Kalniņa Rūta

Kā kļūt par ekstrasensu

Rūta Kalniņa KĀ KĻŪT PAR EKSTRASENSU

Ievads

.

Šī grāmata domāta cilvēkiem, kas interesējas par ekstra- sensoriku, parapsiholoģiju, maģiju un citām līdzīgām parādībām un nolēmuši spert pirmos soļus šajā jomā.

Kā iesākt? Ko darīt vispirms, un vai vispār vērts ar šīm lietām nodarboties? Vai tas nav bīstami? Uz šo un citiem jautājumiem atbildes centīsimies sniegt turpmākajās lappusēs.

Tomēr — brīdinām jau iepriekš — neviena no šīm atbildēm un piedāvātajām iespējām nav absolūti derīga visam un visiem. Pirms sākat nodarboties ar t.s. paranormālo parādību pētīšanu, atcerieties, ka ikviens cilvēks ir unikāla, neatkārtojama būtne ar savu pašas likteni un sūtību pasaulē. Zāles, kas noder daudziem, var izrādīties nederīgas kādā atsevišķā gadījumā. Tāpēc lasiet mierīgi, pārdomājiet un nemēģiniet mesties no vienas galējības otrā! Atcerieties, ka visu panākumu ķīla ir mērenība un veselais saprāts — proti, paškritiska attieksme pret sevi un saviem darbiem.

Šajā grāmatā jūs neatradīsiet NLO, "vēstījumus no viņpasaules" un citus "ārkārtējus brīnumus". Mēs ceram pievērst lasītāju uzmanību dzīves ikdienišķajām norisēm, šķietami visvienkāršākajām parādībām. Ja vien jūs kaut nedaudz uzmanīgāk pavērosiet savu ikdienu, noteikti atklāsiet ne mazums pārsteidzoša. Ar šo grāmatu centīsimies palīdzēt jums kļūt veseliem kā fiziski, tā garīgi jūsu pašu spēkiem un varbūt arī iemācīties dziedināt citus.

Mēs esam pārliecināti, ka dziednieka spējas, kā arī citi t.s. ekstrasensorie dotumi, nav nekas ārkārtējs un nenormāls, un ikvienam no mums principā ir iespēja ar rūpīgu darbu šīs spējas sevī attīstīt.

Iespējams, daudzi no jums domā, ka tamlīdzīgu spēju izkopšanai nepieciešami īpaši apstākļi — dzīve kalnu klosteros kaut kur Tibetā, dažādi guru un speciālu lūgšanu un maģisko formulu skaitīšana. Tomēr tas nebūt tā nav. Ne velti ikvienam no mums tiek piedāvāti tie apstākļi, kādos mēs katrs esam dzimuši. Mēs varam, un mums ir jāizmanto tieši šie apstākļi, lai cik ikdienišķi un pelēki tie mums ari neliktos. Viens no grāmatas mērķiem ir likt lasītājam paraudzīties uz "pelēko ikdienu" no cita skatpunkta.

Grāmatā piedāvāti arī praktiski vingrinājumi — tos visus iespējams izpildīt, nesagraujot jūsu ierasto dzīves ritmu un dienas režīmu.

Bez tam lasītājam tiek sniegti vairāki paņēmieni, kas visnotaļ iederas ari t.s. melnās maģijas arsenālā —[1]- tos ir iespējams pielietot, lai kaitētu, piemēram, kaimiņam. Tomēr ums jāapzinās — jūs nedrīkstat ar savu rīcību vai domām apzināti kaitēt citām dzīvajām būtnēm! Sekas šādai rīcībai var būt neparedzamas un ļoti nepatīkamas!

Viena no šai grāmatā paustajām galvenajām atziņām ir tā, ka mēs visi esam savstarpēji saistīti. Tas nozīmē, ka ikviens no mums ir atbildīgs ne vien par savu dzīvi, bet arī par pasauli kopumā. Tāpēc, pilnveidojot sevi, cilvēks pilnveido arī Visumu. Ja jūs mēģināsiet pilnveidot sevi uz citu rēķina, Visums pretosies šādai jūsu rīcībai.

Ja nolemsiet iet sevis pilnveidošanas ceļu, jums vispirms jāiemācās raudzīties uz savu dzīvi kā skolu, pieredzes apgūšanas procesu, bet uz nākotni — kā jūsu šībrīža rīcības iznākumu. Tas nozīmē arī to, ka jums jāiemācās būt precīziem it visā, ko darāt — vai nu tā ir trauku mazgāšana, televizora remonts vai ekstrasensorisks darbs ar slimu cilvēku. Varbūt jums šī doma liksies neparasta — bet pat tik vienkāršam darbam kā vakariņu pagatavošana var būt tālejošas sekas.

Ja izvēlēsieties garīgā meklētāja un dziednieka ceļu, tad jums jākļūst:

•    fiziski un garīgi veseliem;

•    iecietīgiem un komunikabliem;

•    spējīgiem pielāgoties un iejusties jaunos apstākļos;

•    paškritiskiem un objektīviem attiecībā pret savu darbību — jums jāprot distancēties un aplūkot savas problēmas no neitrāla "liecinieka" pozīcijām.

Ja nolemsiet nodarboties ar citu cilvēku dziedināšanu, tad jums jāapgūst anatomija un fizioloģija, un, kaut minimāli, arī "oficiālās medicīnas" pamati.

Vispirms jums jāatceras, ka par visu, ko jūs darāt, atbildat tikai un vienīgi jūs, un neviens cits. Pirms sākat nodarboties praktiski ar grāmatā aprakstītajiem vingrinājumiem, IZLASIET VISU GRĀMATU! Noteikti izpildiet šeit doto testu — tas ir nopietni! Atbildot uz jautājumiem, esiet godīgi pret sevi.

