiņu. Tas ir maldinošs elements, ko mēs jau sastapām televīzijas filmā "Amulets". Tā ir nepatiesība, kas mulsina skatītājus. Minētās filmas gaitā patiesībā nav ne miņas no kristietības. Krusts tiek izmantots kā rīks, ar kuru biedējami vai spīdzināmi ienaidnieki. Tā, piemēram, kādā epizodē Bafija to iegrūž vampīram kaklā, lai piespiestu to atzīties. Tas ir tikai viens no daudzajiem skatiem, kas liecina par šī televīzijas seriāla slikto gaumi.

Tomēr ir ari kāds pozitīvs elements. Bafija ir iemīlējusies eņģelī - vampīrā, kurš ir kļuvis par "labo" burvestības iespaidā, kas atdevusi viņam dvēseli. Filmas gaitā eņģeli bieži vien moka vainas sajūta par pagātnē izdarīto ļaunumu. Viņš atzīst savas kļūdas un apņemas ziedoties cilvēces labā, savukārt cīņās pret dēmoniem un mošķiem viņš ir tikpat nežēlīgs un varmācīgs.

Nemieru vieš Žila kungs, skolas bibliotekārs, - varonis, kura vadībā darbojas Bafija. Arī viņš ir daļa no lielā "televīzijas zupas katla", kurā labais sajaucas ar ļauno, kas ir visa seriāla pamatā. Žila kungs ir tēls, kas ļauj saskatīt šīs televīzijas filmas neopagānisko būtību. Kādā epizodē bibliotekārs piedāvā savu versiju par Visuma izcelsmi, sacīdams, ka "pretēji tautas mitoloģijai šī pasaule nav aizsākusies kā Paradīze". Pēc Žila kunga domām, Zemi sākotnēji apdzīvojuši ļaunie gari, kuri vēlāk aizvietoti ar cilvēciskām būtnēm. Pēdējais ļaunais gars pirms nokāpšanas ellē sakoda cilvēku, lai viņa asinis sajauktos ar upura asinīm. Tā radās pirmais vampīrs. Vampīru uzdevums, kā stāstīts televīzijas filmā, ir padarīt cilvēkus par vergiem, lai sagatavotu ļauno garu atgriešanos uz Zemes. Tāpēc rodas nemitīgas cīņas starp jauno mednieci un viņas ienaidniekiem.

Bafijas skolas apkārtnē patiešām notiek neiedomājamas lietas. Tur ir dzīvi miroņi, vilkači, raganas, okultisti, sātanistu sektas, ļaunie gari un visādi mošķi. Tāpēc šī televīzijas filma rada nemiera un aizdomu sajūtu. Aiz katra audzēkņa vai pasniedzēja smaidošās sejas var slēpties briesmonis, vampīrs vai ļaunais gars, kas gatavs paverdzināt cilvēci.

4. Nemiers un aizdomas

Seriālam "Bafija" raksturīgā nemiera gaisotne ir tipiska arī citām televīzijas filmām, kas raidītas pēdējos gados. Piemēram, seriālam "Nikita", kurā galveno lomu atveidojusi daiļā Peta Vilsone.

Nikita ir meitene, kura tikusi netaisnīgi notiesāta uz nāvi par slepkavību, bet kura tiek izglābta un apmācīta darbam ārkārtīgi slepenā pretterorisma aģentu vienībā. Arī šai filmai raksturīga nemiera un aizdomu gaisotne. Turklāt atkal novērojam jau zināmo labā sajaukšanos ar ļauno. "Labie" kļūst par ciniskām un bezkaunīgām būtnēm, kas lieto atļautus un neatļautus paņēmienus, lai sakautu "sliktos" teroristus. Vienīgais pozitīvais seriāla elements ir Nikitas iekšējais nemiers, kas viņai bieži liek saceltie pret savu priekšnieku cietsirdību, taču ar to nepietiek, lai izglābtu seriālu, kas nereti aizraujas ar pārmērīgu vardarbību.

Aizdomu kultūras visaugstākā izpausme ir filma "X-faili" - ārkārtīgi slavens amerikāņu seriāls, kura pamatā ir paranormālas parādības un kurš ir ļoti populārs jauniešu vidū. Tā galvenie varoņi ir divi FIB aģenti: Foks Mālders, kuru atveido aktieris Deivids Du- hovnijs, un Dana Skallija, kuru atveido aktrise Džiliāna Andersone.

Šīs televīzijas filmas pamatdoma ir tāda, ka paranormālais ir traucējoša patiesība un ka vairāku pasaules valstu valdības kā noslēpumu glabā vissatraucošākās okultās parādības. Cik noprotam no šīs televīzijas filmas, diskrētumam vajadzētu kalpot tam, lai izvairītos no pēkšņas panikas iedzīvotāju vidū un saglabātu varu.

Uz šī pamata rodas vesela virkne notikumu, ko pieredz abi FIB aģenti cīņā pret visdažādākajām paranormālajām parādībām. "X- failu" skatītājs saņem izsmeļošu informāciju par ufoloģiju, reinkar- nāciju, spiritismu, sātanismu un citām ar okultismu saistītām parādībām. Šī televīzijas filma, šķiet, rada nopietnības un patiesīguma ilūziju saistībā ar visām šīm tēmām. Turklāt aicina jauniešu būt modriem un neuzticēties nekam un nevienam. Ne velti seriālu pavada sauklis "Neuzticies nevienam!". Tas ir arī aģenta Foksa Māldera atslēgvārds, kas nodrošina piekļuvi viņa kompjūteram.

Kā šis nemiers un aizdomas var ietekmēt uz jauniešus? Pastāv risks, ka viņus tas var rosināt ar neuzticību attiekties pret dzīvi. Ja nevienam nevar uzticēties, kā māca "X-faili", kam tad var ticēt? Šī televīzijas filma jauniešiem māca, lai viņi atsakās ticēt jelkādām vērtībām, jo jebkas var izrādīties neīsts un izskaistināts. Aiz ikviena drauga var slēpties ienaidnieks. Ta bez grūtībām var nonāk pie nihilisma - tukšuma kultūras.

Tā ir taisnība, ka pastāv varas, kuras sliecas aizkavēt traucējošu patiesību atklāšanu. Mēs, itāļi, šo to par to zinām, jo gadiem ilgi saistībā ar vairākiem slaktiņiem gaidām atbildi, kas joprojām netiek dota. Taču taisnība ir arī tā, ka sazvērestības un aizdomas nepalīdz iemantot labvēlīgu attieksmi pret dzīvi.

Šī iemesla dēļ "X-faili" ir ezotēriskā televīzijas filma, kas no savas puses, par to nav šaubu, nav viesusi cerību un optimismu jaunajā paaudzē.

japaņu multiplikācijas filmas

Mūsu pētījumā par ezotērisko informāciju, kas kļūst pieejama ar televīzijas palīdzību, ir kāds temats, kas pelnījis atsevišķu nodaļu. Tās ir japāņu animācijas filmas.

Šim televīzijas izklaides veidam ir savs skatītāju pulks, galvenokārt tie ir bērni, kurus vecāki nosēdinājuši pie televizora - aukles - un kuri nonākuši skaņu un attēlu ielenkumā. Viņi ir to vecāku bērni, kuri strādā no rīta līdz vakaram vai arī kuriem nav vēlēšanās veltīt sevi miesīgiem bērniem. Tāpēc viņi saskata animācijas filmā iespējamo "sabiedroto", kas atrisinātu viņu problēmas, kļūstot par laika kavēkli.

Jau kopš pirmās parādīšanās TV 70. gados japāņu animētie zīmējumi kļuva par lielu strīdu objektu. Tos apsūdzēja par to, ka tie esot vardarbīgi, asiņaini, vienveidīgi, mākslinieciski nevērtīgi. Bet cik gan daudz patiesības slēpjas šajā kritikā?

1. Lielākā kļūda

Pamatā kritikai, kas adresēta japāņu animācijai, ir fundamentāls pārpratums. Dažas Itālijā redzētās multfilmas ir radītas Japānā skatītāju lokam ar atšķirīgu animētā zīmējuma kultūru. Bieži runa ir par pusaudžiem un pieaugušajiem, kas prot novērtēt šādu izrādi un uzmanīgi to vērot.

To apstiprina animācijas lietpratējs Luka Rafaelli savā grāmatā "Zīmētās dvēseles" (Le anime disegnate): "Multfilmas Japānā ir pavisam kas cits. Vispirms jāteic, ka tās nebūt netiek domātas bērniem. To panākumi ir tik lieli, ka radās diferencēti ražojumi dažādiem vecumiem un gaumēm: mazām meitenēm; pusaugu meitenēm, kas vēlas redzēt stāstus par mīlestību vai sportu; dažāda vecuma zēniem, ņemot vērā viņu atšķirīgo gaumi; kā arī pieaugušajiem - nebūt ne tikai pornogrāfiskās multfilmas. Ja ir pieprasījums, saprotams, nekad netrūks piedāvājuma."[68]

Japānā ir animētās filmas pašiem mazākajiem, bet ir arī pašiem lielākajiem, tāpēc ir jāpievērš uzmanība tam, kam šī filma domāta. Daudzi izstrādājumi, lai gan tie ir augstas kvalitātes, ir absolūti nepiemēroti bērniem.

Dažas atbildīgas amatpersonas Itālijas televīzijā rīkojas nekorekti. Tās iegādājas pieaugušajiem vai pusaudžiem paredzētās japāņu animācijas filmas, bet mūsu valstī tās piedāvā kā izstrādājumus pašiem mazākajiem. Viņi "izgriež" atsevišķus skatus, kas varētu likties pārāk "spēcīgi", titriem pievieno mīļu dziesmiņu un domā, ka ar to visas problēmas ir atrisinātas. Tāda rīcība ir absurda. Kā gan var domāt, ka bērni spēs saprast multfilmu, kas nav paredzēta nenobriedušam skatītājam? Kaut arī tiek izmantoti cenzūras paņēmieni, stāsta saturs galu galā paliek nemainīgs.

Dažu televīzijas kanālu vadītāji piedāvā bērniem filmas, kas paredzētas pieaugušajiem vai pusaudžiem. Taču, kā saka vecs sakāmvārds, īlenu maisā nenoslēpsi. Negatīvā puse beigu beigās vienmēr atklājas.

Piemēram, seriāls Kimagure Orange Road, kas Itālijā tiek rādīts ar nosaukumu "Gandrīz maģija, Džon". Notikumi izklaidējoši un reālistiski ilustrē kāda ar ekstrasensa spējām apveltīta pusaudža dzīves situācijas. Tas domāts pusaudžiem, turpretī Itālijā šis seriāls tika nedaudz saīsināts un pārraidīts kā bērniem domāts raidījums.

Vēl viens japāņu seriāls, ko burtiski izkropļojusi cenzūra, ir "Lu- pins trešais", kas stāsta par aristokrātiskā zagļa Arsēnija Lupina mazdēla jaukajiem piedzīvojumiem. Šo animācijas filmu, kas nav piemērota jaunākā vecuma skatītājiem, piemeklēja seriāla "Gandrīz maģija, Džon" liktenis. Pēc dažu kadru "izgriešanas" filma tika piedāvāta pašiem mazākajiem.

Tas notiek mūsu valstī. Tāpēc pirms mēs apgalvojam, ka japāņu multfilmas apdraud bērnību, vispirms vajadzētu atcerēties par kungiem, kuru rokās atrodas vara televīzijā. Kamēr vien turpināsies viņu prestižās spēles, bērni nekad nevarēs būt drošībā.

2. Pokemoni

Japāņu animācijas filmām ir raksturīgas monotonas kustības un sarunas. Visiem varoņiem ir lielas acis, un tie ir ļoti līdzīgi cits citam. Šai necilvēciskajai seju un skatienu vienādošanai pretī stājas spēcīgs emocionālais lādiņš. Stāstu galvenie varoņi ik vienu savas dzīves brīdi izdzīvo dramatiski un spraigi. Viņi bieži atrodas krīzes situācijā un nemitīgu izaicinājumu un sacensību degpunktā. Šādas izturēšanās pamatā ir sin- toisms - reliģija, kurā augstākie ētiskie ideāli ir uzticība saviem pienākumiem, paškontrole, nāves nicināšana un mīlestība pret savu tautu.

Socioloģe Marina D"Amato, eksperte jautājumos, kas saistīti ar bērnību, savā grāmatā "Bērni un TV" japāņu multfilmas vērtē šādi: "Lai gan tematiski un sižetiski šie stāsti ir atšķirīgi, visi galvenie varoņi tiecas atrast absolūto. Viņu rīcības pamatā ir tādas kultūras kodekss, kurā kauns, savas identitātes zaudēšana tiek uzskatīta par visdramatiskāko, kas vispār var notikt, jo tas izjauc sabiedrības harmoniju (..). Multfilmās par sportu varoņi nepārtraukti tiecas uzvarēt viens otru tikai tāpēc, lai uzvarētu. Ikdienas dzīvē varoņi meklē absolūto, veicot rituālus, kas nav līdzeklis, lai kaut ko panāktu, bet ko iemācījuši priekšteči vai ko nosaka saistība ar dabu (..). Viņu galamērķis ir atrast savu identitāti, saņemot citu cilvēku atzinību un veicot visaugstāko upuri - upurējot sevi pašu. Uzvarēt, spēt, neraugoties ne uz ko, ir devums nācijai, uz ko jātiecas pat tad, ja jānes upuris."[69]

Tiek atjaunots senais mīts par samuraju. Ikviens japāņu multfilmu varonis ir cīnītājs, kurš nemitīgi izaicina pats sevi. Nepārprotams šādas domāšanas piemērs ir seriāls "Pokemoni", kas pēdējos gados ir vispopulārākā japāņu animācijas filma. Tas galvenais varonis ir Aši - desmitgadīgs zēns, kas sapņo kļūt par ievērojamu pokemonu audzētāju. Šis īpatnējais vārds ir darināts no diviem angļu valodas vārdiem: pocket (kabata) un mo«s/er(briesmonis). Tātad pokemoni ir nelieli, kabatā nēsājami briesmoņi, kas apdzīvo šīs animācijas filmas pasauli. Viņi ir visapkārt, parādās visneiedomājamākos brīžos. Cilvēki tos vajā, lai sagūstītu, kolekcionētu un rīkotu pokemonu cīņas.

Visām seriāla epizodēm kopīga ir monotonitāte. Notikumu pamatā ir nemitīgas sacīkstes starp Aši un viņa sāncenšiem, kuri liek cīnīties mazajiem briesmoņiem. Starp vienu epizodi un otru nav lielas atšķirības. Turklāt "Pokemoni", pirms tie kļuva par multfilmu, bija ļoti populāra datorspēle jauniešiem. Tas arī ir iemesls ideju trūkumam, kas raksturīgs šim seriālam. Pēc datorspēles satriecošajiem panākumiem radās animācijas filma, kas reproducē elektroniskām spēlēm tipisku cīkstēšanās vienveidību.

Ir vairāk nekā 150 pokemonu, kam ir katram savs vārds, sejas panti un spējas. Un nu mēs nonākam pie jomas, kas mūs interesē, proti, šo briesmonīšu saistība ar okulto un paranormālo pasauli.

Pirms ķeramies pie varoņu analīzes, vajadzētu sev pajautāt, kāpēc mūsdienu bērnus piesaista briesmoņi? Pēdējos gados bērnu gaume, šķiet, mainījusies uz slikto pusi. Viņi aizvien vairāk ir orientēti uz visu to, kas ir šausmīgs un bezgaumīgs.

Tā vien liekas, ka spēlējoties vairs nevar iztikt bez vardarbības. Aplūkosim kaut vai parastās rotaļmašīnas. Tās ir veidotas tā, lai tās varētu ar spēku sist vienu pret otru un lai tās salūztu neskaitāmos gabalos. Pēc tam tās var atkal salikt atpakaļ, tās ir gluži kā jaunas, un spēle var turpināties.

Jau kopš agras mazotnes bērnos tiek ieaudzināta vardarbība un slikta gaume.

Dažkārt jau pati spēļu reklāma televīzijā vai presē mudina viņos patiku pret iznīcību. Ta, piemēram, uz kāda ļoti populārā komiksu krājuma Topolino numura vāka zēns lepni izrāda "kara trofejas" - nocirstās viņa ienaidnieku galvas (no plastmasas), sauktas par "briesmīgajām galvām". Bērns tās reklamē ar ņirdzīgu, gluži vai sātanisku smīnu.

Pēcpusdienā, kad televīzijā tiek rādītas multfilmas, tiek reklamēta vēl kāda spēle, kuras uzdevums bija radīt sadursmi starp vairākām uz viena diega uzvērtām briesmoņu galvām. Uzvarēja tas, kurš sasita pretinieka galvu. Arī šajā gadījumā reklāmas rullītī redzams bērns, kas izrāda savas trofejas.

Pat figūriņu kolekcijas ietekmējusi šausmu mode. Rattler kolekcija, piemēram, tika reklamēta kā "gada šausmīgākā kolekcija". Tas nav nekas cits kā bariņš nejauku briesmonīšu. Ir vēl tādas "Netīreļu" figūriņas, kas iecerētas kā kolekcijas priekšmeti vai pielipināmas pie nejaukāko skolasbiedru muguras. Albums, kurā tās ir sakrājamas, šīs figūriņas piesaka kā "gada bezgaumīgāko, pretīgāko, nežēlīgāko kolekciju".

Šiem izstrādājumiem ir pievienojami neskaitāmi roboti un lelles ar šausmīgiem, dēmoniskiem ģīmjiem, kuru aizvien vairāk ir rotaļlietu veikalu skatlogos. Tā tiek sagatavota augsne jaunpienācēju - pokemonu - lielajiem panākumiem "tīkamo briesmoņu" pulkā.

3. Mazo briesmoņu spējas

Vai animācijas filmu "Pokemoni" var uzskatīt par ezotērisku? Daļēji - jā. Bērni, skatoties šo televīzijas pārraidi, nonāk saskarē ar veselu pasauli, kas izplatījusies ārpus televīzijas ekrāna.

Ap pokemoniem risinās miljardiem vērti darījumi saistībā ar datorspēlēm, lellēm, penāļiem, burtnīcām un skolnieku mugursomām, atslēgu piekariņiem, krekliņiem, spēļu kārtīm un citām precēm. Vienkāršs mehānisms - viss, kas tiek saistīts ar pokemona tēlu, nekavējoties nes peļņu. Un, kā parasti, ne jau viss ir zelts, kas spīd. Aiz šo briesmonīšu jaukajām sejiņām var slēpties dažādi pārsteigumi.

Saprotams, ka pokemonus nevar bāzt vienā maisā ar rokgrupām, kas cildina sātanismu, - tās ir divas gluži atšķirīgas parādības. Tomēr arī japāņu multfilmās ir iespējams sastapties ar ezotēriku vai New Age.

Pašķirstot "Teicama pokemonu audzētāja rokasgrāmatu" - ceļvedi, kurā tiek aprakstītas mazo briesmoņu brīnumainās spējas, mēs tajā varam atrast uz paranormālo pasauli attiecināmus vārdus un jēdzienus. Daži pokemoni ir apveltīti ar īpašām psihiskām spējām, kuras viņi izmanto uzbrukumos. Venonats un Polivhirls, piemēram, izmanto smadzeņu spēku, lai radītu enerģijas viļņus, kas spēj iznīcināt pretiniekus. Savukārt briesmonis Abra ir apveltīts ar telepātiskām pārvietošanās spējām, kas ļauj viņam pārvietoties un atrauties no zemes ar prāta enerģijas palīdzību. Tad ir tāds Haun- ters - spoku pārstāvis, kas it kā iet caur sienām. Viņam ir daudz psihisku spēju, piemēram, viņš pārtiek no savu upuru sapņiem.3

Termins, kas visbiežāk tiek lietots pokemonu vidē, ir "enerģija" - vārds, kas ir plaši izplatīts ar ezotēriku un paranormālām parādībām saistītā vidē. Šo enerģiju dažkārt rada prāta spējas, kas piemīt mazajiem briesmoņiem, kuri nepārtraukti cīnās savā starpā. Ar katru cīņu saistīta pokemonu audzētāju lielā emocionālā spriedze. Viss, kas multfilmu galvenajiem varoņiem dzīvē darāms, ir uzvarēt cīņās un kolekcionēt mazos briesmoņus. Ne velti seriāla moto ir: Gotta catch them all!, kas nozīmē: "Notver viņus visus!" Tāds ir multfilmas galvenā varoņa Aši mērķis, kurš jau pirmajā epizodē atklāj savus centienus kļūt par izcilu pokemonu audzētāju. Ikreiz, kad viņš cīņā uzvar, zēna acīs atmirdz prieks un atklājas mazā samuraja slēptā daba.

4. Citas multfilmas

Animācijas filmai "Pokemoni" bija tik lieli panākumi, ka tas pamudināja televīzijas kanālu "Italia uno" šo multfilmu translēt arī vakaros, papildus jau ierastajai pēcpusdienas pārraidei. Televīzijas kompānija "Rai" bija noraizējusies par tik lielu popularitāti, tāpēc, mēģinot konkurencē uzvarēt, tā nolēma ēterā laist citu japāņu seriālu - "Digimoni".

Arī šajā animācijas filmā pastāvīgi atkārtojas vārds "enerģija", kā arī citi ezotēriski elementi. Digimoni ir gan labi, gan ļauni briesmo- nīši, kas apdzīvo pasauli, sauktu par "Digipasauli" (Digiworld). Daži no tiem izskatās pēc nelieliem dinozauriem, bet citi, kas ir patīkamāka izskata, ir putni vai lācīši, bet ir arī vairāki atbaidoši spoki. Noslēpumainas burvestības ietekmē šajā dīvainajā dimensijā apmaldās septiņi bērni, kas pavada brīvdienas nometnē. Bērni sadraudzējas ar briesmonīšiem un tiek ierauti dažādu notikumu degpunktā, kuru pamatā ir sadursmes starp atšķirīgajiem digimoniem. Tāpat kā seriālā "Pokemoni", arī šeit sižets ir ārkārtīgi vienkāršs un beigu beigās notiek nemitīga cīņa starp dažādiem varoņiem, kas izrāda savas spējas, tādas kā burvju uguns, stindzinošs skatiens u. c. Septiņi bērni palīdz digimoniem iznīcināt viņu ienaidniekus, bet, lai šo darbiņu paveiktu, viņiem nāka doties talismanu meklējumos.

Dažās epizodēs ezotēriskie elementi ir visai saskatāmi, piemēram, situācijā, kad bērniem jāatmin mīkla, kas attēlota uz kāda cietokšņa akmens altāra. Uz šī altāra vēl bez dažām astroloģiskām zīmēm ir skaidri saskatāms viens no masonu simboliem - uzstūris un cirkulis. Masoni ir ezotēriskā organizācija, kurai ir vairāki atzarojumi un kuras ideāli ļoti atgādina New Age ideālus. Vēsturiski tā allaž ir cīnījusies pret katolisko Baznīcu.

Lai atrisinātu altāra mīklu, bērniem dažādie simboli jānoklāj ar kārtīm, uz kurām attēloti digimoni. Bet kuras kārtis būs īstās? Lai to atklātu, viens no bērniem iesaka izmantot datoru. Un tad viņa draugs atbild: "Ja es varētu ieiet internetā, tad lūgtu padomu kādam, kas ir zinošs okultismā."

Vēl cita animācijas filma, kas iepazīstina bērnus ar ezotēriskiem vārdiem un jēdzieniem, ir "Jūrnieku mēness" (Sailor Moori). Tās galvenā varone ir Bannija - meitēns, kas atklāj, ka viņa ir reinka- rnējusies kareive, kas aizstāvējusi seno Mēness karalisti. Šī seriāla panākumi Itālijas televīzijā bija tik milzīgi, ka izraisīja komiksu, krāsojamo un izgriežamo grāmatiņu, videokasešu, rotaļlietu, telpās spēlējamo spēļu, atklātņu un datorspēļu tirdzniecību.

"Jūrnieku mēness" varoņi runā ļoti īpašā, New Age līdzīgā valodā. Bieži tiek lietoti tādi vārdi kā "enerģija" un "kristālu vara", kā arī tādi ezotēriski jēdzieni kā "hiromantija" un "gaišredzība".

Maģijas tēma, pie kam dažādos veidolos, skarta arī japāņu animācijas filmā "Reiz dzīvoja Polona", kuras darbība risinās Olimpā. Pavisam jaunā galvenā varone Polona sapņo kļūt par dievieti. Viņai tas izdosies tikai pēc tam, kad ar monētām tiks piepildīta īpaša naudas krājkasīte. Ikreiz, kad Polona paveiks labu darbu citu varoņu labā (tie visi ir radīti grieķu mitoloģijas ietekmē), viņa nopelnīs vienu monētu.[70]

Dīvainākais šajā multfilmā ir noslēpumainais burvju pulverītis, ko Polona dāvina cilvēkiem. Tā ir viela, kas izraisa tūlītēju prieku. Tas, kurš to saņem, pēkšņi jūtas laimīgs un apmierināts. Līdz šim viss varētu šķist tā, kā tas parasti ir citās multfilmās ar maģisku saturu. Taču ir arī daži sīkumi, kas šo pulverīti padara nedaudz neparastu, un tas vieš bažas. Kad Polona to iepūš sejā cilvēkiem, viņa kopā ar saviem draugiem lācēniem uzdzied dziesmiņu, kas skan tā: "Izskatās pēc talka, bet tas tā nav, tas vajadzīgs, lai dotu tev prieku."

Dziesmas laikā lācēns dejo un žestikulē, kā to dara no narkotikām atkarīgi cilvēki, kas vēnā injicē heroīnu. Kas gan tas par pulverīti, kas "izskatās pēc talka" un kura lietošanu pavada narkomāniem līdzīga žestikulēšana? Tas varētu šķist kā mājiens par kokaīnu, kurš izskatās pēc burvju pulverīša, kas dāvā tūlītēju prieku.

Šo saistību bija ievērojis televīzijas kritiķis Džanluka Nikoleti un par to runāja savā radio pārraidē Golem, kas prātīgi un vērīgi analizē notiekošo uz televīzijas ekrāna.

Ja uzmanīgi pavēro šo animācijas filmu, tad norāde uz narkotikām ir visai skaidri saskatāma. Un nav izskaidrojuma tam, kāpēc multfilmas "Reiz dzīvoja Polona" autori to gribējuši iekļaut mazās, centīgās dievietes piedzīvojumos.

5. Burvju eskadriļa

Žurnāli, kas specializējušies japāņu animācijas filmu izpētē, apstiprina ezotērikas klātbūtni japāņu multfilmās. Šajā jomā izplatītākais periodikas izdevums ir mēnešraksts Kappa Magazine, ko klajā laiž izdevniecība Star Comics un ko rediģē itāļu zinošākie šīs jomas lietpratēji: Andrea Barikordi, Massimiljāno de Džovanni, Barbara Rossi un Andrea Pjetroni.

Šī žurnāla 88. numurā, kas iznāca 1999. gada oktobrī, izsmeļoši aprakstīti japāņu animācijas filmā "Mahotsukai Tai, pasaulē trakākais maģijas klubs" sastopamie ezotērikas elementi.

Andrea Renconi sava raksta ievadā saka: "Vai jums ir sarežģījumi mīlestībā un seksā? Vai esat iemīlējušās skolas glītākajā zēnā, bet atklājat, ka viņš ir gejs? (..) Vai jūs ticat vecvecāku burvju spējām? Ja atbildes uz šiem jautājumiem ir apstiprinošas vai ja tikai vēlaties uzzināt, kā tas viss var saistīties kopā, jūs nekādā ziņā nedrīkstat palaist garām Mahotsukai Tai (tulkojams kā "Burvju eskadriļa" vai "Gribu lietot maģiju!") - vienu no jautrākajām pēdējo gadu komēdijām, kas caur smiekliem un sitieniem ar apakšveļu ieved mūs pasaulē, kur vienīgais, kas mūs interesē, ir izklaide!"

Rakstā, kas atsaucas uz dažādām burvju grāmatām, ir citēts pat "Zelta rītausmas ordenis" (Golden Dawn) - slavena ezotēriskā organizācija, kurai piederēja arī Elisters Kroulijs, mūsdienu sātanisma tēvs. Pēc Andreas Renconi domām, viena no šīs animācijas filmas epizodēm iedvesmu smēlusies "Zelta rītausmas" doktrīnās. Raksta autors raksturo šo ezotērisko sektu kā "pagājušā gadsimta Anglijā dibinātu organizāciju, kurā tika studēta teozofija, proti, Dieva garīgā pazīšana, bet maģija tika uzskatīta par vienīgo īsto reliģiju".

"Šīs filosofijas izcelsme", turpina Andrea Renconi, "meklējama indiāņu teorijās, saskaņā ar kurām pastāv nemainīgs sākums (Dievs), pie kura vēlas nonākt ikviena dvēsele. Lai to panāktu, ir nepieciešams vairākas reizes reinkarnēties, lai pakāpeniski sevi pilnveidotu."

Rakstā paskaidrots arī tas, ka multfilmā Mahotsukai Tai buram- vārdi burvestību veikšanai ir sarakstīti "Enoha" valodā, kas nodēvēta par "ārkārtīgi sarežģītu maģisko rituālu sistēmu pārdabisku būtņu piesaukšanai". Šo valodu ir radījis pazīstamais okultists Džons Dī, ko Andrea Renconi sauc par "vienu no izcilākajiem visu laiku burvjiem, kas dzīvojis 16. gs. Elizabetes laika Anglijā".

Raksta autors dara mums zināmu arī to, ka multfilmas Mahotsukai Tai galvenie varoņi kādā citā epizodē zīmē uz grīdas burvju apli, dubultaplī ir iezīmēts trijstūris, un pēc tam paskaidro, ka šie uzzīmētie apļi tiek "izmantoti ļauno garu un vienkāršāko garu piesaukšanai". Varbūt arī saskaņā ar Clavicula Salomonis, ko A. Renconi nosaucis par "vienu no virtuālās maģijas pamattekstiem", burvju apļi varētu būt "talismani, kas pasargā no ļaunajiem"[71].

Tas ir sastopams tikai vienā no daudzajām japāņu animācijas filmām ar ezotērisku saturu. Noteikti jāuzsver tas, ka ne jau visas japāņu multfilmas ir tādas. Japāņu animācijas filmu spektrs ir visai plašs, un to vidū ir arī augstvērtīgi darbi, kas piesātināti ar dzeju un pozitīvu informāciju[72].

Šausmu filmas

Kino pasaulei vienmēr ir bijusi dziļa ietekme uz jauniešiem. Lielais ekrāns jau kopš tā dzimšanas ir radījis neaizmirstamus mītus un superzvaigznes, aizsākot jaunu modi un jaunus idejiskus strāvojumus.

Jau sen, ienākot sadzīvē videomagnetofonam, filmu komunikatīvā vara ir kļuvusi vēl spēcīgāka. Līdzās tradicionālajiem filmu demonstrējumiem aizvien vairāk attīstās jauna parādība - kino "mājas sienās". Ir uzradušies lieli veikalu tīkli, kas piedāvā visdažādāko videokasešu nomu un iegādi, - tādējādi kino ir kļuvis arī par kolekcijas priekšmetu.

1. Vardarbība un ideju trūkums

Ezotērika ir vienmēr bijusi kino pasaulei tuva tēma. Šausmu filmām, kas stāsta par raganām, ļaunajiem gariem, spokiem, vampīriem un līdzīgām tēmām, ir senas tradīcijas. Tomēr saistībā ar šīs jomas attīstību ir jāuzsver kāds svarīgs elements, kas kļuvis par mūsu laika zīmi.

Ezotēriskais kino kļūst arvien šausmīgāks. Tādi tradicionāli elementi kā noslēpumainība, spiritisms un buršanās ir cieši saistīti ar pretīgām vardarbības ainām. Nepietiek ar to, ka filmu galvenie varoņi ir saistīti ar okulto pasauli, viņi bieži izdara arī briesmīgas slepkavības. Viņi vajā savus upurus, lai tos spīdzinātu, bet pēc tam brutāli nogalinātu.

Pārsteidzoši ir tas, ka asiņainās ainas īpaši ir iecienījuši jaunieši. Tā vietā, lai izjustu riebumu, daudzi jaunieši aizraujas ar spīdzināšanas un slepkavību atveidojumiem. Asinsskati viņus nesatrauc, gluži pretēji - tie viņus piesaista.

Internetā ir pat vietnes, kas veido filmas pēc pasūtījuma. Jaunieši var nosūtīt savu stāstu pa elektronisko pastu ar pieprasījumu iestudēt kādu noteiktu, vairāk vai mazāk vardarbīgu un asiņainu slepkavību. Videokaseti viņi saņems pa pastu par pāris dolāriem.

Skaidrs, ka šo filmu galvenie varoņi nemirst pa īstam, taču kadri ir vienlīdz satraucoši, īpaši tad, ja atceramies, ka paši jaunieši to ir pieprasījuši.