TESTS

tiem, kas vēlas novērtēt savu piemērotību praktiskām parapsiholoģijas nodarbībām.

Atbildiet uz jautājumiem ar JĀ vai NĒ.

1.Vai jums patīk zīmēt veidot muzicēt nodarboties ar rokdarbiem?

2.Vai viegli spējat koncentrēties uz kādu priekšmetu vai nodarbību? —

3.Vai, iepērkoties veikalā, vienmēr uzskatāt, ka taisnība ir pircējam?

4. Vai jums mēdz būt sajūta, ka jūs kāds slepeni novēro?

5.Vai redzat krāsainus sapņus?

6. Vai naktīs jūs bieži moka murgi?

7. jums ir gadījies nakts vidū celties un pierakstīt interesantus sapņus vai jaunas idejas?

8. Vai baidāties no saslimšanas ar kādu īpaši bīstamu slimību?

9. Vai jums ir gadījies aprunāt citus, pārstāstīt baumas, tenkot?

10.   Vai bieži gadās, ka neattaisnojat uz jums liktās citu cilvēku cerības?

11.  Vai bieži tiekat apkrāpti, piemānīti?

12. Vai viegli spējat uztvert jaunu informāciju?

13. Vai spējat ilgāku laiku veikt monotonu, nogurdinošu darbu, kura jēga jums nav īsti skaidra, bet ko jums kāds ļoti lūdzis paveikt?

14. Vai uzskatāt, ka kāds nolēmis jūs nogalināt?

15. Vai jums patīk vākt ogas, sēnes, zāļu tējas?

16.    Vai spējat ātri pārslēgt uzmanību no vienas lietas uz citu?

17.   Vai jums bieži gadās novērot, ka apkārtējie priekšmeti (dzīvnieki, augi, cilvēki) maina savu izskatu, pazūd vai parādās, vai pārvēršas par kaut ko citu?

18. Ja jums rodas iespēja bez maksas ielavīties labā koncertā vai izrādē, — vai izmantojat šo iespēju? ..

19. Vai bieži jūs pārņem sajūta, ka dzīve nodzīvota velti?

20. Vai bieži jums gadās dzirdēt nezināmas balsis, īpaši tādas, kas skan it kā galvas iekšienē?

21. Vai jums ir gadījies stāties kontaktos ar NLO, Kosmisko Saprātu un citām līdzīgām parādībām?

22. Vai jums ir sajūta, ka dzīvoklī atrodas kada neredzama būtne — mājas gars, poltergeists, spoks?

23 Vai jūs bieži sajūtat dzīvokli indīgu gāzu klātbūtni?

24 Vai sadzīviski sīkumi bieži spēj izsist jūs no līdzsvara?

25. Vai jūs bieži sarunājaties pats ar sevi skaļā balsī?

Rezultātu apstrāde

1.  Atbilde JĀ uz jebkuru no jautājumiem Nr. 14,17,20,21, 23 nozīmē to, ka praktiskas nodarbības parapsiholoģijā jums ir ārkārtīgi nevēlamas!

2.    Vairāk nekā trīs pozitīvas atbildes uz jautājumiem Nr.4, 6, 8, 10, 11, 19 — nodarbības nav ieteicamas.

3.   Jautājumi Nr. 9 un 18 ir pārbaudes jautājumi. Ja esat atbildējuši NĒ — tas nozīmē, ka jums piemīt slieksme mānīt pašiem sevi, uzdot vēlamo par esošo, un tāpēc nodarbības jums nav ieteicamas.

4.   Novērtējums:

Pa vienam punktam, ja esat atbildējuši — JĀ uz jautājumiem 1, 2,5,7,13;15,16,22,25;

NĒ uz jautājumiem Nr. 3, 12,24.

Saskaitiet iegūtos punktus.

Ja esat ieguvuši 0 — 4 punktus — "slikti". 5 — 8 punktus — "vidēji", 9 un vairāk — "labi".

Tiem, kas ieguvuši vairāk nekā 9 punktus, īpaša vērība nodarbībās jāpievērš drošības tehnikas jautājumiem — pārmērīga nodarbību slodze var izrādīties bīstama, lai gan šiem cilvēkiem ir iedzimtas spējas parapsiholoģijā. Bez tam pastiprināta uzmanība drošības tehnikai jāpievērš ari tiem, kas dzimuši Zivju zīmē, jo šim psiholoģiskajam tipam raksturīgs trausls garīgais līdzsvars.

Parasti tiek uzskatīts, ka sabiedrības interese par anomālām parādībām, mistiku un burvestībām palielinās sociālu satricinājumu un juku laikmetos. Tik tiešām — viss ap mums brūk, vecie ideāli izrādās nederīgi, ierastie stereotipi zūd — kur meklēt atbalstu? Šeit parādās īstā augsne tieksmei pēc noslēpumainā, nezināmā, slēptas Patiesības meklējumiem. Zaudējot atbalsta punktus ikdienas dzīvē, cilvēks tveras pie "pārdabiskā", "nemateriālā", dažādām ilūzijām. Tāda ir parādības viena puse. Tomēr eksistē arī otra — intuitīvā, pārjutekliskā uztvere var kļūt par faktoru, kas veicina sabiedrības atveseļošanu? Varbūt tā var pavērt jaunas iespējas, palīdzēt atbrīvoties no vecā, savu laiku pārdzīvojušā?

Līdzīga interese par okultismu un misticismu parādījās arī XX gs. sākumā. Tomēr tajā laikā šī interese aptvēra tikai šauru lasošās publikas daļu, kamēr mūsdienās tā aptvērusi "plašas tautas masas". Tādēļ būtu lietderīgi raksturot galvenās "riska grupas", kuras šādi parapsiholoģiski eksperimenti interesē visai savtīgu interešu dēļ. Vienkāršības labad visu šo interesentu masu iedalīsim četrās pamatgrupās, proti — "pētniekos", "jūtīgajos", "pragmatiķos" un "meklētājos".