Tas viss brīdina par bīstamu kultūras apvērsumu. Tā ir mūsu laiku metafora. Mēs dzīvojam pasaulē, kurā viss ir kājām gaisā, - kur nāve un vardarbība nevis biedē, bet piesaista jauniešus.

Viens no sātanisma simboliem ir otrādi apvērsts krusts, kas simbolizē ideju par nekristīgu pasauli, kurā valda kristietībai absolūti pretējas vērtības. Ezotēriskais kino pēdējos gados ir devies šajā pašā virzienā. Tas ir iznīcinājis mūsu kopējo izpratni par labu gaumi, piedāvājot vardarbības un asins kultu.

Turklāt pārspīlētā asiņaino ainu klātesamība mūsdienu kino liecina arī par to, ka tajā valda nopietns ideju trūkums. Neraugoties uz to, daudzus jauniešus piesaist amerikāņu "šausmenes", kurās ezotērika ir apvienota ar sirdi plosošām ainām. Līdztekus parastām filmām, ko demonstrē uz lielā ekrāna, ir ārkārtīgi daudz videofilmu, kuras jaunieši var nopirkt vai nomāt.

No pēdējo gadu asiņainajām filmām slavenākā, protams, ir režisora Vesa Krāvena filma "Murgs" ar Robertu Englandu galvenā varoņa - monstra un slepkavas Fredija Krīgera - lomā. Tas ir stāsts par maniaku, kas parādās jauniešiem sapņos un ar roku nagiem uzšķērž viņu ķermeni. Šī filma guva tik lielus panākumus, ka pēc pirmās filmas tika uzņemti vēl seši turpinājumi, kā arī viens televīzijas seriāls. Satraucošākais šajās filmās ir tas, ka (aunums nekad netiek iznīcināts līdz galam; tas vienmēr uzplaiksni katra notikuma beigās.

Briesmonis Fredijs Krīgers tiek nogalināts katrā filmā, bet vēlāk viņš augšāmceļas un ir gatavs atkal slepkavot.

Tādējādi seriāls "Murgs" jauniešiem pauž dziļi pesimistisku ideju. Tas mudina noticēt tam, ka ļaunums nav iznīcināms reizi par visām reizēm. Pašos pamatos tas ir nekristīgi. Ideja par pastāvīgu slepkavas (tātad, ļaunuma) Fredija Krīgera augšāmcelšanos it kā pretendē uz vienīgās un patiesās Jēzus pieteiktās augšāmcelšanās vietu, it kā sludinot pesimisma uzvaru pār Evaņģēlija optimismu.

Diemžēl tēma par ļaunumu, kas atgriežas, ir atrodama arī daudzās citās asiņainās filmās. Filmas "Murgs" režisors Vess Krāvens ir uzņēmis seriālu "Kliedziens" (Scream), kurā atkal darbojas noslēpumains, nežēlīgs slepkava. Šis slepkava uzbrūk galvenokārt studentēm pēc tam, kad traucējis viņas ar apnicīgiem telefonzvaniem. Seriālā "Kliedziens" piedalās ļoti jaukas un jauniešu vidū ārkārtīgi populāras aktrises. Viņu vidū ir N. Kempbela, D. Berimora, K. Koksa un S. M. Želāra. Slepkavu iecienītākie upuri bieži ir jaunieši. Š. Kaningema filmā "Piektdiena, trīspadsmitais" slepkava uzbrūk galvenokārt pusaudžiem. Viņš brutāli nogalina, slēpdamies aiz hokejista maskas. Arī šīs filmas panākumi bija tik lieli, ka tapa vēl astoņas tikpat vardarbīgas un asiņainas filmas.

Šķiet, ka publika pavisam neveselīgi ir iemīļojusi šos cietsirdīgos slepkavas, kas augšāmceļas, lai uzbruktu no jauna. Jaunieši nav apmierināti, ja tos redz tikai vienā filmā. Viņi vēlas, lai tie nogalinātu vēl un vēl, taču nu jau oriģinālā un atšķirīgā veidā. Un producenti, kuru interesēs ir pelnīt pēc iespējas vairāk naudas, apmierina viņu vēlmes, "sacepot" simtiem filmu, kurās valda šausmas un vardarbība. Jau atkal lēmumu pieņem "naudas dievs".

Seriāls "Halovīns" (Hallovveen) ir vēl viens klasisks piemērs tam, ka skatītājus piesaista asinis. Pirmajā filmā, kuras režisors ir

Dž. Kārpenters, slepkava izbēg no psihiatriskās slimnīcas, kurā ievietoti kriminālnoziedznieki, lai sētu nāvi savā pilsētā.

2. Dārio Ardžento filmas

Itālijā galvenais vardarbības un ezotērikas žanra pārstāvis ir režisors Dārio Ardžento. Viņa filmās bieži sastopamas ar okulto pasauli saistītas tēmas, ko pavada asiņaini kadri ar nežēlīgām slepkavībām un nebeidzamiem naža dūrieniem. Vai tas viss liek jauniešiem bēgt? Nē, tas viņus pievelk. Un to apstiprina arī pats režisors:

"Tā publikas daļa, kas visvairāk seko līdzi manai daiļradei, ir jaunieši. Jaunieši ir tie, kuri izklaidējas visvairāk, jo viņi lieliski saprot to, ka vardarbības ainas, kas skatāmas manās filmās, ir tikai ļoti labi izpildīti triki, un to, ka visi notikumi ir neapvaldītas fantāzijas auglis."[73]

D. Ardžento taisnojas, runādams par trikiem, taču neaizmirsīsim to, ka viņa filmu uzņemšanai (kā arī citu, viņam līdzīgu režisoru filmām) tiek iztērēta milzīga naudas summa, lai skatus iespējami pietuvinātu realitātei. Slepkavību ainas ir neīstas, bet ļoti labi atveidotas. Tas tiek veidotas tā, lai izskatītos īstas un saistošas.

Tāpēc tas, ka jauniešiem vardarbība šķiet pievilcīga, ir un paliek satraucošs fakts. Normālai cilvēka reakcijai, redzot asiņainas slepkavības skatu, vajadzētu būt riebumam, nevis patīkamai izklaidei. Ja vairs nenovēršamies, redzot nāves ainas, tad varam teikt, ka mēs patiesi dzīvojam pasaulē, kurā viss apgriezies kājām gaisā.

D. Ardžento interese par okultismu atspoguļojas daudzās viņa filmās. Piemēram, filmā "Dziļi sarkans" (Profondo rosso) sieviete, kas apveltīta ar paranormālām spējām, saņem brīdinājumus, kas viņai ļauj identificēt slepkavu. Filmā "Fenomens" (Phenomena) kāda jauna, mēnessērdzīga un ar telepātijas spējām apveltīta Šveices koledžas audzēkne spēj sazināties ar kukaiņiem.

Dažas filmas, tādas kā "Elle" (Inferno) un "Nopūtas" (Suspi- ria), ir atklāti ezotēriskās. Pirmā no tām ir pārpilna ar mīklām un simboliem, kas norāda uz režisora plašajām zināšanām par ezotēriku. Savā kaislībā uz okultajām zinātnēm režisors ir dalījies ar savu bijušo sievu Darju Nikolodi, filmas "Nopūtas" scenārija līdzautori.

Visbeidzot, D. Ardžento ir vairāku filmu producents: "Zombiji", "Dēmoni", "Murgs atgriežas", "Baznīca", "Sekta". Arī šajās filmās sastopamas tādas ezotērikas tēmas kā alķīmija, okultisms un veltīšanās sātanam.

3. Neuzticēšanās ģimenei

Vardarbībai un ezotērikai D. Ardžento filmās piebiedrojas vēl viens negatīvs aspekts - neuzticēšanās tādai vērtībai kā ģimene, ko jauniešiem māca režisors. Daudzas viņa filmas kļūst par šīs ārkārtīgi pesimistiskās idejas paudējām - to Dārio Ardžento ir īsumā izklāstījis, piedaloties televīzijas kanāla "Raitre" programmā "Laureāts" (// Laureato): "Ģimene var būt vide, kur notiek liela vardarbība. Arī tad, ja tā ir materiāli nodrošināta. Jebkurā gadījumā tā ir vide, kurā bērni tiek apspiesti. Tas ir visai nepatīkami. Reiz Mo- nako es satiku režisoru Fasbinderu. Viņš man sacīja, ka savas filmas uzņemot tāpēc, lai grautu ģimenes. Tāds esot viņa uzdevums. Nodomāju, ka tā ir tāda asprātība. Bet vēlāk, noskatoties viņa uzņemtās filmas, sapratu, ka viņš teicis taisnību. Nav tā, ka es veidotu savas filmas, lai grautu ģimenes, bet es zinu, ka ģimene ir vide, kurā indivīds tiek apspiets visvairāk. Ja pieaugušam cilvēkam ir grūtības vai arī ja viņš ir slims, tad tas ir tāpēc, ka vecāki viņu ir situši vai izvarojuši, vai ari viņam ir nācies sastapties ar ko citu, tikpat drausmīgu."

Šis pesimistiskais skatījums, kas, šķiet, neatstāj nekādas cerības, radis izpausmi daudzās D. Ardžento filmās. Piemēram, filma "Četras mušas uz pelēkā samta" (Quattro mosche di velluto grigio) vēršas pret laulībām. Tā stāsta par to, kā vīrs nevar līdz galam uzticēties savai sievai un - otrādi. Filmas noslēgumā galvenā varone atzīstas, ka viņa ir slepkava.

Vārdu sakot, D. Ardžento jauniešiem nepārprotami māca neuzticēties ģimenei. Tā nav nejaušība, ka daudzi viņa filmu varoņi pauž šādu pesimismu. Filmā "Dziļi sarkans" bērns kļūst par aculiecinieku tam, kā māte nogalina viņa tēvu. Filmā "Četras mušas uz pelēkā samta" tēvs moka meitu, jo viņš ir gribējis, lai viņa būtu puika. Filmā "Kaķis ar deviņām astēm" (II gatto a nove code) vīrietis izjūt seksuālu vilinājumu pret adoptēto meitu. Filmā "Opera" (Opera) meitene atklāj, ka māte iesaistījusies sadomazohistiskās rotaļās ar savu mīļāko. Visbeidzot, filma "Fenomens" stāsta par koledžas audzēknēm, kurām ir smagi dzīves apstākļi. Viņas ir šķirtu vecāku bērni, kas piedzīvo atstumtību un izmisumu.

Asinis stindzinošas ir seriāla "Dārio Ardžento murgi" (Gli incu- bi di Dario Argento) īsfilmas, kuras režisors uzņēma 1987. gadā kanāla "Raidue" raidījumam "Dzeltens" (Giallo). Vienā no tām, filmā "Ragana" (La strega), sirdi plosošā skatījumā attēlota neuzticēšanās ģimenei. Tas ir stāsts par mazu meiteni, kas draugu pulkā svin savu dzimšanas dienu. Tētis viņu iesaista šaušalīgā rotaļā: viņš izlaiž caur meitas un citu bērnu rokām savas sievas līķi, ko pēc greizsirdības lēkmē izdarītas slepkavības sadalījis gabalos.4

D. Ardžento ir izdevis arī komiksu krājumu, kas saucas "Dziļi sarkans" un kurā parādās dažādi ezotērikas elementi. Piemēram, 1991. gada jūlija speciālizdevumā ievietoti "Stellas Holmsas, okulto noslēpumu detektīves, piedzīvojumi" (Le avventure di Stella Holmes, detective dell"oculto) - tā ir Dilana Doga versija sievietes veidolā. Ša- jā stāstā savirknētas ainas, kurās galvenā varone stājas seksuālās attiecībās ar ļauno garu.

"Dziļi sarkans" - tā D. Ardžento ir nosaucis arī abus Romā un Milānā atvērtos veikalus. Režisors jokodamies tos dēvē par šausmu bodītēm. Tajos pārdod grāmatas, videoierakstus, lelles, nelielus modeļus, kā arī citus visdažādākos priekšmetus, kas saistīti ar šausmu filmām un ezotēriku. Skatlogā rēgojas divi ironiski uzraksti: "Svaigas peles" un "Dienas prusaki".

Šo veikalu apmeklētāji pārsvarā ir vecumā no sešpadsmit līdz divdesmit četriem gadiem. D. Ardžento ir darījis zināmu savu nolūku šīs "šausmu bodītes" pārveidot par "lielu kultūras centru, par tikšanās vietu jauniešiem un visiem, kurus saista šī joma"[75].

Datorspēlēs un lomu speles

Nekas pasaulē nav tik nevainīgs kā spēle. Taču, arī spēles spēlējot, bērni un jaunieši var iepazīt atsevišķus ezotērikas elementus. Tas īpaši notiek kopš tā laika, kad, nākot jaunām paaudzēm, radikāli ir mainījušies izklaides veidi.

Tā pati vientulība, kas raksturīga "sērfošanai" internetā, ir klātesoša arī citās aktivitātēs, kas saistītas ar datoru, - tās ir datorspēles, kuras arvien vairāk izplatās jauniešu vidū visā pasaulē. Tajā pašā laikā, šķiet, izzūd izsenis zināmā pagalmu un laukumu kultūra - tās ir vietas zem klajas debess, kur bērni bariņos spēlēja tradicionālās rotaļas, kas bija jautrākas un radošākas.

Datorspēle nav nekas cits kā skaņu, trokšņu, mūzikas un attēlu savārstījums, kas apšauda jauniešus no datora displeja. Tas, kurš to izmanto, neveic nekādas radošas darbības. Viņš tikai aprobežojas ar to, ko viņam piedāvā spēle, lai pārbaudītu savas spējas. Tā ir nemitīga sacenšanās pašam ar sevi un "ienaidniekiem", kas parādās ekrānā.

1. Fantāzijas bojāeja

Mani ļoti satrieca kāda reklāma datorspēļu ceļvedī "Pokemoni. Teicama audzētāja rokasgrāmata". Šīs grāmatas 7. lappusē lasāms aicinājums: "Met pie malas spainīti (..) Dosim tev labāku spēlīti", un tam pievienoti sešu datorspēļu attēli.[76]

Šis pokemonu ceļvedis tika tirgots vasarā, kad bērni lieto lāpstiņu un spainīti, lai celtu smilšu pilis pludmalē. Reklāma aicina aizvietot spainīti, kas simbolizē radošās spēles pie jūras, ar datorspēlēm. Tas viss ir bezgala skumji un liecina par radošā gara bojāeju.

Taču dramatiskākās nav tikai ardievas spainītim, pagalmam un smilšu pilīm. Problēma ir saturā. Diemžēl arī datorspēles ir saindējis "ezotērikas vīruss". Maģija, vardarbība, asinis un šausmu elementi tagad valda šajā izklaides jomā. Aizbildināšanās ar to, ka "galu galā tā ir tikai spēle", rada izdevību pārkāpt labas gaumes robežas.

Un tomēr datorspēles nav tikai spēles, tās ir kaut kas vairāk. Tās var kalpot kā cieša saikne starp fantāziju un realitāti. Tas ir zināms ASV armijas Jūras kājnieku vienības vadībai, kas parasti izmanto spēli Marinē Doom savu kareivju apmācībai.

Marinē Doom ir populārās datorspēles Doom (tā ir pilna ar vardarbību un šausmīgām būtnēm) "kara" versija. Jūrnieki to pārveidojuši par mācību līdzekli, briesmoņus aizvietojot ar "ienaidnieka kareivjiem". To var spēlēt četri kareivji vienlaikus pie četriem, savā starpā savienotiem datoriem. Spēles mērķis ir iemācīt kustēties kā vienotai grupai, sadarboties un ātri pieņemt lēmumus.[77]

Datorspēle tātad nav tikai spēle. Tā var arī nodot informāciju un vingrināt spēlētāju veikt noteiktas darbības, kā arī iejusties svešā vidē un veicināt kāda īpaša domāšanas veida attīstību.

Piemēram, tās pašas vecās spēles flipper, ko var uzskatīt par mūsdienu datorspēļu "vectēviem". Kad 1942. gadā tās parādījās amerikāņu bāros, to nosaukumi bija "Sit japāni" (Smack the Japs) vai "Nošauj nacistu" (Fire the Nazi). Šīs spēles atspoguļoja Otrā pasaules kara gaisotni un jauniešus nepārprotami noskaņoja pret ienaidnieku.3

2. Elektroniskais burvis

Šodien datorspēles galvenokārt vēstī par vardarbību un ezotēriku. Lai par to pārliecinātos, atliek tikai pašķirstīt daudzos videospēlēm veltītos žurnālus, kurus jaunieši ir ļoti iecienījuši. Publikāciju un atsevišķu izstrādājumu reklāmas valoda ir nudien mulsinoša.

Piemēram, specializētais žurnāls The Games Machine. 87. numurā (1996. g. jūnijs) tiek reklamēta interaktīva spēle Interactive Esoterik Machine, kas atver durvis uz ezotērikas pasauli. Lūk, kā ar to tiek iepazīstināts: "Šī fantastiskā sapņu mašīna ietver sevī nume- roloģijas, Ching kāršu, Taro kāršu maģiskās un sarežģītās pareģošanas metodes. Tā paredzēta visdažādākajiem lietotājiem, sākot ar ģimeni un beidzot ar kaislīgu ezotērikas piekritēju. Savā ziņā unikālā The Interactive Esoterik Machine ļauj iztaujāt nākotni un analizēt un attīstīt personības izsmalcinātāko pusi."

Tādējādi dators kļūst par burvi, kas gatavs atbildēt uz visiem jautājumiem. Vairs nav vajadzības zvanīt uz televīziju vai doties pie zīlnieka, lai tas izliktu Taro kārtis. Ir tikai jāiegādājas Interactive Esoterik Machine, un mājas četrās sienās vienmēr pa rokai būs savs "elektroniskais burvis".

Satraucošākais ir tas, ka šī "mašīna" tiek reklamēta kā prece ģimenēm. Vai varat iztēloties vecākus, kas kopā ar saviem bērniem lūkojas Taro kārtīs datorā? Un, kamēr viņi tā noskaņojas kāršu iztaujāšanai, istabas otrā galā televizors piesaka kārtējo seriāla "Amulets" sēriju.

Šādas situācijas nebūt nav tukša fantāzija. Tās atspoguļo to, kas valda mūsu laikmetā, - morālo relatīvismu, kad maģija kļūst gandrīz vai par sabiedroto, "draudzeni", kurai ģimene var uzticēt savas šaubas un nedrošību.

Datorspēlēs norādes uz okultismu ir ļoti bieži sastopamas. Tā, piemēram, spēle Zork Nemesis tiek reklamēta šādi: "Veselas piecas maģijas un noslēpumu pasaules, ko izzināt. Absolūts pārsteigums ar absolūti sirdi plosošiem attēla un skaņas efektiem."[78] jau atkal "sirdi plosošais" elements nav par iemeslu atraidījumam, bet gan kalpo jauniešu piesaistīšanai.

Ta nav nejaušība, ka daudzi specializētie datorspēļu žurnāli savu vāku noformējumā izmanto attēlus ar briesmoņiem. Lūk, daži piemēri. Žurnāla The Games Machine 93. numurs piedāvā atbaidošu sātana attēlu, piesakot datorspēles Diablo iznākšanu. Šāds attēls uz vāka atkal bija skatāms pēc trim gadiem, kad 133. numurā (2000. g. augusts) tika reklamēta spēle Diablo II. Šoreiz gan uz vāka bija attēlots sātans nāves izskatā. Savukārt 87. numurā atbaidoša būtne ar nezvēra nagiem cenšas satvert zēnu.

Citādi briesmoņi redzami uz žurnāla Super Console 100% Play- station 27. (1996. g. jūnijs) un 28. (1996. g. jūlijs - augusts) numura vākiem. Galvaskausi un skeleti rotā žurnāla Game Power 52. numuru (1996. g. jūlijs - augusts), bet bezzobains briesmonītis cenšas pasmaidīt uz žurnāla Power Station 13. numura vāka (2000. g. jūlijs - augusts).

Vairākās datorspēlēs netrūkst ar paranormālo pasauli saistītu elementu. Piemēram, spēle Psychic Deteclive aicina jaunieti iejusties "mēdija" lomā, kurš spēj ielauzties citu cilvēku prātā. Specializētais žurnāls K to apraksta šādi: "Psychic Detective ir īsta interaktīva filma, kur jūsu lēmumi novedīs pie būtiskām sižeta izmaiņām un dažādām situācijām. Notikumi risināsies jūsu acu priekšā tā indivīda skatījumā, kuru jūs kontrolējat ar savu prātu, un ik brīdi jūs varēsiet pāriet no viena cilvēka pie cita, ar kuru esat tiešā saskarē, sekojot nu jau citām galvenā sižeta blakuslīnijām."[79]

3. Labie un ļaunie - visi vienādi

Viena no pēdējo gadu asiņainākajām datorspēlēm, protams, ir Riana Rouge. Galvenā varone ir skaista, gaišmataina meitene, kas tiek nogalināta visdažādākajos veidos. Kāds žurnāla K reportieris šo videospēli komentēja šādi: "Vardarbība un asiņu daudzums šajā spēlē, īsi sakot, ir iespaidīgs. (..) Iedomājieties, nepilnās piecās spēles minūtēs es saskatīju vismaz pusduci miroņu, visi atšķirīgi no galvenās varones, viens par otru asiņaināki. Starp nocirstām galvām, asinīm, kas šķīst uz visām pusēm, un iekšu trūdēšanu ir tikai apmulsums izvēles priekšā."[80]

Žurnāla K reportiera lietotā izteiksme palīdz mums saprast, ka nāve un asinis vairs neizraisa šausmas, bet jauniešu izpratnē kļūst par kaut ko pozitīvu. Saindējusi rokmūziku, komiksus un kino, tagad šī tendence ir vērojama arī saistībā ar datorspēlēm.

Šķiet, ka atsevišķas datorspēles veicina jauniešu pierašanu pie ļaunuma. Jaunā paaudze aizvien vairāk pierod pie vardarbības, tā ka kļūst pret to vienaldzīga. Bet reizēm šausmu pilnā vide un skati ir pat gana pievilcīgi līdzekļi, lai pārdotu vairāk datorspēles un piesaistītu jauniešu uzmanību.

Lūk, kā žurnāls The Games Machine (Nr. 93, 1997. g. janvāris) reklamē datorspēli Realms of the haunting: "Mērojies spēkiem ar ļaunajiem gariem, kuri ir lieliski attēloti ar motion capture tehnoloģijas palīdzību. Vairāk nekā divas stundas full - motion video, vairāk nekā divdesmit būtņu un dēmonu trīs dimensijās un piecpadsmit ieroču veidu. Tevi apburs šausmu vide un sižeti, kurus ieskicējis vecs burvis, kas ar savu dēmonisko alter ego cenšas iemest pasauli jaunā, drūmā laikmetā." Jau atkal šausmu scenāriji tiek raksturoti kā pozitīvs faktors, kas spēj piesaistīt un aizraut jauniešus. Ne jau velti Realms of the haunting reklāma jaunieti aicina mēroties spēkiem ar ļaunajiem gariem, tādējādi gūstot "ārkārtīgi aizraujošu spēles pieredzi". Pat šīs datorspēles moto ir diezgan padrūms: "Vai var pastāvēt gaisma., bez tumsas?"

Biedējošākais ir tas, ka daudzās datorspēlēs labais pilnībā saplūst ar ļauno. Vairs nepastāv nekādi noteikumi vai morāle. "Labais" varonis kļūst tikpat nežēlīgs un sātanisks, cik viņa "ļaunie" pretinieki, jo izmanto tādas pašas asiņainas metodes un vardarbību. Tātad jaunietis, kurš spēlē "labā varoņa" lomu, agri vai vēlu rīkojas tāpat kā "ļaunais". Mēs jau redzējām, ka šis pozitīvo un negatīvo paraugu sajaukums raksturīgs arī atsevišķām televīzijas filmām, tādām kā "Nikita" un "Bafija", kurās varoņi kustas kā lelles elektroniskā spēlē. Viņi ir "labie", bet sit un nogalina tā, it kā būtu "ļaunie".

Ir vēl arī tādas datorspēles, kas atklāti pieprasa uzņemties ļaundara lomu, piemēram, Dungeon Keeper, kur notikumi risinās cietokšņa pagrabos. Šīs spēles reklāmlapā žurnālā K lasām: "Absolūti oriģināla versija, kurā varēsi izklaidēties kā nežēlīgs cietuma uzraugs, komandēt monstru armiju, kas pilnībā pakļauta tavām iegribām. Radi pats savu pazemes impēriju, sākot ar nenozīmīgu caurumu un beidzot ar kambariem un gaiteņiem pazemes labirintā. Iznīcini visus varoņus, kas grasīsies tevi aplaupīt, izliekot tiem lamatas un spīdzināšanas rīkus tur, kur tie tos vismazāk gaida, un pakļauj savai ļaunuma impērijai mīlestības un miera valstību iemītniekus."

Reklāmlapā ir arī dažu spēles attēlu reprodukcijas, kurām pievienotas šādas frāzes: "Esi cietuma uzraugs, un tavā rīcībā būs dažādi briesmoņi", "tu cīnīsies pazemes cietumos, lai paplašinātu savu ļaunprātīgo radījumu impēriju", "vienīgi tu varēsi uzraudzīt visus mošķus", "iespēja spēlēt multiplayer režīmā", "cīņa līdz pēdējai asins lāsei".

Datorspēles reklāmā lasām veselu virkni aicinājumu, kas tieši vēršas pie jaunā lasītāja: "Spīdzini un nogalini nelaimīgos varoņus visā daudzveidībā", "izbaudi darbību no vairākiem skatpunktiem", "izvēlies no dažādiem telpu veidiem, lai uzbūvētu savu moku pasauli - kambari, gaiteņus un ieroču zāli". Un pat norāde uz melno maģiju: "Sameklē savus vārdus starp vairākiem velnišķiem buram- vārdiem."

Dungeon Keeper reklāmlapu, kurā attēlots arī briesmonis ar velna seju, noslēdz asinis stindzinošs sauklis: "Būt ļauniem līdz šim vēl nekad nav bijis tik jauki."[81]

Šajā grupā ir ari datorspēle Grand Theft Auto, kuras spēlētājam jāiejūtas ļaundara - "ceļa pirāta" - lomā. Viņš laupa mašīnas, brauc neprātīgā ātrumā un var notriek arī gājējus.[82]

4. Cīņa par izdzīvošanu

Vēl viena bieži sastopama tēma datorspēlēs ir cīņa par izdzīvošanu. Spēlētājam ir jāizcīna vairākas cīņas līdz pēdējai asins lāsei, lai spētu noturēties pie dzīvības un vienlaikus nostiprinātu savu varu. Problēma ir tāda, ka šī cīņa dažkārt kļūst par vardarbības audzināšanu un citu noniecināšanu.

Jauniešiem nepārprotami tiek mācīts: lai izdzīvotu un gūtu varu, ir atļauts itin viss - graut, sist, grūstīt ar elkoņiem, nogalināt, sašķaidīt gabalos savus sāncenšus. Tā nu atkal sastopamies ar Elistera Kroulija kredo "Dari, ko gribi".

Nav svarīgi, ko tu dari, galvenais ir sasniegt savu mērķi. Lai jau tie citi mirst, ja vien mēs dzīvojam. Tas viss, neapšaubāmi, ir šausmīgi, kaut arī tā ir tikai spēle.

Lūk, kā žurnāls K raksturo datorspēli Rocket Jockey, kuras centrā ir kāds ārkārtīgi vardarbīgs sporta veids: "Spēlētāji vada ļoti ātras raķetes cīņā, kurā nav noteikumu un kurā finišē tikai stiprākie un lietpratēji, jo raķetes var veikt pagriezienu tikai tad, ja pārrauj troses pret ceļā izvietotiem stabiem tādā veidā, lai tie kalpotu par balstiem. Nepieciešama ātra reakcija, ņemot vērā ari to, ka troses ir izmantojamas sāncenšu nogāšanai."[83]

Šajā aprakstā izceļas divi ļoti negatīvi jēdzieni: "cīņa bez noteikumiem" un doma, ka "finišē tikai stiprākie un lietpratēji". Jauniešos tiek ieaudzināts uzskats, ka panākumu gūšanai der arī nekorekta rīcība. Rezultātā spēcīgākie triumfē pār vājākajiem. Šādu uzskatu bieži pauž datorspēles. Kurš stiprāk sit, tas uzvar.

Internetā sastopamas vēl citas datorspēles, kuru saturs ir sātanisks un negatīvs. Piemēram, Virtual Russian Roulette atdarina "krievu ruletes" pašnāvības mehānismu. Citas datorspēles - Killing Sto- nes - pamatā ir bēdīgi slavenais paradums no viaduktiem apmētāt ar akmeņiem mašīnas. Uzklikšķinot ar peli, var mest akmeņus uz garāmbraucošām automašīnām.[84]

Vēl ir The Aces & Eight Society jeb "Nāves prognoze". Spēlētājam jāizvēlas kārtis, kas atbilst pazīstamu cilvēku vārdiem, no kuriem vienu gaida nāve. Katra uzminētā nāves prognoze dod vienu punktu. Lai spēlētājs vienmēr būtu lietas kursā par "zvaigžņu" veselību, var ielūkoties interneta vietnē Ed"s III Celebrities Server, kurā ir oficiāli un neoficiāli ārstu slēdzieni par daudzu slavenību veselības stāvokli.[85]

5. Lomu spēles

Pēdējos gados jauniešu vidū līdz ar datorspēlēm ļoti izplatīts ir jauns izklaides veids, kuru sauc role-playinggame. Šo angļu terminu var tulkot kā "lomu spēle".

Runa ir par spēli, kurā jaunieši kļūst par iedomāta teātra "aktieriem", interpretējot patiesu notikumu varoņus. Spēlētājus, kas sasēdušies ap galdu, vada spēles vadītājs, saukts par master, kas angļu valodā nozīmē "kungs", "saimnieks", "skolotājs". Vadītājs izskaidro spēlētājiem stāsta scenāriju un situācijas un interpretē citu personāžu lomas, kuri nav galvenie varoņi.

Terminu role-playing ieviesa Jakobs Levi Morēno (Jacob Levi Moreno) - viens no modernās psiholoģijas pamatlicējiem - 50. gadu sākumā. 30. gados Morēno izstrādāja psihodrāmas tehniku, proti, teātra izmantojumu psihoterapijā. Ar psihodrāmas palīdzību tiek risinātas pacientu psiholoģiskās problēmas, izspēlējot lomas līdzīgi kā teātrī. "Režisors", kas patiesībā ir terapeits, uzaicina pacientu inscenēt konfliktsituāciju, pretstatot sevi sāncensim. Viņš aicina to kļūt par īstu aktieri, nostādot viņu tā notikuma centrā, kas viņu satrauc un saista emocionāli. Pēcāk pacienti mainās lomām un iejūtas sava sāncenša tēlā. Visbeidzot inscenētā situācija tiek kolektīvi apspriesta ar terapeitiem un skatītājiem.12 Interesanta ir līdzība starp klasisko psihodrāmu, ko izmanto terapeitiskos nolūkos, un lomu spēli. Ari lomu spēlei ir savs "režisors" - vadītājs, kas ir ļoti nozīmīga persona. Viņš ir gandrīz kā dievība, jo ir pāri visam un veic regulējošu funkciju. Un tomēr, kaut arī viņš ir it kā neitrāls, viņu nevar uzskatīt par tiesnesi, jo viņš ir tieši iesaistīts dažādās situācijās, kas tiek izspēlētas.[86] Vārdu sakot, lomu spēle ir kaut kas vairāk par parastu spēli. Tā ir gandrīz kā rituāls, ceremonija, kas pilnībā pārņem spēlētājus. Lomu spēle ir sava veida intelektuālais un garīgais teātris, kam raksturīga emocionāli dziļa dalībnieku iesaistīšanās, jo katrs no tiem runā savu tekstu un pilnībā iedziļinās savā varonī.

Ne velti, kā jau teicām, šis spēles pirmsākumi meklējami Jakoba Levi Morēno psihodrāmā, kur tēlojums tika izmantots terapeitiskos nolūkos. Tas apstiprina to, ka identificēšanās ar lomu, lai ari tikai intelektuāla, var pamudināt cilvēku uz visai dziļu psiholoģisku, emocionālu un garīgu iesaistīšanos. Tādējādi lomu spēle kļūst par piemērotu augsni ezotērikai.

6. Burvja loma

Daudzu lomu spēļu temati ir saistīti ar maģiju un okultismu. Dažkārt jaunietis tiek aicināts interpretēt burvja lomu un veikt īstas burvestības.

Problēma ir tāda, ka, ņemot vērā to, ka lomu spēlei raksturīga emocionāli dziļa iesaistīšanās, spēlētājs ne tikai attēlo burvi. Viņš pilnībā iegrimst šajā lomā un tātad reāli praktizē okultismu. Viņš izsaka buramvārdus un kļūst par īstu rituālu veicēju. Viņš var uzlikt lāstus un izmantot psihiskās spējas.