Katra atšķiras no citām ar savu dominējošo "garīgo interešu" motīvu.

Ceturtā grupa apvieno visus pirmo trīs grupu pamatmotīvus.

PĒTNIEKI

Šie ļaudis par "dīvainām parādībām" interesējas galvenokārt aiz tīras zinātkāres. Visbiežāk viņos šī interese rodas, lasot Austrumu filosofu darbus, dažādu psihotehniku aprakstus. Viņi tiecas "izskaidrot pasauli", padarīt to saprotamu racionālā veidā. Iracionālo viņi tiecas racionalizēt, ob- jektivizēt. Šī tipa cilvēkiem patīk nodarboties ar astroloģiju, astrobioloģiju, numeroloģiju, izstrādāt dažādas teorijas.

JŪTĪGIE

Šos cilvēkus varētu dēvēt arī par "mākslinieku tipu". Viņu galvenais mērķis ir radīt jaunu izteiksmes valodu savu jūtu, emociju, garīgo noskaņojumu aprakstam. Viņi mīl jūsmot, aizrauties. Parasti meklē Guru, Skolotāju, Praviešus utt., jo izjūt tieksmi pēc atbalsta, palīdzības. Racionālā un "bezjūtīgā" apkārtne viņus nomāc, liekas neinteresanta, tāpēc tie cenšas rast sev "garīgu patvērumu", kur būtu ērti un silti. Mīl daudz spriedelēt par Karmu, teosofiju, Egrego- riem, Hierarhijām, Labā un Ļaunā principiem. Visbiežāk dod priekšroku transcendentālajai meditācijai, Dzīvajai Ētikai, eksotiskām sektām. Aizraujas ar savu redzējumu zīmēšanu, aprakstiem utt.

PRAGMATIĶI

Viņu interesi par okultismu nosaka tas apstāklis, ka viņi nav spējuši gūt panākumus "parastajā" darbā un personīgajā dzīvē. Šie ļaudis parasti ir ambiciozi, nereti ir pārāk augstās domās par sevi, cenšas uzspiest citiem savu viedokli. Iā kā viņi panākumus sabiedrībā nav spējuši gūt tradicionālā veidā, tad visas cerības saista ar okultajām metodēm. Viņus interesē pielietojamas lietas — ekstrasensorika, kaujas mākslas, praktiskā maģija. Retāk — mīl tēlot Guru un Garīgos Skolotājus.

Un visbeidzot, ceturtā grupa — MEKLĒTĀJI

Viņus vada vēlme iepazīt pašiem sevi, izmainīt sevi un savu iekšējo pasauli. Parasti iesākumā viņos samanāmas arī triju iepriekšminēto grupu iezīmes. Tomēr savā attīstības procesā šie cilvēki atmet sākotnējās egoistiskās motivācijas. Viņi nepieķeras kādiem īpašiem okultisma novirzieniem vai sektām. Viņiem ir svarīgs pats Ceļš, nevis paranormālās spējas, ko šajā Ceļā varētu apgūt. Ar laiku viņi tiešām var iegūt kādas neparastas spējas, tomēr tas nav viņu mērķis. Salīdzinot ar trim iepriekšminētajām grupām, šī grupa ir vismazskaitlīgākā, tās pārstāvji sastopami reti, turklāt viņiem nepiemīt tieksme pulcēties sektās un spiritistu pulciņos. Šie cilvēki netiecas pēc plašas popularitātes, tāpēc viņus var vienkārši nepamanīt.

Nu, vai atpazināt sevi kādā no šīm grupām?

Kas parasti rada cilvēkā interesi par mistiku? Visbiežāk — dzīves nesakārtotība. Vilšanās, neveiksmes personīgajā dzīvē, darbā liek uzdot sev jautājumu: kāda gan tam visam jēga? Bieži vien cilvēki domā, ka, nodarbojoties ar ezotēriku, viņi atradīs veidu, kā ātri un ar minimālu piepūli atrisināt savas psiholoģiskās vai materiālās problēmas. Tādējādi viņi rada sev jaunu iluzoru pasauli, kas var būt tikpat graujoša un pazudinoša kā narkotikas.

Šādi cilvēki patiesas ezotēriskās zināšanas apgūst ļoti smagi un lēni. Bet kāpēc gan neviens no viņiem nepapūlas uzdot sev jautājumu: kāpēc vispār tādas zināšanas kādam būtu jāiegūst? Vairums šo "citu dimensiju meklētāju" neizceļas ne ar darba mīlestību, ne kārtīgumu. Bet tieši pateicoties šīm rakstura īpašībām, var sasniegt panākumus jebkurā dzīves jomā, un okultisms šajā ziņā nav izņēmums. Lai gūtu sekmes parapsiholoģijā, cilvēkam jāprot gūt sekmes arī citās viņu interesējošās dzīves jomās. Tāpēc jāsāk ar it kā sīkām un nenozīmīgām lietām, piemēram, jāatbrīvojas no kaitīgiem ieradumiem — smēķēšanas, darba kavēšanas u.c., nemaz nerunājot par tik nopietniem atkarības veidiem kā alkoholisms vai narkomānija.

* * *

Cilvēki tiecas uzskatīt, ka eksistē divu veidu Maģijas — Melnā un Baltā. Viena no tām veicina ļauno, bet otra — labo. Būtībā tas tā nemaz nav, jo tehniskā ziņā abas šīs maģijas ir vienādas, vienīgi to mērķi ir atšķirīgi. Turklāt ne vienmēr ir iespējams uzreiz noteikt, kas ir ļauns, kas — labs. Nogalināt ir slikti, bet ja nu jums dzīve spiež nogalināt kādu, kurš jums uzbrūk? Ja nu jums jāiznīcina traks suns? Dzīvē nekad nav viennozīmīgu situāciju.