Tas, saprotams, notiek intelektuālā teātra spēles dimensijā, bet faktiski tēlojums pārtop realitātē, rīcībā, emocijās. Te rodas nopietni jautājumi. Dažas lomu spēles ir tik īstas un tik niansēti izstrādātas, ka tās kļūst par sava veida saskari ar okultismu.

Piemēram, Ars Magica, kas ir viena no pazīstamākajām lomu spēlēm. Tā norisinās 13. gs. Eiropā, kur dzīvo burvji, ļaunie gari, pūķi, vienradži un fejas. Spēles ievadā sacīts: "Spēlē Ars Magica jūs būsiet burvis. Jūs būsiet ne vien indivīds, kas sacer buramvārdus, bet arī burvju mākslas apguvis praktiķis, kas nodosies tām pilnībā. Būdams burvis, jūs nostāsieties pret pārējo viduslaiku sabiedrību. Kamēr nejēgas ir neprašas, neizglītoti, saistīti ar dekadentisku hierarhiju, kura bīstas no tā, kas dzīvo ārpus viņu ciema, jūs būsiet izglītots, radošs, brīvs no sabiedrības un saistībām un alksiet pētīt nezināmā noslēpumus."[87]

Šīs dažas rindas izsaka visu. Spēlētājs tiek aicināts iejusties burvja tēlā, kas ir pilnībā nodevies burvju mākslām. Pretstatā pārējai viduslaiku sabiedrībai burvis tiek aprakstīts kā pievilcīga, radoša un brīva personība. Tas, ko Ars Magica vēlas sacīt jauniešiem, ir skaidrs. Viduslaiki, kad valdīja kristīgās vērtības, tiek attēloti kā drūms un skumjš laiks, kam raksturīgs izglītības trūkums. Savukārt burvis simbolizē brīvību un vēlmi izzināt.

Tas viss ir vienkārši smieklīgi. Nopietni vēsturnieki mums māca, ka viduslaiki nebūt nebija drūms laikmets. Gluži otrādi! Viduslaiku cilvēkam piemita lielāks garīgums, salīdzinot ar mūsdienu cilvēku. Tāpēc Ars Magica piedāvātā informācija ir visai tālu no patiesības.

Spēles galvenie varoņi ir saistīti ar mistisku burvju ordeni, ko sauc par "Hermesa ordeni". Viņi praktizē maģiju, kas tiek aprakstīta šādi: "Maģija ir it visur, un tā vissmalkākajā veidā atspoguļojas ikvienā dzīves sastāvdaļā. Maģija ir noslēpumains un mainīgs spēks, tā nav noteikta zinātne un nav viegli pakļaujama mirstīgu cilvēku vērtībām. Maģija ir pārdabisks spēks, neredzama sakarība, kas saista it visu. Kā uzskata "Hermesa ordenis" - tā ir pati realitātes matērija."15

7. Ezotēriskā valoda

Stāstījuma gaitā valoda kļūst arvien ezotēriskāka: "Jūsu burvja motivācija ir vara un zināšanas. Kurai no abām sekot - tas lai paliek jūsu ziņā. Jūsu aicinājums var sākt darboties, tiklīdz meklēsiet labākos paņēmienus, kā izmantot maģiju praktiskos nolūkos. Tā rīkojoties, jūs iegūsiet varu, līdz jūsu atklājumi sniegs priekšrocības, kādas nav apkārtējai pasaulei un citiem burvjiem."[88]

Tas viss apstiprina to, kas mums jau zināms par ezotēriku, kuras pamatā vienmēr ir centieni pēc varas, lai to izmantotu pret citiem. Citā teksta daļā, kas ilustrē minēto spēli, atrodam sarakstu ar dažādiem paņēmieniem, kā manipulēt ar pasauli, izmantojot maģiju. To vidū ir spēja pēc patikas "bojāt un iznicināt priekšmetus" un "izma- nīgums manipulēt ar apkārtējo pasauli un to kontrolēt, piespiežot to darboties pēc sava prāta".

Te ir arī saraksts ar "apkārtējās pasaules elementiem", ar kuriem var "manipulēt, izmantojot maģiju". To vidū: dzīvnieku un augu valsts, ūdens un gaiss u. c. Visnozīmīgākā šķiet esam "cilvēka prāta valstība", jo, kā lasāms spēles instrukcijā, "kontrole pār prātu nozīmē varu", jo "nekāds fizisks bruņojums nevar nosargāt spējas domāt".

Ir vēl arī tādas "ārkārtējās spējas", kas var mijiedarboties ar maģiju. To vidū: alķīmija, kas ir spēja radīt uzlējumus, indes, eliksīrus un alķīmiskas vielas vispār; pareģošana, kas ļauj izzināt nākotni (piemēram, pēc upurētu dzīvnieku iekšām, izmantojot astroloģiju vai novērojot kristālisku veidojumu); apburoša mūzika, kas ļauj ietekmēt citus; otrā redze, tas ir, spēja redzēt rēgus, ļaunos garus u. c.

No visām šīm spējām satraucošākā ir "nelaimes nešana", ar kuras palīdzību spēlētājs var uzsūtīt īstu lāstu. Spēles instrukcijā lasām: "Nelaimes nešana var ievainot vai iznīcināt jūsu ienaidniekus. Jūs varat piesaukt īpašu postu kādam cilvēkam, vienkārši viņu nolādot skaļā balsī."[89]

Lūk, daži piemēri no spēlē minētajām nelaimēm: likt piedzimt teļam ar trim kājām, likt saslimt kādam ģimens loceklim, likt upurim nomirt dīvainā nelaimes gadījumā.

Lomu spēle Ars Magica skar arī spiritisma tēmu. Ir iespējams izsaukt kāda cilvēka garu vai piesaukt ļauno garu. Instrukcijā lasāms: "Katrā ziņā jums jāatrodas vietā, kur cilvēks nomiris, vai jāiegūst viņa mirstīgās atliekas. Alternatīva iespēja: ja jums zināms pilns tā gara vārds, kurš veic postošas darbības vietā, kurā atrodaties, varat piesaukt to."

Tad vēl: "Piesauciet kāda cilvēka garu. Pieņemsim, ka jums ir kaut kas, kas cieši saistīts ar šo cilvēku, piemēram, viņa mirstīgo atlieku fragments vai viņam dārgs priekšmets. Kolīdz jūs vienu reizi būsiet piesaukuši garu, tas sāks veikt postošas darbības un ar to varēs sazināties, noskaitot buramvārdus mirušo piesaukšanai."[90]

Lomu spēles Ars Magica ezotērisko elementu uzskaitījumu varētu turpināt vēl ilgi. Šīs role-playing garnē autoriem ir plašas zināšanas par okultismu. Katram elementam ir sava precīza, ezotēriskā jēga, un katrs jēdziens tiek izsme|oši paskaidrots.

Kāds varētu iebilst, ka runa taču ir tikai par spēli. Bet līdz kuram brīdim? Ta atgādina ne tik daudz spēli, cik maģijas kursu burvju mācekļiem. Tas, kurš to praktizē, galu galā nenovēršami ieslīgst pasaulē, kurā valda burvestības un lāsti, alķīmija un psihiskās spējas.

Tāda ir lomu spēļu problēma. Kur beidzas izdomājums un kur sākas dzīva interese par okultismu? Jaunietis viegli ļaujas burvju pasaules valdzinājumam un vēlmei uzzināt par to vairāk. īpaši tajos brīžos, kad, kā mēs jau redzējām, jaunieši nonākuši krīzes situācijā un izjūt iekšēju tukšumu.

Iespējams, ka daudzas no šīm spēlēm ir arī atbilde uz jauniešiem piemītošo nepieciešamību fantazēt, taču reizēm izmantotā valoda ir tik tehniska un drūma, ka to jau var uzskatīt par savdabīgu iniciāciju ezotērikā - par durvīm, kas atvērtas uz nezināmu pasauli.

Secinājumi un cerība

Esam nonākuši pie noslēguma mūsu pētījumam par jauniešiem un ezotēriku. To veicot, esam aplūkojuši dažādas jomas: rokmūziku, diskotēkas, tetovējumus, datorspēles, internetu, kino, televīziju…

Taču pēc tik daudzām satraucošām apstāšanās vietām mūsu iedomātais "vilciens" nevar neapstāties, lai rastu mieru stacijā, kuras nosaukums ir "cerība". Šī pēdējā nodaļa mums var palīdzēt izprast visu, kas rakstīts iepriekš.

1. Līdzeklis naudas pelnīšanai

Vispirms ir jāuzsver tas, ka daļa atbildības par ezotērikas izplatību katrā ziņā jāuzņemas "naudas dievam". Daudzi cilvēki sātanismu, okultismu un New Age izmanto kā izdevīgus līdzekļus, lai nopelnītu uz jauniešu rēķina.

Pēdējos gados ir pat attīstījusies apģērbu industrija, kas iedvesmu smeļas sātaniskajā rokā. Konkrētāk, runa ir par pazīstamu itāļu firmu, kuras nosaukums ir trāpīgs - Negative.

Šis firmas katalogā, kas tiek pievienots populāriem jauniešu mūzikas žurnāliem, tiek reklamēti krekliņi, uz kuriem attēloti sātaniski vai nāvi atveidojoši zīmējumi. Uz dažiem krekliem atainotas galvenās sātaniskā roka grupas. Vienu rotā īpašs uzraksts - Protec- ted by Satan (Sātana sargāts). Uz kāda cita zem apvērsta krusta zīmējuma ir zaimojošs izteikums par Jēzu. Skaidrs, ka nevar iztikt bez krekla ar Merilina Mensona ģīmetni.

Preču pārdošana notiek pa pastu. Šī kataloga panākumi bija tik ievērojami, ka firma Negative, lai apmierinātu lielo pieprasījumu, bija spiesta pagarināt sekretariāta darba laiku pasūtījumu pieņemšanai. Turklāt tai nācās arī atvērt divas papildu telefonlīnijas, jo daudzi jaunieši bija sūdzējušies, ka līnija esot vienmēr aizņemta.1

Arī firmas Carnaby St. katalogs piedāvā preces, kas saistītas ar ezotērikas tēmu. Tas nepārprotami vēršas pie jauniešiem. Uz žurnāla vāka attēlotas četras meitenes (kā izskatās, trīspadsmit četrpadsmit gadus vecas), kas uzvilkušas reklamētos apģērbu gabalus.

Šajā katalogā ar maģiju saistītie izstrādājumi ir kopā ar citiem priekšmetiem, tādiem kā futbola komandu šallītes, somas, gredzeni, cepurītes un plakāti. Septītajā lappusē ir nodaļa, kura saucas "Ezotērika" un kurā nudien var atrast it visu: "laimes svārstu", dažāda veida Taro kārtis, Gvatemalas lellītes "nelaimes novēršanai" un vairākus "laimes talismanus".

Priekšmetu fotogrāfijām pievienoti īsi teksti, kuru mērķis ir izraisīt jauniešos vēlmi iepirkties. Tekstā, kas pievienots fotogrāfijām ar laimes talismaniem, lasām: "Katrā kastītē no apzeltīta metāla un stikla atrodas vairāki akmeņi, kas īpašā veidā ietekmē katru indivīdu atbilstoši viņa zodiaka zīmei. Ja tie tiek nēsāti, tiek aizsargātas cilvēka vājās vietas un pozitīvi stimulēti viņa spēki un spējas."

Nākamais ir "oriģinālais sinepju grauds", kas tiek aprakstīts šādi: "Tas ir varens amulets nelielas, no stikla veidotas lodes formā, kuras iekšpusē atrodas īsta Amazonijas sēkla, kas iegremdēta īpašā šķidrumā, lai varētu ilgstoši uzglabāties. Tā palīdzēs atcerēties, ka ar to ir sasniedzami visi cēlie mērķi, un tā tas arī notiks."

Vēl viens "varens talismans", kā apgalvo šis katalogs, ir "kristāls, ap kuru apvijusies kobra", kas "izdala saules gaismas enerģiju un palīdz koncentrēties". Čūska, kas to apvijusi, "simbolizē spēku, pielāgošanās spējas un dzīvi, kas atjaunojas".

Negative Mailorder - katalogs tirdzniecībai pa pastu.

Dažas lappuses tālāk ievietoti vairāki krekliņu attēli. Vismaz uz sešiem no tiem ir Merilina Mensona attēls.

Bet katalogā iespaidīgākā ir 33. lappuse, kurā attēlotas tikai figūriņas, kas atveido nāvi. Tur ir galvaskausi, kas lietojami kā pelnu trauki, atslēgu piekariņi u. c. Nāves attēls tiek izmantots arī uz krājkases un stundu rādītāja pulkstenī. Tas ir nomācošas gaumes triumfs.

50. lappusē atkal ir ezotēriski priekšmeti, tādi kā "zodiaka kaklarotas ar laimes kristālu" un Peru rokassprādzes, kuru "priecīgās krāsas piesauc laimes garus, kuri spiesti sekot mums, atnesot tikai labās veltes un novēršot nelaimes".

2. Tā nav tikai komercdarbība

Ir cilvēki, kas apgalvo, ka jauniešu aizraušanās ar ezotēriku nav nopietna problēma, tā ir tikai komerciāla parādība, kas nav cieši saistīta ar maģiju un sektām.

Tā nebūt nav patiesība. Mēs jau redzējām, ka atsevišķi rokmū- ziķi, kā Merilins Mensons, ir saistīti ar Amerikas Sātana baznīcu. Katrā ziņā sava daļa atbildības ir arī tiem cilvēkiem, kas komerciālos nolūkos ļaunprātīgi izmanto ezotēriku.

Pat ja viņi netic okultismam, viņi to "pārdod" un piedāvā jauniešiem. Viņi tātad piesaista jauniešu interesi šai tematikai.

Zinātnieks Paolo Baroni grāmatā I Principi del tramonto ("Norieta prinči") izmanto ļoti efektīgu piemēru, lai atbildētu uz vairākiem iebildumiem: "Kāds jums liktos cilvēks, kas tikai tāpēc, lai savāktu naudu vēlēšanu laikā, uzņemtos izplatīt propaganda materiālu par labu kandidātam, kura politiskajai programmai viņš personiski nemaz netic? Un, ja minētais politiķis tiktu ievēlēts, vai jūs nedomājat, ka cilvēks, kas darbojās šī politiķa labā, ir kaut kā veicinājis šī kandidāta ievēlēšanu, lai gan viņu uz šādu rīcību mudināja tikai ekonomiskas intereses? Šādā pašā veidā mūziķi, kas iekļauj savos darbos sātaniskus tēlus vai tekstus, iztapdami tirgus pieprasījumam, neizbēgami lej ūdeni uz velna dzirnavām. Vēl jāpiebilst, ka atšķirībā no Dieva, kurš gaida no cilvēka apzinātu un mīlestības pilnu uzticību Viņa derībai, Sātans labprāt izmanto arī tos, kas varbūt nemaz netic viņa esamībai."[91]

Tātad ļaunā gara algotņiem ir jāuzņemas sava daļa vainas. Un šī vaina ir jo smagāki, ja padomājam par to, ka ap tādu parādību kā jauniešu aizraušanās ar ezotēriku un sātaniskā rokmūzika sarodas daudzas citas, vēl bīstamākas parādības.

Ir ansambļi, kas naidu pret kristiešiem apvieno ar neopagānis- kām un rasistiskām teorijām. Viņu vidū izceļas norvēģu grupa Burzum, kuras vadītājs Kaunts Grišnakhs paziņoja: "Mēs esam liecinieki ziemeļu rases iznīcībai par labu internacionalizācijai - nācijas, rasu un kultūru hibridizācijai. Es lepojos ar to, ka esmu āriešu rases cilvēks, man ir balta āriešu meita, kuras māte arī pieder šai rasei. Esmu lepns par savām zilajām acīm, tumši blondajiem matiem un balto ādu. Es mīlu tikai savu rasi, savu pagānisko kultūru un savu zemi - lielo, lepno Norvēģiju."[92]

Kādā citā intervijā Kaunts Grišnakhs piebilda: "Runā, ka es esot nacists. Es tas neesmu. Es esmu Ziemeļu vīrs ar norvēģu ideoloģiju, vikingu morāli. Es neienīstu citas rases. Es mīlu savējo un gribu to saglabāt skaistu un tīru. Svastika man nav nekas cits kā To- ra gredzens, izkalts matērijas tumsībā. Visbrīnišķīgākais visu laiku ierocis. Mūs ir apspiedis ebreju dievs ar saviem "pareizs" un "nepareizs", "labs" un "slikts". Šī iemesla dēļ es runāju sliktu par viņu un viņa muļķīgajiem sekotājiem, vai tie būtu jūdi vai kas cits. Pa- dzeniet viņus, noindējiet ar gāzi, dariet jebko, tikai bez žēlastības padzeniet viņus no Eiropas. Un nepieviliet savu rasi: tad pievilsieties paši, jo jūs tai piederat. Es esmu lepns par to, kas esmu - Votana dēls!"[93]

Šis ir tikai viens no daudzajiem neopagāniskās un rasistiskās rokmūzikas pārstāvjiem, kurš savu ideoloģiju pauž žurnālos, kas stāsta par sātanisko rokmūziku. Jaunieši, kas atzīst šādu ideoloģiju, valkā t-kreklus ar grupas Burzum attēliem. Viņi svilpj un auro stadionos, ieraugot tumšādainus futbolistus.

Par šo tēmu sporta žurnālists Mikēle Plastīno rakstījis: "Pie šī paraduma mēs nekad nepierādīsim, taču mums nākas to paciest. Proti, mēs apzināmies to, ka liela daļa līdzjutēju šādi rīkojas un ka nekas netiek darīts, lai to izskaustu. Aurošana ir tik skaļa, ka to nevar radīt daži cilvēki. Tā ir dārdoņa, un vispārējā vienaldzība kļūst par tās līdzzinātāju."[94]

Itālijā izplatās nelāga rasisma gaisotne, rasisma mērķis ir viesstrādnieki, kas iebraukuši no valstīm, kuras nav ES dalībvalstis. Dažiem no viņiem noteikti ir kas kopīgs ar noziedzīgo pasauli, taču lielākoties runa ir par godīgiem un uzcītīgiem cilvēkiem, kas atstājuši savu nabadzīgo valsti, lai nenomirtu badā.

Atsevišķi jaunieši, neopagāniskas domāšanas pārņemti, izjūt naidu un aizspriedumus attiecībā uz tumšādainiem cilvēkiem vai tiem, kas nav itāļi. Te redzam dziļu pretrunu.

Viesstrādnieki, kas pārsvarā veic godīgu darbu, tiek apvainoti un uzlūkoti ar aizdomām, kamēr daudzie pareģi un zīlnieki, kurus nemitīgi rāda televīzija, tiek slavēti un cienīti, bet sātaniskās rokgrupas tiek attēlotas uz jauniešu valkātajiem krekliem.

Tas ir vēl viens signāls, kas liecina par to, ka pasaulē, kurā dzīvojam, viss ir "kājām gaisā" un labais sajaucies ar ļauno.

Pat sātanismam ir izdevies izlauzt sev ceļu uz televīziju. Pirms dažiem gadiem okultists Efrems Delgato vadīja savu pārraidi Lācio apgabala televīzijas kanalā Magic TV, kura specializācija ir muzikālās programmas (visu diennakti).

Tas ir vēl viens apstiprinājums manai tēzei par to, ka mūzika tiek izmantota, lai izplatītu ezotēriskus uzskatus jauniešu vidū. Efrems Delgato, luciferiešu brālības dibinātājs, ir viens no pazīstamākajiem mūsdienu itāļu sātanistiem. Zīmīgi ir tas, ka, lai uzrunātu jauniešus no televīzijas ekrāna, viņš izvēlējās iecienītu mūzikas kanālu. Kas zina, cik daudz jauniešu ir uzķērušies uz viņa āķa dziesmu starplaikos?

3. Viltus sacelšanās

Šī pētījuma gaitā redzējām, ka daudzi jaunieši apzināti cenšas iepazīt ezotēriku, kamēr citi no tās cieš, bet vēl citi pie tās nonāk pa dažādiem ceļiem. Taču kopīgs gan vieniem, gan otriem, gan trešiem ir maldīgā ticība tam, ka ezotērika un sātanisms savā ziņā ir sacelšanās pret sabiedrību un "varu".

Es vienmēr nenogurstoši teikšu, ka jaunieši savā būtībā ir labi un godīgi. Viņu dvēseles skaidrībai bieži nākas ciest, sastopoties ar ciniskās un nežēlīgās pasaules noteikumiem, kas ir pretrunā labajam, ko viņi mācījušies.

Skola un ģimene audzina krietnus, korektus un izglītotus cilvēkus. Bet vēlāk, "lielajā" dzīvē, pēkšņi izrādās, ka korektums un godīgums var kļūt par traucēkli.

Bērniem tiek mācīts nemelot, taču, kad viņi pieaug, tie redz, ka sabiedrībā, kurā mēs dzīvojam, meli ir izplatīta parādība.

Tā jaunieši piedzīvo krīzi. Viņi nonāk saskarē ar sātaniskās sabiedrības patvaļu un aplami domā, ka uzvarēs to, pārkāpjot tās likumus. Vai arī viņi norobežojas no pasaules, uzceļot ap sevi izolējošu mūri, tādu kā narkotikas, rokmūzika, diskotēka vai interneta virtuālā komunikācija.

Tie ir lieli maldi, ja domā, ka Merilina Mensona ierakstu klausīšanās vai apdullināšanās "reivos" ir sacelšanās pret "varu". Patiesībā viss ir pavisam otrādi. Diskotēkas un sātaniskā rokmūzika ir rīki, kas radīti jauniešu smadzeņu kontrolēšanai, lai viņi nedomātu, lai viņus padarītu nekaitīgus un paverdzinātu.

Daudzi jaunieši dzīvo ilūzijās, domādami, ka viņi ir bīstami sabiedrībai, jo saceļas pret to, dzīvojot neprātīgu dzīvi. Viņi neaptver, ka tā tikai iesaistās "varas" spēlē, kuru domā uzvarēt.

Patiesa sacelšanās ir nevis narkotiku lietošana "reivos", bet gan dzīves stils. Ta ir nemitīga turēšanās pretī pasaules pārestībām, kurā, šķiet, valda likums, kas aizstāv spēcīgo. Patiesa drosme ir cīņa pret naudas diktatūru. Tā ir atteikšanās no iespējas būt uzpirktiem, risks zaudēt savu darbavietu godīguma dēļ. Tas ir atteikums ikvienam, kas gribētu pamudināt mūs uz nekorektu vai nelikumīgu rīcību. Tā ir stipra griba neļauties kļūšanai par pielīdēju. Tā ir noklusēšana šīs pasaules mafijas un politisko blēdību priekšā.

Atrasties diskotēkā līdz trijiem naktī nozīmē pakļauties varas spēlei. Jebkādai varas spēlei.

Apdullināties ar internetu un sātanisko rokmūziku nozīmē norobežoties no pasaules un nebūt vairs "neērtiem".

Ir cilvēki, kas naktīs dodas uz diskotēku un uzvedas amorāli, bet nākamajā dienā kļūst par paklausīgiem rīkiem varas rokās. Viņi ir manipulējami roklaižas, kas nekad neatsaka un ļaujas uzpirkšanai. Tas viss ir velnišķīgi. Velnišķīgāk nekā sātanisms, kura ideoloģija pilda laikrakstu lapas.

Viens no zinošākajiem itāļu mūzikas kritiķiem Federiko Džen- nakāri ir rakstījis, ka "politiķu un varas pieļautās kļūmes ir krietni vien nopietnākas un ļaundabīgākas par sātanisko rokmūziku". "Bet, lai šīs kļūmes saskatītu," viņš piebilda, "prātam jābūt vairāk nekā skaidram, brīvam no narkotikām un dažādiem apdullināšanās veidiem, vai tā būtu kāda rokmūzika vai deju mūzika. Senās Romas slavenās cirkus izrādes vienmēr bijušas daļa no to cilvēku spēles, kuru interesēs bija nerunīga, it kā pamirusi, uzdzīvē pagrimusi tauta un jaunatne, kurai politika, sociālie jautājumi un cilvēku īstās problēmas bija pavisam vienaldzīgas. Un tā sātaniskās rokmūzikas vietā - mūzikas, kas sniedz baudu, apžilbina, kūda uz vardarbību (vai tas būtu radies nolūka, pārspīlējuma vai modes dēļ), mēs dodam priekšroku cita veida rokmūzikai - tādai, kas pauž dusmas, kritiku, pieteikumu. Tādai, kas izraisa emocijas un it sevišķi pārdomas. Tādai, kas, visbeidzot, liek atdarīt acis."6

4. Jēzus "bīstamība"

Daudzi jaunieši diemžēl atbild uz dzīves netaisnībām, izmantojot aplamus līdzekļus, kā sātaniskais roks vai apdullināšanās diskotēkā. Tādējādi viņi nevienu netraucē. Es savukārt patiešām ceru, ka jaunieši atkal kļūst par "traucēkli", varbūt no jauna atklājot Evaņģēlija veselīgo "bīstamību".

Jēzus bija brīvs un dziļi "bīstams" cilvēks. Viņu piesita krustā par to, ka Viņš skaidri norādīja uz sava laika liekulību (kas mūsdienu pasaulē ir tāda pati). Viņš bija cilvēks, kas atteica "naudas dieva" virsvarai un aicināja krāt mantu tikai Debesīs.

Problēma ir tāda, ka jauniešus nemitīgi krāpj ar viltus informāciju, kuru sniedz plašsaziņas līdzekļi. Šodien rokmūzika un diskotēka tiek kļūdaini uzskatīta par sacelšanās veidu, kamēr kristietību jaunieši bieži interpretē kā personas brīvības ierobežošanu.

Tas ir milzīgs pārpratums. Nav nekā "dumpīgāka", "likumpār- kāpjošāka" un "bīstamāka" par Evaņģēlija nesto Vēsti. Sistēmai neērtais ir Kristus, nevis sātans, taču daudzi jaunieši diemžēl to neapzinās. Viņi labāk izvēlas ezotērikas un sātanisma ceļu, neaptverot to, ka tā viņi pakļaujas varas spēlei.

Kardināls Kamillo Ruīni, Itālijas Bīskapu konferences prezidents, atklājot Itālijas Bīskapu pastāvīgās padomes darbu, pieminēja negadījumu ar māsu Mariju Lauru Maineti, kuru Kjavennā nogalināja trīs nepilngadīgas meitenes, un "citus neprātīgas un nelietīgas vardarbības upurus". Kardināls aicināja, "neko nenoklusējot, pajautāt sev, cik daudz līdzīgu notikumu un rīcības veidu ietekmē skati un dzīves modeļi, kurus nekaunīgi un ar ieinteresētu neatlaidību piedāvā televīzija un citi plašsaziņas līdzekļi"[95].

Viltus ideja, kas nonāk pie jauniešiem ar plašsaziņas līdzekļu starpniecību, ir šāda: "Cik garlaicīga ir kristietība! Noteikumi, baušļi, grēku nožēla, aizliegumi, bargi sodi par pārkāpumiem, atsacīšanās, upuri, pienākumi, ierobežojumi, visādas grūtības … Kristieši nudien neprot baudīt dzīvi! Viņi nedrīkst krāpt sievu. Nedrīkst zagt. Nedrīkst skatīties programmā Striscia la notizia rādītās puskailās dejotājas. Nedrīkst sakrāt pārāk daudz bagātību. Nedrīkst sist sievasmāti. Nedrīkst ierobežot bērnu skaitu. Nedrīkst valstij nemaksāt nodokļus. Viņiem vienmēr jāpiedalās Misē un jāstāsta par savām lietām priesteriem. Uh, kāda garlaicība! Cik skumji! Kāda drūma un upuriem pilna dzīve!"

Tā joprojām par kristiešiem domā daudzi jo daudzi jaunieši. Par tiem kristiešiem, kas, apzinoties savu nepilnīgo cilvēciskumu, visiem spēkiem cenšas dzīvot saskaņā ar Evaņģēlija vēsti.

Mūsdienu pasaulē vēl aizvien ir daudz tādu jauniešu, kas uzskata, ka kristietība ir reliģija, kas aizliedz un piespiež. Tajā, viņuprāt, sērīgi atkārtojas "mēs nedrīkstam" un "mums nevajag", kas mudinot cilvēku atteikties no savas esības baudām.

Kristietis tātad, kā to pauž plašsaziņas līdzekļi, ir skumjš cilvēks - būtne ar aizbāztu muti, kuras kustību spējas ir ierobežotas un kurai vairs ir atlikuši tikai daži iemesli, lai pasmaidītu. Savukārt sātanistam vajadzētu būt brīvam, mierīgam un laimīgam cilvēkam.

"Kāpēc gan upurēties šādā veidā?" jauniešiem jautā plašsaziņas līdzekļi. "Labāk tvert bēgošu mirkli, pēc iespējas labāk izmantot visas iespējas un nebūt pārlieku kautrīgiem. Galu galā dzīvo tikai vienreiz."

Un tomēr, neraugoties uz aizliegumiem, kristieši turpina smaidīt. Un smaida daudz vairāk, nekā varētu gaidīt, jo dzīves patiesā jēga rodama nevis visiem zināmās patiesībās, bet gan tajā, cik stipri ir katra paša ideāli. Ja ideāli ir spēcīgi, spēcīga kļūst arī personības pastāvēšana pasaulē.

Attiecīgi pagaist nemiers, nedrošība, depresija, bailes no rītdienas, un negaidīti uzplaiksni veselīgs, pastāvīgs un dzīvinošs prieks. Ne tas muļķīgais prieks, kad galvu paslēpj smiltīs, lai nebūtu jāraugās patiesībai acīs, bet tas vienkāršais prieks, kad izjūti sevi kā Dieva bērnu un kabatā tev allaž pie rokas slepenais ierocis - rožukronis.

Asīzes Franciska prieks, Luidži Oriones paļāvība, Kārļa Boro- meja mīlestība, Edītes Šteinas drosme, Jāņa Bosko vienkāršība, Hosē Marijas Eskrivas pastāvība, tēva Pio uzticība, Filipa Neri maigums, Maksimiliāna Kolbes sevis atdošana …

Galu galā svētie to vien darījuši, kā mēģinājuši un atkal mēģinājuši būt priecīgi, nekad nepieļaut to, ka dzīves likstas padara mazdūšīgus.

Turpretī sātanisms un ezotērika rāda jauniešiem skumju un pesimisma ceļu. Mudina viņus nolaist rokas un norobežoties no pasaules.

Varbūt daži jaunieši baidās, ka Dievs viņus atraidis? Jūtas "pārāk lieli grēcinieki", lai būtu kristieši? Daudzi jaunieši joprojām domā, ka svētums ir dažu izredzēto priekšrocība, taču tas tā nav. Svētie ir tādi paši grēcinieki, tikai nolēmuši nepadoties. Dažkārt viņi ir pat paklupuši un krituši, bet tad atkal piecēlušies vēl spēcīgāki nekā iepriekš un ar vēl platāku smaidu.

Ceļš uz svētumu neizbēgami krustojas ar līksmības ceļu. Tā ir līksmība, kas dzimst no prieka ļauties ceļam, nepārsteigties, mīlēt šo īpašo brīvības kodeksu, ko sauc par Evaņģēliju, kur uz katru jautājumu ir rodama pareiza atbilde.

Noteikumi? Aizliegumi? Bauš|i? Varam tos saukt, kā gribam, bet viens gan ir skaidrs: kristietībā visi noliegumi nekavējoties kļūst par apgalvojumiem. Katrs "mīnuss" kļūst par "plusu", pozitīvu zīmi, kas, starp citu, līdzinās krustam.

Tā daudzie "ne" kļūst par pastāvīgu pamudinājumu pašos pamatos pārveidot savu rīcību un domas par labu tuvākajam, paejot garām egoisma un principa "dari, ko gribi" ezotēriskajām lamatām.

Tāpēc kristieši ir priecīgi. Pat tad, ja mums uz galvas negaidīti krīt akmeņi, liekot mums grīļoties un aizmirst par mājupceļu, tas ir, ja gadās tādi pārsteigumi, ar kuriem mēs nekad negribētu sastapties, jo tie mums norāda uz krusta, sāpju un ciešanu ceļu.

Nenovēršama dzīves negaisa laikā Jēzus mums māca būt paļāvīgiem, ar prieku izdzīvot "pārmērīgus kritumus un kāpumus", kā teikts kādā itāļu komponista Batisti un dzejnieka Mogola dziesmā. Pārējais ir vairs tikai liels daudzums emociju - "izlieto un izmet", kas atspīd viltus laimes vitrīnā.

5. Jaunā evaņģelizācija

Visa šī saruna mums ir vajadzīga tādēļ, lai mēs saprastu, kā izskaust jauniešu ezotērikas "vīrusu".