Bez Baltās un Melnās maģijas var izdalīt dažus "specializētākus" Maģijas veidus, un katram no tiem ir savas gaišās un tumšās nianses.

Sarkanā maģija nodarbojas ar ķermeņa fizisko veselību, cīņas mākslām.

Oranžā maģija — tās lauks ir garīgie spēki, pašpaļāvības nostiprināšana.

Dzeltenā maģija interesējas par saprāta spēku, loģisko domāšanu, prāta darbību.

Zaļā maģija nodarbojas ar visu, kas saistīts ar dzīvo dabu un skaistumu, mākslu, jaunradi.

Zilā maģija ietver sevī cilvēka un dievību (Egregoru) savstarpējo attiecību spektru, kā arī nodarbojas ar pravietojumu skaidrošanu.

Tumšzilā maģija nodarbojas ar dabas parādībām, laiku, astroloģiju.

Tumši sarkanā jeb bordo maģija ir bīstams maģijas veids. Ia nodarbojas ar cilvēku kaislībām — bailēm, lepnumu, skaudību, iekāri, naidu. Lai nodarbotos ar šo maģijas veidu, nepieciešama precizitāte, iekšēja līdzsvarotība.

Violetā maģija arī ir visai bīstama, jo tā ietver sevī visus tos aspektus, kas rodas cilvēku attiecībās ar gariem, spokiem un rēgiem — zemāko Astrālo pasauli. Praktizējot šo maģijas veidu, jāievēro piesardzība.

Brūnā maģija nodarbojas ar Zemi un Zemes auglības veicināšanu. Lauksaimnieciskā maģija.

Vispārējā misticisma buma iespaidā grāmatu galdi un veikalu plaukti ir pārpildīti ar dažādiem buršanas un maģijas ceļvežiem, tai skaitā arī pamācībām t.s. Melnajā maģijā. Lielākoties šīs grāmatas neizceļas ar satura kvalitāti, un to autori ir kaut kur kaut ko noskatījušies, bet īsti skaidri un līdz galam neko nezina. Lielākoties tas viss ir peļņas nolūkos sacerēts šarlatānisms, tomēr gadās arī iedarbīgu paņēmienu apraksti. Diezgan viegli iemācīties tos sīku nelietību veikšanai (jo vairums ļaužu vienkārši nepietiek spēka un pacietības kam lielākam). Taču jums jāņem vērā, ka šāda rīcība var izraisīt nopietnas sekas — pat tik smagas slimības kā vēzi.

Lai kļūtu par "ekstrasensu" un varētu dziedināt citus, vispirms nepieciešams pašam kļūt veselam.

* * *

Ar ko sākt?

Vispirms — jūsu UZTURS. Ir svarīgi, ko cilvēks ēd. Tiek uzskatīts, ka ekstrasensorās spējas labāk izpaužas tiem, kas atturas no gaļas ēdieniem. Vispār tas tā nav — gaļa kā tāda šo spēju attīstību netraucē, gluži vienkārši tie gaļas produkti, ko vidusmēra cilvēks lieto, diezgan bieži ir nekvalitatīvi, veci. Apvītušus salātus vēl var ēst, bet vecu desu? Diemžēl vairums cilvēku ir tā pieraduši pie nekvalitatīviem gaļas ēdieniem, ka pat nevēlas neko labāku, ļa jūs ēdat gaļu — tai noteikti jābūt ļoti svaigai, pareizi sagatavotai.

Ieteicams lietot uzturā pēc iespējas vairāk dārzeņu un graudaugu. Pilnībā jāatsakās no konditorejas izstrādājumiem, kūkām, cepumiem. Sāls un cukurs — pēc iespējas mazāk. Kafija arī nav vēlama, labāk dzert tēju — vēlams zaļo un ne pārāk stipru. Ieteicamas dažādas zāļu tējas — kumelītes, piparmētras, u.c., augļu sulas —, protams, dabīgās. No alkohola jāatsakās pilnībā, izņēmums varētu būt vienīgi sausie vīni, bet ne pārāk bieži. Turklāt vēlams produktus pēc iespējas mazāk jaukt kopā. Vēl ēdienkartē iekļaujams dabīgais medus, rozīnes, rieksti. Nedrīkst pārēsties! Laiku pa laikam jāievēro atslodzes dienas. Jāizšķir divi dažādi jēdzieni — badošanās un atturēšanās no ēšanas. Neviens dzīvnieks labprātīgi nebadojas, taču jūs noteikti būsiet ievērojuši, ka slimi dzīvnieki pārstāj ēst (bet ne dzert). Badošanās iesākas tad, kad organismā izbeidzas no ārpuses pienākošo pārtikas vielu rezerves, parasti tas notiek pēc 4 — 6 neēšanas dienām. Šādi nelieli gavēņi attīrīs jūsu organismu, ļaus tam atpūsties, jo gremošanas process arī prasa enerģiju, lomēr jāatceras, ka dažu slimību gadījumā atturēšanās jūsu kaiti var tikai saasināt, tāpēc iesākumā būtu jāgriežas pie ārsta dietologa. Iespējams arī daļējs gavēnis — atteikšanās no viena vai vairākiem produktiem. Bez tam šāda atturēšanās nostiprinās jūsu gribasspēku. Tomēr ēšanas režīma izmainīšana vien vēl jūsu garīgo attīstību neveicinās. Pārmērīga badošanās var novest pie pilnīgi pretēja rezultāta!