Labākā alternatīva tukšumam, nihilismam, okultisma drūmumam noteikti ir prieks. Tas prieks, kas, kā teicis rakstnieks Džilberts Keits Čestertons, ir "kristieša milzīgais noslēpums".

Un tā, lai uzvarētu cīņā pret ezotēriku (kas ir viena no daudzām cīņām karā pret sātanu), ir jāveic jaunā evaņģelizācija, par kuru atbildīgi esam mēs visi.

Ir jāsāk ar tīro un vienkāršo Evaņģēlija vēsti, jo Jēzus vairāk nekā jebkurš cits ir "antiezotēriķis". Viņa Vēsts savā vienkāršībā var atbrīvot jauniešus no daudziem izskaistinājumiem un maģijas un okultisma specefektiem.

Mūsdienu evaņģelizācija, kā rakstījis žurnāla II Timone redaktors Džanpaulo Barra, "ir pienākums, nevis fakultatīvs pasākums"[96]. ta ir misija, kurai, var izrādīties, ir noteicošā loma, lai glābtu daudzus jauniešus, kuri riskē iekrist ezotērikas un sātanisma slazdos.

Daži cilvēki kļūst vai mēmi, izdzirdot par tik brutālu slepkavību kā Kjavennas pilsētā vai par jauno sātanistu vandālisma aktiem kapos. Kad notiek kas tamlīdzīgs, ir viegli izteikt negatīvas piezīmes par to, ka jaunajai paaudzei nav nekādu vērtību, taču žēlošanās neko daudz nelīdz. Ir jābūt tālredzīgākiem par šķietamību un jāpaļaujas uz rītdienu.

Kādā brīnišķā sv. Ambrozija lūgšanā sacīts: "Nāc, Kungs Jēzu, atrodi savu nespēcīgo avi! Nāc, Gans, Tava avs ir pazudusi! Nāc bez suņiem, nāc bez ļauniem uzraugiem, nāc bez algotņa, nāc bez palīgiem un nesūti ziņnešus! Es gaidu, kad nāksi Tu pats."9

Daudzi šķietami amorāli un vardarbīgi noskaņoti jaunieši tikai gaida to, lai viņus kāds mīl. Lai kāds viņus saprot, uzklausa un apskauj un lai kāds viņus uzmeklē "bez suņiem" un "bez ļauniem uzraugiem".

Dzīvē nekas nav zaudēts. Neviens cilvēks nav bezcerīgs. Šodien jaunietis rotaļājas, tēlodams sātanistu, bet jau rīt varbūt viņš būs svētais. Vai pat moceklis.

Mūsu sirdīs lielu cerību vieš gadījums ar septiņpadsmit gadus veco amerikānieti Keisiju Bernālu. Šī meitene bija guvusi plašu amorālas dzīves pieredzi, lietojusi alkoholu. Viņa kā apmāta interesējās par nāvi un vampīriem. Viņai patika Merilina Mensona sātaniskā mūzika un viņa bija pat iecerējusi nogalināt savus vecākus.

Taču tad Keisijas dzīve mainījās uz pretējo pusi. Viņa sāka apmeklēt kristīgu jauniešu grupu un burtiski iemīlējās Jēzū. Evaņģēlijs viņas sirdī ieņēma Merilina Mensona vietu un izdzēsa viņas pagātni.

Keisijai bija tikko apritējuši septiņpadsmit gadi, kad viņa sāka liecināt par savi ticību. Meitene to darīja līdz pat savai nāves dienai, kad viņa traģiski gāja bojā 1999. gada 20. aprīlī. Torīt divi bruņoti jaunieši iegāja viņas skolā, Litltonā (Kolorādo) un nogalināja trīspadsmit cilvēkus: skolēnus un skolotājus.

Tā būtībā bija antikristīga asinspirts, ko diktēja sātanisks neprāts. Plašsaziņas līdzekļi ziņoja, ka uz to bija iedvesmojusi Merilina Mensona mūzika. Ne velti abi jaunieši, pirms viņi nogalināja Keisiju, pajautāja: "Vai tu tici Dievam?" Meitene atbildēja: "Jā". Tad viņi to nošāva.

Ja Keisija būtu teikusi "nē", varbūt slepkavas būtu meiteni saudzējuši. Taču ar šo "jā" viņa apliecināja savu drosmi un ticību. Šodien visi viņu piemin kā "Litltonas mocekli".

Kāds laikraksta Chicago Tribune žurnālists rakstīja, ka Keisiju "pakļāva pārbaudījumam un uz nāvi notiesāja biedrs, kas pārstāvēja jauniešu vardarbības un nāves kultūru". Šo pašu nāves kultūru, kurai Keisija bija pieslējusies, bet vēlāk pametusi Evaņģēlija vārdā.

Šis notikums visiem pauž lielu cerību. Tas ir pierādījums tam, ka jaunieši var atteikties no okultisma un pat ziedot savu dzīvību par Kristu.

"Pirms viņa kļuva par mocekli, Keisija bija pusaudze," rakstīja Mis- tija Bernāla, Keisijas mamma, nogalinātajai meitai veltītajā grāmatā "Keisija B. Viena "jā" mirklis"[97]. Šajos vienkāršajos, bet apskaidrojošajos vārdos varam rast atslēgu tam, kādai jābūt mūsu pieejai attiecībā uz jauniešu aizraušanos ar ezotēriku.

Jaunieši reizēm var izdarīt ko sliktu un pieņemt vardarbības un nāves ideoloģiju, taču viņi nav ļauni. Viņi tādi nekad nav. Viņiem tikai jāatrod mājupceļš dzīves sarežģītajā labirintā.

Skaidrojošā vārdnīca

Alķīmija: sena maģija, kuras mērķis bija izmainīt metālu dabu.

Amulets: priekšmets, kuram piedēvē spējas atvairīt tā sauktās "negatīvās enerģijas" un attālināt neveiksmi.

Apvērstas lūgšanas: "melnās mises" laikā sātanisti mēdz skaitīt pazīstamākās katoļu lūgšanas apgrieztā veidā. Tas simbolizē vēlēšanos "sagrozīt" kristīgās vērtības. Lūgšana Tevs mūsu, skaitīta apvērstā veidā, tādējādi kļūst par lūgšanu velnam, kurā tiek slavinātas ļaunā gara pseidokultūras "sagrozītās vērtības". Šo tradīciju pārņēmuši arī daži rokmūziķi, kuri savos ierakstos iekļauj apvērstos sātaniskos vēstījumus.

Astroloģija: cilvēku likteņa un notikumu pareģošana pēc debess spīdekļu stāvokļa.

Auroville: indiešu ekociemats, New Age aprindās ļoti iecienīta kopiena. 1a uzņem visus cilvēkus, kas tiecas pēc miera un vienotības, neatkarīgi no viņu reliģiskās un politiskās pārliecības.

Burvju dzira: īpašs burvja pagatavots maisījums, kuram vajadzētu spēt atrisināt cilvēku problēmas.

Chat: angļu vārds, kas nozīmē "pļāpāšana". Norāda uz vietu inter- netā, kur cilvēki no visām pasaules malām var iesaistīties dialogā attiecīgajā laika sprīdī. Tas notiek tā, it kā daudzi indivīdi atrastos vienkopus vienā telpā un vienlaikus sarunātos savā starpā. Tas viss notiek uz datora ekrāna, kur cilvēki sarunājas, ar klaviatūras palīdzību uzrakstot savu sakāmo un maksājot par to tikpat, cik par parastu telefona zvanu.

Diskomūzika: ritmiska un dārdoša diskotēku mūzika.

"Dari, ko gribi!": angļu okultista Elistera Kroulija moto. Tas ir mūsdienu sātanistu likums, kas cilvēkam ierāda Dieva vietu un aicina viņu dzīvot bez noteikumiem.

Ecstasy: narkotika tablešu fasējumā, ko lieto diskotēkās vai reivos.

Enerģija: termins, kuru ļoti plaši izmanto ezotērika un NewAge. Burvji runā par "pozitīvām enerģijām" un "negatīvām enerģijām", kuras, viņuprāt, var piesaistīt vai atvairīt.

Eņģelis: kristīgās tradīcijas tēls, kuru New Age idejiskais strāvojums pārveidojis par jaunu māņticības veidu.

Ezagramma: aplī ieslēgta sešstaru zvaigzne, ezotērikas un sātanisma simbols.

Ezotērika: viss, kas zināms šauram personu lokam un ko nevar atklāt publiski, kā, piemēram, kāds īpašs maģijas veids, hiromantija vai prasme likt kārtis, formulas garu izsaukšanai, zīmes, ko lieto, lai noslēgtu vienošanos ar velnu.

Gaišredzība: spējas, ar kuru palīdzību daži cilvēki varot uzzināt cilvēku nākotni vai likteni.

Gailu: tāds, kas attiecināms uz īru un skotu kultūru.

Hiromantija: zīlēšana pēc rokas līnijām.

Horoskops: shēma, kas īpašā veidā debess sfēras projekcijā attēlo planētu, Saules un Mēness stāvokli noteiktā laika sprīdī; to izmanto, lai ar astroloģijas metožu palīdzību noteiktu cilvēka īpašības, likteni, pareģotu nākotni.

I-King: sena pareģošanas metode, ko izmanto ķīnieši, lai zīlētu nākotni. Tās pamatā ir astoņas "trigrammas" (nepārtrauktas un pārtrauktas līnijas, kas novietotas konkrētā secībā), kas saskaņā ar leģendu parādījās kā senas zīmes uz kāda bruņurupuča bruņām.

Iniciācija: iesvētīšana, ievadīšana ar rituāla palīdzību.

Iniciēte: tie, kuri ir iesvētīti un kuriem līdz ar to pieejams īpašs kults vai maģijas izzināšana.

"Ja tu tam tici, tad tā ir patiesība!": viens no NevvAge saukļiem. Tas nozīmē to, ka nepastāv viena objektīva patiesība un ka visas patiesības ir līdzvērtīgas. Tā sekas ir morālais relatīvisms.

Kapu apgānīšana: vandālisma izpausme, kas tipiska sātanis- tiem. Tā ir kaitējuma nodarīšana apbedījumiem kapsētās, nozogot cilvēku kaulus un galvaskausus.

Kristāli: New Age sekotāji uzskata, ka kristāliem piemītot slēpts prāts, kas spējot ietekmēt cilvēka dzīvi. Viņi māca, kā iespējams saistīties ar iedomāto kristālu varu un kā veicama kristālterapija, lai dziedinātu no slimībām un risinātu personiskās problēmas.

Kroulijs Elisters: angļu okultists. Viņš tiek uzskatīts par mūsdienu sātanisma tēvu. Viņa vadmotīvs bija "Dari, ko gribi!".

Krusts, apvērsts otrādi: tipisks sātanistu simbols. Simbolizē kristietības piedāvāto vērtību noliegumu.

Lavejs Entonijs: ASV Sātana baznīcas dibinātājs.

Lomu spēle: intelektuālais teātris, ar kura palīdzību, sēžot pie galda, izdzīvo fantastiskus piedzīvojumus. Spēlētāji iejūtas dažādos tēlos un iztēlē pilnībā ieslīgst inscenētajos notikumos.

Maģija, baltā: maģija, kas tiek lietota labos nolūkos. Neraugoties uz to, tā jebkurā gadījumā paverdzina cilvēku un uzstāda tam noteikumus.

Maģija, melnā: maģija, kas tiek lietota ļaunos nolūkos.

Maģija, seksuālā: maģijas veids, kuras rituālos ezotērika sajaucas ar seksuālām darbībām.

Melnais metāls: īpaši drūms heavy metai mūzikas virziens, kurā ir bieži sastopami sātaniski un ezotēriski elementi.

Melnā mise: katoļu Mises svētzadzīga izkropļošana, kuras laikā sātanisti skaita pazīstamākās kristiešu lūgšanas apgrieztā veidā. Tas simbolizē vēlmi iznīcināt kristīgās vērtības. Ir arī svētumu zaimojoši žesti attiecībā pret Euharistiju. Velna sekotāji mēdz izzagt konsek- rētas hostijas no katoļu baznīcām, lai tās izmantotu savos rituālos.

Merchandising: dziedātāja, filmas, aktiera vai komiksu varoņa panākumu ļaunprātīga izmantošana komerciālos nolūkos ar visiem iespējamiem līdzekļiem, ražojot un pārdodot priekšmetus, piemēram, lelles, atslēgu makus, cepurītes, krekliņus, datorspēles u. c., uz kuriem attēlots attiecīgais dziedātājs, aktieris, komiksa tēls.

Mēdijs: persona, kuras uzdevums spiritisko seansu laikā ir būt par starpnieku ar viņpasauli.

"Mēs esam Dievs!": viens no New Age saukļiem.

Morālais relatīvisms: visas cilvēces atziņas attiecībā uz morāli ir relatīvas.

Nekrofīlija: slimīga patika pret visu, kas attiecas uz nāvi.

New Age ("Jaunais laikmets"): idejisks strāvojums, kurā vienkopus sadzīvo atšķirīgas idejas, reliģijas, filosofijas un ezotēriskā prakse. Tas ir domāšanas veids, kura pamatā ir ideja par kristīgā laikmeta galu. New Age sekotāji tic tam, ka cilvēce ieiet "Jaunā laikmetā" - miera un labklājības laikmetā, kurā notiks lielas izmaiņas sabiedrībā, politikā un reliģijā.

Nihilisms: vispārpieņemtu morāles normu, principu, tikumisko vērtību, ari sabiedrības dzīvesveida noraidīšana, neatzīšana.

Numeroloģija: skaitļu, kas apzīmē dzimšanas dienu vai citus īpašus notikumus, nozīmes tulkošana. Veicot veselu virkni aprēķinu, tiek iegūtas nākotnes prognozes vai personības raksturojums.

Okultisms: mācība, ka cilvēkā un izplatījumā ir cilvēkam neizprotami pārdabiski spēki un parādības, kurus spēj izzināt un pakļaut tikai izredzētas personas.

Orākuls: sens pareģošanas veids. Tās mērķis ir atbildēt uz jautājumiem par tagadni, pagātni un nākotni.

Pentagramma: aplī ieslēgta piecstaru zvaigzne. Viens no ezotērikas un sātanisma simboliem.

PIrsings: no angļu valodas vārda to pierce, kas nozīmē "caurumot", "urbt", "pārdurt". Tā ir cilvēka ķermeņa izrotāšana ar īpašiem, miesā iedurtiem gredzeniem.

Primitīvisms: tendence novest cilvēku primitīvā pirmatnējās kopienas līmenī, noliedzot civilizācijas sasniegumus.

Reinkamācija: atdzimšana jaunai dzīvei zemes virsū; daudzām reliģijām raksturīga ticība, ka, būtnei nomirstot, dvēsele to atstāj un iemiesojas jaunā ķermenī. Pēdējos gados šo ticību izplata New Age.

Reivs: angļu vārds, kas nozīmē "murgs". Reivs ir īpašs diskotēkas veids, kam raksturīga dārdoša mūzika, nevaldāmi ritmi un narkotiku un alkohola lietošana.

Relatīvisms: uzskats, mācība, ka visas cilvēka gūtās atziņas ir relatīvas, subjektīvas.

Reliģiskais sinkrētisms: atšķirīgu, dažādām reliģijām raksturīgu elementu savienojums, kas raksturīgs New Age.

Sabats: sātanistu ceremonija, kurā velna kultu pavada rituālas dejas, seksuāla kopošanās, narkotiku un alkohola lietošana.

Sātana baznīca: organizācija ASV, ko 1966. gadā Sanfrancisko nodibināja A. Lavejs. Tai ir savi "priesteri", sava "bībele" un savi "baušļi". Ta ir atļauta ar likumu, un ar to sadarbojas arī daži rokmūziķi.

Sātaniskais roks: īpašs rokmūzikas virziens, kas cildina sātanis- mu, vardarbību un nihilismu.

Sātaniskie vēstījumi: velnu cildinošas frāzes, apvērstā veidā ierakstītas dažos rokmūzikas diskos. Tas ir mēģinājums veikt ezotērisku rituālu ar mūzikas palīdzību. Šie vēstījumi iedvesmu smeļas "melnajās misēs", kuru laikā sātanisti mēdz apgrieztā veidā skaitīt kristiešu lūgšanas.

Sātanisms: velna kults, kas var izpausties dažādos veidos. Lai kļūtu par sātanistu, nav nepieciešams ticēt ļaunā gara esamībai. Pietiek ar to, ka cilvēks sevi noliek Dieva vietā un pieņem par savu vadmotīvu Elis- tera Kroulija moto "Dari, ko gribi!" vai arī neievēro nekādus noteikumus un pakļaujas vienīgi savam egoismam. Sātanisms ved uz nihilismu.