JOGA, FIZISKIE VINGRINĀJUMI

Daudzi cilvēki uzskata, ka "garīguma" kultivēšanai obligāti nepieciešams nodarboties ar kādu no Austrumu jogas sistēmām. Tas taču ir tik eksotiski un noslēpumaini! Īstenībā tas, ko mēs parasti saprotam ar vārdu "joga", ir tikai neliela daļa no veseluma, kuru grūti aplūkot sadalītā veidā. Cilvēkam, kas vēlas nodarboties ar kādu no indiešu jogas sistēmām, būtu jāapgūst arī Indijas vēsture, filosofiskās un reliģiskās sistēmas, pilnībā jāiejūtas šīs kultūras mentalitātē. Bez tam viņam būtu arī jāatrod zinošs skolotājs. Joga — tā ir sena, izsmalcināta māksla, pasaules uzskats, kas veidojies mums visai neierastos apstākļos, tādēļ jogas adaptācija Zie- meļeiropā ir visai problemātiska. Pastāv pat uzskats, ka jogas vingrinājumi ir kaitīgi eiropiešu ķermeņiem, kas gan gluži neatbilst īstenībai.

Tomēr fiziska aktivitāte cilvēkam ir nepieciešama. Fizkultūra saprātīgās devās paaugstina cilvēka enerģētisko līmeni. Fizkultūra, kustības māca cilvēkam izjust un kontrolēt ķermeni.

SEKSS

Šodien nav iespējams uzrakstīt grāmatu, nepieskaroties šai tēmai. Nu kā tad bez tā!

Sekss ir cieši saistīts ar cilvēka personību kā veselumu. Tas, kādi esam seksā, lieliski parāda, kādi mēs vispār esam dzīvē. Nav kaut kāda seksa paša par sevi, to nevar aplūkot atrauti no personības, cilvēku savstarpējām attiecībām. Maldīgi ir domāt, ka sekss ir tikai fizisku vingrojumu kopums — pietiek pārzināt visus paņēmienus, un jūs būsiet labs ar visiem un pasargāts no visa.

Seksuālā enerģija ir tā pati enerģija, ko cilvēks izmanto jaunradē, darbā ar sapņiem, dziedināšanā. Svarīgi ir prast šo enerģiju transformēt, sublimēt. Tai piemīt milzīgs spēks, kas, aplami izmantots, var jūs pilnībā sagraut. Ikvienam zināms, ka nekārtīga dzimumdzīve noved pie dažādām slimībām. Bet bez šī tūlītējā efekta šāda dzimumdzīve stipri ietekmē arī cilvēka Karmu. No sifilisa un gonorejas jūs spēsiet izsargāties, ja vien lietosiet prezervatīvus, bet tas nepasargā no nevēlamas Karmas uzkrājumiem. Jūs varat zaudēt enerģiju, jūsos var uzkrāties negatīva, postoša Karma. Kā neizbēgamas sekas jūsu raksturā var notikt nevēlamas izmaiņas. Seksuālā saskarsme — tā ir enerģijas apmaiņa ar otru cilvēku, nevis nevainīga "glāze ūdens". Ja jūs to darāt nekontrolēti, "pa labi, pa kreisi", jūsos var izveidoties tāds enerģētiskā vampīrisma paveids, kura gadījumā jūsu pozitīvā Karma var tikt apmainīta pret partneru negatīvo Karmu. Melnās maģijas rituālos tiek izmantots tieši šis "seksuālā vampīrisma" paveids. Tamlīdzīgas prakses ar laiku noved pie fiziska un garīga pagrimuma un enerģijas izsīkuma.

Viss nupat sacītais tomēr nebūt nenozīmē, ka topošais "garīgais meklētājs" nedrīkst vispār ar seksu nodarboties. Vienkārši tam, tāpat kā visam citam, jānotiek "ar mēru", un tad, ja jūs un jūsu partneri vieno noturīgas, stabilas attiecības. Ja šādu attiecību nav, tad cilvēkiem parasti ir tieksme mocīt sevi un otru cilvēku ar tādām slimīgām emocijām kā greizsirdība, vēlme pakļaut, valdīt. Šīm nevēlamajām jūtām ar seksu pašām par sevi nekāda sakara nav, tomēr seksa klātbūtne to visu pastiprinās. Rezultātā jūs zaudēsiet enerģiju-

Parasti, "nodarbojoties ar seksu", cilvēki risina kādus savus jautājumus, tai skaitā arī karmiskas problēmas, un ļoti reti pievērš uzmanību otra cilvēka problēmām.

Tādā gadījumā sekss cilvēkam ir:

•    veids, kā izvairīties no vientulības;

•    mīlestības apliecinājums konkrētajam partnerim;

•    mīlestības apliecinājums cilvēkam kā tādam;

•    veids, kā piesaistīt partnera uzmanību;

•    veids, kā iepazīt partneri;

•    piedzīvojums, izklaide;

•    atbrīvošanās no stresa;

•    pašapliecināšanās veids;

•    atriebība kādam citam cilvēkam (iepriekšējam partnerim).

Gadījumā, ja cilvēks risina partnera problēmas, sekss ir:

•    pēcnācēju radīšana;

•    veids, kā palīdzēt otram cilvēkam apliecināties;

•    ārstēšana no frigiditātes vai impotences;

•    sakrāla vai kāda cita rituāla izpildīšana;

•    otra cilvēka kompleksu ārstēšana.

Tāpēc esiet uzmanīgi — jūsu seksuālā dzīve būs līdzsvarota tikai tādā gadījumā, ja tajā nedominēs egoisms.

Pasaule — kāda tā ir

Lai apzīmētu to, kas mūs aptver, mēs parasti lietojam vārdu "pasaule", "Visums", "Kosmoss". Mums visiem ir izveidojušies kaut kādi savi priekšstati par "pasauli". Mums nepieciešams šo "pasauli" sistematizēt, sakārtot tā, lai mēs būtu spējīgi tajā orientēties un to tā vai citādi izmantot.

"Mēs domājam par priekšmetu pasaules eksistenci tikai mūsu uztveres īpatnību dēļ. Tas, kas šeit reāli atrodas — tās ir Ērgļa emanācijas* — plūstošas, vienmēr kustībā esošas un vienlaicīgi neizmainīgas, mūžīgas," — tā pasaules uzbūvi apraksta Karloss Kastaņeda.

Mūsu "pasaule" nepavisam nav tāda, kādu mēs to iedomājamies. Mēs to uztveram un aprakstām kā priekšmetu pasauli, bet tā tas nav.

Patiesībā pasaule IR tāda, kādu mēs to redzam, bet vienlaikus tā tāda NAV. Paradokss? ļā, bez šaubām. Pasaule nav tik noturīga un reāla, kā mūsu sajūtas iemācītas ticēt, bet tā nav ari ilūzija, rēgs, kā sliecas uzskatīt dažas misticisma mācības.

. * Enerģijas plūsmas (R.K.)

Mčs sajūtam pasauli — tas ir fakts. Bet tas, ko īsti mēs sajūtam — tas jau ir pavisam cits fakts. Kopš zīdaiņa vecuma mēs visi tiekam apmācīti uztvert pasauli "pareizi", proti, tā, kā to uztver mūsu vecāki, tuvinieki, vēlāk — sabiedrība. Par cilvēku nepiedzimst, par cilvēku jaundzimušais kļūst apmācības procesā. Ir zināmi vairāki gadījumi, kad cilvēka mazuļus uzaudzina dzīvnieki, piemēram, vilki. Vēlāk, nonākuši pie cilvēkiem, šie bērni vairs nespēj būt cilvēki, jo viņi ir iemācīti būt vilki.

"Pirmā patiesība ir tāda, ka mūsu pazīšanās ar mums sajūtamo pasauli piespiež mūs ticēt, ka mūs ielenc priekšmeti, kuri eksistē paši par sevi, tādi, kādus mēs tos uztveram, kaut gan īstenībā nav priekšmetiskas pasaules, ir tikai Ērgļa emanāciju pasaule." [2]

Iemesls, kādēļ mēs pasauli neredzam kā enerģiju tīrā veidā, bet gan kā "priekšmetu pasauli" ir tas, ka 99,9% cilvēku nejūt nekādu vajadzību redzēt pasaulē kaut ko vairāk, — kaut ko, kas pārsniegtu viņu vēlmes pēc pārtikas, drošības un sugas turpināšanas.

Lai cilvēks spētu pārvarēt ieradumu inerci un ieraudzīt pasauli "tīrā veidā", nepieciešama papildus enerģija, kuras cilvēkam parasti nav. Visa tā enerģija, kas piemīt normālam vidusmēra pilsonim, ir pilnā mērā iesaistīta šī pilsoņa jau esošās pasaules "noturēšanā". Visu enerģiju, kas cilvēkam ir, viņš jau iesaista esošās dzīves uzturēšanā, kas galvenokārt sastāv no personīgā svarīguma sajūtas apmierināšanas. "Priekšmetiskā pasaule" kā pasaules apraksta veids vislabāk atbilst šīm vajadzībām. "Cilvēku acis meklē pasaules ēdienu" — raksta Kastaņeda.

No otras puses, — lai dzīva būtne varētu šajā enerģijas plūsmu pasaulē DZĪVO T (vai nu tā meklē tikai ēdienu, vai ari kaut ko vairāk), tai JĀIEMĀCĀS šī pasaule kaut kā "aprakstīt", uztvert. Kad būtne (cilvēks) iemācījies to darīt tā, kā to dara citas līdzīgas būtnes (cilvēki), var uzsākt nākamo apmācības fāzi un apgūt citus pasaules aprakstu veidus, un pat iemācīties uztvert pasauli "tīrā veidā" kā enerģijas plūsmas, lādēļ mums visiem noteikti jāiemācās vispirms uztvert pasauli tā, kā to dara cilvēki. Ja cilvēks ir vesels, labi saprotas ar citiem sabiedrības locekļiem, ja ir atradis "savu vietu dzīvē", tas nozīmē, ka šāds cilvēks labi apguvis "cilvēcisko pasaules aprakstu". Turpretim, ja cilvēks ir nevesels, it īpaši, ja viņam rādās halucinācijas, ja viņš neprot nošķirt savas fantāzijas no "reālās dzīves", tas nozīmē, ka šim cilvēkam ir būtiski traucējumi "pasaules aprakstīšanā". Viņš neprot pasauli sakārtot, viņam tā ir izplūdis haoss. Acīmredzot šāda cilvēka audzināšanā ir pieļautas būtiskas kļūdas vai arī viņam trūkst enerģijas, nav spēka "sakārtot pasauli". Ja cilvēks nav spējīgs sakārtot šo vienu — "cilvēcisko pasauli", tad velti gaidīt, lai viņš būtu spējīgs apgūt cita veida pasaules aprakstus. Šī iemesla dēļ ārkārtīgi nevēlami ar okultisma praksi nodarboties cilvēkiem, kuriem ir "problēmas" — depresijas, halucinācijas, būtiski konflikti sabiedrībā. Šāds cilvēks riskē sagraut pēdējās sava "pasaules apraksta" paliekas un iegrimt absolūtā haosā — proti, neārstējamā ārprātā.