Seši, seši, seši: Antikrista skaitlis Bībelē, Atklāsmes grāmatā. Bieži lietots sātanistu simbols.

Smagais metāls (heavy metai): mūzika, kas ir vēl ekstrēmāka, vēl smagāka un vētraināka par smago roku.

Smagais roks (hard rock): īpašs rokmūzikas veids, kam raksturīgs spēcīgs dziedājums un nenoskaņotas ģitāras skaņas.

Spiritiskais seans: rituāls, kurā cilvēki ar mēdija palīdzību sazinās ar viņpasauli.

Spiritisms: misticisma paveids, kas saistīts ar ticību dvēseļu pēcnāves eksistencei un cilvēku spējām saistīties ar mirušo gariem, kas notiek spiritiskajos seansos.

Splatter: vārds angļu valodā, kas nozīmē "šļakstēt". Tas tiek lietots, lai apzīmētu īpaši asiņainas un vardarbīgas filmas, komiksus vai multiplikācijas filmas.

Svārsts: diegā iekārts "burvju" priekšmets. Šūpojoties no vienas puses uz otru, tam vajadzētu sniegt atbildes uz īpašiem jautājumiem par cilvēka nākotni.

Talismans: parasti ar simboliem vai figūrām izrotāts priekšmets, kuram piedēvē burvju spējas nodrošināt veiksmi.

Taro: senas kārtis ar īpašu figūru attēliem, kuras izmanto, lai zīlētu nākotni.

TVanss: paranormālo parādību jomā tas ir koncentrēšanās stāvoklis, kas līdzinās miegam hipnozē. Spiritiskajos seansos tas ir brīdis, kad mēdijs sazinās ar mirušo pasauli.

Ūdensvīra laikmets: laikmets, kurā saskaņā ar New Age "Jaunais laikmets" ieņems kristietības vietu. Tas paredzams ap 2000. gadu - laikā, kad astroloģiskais laikmets no Zivju zīmes ieiet Ūdensvīra zīmē.

Vienošanās ar velnu: sātanisks rituāls, ar kura palīdzību var pārdot savu dvēseli velnam apmaiņā pret kādu īpaša lūguma izpildīšanu (attiecībā uz varu, panākumiem, bagātību vai jebkuru citu materiālo labumu). Tas, kurš pārdod sātanam dvēseli, dzīvo ilūzijās, domādams tikai par to, ka baudīs dzīvi uz zemes. Taču pēc nāves viņš nolemts ellei, kā noteikts līgumā.

Saturs

Priekšvārds……………………………………………………………………………………. 5

Ievads…………………………………………………………………………………………….

1. Lielie maldi, ko izplata uguns bez liesmām ……………………………. 12

1.  Ezotērikas bums……………………………………………………………………….

2.  Sabiedrotais problēmu risināšanā……………………………………………………………. 15

3.  Pasaules brutālā realitāte ……………………………………………………………………….. 16

4.  Jaunietis krīzes situācijā…………………………………………………………………………. 18

5.  Naudas diktatūra…………………………………………………………………………………… 19

2.  Ezotērikas maskas………………………………………………………………………………… 21

1.  Maģijas uzbrukums………………………………………………………………….. 21

2.  Visas ezotērikas sejas …………………………………………………………………………… 23

3.  "Bezdarbības kultūra" …………………………………………………………………………… 24

3.  Dažu jauniešu piedzīvotais ………………………………………………………………….. 28

1.  Amulets draugam……………………………………………………………………… 28

2.   Burvja slazdos……………………………………………………………………………………… 31

3.  Bēgšana no diskotēkas …………………………………………………………………………. 37

4.   Sātana pesimisms ………………………………………………………………………………… 41

5.   Četri jauniešu "slepkavas" …………………………………………………………………….. 45

4.  "Dari, ko gribi!"……………………………………………………………………………………… 48

1.  Dzīve bez nosacījumiem………………………………………………………………………… 48

2.   Sabiedrība - ar kājām gaisā ……………………………………………………………………. 50

3.  Tukšuma risks……………………………………………………………………………………… 51

5.  Sātaniskais roks…………………………………………………………………………………….. 54

1.  Nelieli ezotēriski pieskārieni ………………………………………………………………….. 54

2.  Heavy metai eksplozija ……………………………………………………………………… 56

3.  Sātana baznīca……………………………………………………………………………………… 57

4.   Merilina Mensona mīts……………………………………………………………… 60

6. Jauniešu sātanisms ……………………………………………………………………………….. 63

1.  Gadījums Kjavennas pilsētā……………………………………………………………………. 63

2.   Daudz vardarbīgu notikumu………………………………………………………. 65

3.  Ceļš uz sātanismu…………………………………………………………………………………. 68

7.  Diskotēkas "rituāls" …………………………………………………………………. 71

1.  Modernais "sabats"……………………………………………………………………………….. 71

2.  Velnišķā ekstāze ………………………………………………………………………………….. 73

3.   Ielūgumi …………………………………………………………………………………. 74

4.   Svarīgs dokuments …………………………………………………………………… 76

8. Tetovējumi un plrsings - vakardiena rītdienas vietā……………….. 79

1.  Pamatdoktrīna………………………………………………………………………………………. 79

2.  Atkal sātanisms………………………………………………………………………… 81

3.   Zaimojošie katalogi…………………………………………………………………… 83

4.  Tetovējumi bērniem ………………………………………………………………….. 85

9. nav age………………………………………………………………… 87

1.  Sātanisms un NevvAge …………………………………………………………… 87

2.  Vilki avju ādā ………………………………………………………………………….. 89

3.   Mūzikas ietekme…………………………………………………………………………………… 91

4.   Krāpniece Minnija ……………………………………………………………………. 92

10. Vardi, kas maldina jauniešus………………………………………………….. 95

11.  Žurnāli pusaudžiem………………………………………………………………… 102

1.  Pamatelementi …………………………………………………………………………. 102

2.  Eņģelīši un maģiskie rituāli ………………………………………………………… 103

3.   Bažas un to risinājums ………………………………………………………………………… 105

4.   Astroloģija un ezotēriski sludinājumi…………………………………………… 106

12.  Interneta pasaule………………………………………………………………………

1.  Solis uz priekšu………………………………………………………………………… 108

2.   Dators kļūst par burvi……………………………………………………………….. 110

3.  "Sātaniskā sērfošana"………………………………………………………………… 111

4.   Zaimojošās spēles…………………………………………………………………….. 113

13.  Komikss "Dilans Dogs"…………………………………………………………… 116

1.  Kas ir Dilans Dogs? ……………………………………………………………………………. 116

2.  Vardarbības problēma……………………………………………………………….. 119

3.  Citi negatīvi aspekti ………………………………………………………………….. 121

4.   Velns un Dilans Dogs……………………………………………………………….. 124

14. Notikums ar Blēras raganu…………………………………………………….. 127

1.  Lielais reklāmas atradums …………………………………………………………. 127

2.  Filmas intriga …………………………………………………………………………… 129

3.  Ezotēriskais zirnekļa tīkls…………………………………………………………… 130

15. Televīzijas maģiskā vara ………………………………………………………. 133

1.  Televīzijas brīnumi ……………………………………………………………………………… 133

2.  Televīzijas burvji ……………………………………………………………………… 136

3.   Viltus optimisms……………………………………………………………………… 138

16. Ezotēriskās televīzijas filmas…………………………………………………. 142

1.  "juabās raganas" ……………………………………………………………………… 142

2.   Seriāla "Amulets" augļi……………………………………………………………………….. 144

3.   Bafija - vampīru medniece……………………………………………………………………. 145

4.   Nemiers un aizdomas………………………………………………………………………….. 146

17. Japāņu multiplikācijas filmas……………………………………………….. 149

1.  Lielākā kļūda……………………………………………………………………………………… 149

2.   Pokemoni …………………………………………………………………………………………. 151

3.   Mazo briesmoņu spējas……………………………………………………………………….. 153

4.   Citas multfilmas ………………………………………………………………………………… 154

5.   Burvju eskadriļa ………………………………………………………………………. 157

18.  Šausmu filmas …………………………………………………………………………………. 159

1.  Vardarbība un ideju trūkums ……………………………………………………………….. 159

2.   Dārio Ardžento filmas ……………………………………………………………… 162

3.   Neuzticēšanās ģimenei ……………………………………………………………… 163

19.  Datorspēles un lomu spēles…………………………………………………….. 166

1.  Fantāzijas bojāeja …………………….. i……………………………………………………… 166

2.   Elektroniskais burvis………………………………………………………………… 168

3.   Labie un ļaunie - visi vienādi……………………………………………………… 170

4.   Ciņa par izdzīvošanu…………………………………………………………………………… 172

5.   Lomu spēles ……………………………………………………………………………………… 173

6.   Burvja loma……………………………………………………………………………………….. 175

7.   Ezotēriskā valoda ………………………………………………………………………………. 176

20.  Secinājumi un cerība………………………………………………………………. 179

1.  Līdzeklis naudas pelnīšanai …………………………………………………………………. 179

2.  Ta nav tikai komercdarbība ………………………………………………………………….. 181

3.   Viltus sacelšanās………………………………………………………………………………… 184

4.   Jēzus "bīstamība" ………………………………………………………………………………. 186

5.   Jaunā evaņģelizācija……………………………………………………………………………. 189

Skaidrojošā vārdnīca……………………………………………………………………. 192

paskaidojumi

1 Sektu pētniecības un informācijas grupa.

11 Reklāma parādījās žurnālā Topolino, 1996. - 9. jūlijs.

[7] 1999. g. ziņojums par maģiju un ezotēriku Itālijā, ko īstenojusi Telefono Antiplagio, vēršoties pret burvju un sektu krāpniecību ( www.antiplagio.org ) sadarbībā ar Telefono Arcobaleno ( www.telarcobaleno.com ), kas pētī maģiju un ar to saistīto uzmākšanos nepilngadīgajiem. 1999. - novembris.

to teicis sv. augustīns. - red. piezīme.

aa. vv. led Zeppelin. - Milāna: "Arcana", 1983. - 146. Ipp.

s Č. Pctcrmans. Viss par amerikāņu Antikristu. - Florence: "Tarab Edizioni", 1999. - 70. Ipp

[23] starptautiskā preses aģentūra Zenit izplatīja šo ziņu ang|u, spāņu un franču valodā: Rock music plays role in min "s nutrder in Italy, Las imagenes del rockyel horni- cidio de una religiosa. 2000. - 11. jūlijs; Rock satanique et assassinal d"une religieu- se. 2000. - 13. jūlijs. Aģentūras Zenit adrese: www.zenit.org

[38] n tattoo gallery, 1994. g. - augusts.

[43] ii cioe, 1996. - 16. septembris.

[62] t. sklāvi. ievads "Baiļu enciklopēdijai". Par velnu no "A" līdz "Z". Feručio Ale- sandri redakcijā, pielikums speciālizlaidumam "Dylan Dog Speciale", papildinājums komiksam "Dylan Dog", Nr. 23, 1988. - augusts - I. Ipp.

[63] baiļu enciklopēdija. par velnu no "a" līdz "Z". - 43. Ipp.

[64] t. sklāvi. ievads "baiļu enciklopēdijai". Par velnu no "A" līdz "Z". - 2. Ipp.

[65] a. tentori. runā dilans dogs. - 17. ipp.

[67] a. m. valli. vārds mums. - Milāna, "Ares", 1995. - 109. - 110. Ipp.

[68] l. rafaclli. Zīmētās dvēseles. - Roma: "Castclvecchi", 1995. - 132. Ipp.

[69] m. d'amato. bērni un TV. - Milāna: "II Saggiatore", 1997. - 86., 87. Ipp.

[69] Pokemoni. Teicama audzētāja rokasgrāmata. Neoficiāls ceļvedis visām Pokemonu spēlēm (vienīgais numurs, ko izdevis SIA "Play Press Publishing"), 2000.

[70] a. barikordi - m. de Džovanni - A. Pjetroni - B. Rossi - S. Tunēzi. Dvēseles. - Boloņa: "Granata Press", 1991. - 161. Ipp.

[71] a. renconi. mahotsukai tai, pasaulē trakākais maģijas klubs. // Kappa Maga- zine, Nr. 88. - 1999. - oktobris.

[72] lai izvērtētu animācijas filmu, un ne tikai japāņu, pozitīvos aspektus, atļaušos jums ieteikt savu eseju Multfilmas TV "Žanrs", kas mainās. "Edizioni Ares", // Fogli, Nr. 237. - 1997. - jūnijs.

[73] f. majello. intervija ar Dārio Ardžento. Acs, kas nogalina. - Neapole: "Edizio- ni Scientifiche Italiane", 1996. - 10. Ipp.

[74] turpat, 19. ipp.

[74] Turpat, 142. - 143. Ipp.

[75] dārio ardžento veikali. apmeklējot "Dziļi sarkans". // Speciale Profondo liosso, 1991.-jūlijs.

[76] pokemoni. teicama audzētāja rokasgrāmata. Vienīgais numurs, kas iznācis 2000. SIA "Play Press Publishing".

[77] e. assante. Spēlēt īstu karu. // La Repubblica, 2000. - 13. aprīlis.

[77] V. Dzambardīno. Un, ja būtu ari kāds audzinošs līdzeklis? // La Repubblica, 1997.- 13. aprīlis.

[78] reklāma žurnālā k, 1996. - jūnijs.

[79] a. pērna. psychic detective. // k, 1996. - jūnijs.

[79] F. Džennakāri. Roka velns. "II Secolo d'Italia", 1994.

[80] riana rouge. // k, 1996. - jūnijs.

[81] reklāma žurn. k, 1997. - septembris.

[82] grand theft auto. // mega console, 1996.- jūnijs.

[83] rocket science. // k, 1996. - jūnijs.

[84] f. džovannīni. nekrokultūra. nāves estētika un kultūra masu iztēlē. - Roma: "Castelvecchi", 1998. - 127. Ipp.

[85] turpat, 127. - 128. ipp.

[85] L. Džuliāno. Iesākumā bija pūķis. Ce|vedis lomu spēlē. - Roma: "Proxima Editrice", 1991.-7.-8. Ipp.

[86] hirpat, 10. ipp.

[87] aa. vv. ars magica - stāstījuma spēle. "Wizard of the Coast", 1994. - 6. Ipp.

[87] Turpat.

[88] turpat

[89] tbrpat,91. ipp.

[90] turpat, 221. ipp.

[91] p. baroni. norieta prinči. sātanisms, ezotērika un zemapziņas vēstījumi rokmūzikā. - Rimini: "Cerchio", 1997. - 109. Ipp.

[92] svithjob. burzum. // flash, 1994. - septembris.

[93] s. mardzorati. Šoseja uz elli. - milāna: "Sperling & Kupfer", 1995. - 147. Ipp.

[94] m. plasttno. nelaime klāt, kad izliekas nedzirdam aurošanu. // Messaggero, 2000. - 19. oktobris.

[95] kard. rulni: "Kopīgs atbalsts reliģijas brīvībai un kultūras identitātei", preses aģentūrā "Sir", 2000. - 18. septembris. "Sir" saita adrese internetā: www.agenziasir.it

[96] dž. barra. identifikācijas karte. // ii timone, 1999. - maijs - jūnijs. Žurn. II Timone saita adrese internetā: www.geocities.com/Athens/Thebes/9908 .

[97] m. bernāla. Keisija B. Viena "jā" mirklis. - Roma: Cittq Nuova, 2000. - 95. Ipp.

Content

Klimati Karlo Jaunieši un ezotērika-Maģija, sātanisms un okultisms - meli, ko izplata uguns bez liesmām

Karlo Klimati Jaunieši un ezotērika

Priekšvārds

Ievads

1. Ezotērikas bums

2. Sabiedrotais problēmu risināšanā

3. Pasaules brutālā realitāte

4. Jaunietis krīzes situācijā

5. Naudas diktatūra

Ezotērikas maskas

Dažu jauniešu piedzīvotais

"Dari, ko gribi!'7

Sataniskais roks

3.jauniešu sātanisms

Diskotēkas "rituāls"

Tetovējumi un pīrsings - vakardiena rītdienas vietā

New age

Vārdi, kas maldina jauniešus

Žurnāli pusaudžiem

Interneta pasaule

Komikss "Dilans Dogs"

Notikums ar Bleras raganu

Televīzijas maģiska vara

Ezoteriskās televīzijas filmas

japaņu multiplikācijas filmas

Šausmu filmas

Datorspēlēs un lomu speles

Secinājumi un cerība

5. Jaunā evaņģelizācija

Skaidrojošā vārdnīca

Saturs

paskaidojumi