Tātad mums līdzās eksistē vēl neskaitāms daudzums "pasaules aprakstu". Daži no tiem ir visai līdzīgi mūsējam, citi — krasi atšķirīgi. Suns šo pašu pasauli redz savādāk kā cilvēks. Suns redz daudz sliktāk, neizšķir krāsas, toties nesalīdzināmi labāka ir suņa oža, turklāt suņa dzirdes diapazons ir augstāks nekā cilvēka dzirdes diapazons. Kaķis labi redz tumsā, kaķim nakts liekas pilnīgi citāda kā cilvēkam… Un tomēr tā ir viena un tā pati pasaule, ko uztver suns, kaķis un cilvēks. Vai tad var apgalvot, ka kāds no viņiem pasauli redz "nepareizi"? Tās, kā pasauli uztver normāls, vesels cilvēks, pats par sevi nav ne "slikti", ne "labi". Slikti ir, ja cilvēkam piemīt pārmērīgs egoisms, bailes, alkatība. Bet šādu cilvēku par normālu un veselu uzskatīt nevar…

Var iemācīties papildināt savu "pasaules aprakstu". Cilvēks var iemācīties redzēt tumsā, saskatīt "auras", ja vien viņam pēc tā ir vajadzība un ir pietiekoši daudz enerģijas, lai to izdarītu.

Daudzu primitīvo tautu šamaņi un burvji ir izveidojuši savu "Burvju pasaules redzējumu". Šāds burvis vēl nespēj uztvert pasauli kā enerģijas plūsmas tīrā veidā, taču viņa pasaule ir citāda, tajā bez visa tā, ko uztver parasts cilvēks, ir arī dažādi gari, neredzamas būtnes. Burvis tos visus kaut kādā veidā "redz", sarunājas ar tiem. Viņš vienlaikus redz pasauli tādu, kādu to redz parastie cilvēki, bet tai pašā laikā viņš spēj uztvert arī kaut ko vairāk. Līdzīgi darbojas arī mūsdienu ekstrasensi. Viņi redz cilvēku, bet vienlaikus redz arī cilvēka enerģētisko lauku — auru. Pie tam dažādi ekstrasensi viena un tā paša cilvēka auru var saskatīt dažādi — viens, piemēram, melnbalti, otrs — krāsaini.

Cītīgākie ekstrasensi savu pasaules redzējumu sistematizē, veidojot dažādas, bieži vien visai sarežģītas "smalko pasauļu hierarhijas". Daudzas šādas sistēmas ir veidojušās gadsimtiem ilgi un atspoguļo attiecīgās kultūras tradīcijas. Rietumu pasaulē izplatītākā "ezoteriskā pasaules apraksta sistēma" izklāstīta rozenkreiceru mācībā. Tā sakņojas senebreju kabalistu tradīcijās, kas bagātinājušās ar sengrieķu garīgo skolotāju sasniegumiem. Eiropas viduslaikos šī tradīcija tika kopta dažādos garīgajos ordeņos — rozenkreiceru brālībā, masonu ordeņos. Iā ir pamatā arī viduslaiku alķīmijai. Par šīs tradīcijas pamatlicējiem tiek uzskatīti senie ēģiptieši. Tā saucamās Hermētiskās filosofijas pamatlicējs bijis Her- mess Trismegists — "Trīskārt Lielais", kurš it kā esot bijis ēģiptiešu priesteris. Viņš sarakstījis ievērojamo traktātu "Smaragda plāksnes", kas līdz mūsdienām neesot saglabājies. Uz šiem tekstiem tad arī balstās Hermētiskās filosofijas doktrīnas. Vairums pētnieku sliecas domāt, ka Hermess Tris- megists ir mītiska persona — tas, protams, nav būtiski, jo mums svarīgāka ir šī garīgā tradīcija pati par sevi, nevis tās pamatlicēju biogrāfijas.

XIX gs. beigās, palielinoties eiropiešu interesei par Austrumiem, radās mēģinājumi šo Rietumu tradīciju "krustot" ar Indijas reliģiskajām mācībām — tā radās Helēnas Blavat- skas aizsāktā teosofu kustība.

Savi "ezoteriskā pasaules apraksta" varianti ir visām lielajām kultūras tradīcijām. Daudz kas tajos ir līdzīgs — kā gan citādi? Mūsdienās parādās tendences uzsvērt šīs līdzības, šos daudzos variantus sintezēt, apvienot vienā veselumā, taču vispirms iepazīsimies ar tā saukto Rietumu okultisma tradīciju. Kā pasauli redz Rietumu mags?

Pasaule, kurā mēs dzīvojam, var likties kā absolūti nejēdzīgs sagadīšanās un nejaušību haoss, nesakarīgs notikumu virpulis, taču magi ir stingri pārliecināti, ka tā nav. Īstenībā pasaule ir vienota — vienots organisms, kurā visas tā daļas savstarpēji saistītas noteiktā kārtībā. Arī ikvienam cilvēkam ir sava vieta šajā stingrajā kārtībā. Turklāt cilvēks pats ir šī lielā veseluma miniatūrs atspulgs — mazais veselums. Cilvēks sastāv no dažādām fiziskajām un garīgajām daļām, viņā ir apvienoti visdažādākie noskaņojumi, emocijas, domas, kas visas kopā veido šo veselumu — cilvēku. Maģijā Visums — Makrokosms — tiek aplūkots kā cilvēka organisms, tikai neizmērojami lielākos apmēros. Savukārt cilvēks — Mikrokosmoss — tiek uzlūkots kā Makrokosmosa līdzinieks (un arī sastāvdaļa).

Gluži tāpat, kā visas cilvēciskās rakstura šķautnes un parādības ir vienas un tās pašas personības aspekti, tā ari visas Visuma parādības ir kaut kā liela un vienota atsevišķi aspekti, izpausmes. Šo lielo Vienoto mēdz dēvēt ari par Dievu, Valdnieku, To Kungu, Garu.

Visums un viss, kas tajā eksistē, ir šī Dieva sastāvdaļas, izpausmes. Dievs — tas ir gigantisks cilvēka organisms, bet cilvēks — mikroskopiska Dieva kopija. "Dievs radīja cilvēku pēc sava ģīmja un līdzības…" Izmantojot šo līdzību, cilvēks spēj mistiskā garīgā ceļā pielīdzināties Lielajam Visumam, pakļaut tā procesus savai gribai. 1a kā visas lietas ir Vienotā dažādi aspekti, mags spēj izmantot savā Ceļā pilnīgi visu. Pilnīgs mags spējīgs sasniegt šo visu lietu vienoto Centru, kur cilvēks kļūst par Dievu. Šo procesu alķīmiķi sauc par Lielo Darbu, vissarežģītāko un visnozīmīgāko maģisko darbību.

Vienotajā maģiskajā Visumā darbojas dažādi maģiskie spēki, kas visi ir Lielā Vienotā Spēka dažādas izpausmes. 7ā kā Visums līdzinās gigantiskam cilvēkam, tad tajā sastopamas arī visas cilvēciskās kaislības — mīlestība, naids, iekāre, žēlums, pašaizsardzības tieksme. Šiem dažādajiem spēkiem (enerģijām!) doti dažādu dievu, dēmonu, eņģeļu un planētu nosaukumi.

Magi nodarbojas ar šo spēku izzināšanu un pakļaušanu savai gribai. 1ās ir iespējams, jo visi augstākminētie spēki sastopami kā Makrokosmosā, tā arī Mikrokosmosā. Ārpusē esošie — Makrokosmosa spēki — ir paša maga personīgo impulsu līdzinieki pastiprinātā veidā, lātad mags savu Ceļu iesāk ar to, ka iepazīst pats sevi un iemācās pārvaldīt savus impulsus.Tiklīdz viņš ir iemācījies pārvaldīt sevi, viņš spēj pārvaldīt arī Makrokosmosa spēkus. Kādā veidā tas notiek?

Saistošais elements, "strāvas vadītājs", saikne starp maga mikrokosmiskajiem spēkiem un makrokosmiskajiem spēkiem ir IZTĒLE. Trenēta un izkopta IZTĒLE ir varens maģiskais ierocis! Bez tam ārkārtīgi būtiska ir maga prasme KONCENTRĒTIES. Magam jāspēj fokusēt visu savas būtnes spēku un vēlmes uz kādu vienu mērķi, tēlu. Koncentrēšanās prasmei maģijā ir izšķirošā nozīme. Eksistē vecs ticējums, ka magu varot pazīt pēc īpašas, nekustīgas skatiena izteiksmes. Viss pārējais, ko pielieto mags — rituāli, buramvārdi, žesti, priekšmeti — noder vienīgi šīs IZTĒLES veicināšanai un lai KONCENTRĒTOS.

Te jāpaskaidro (tiem lasītājiem, kas varbūt to vēl nebūs dzirdējuši), ka arī DOMA ir savā veidā MATERIĀLA, proti, — tā veido formas, kam ir noteikta struktūra un enerģija — tā saucamās DOMFORMAS. Mags šīs domformas veido ar IZTĒLES un KONCENTRĒŠANĀS palīdzību. Dom- formām piemīt spēja iedarboties uz pasauli! Ja mags apveltīts ar lielu koncentrēšanās un iztēles spēju, ja viņš pats ir enerģētiski spēcīgs, viņš var radīt ļoti noturīgas un iedarbīgas domformas.

Kur "dzīvo" domformas un kā tās iedarbojas uz mums?

Jau pieminētais Hermess Trismegists esot formulējis tā saukto trejādības likumu, kurš apraksta pasaules iedalījumu, proti, — pasaule sastāv no Fiziskās pasaules, Astrālās pasaules un Garīgās pasaules. Domformas "dzīvo" un izplatās Astrālajā pasaulē. Visam, kas atrodas Fiziskajā pasaulē, ir savs "līdzinieks" jeb kopija Astrālajā un Garīgajā pasaulē. Var teikt arī tā — Garīgajā pasaulē lieta pastāv kā ideja, informācija, Astrālajā — iegūst astrālo matēriju, bet Fiziskajā — kļūst mums fiziski redzama un taustāma. Tas, protams, ir ārkārtīgi vienkāršots apraksts.

Lieli dabas spēki paši par sevi nav ne "labi", ne "ļauni". Vismaz mēs nevaram uz tiem attiecināt Labā un Ļaunā jēdzienus to ikdienišķajā izpratnē. Katram spēkam ir gan sava gaišā, gan tumšā puse, jeb, kā saka okultisti, — pozitīvie un negatīvie aspekti, kas savstarpēji papildina viens otru. Spēku tumšos aspektus pārstāv dēmoni, bet gaišos — eņģeļi. Te nu mēs saskaramies ar ļoti svarīgu maģisko doktrīnu — pretstatu MAINĪBAS un VIENĪBAS doktrīnu, jau seno grieķu domātāji vērsa uzmanību uz to, ka Visuma norises atgādina svārsta kustību. Diena nomaina nakti, vasara — ziemu. Pēc atslābuma seko pacēlums. Viss, kas dzimst, noveco un mirst, un, lai rastos jauna dzīvība, jāiet bojā vecajam. Svarīgi ir, lai šie pretstati atrastos HARMONIJĀ. Sengrieķu filosofi uzskatīja, ka ir "kaut kas", kas uztur šo harmoniju, nodrošina mierīgu svārsta kustību turp — atpakaļ. Šis "kaut kas" ir augstāks par abiem pretstatiem, un abi pretstati ir tā daļas.

Šis "kaut kas" tad arī ir maga meklējumu mērķis. Mags tiecas uz pretstatu apvienošanu un harmonizēšanu. Maģijā attīstība notiek, izdzīvojot, izprotot un samierinot visus pretstatus — labo un ļauno, garīgo un miesisko, saprātu un kaislības, smieklus un asaras. Teze un antitēze attīstās sintēzē. Alķīmijā pastāvēja priekšstats par Karaļa un Karalienes Laulībām, kuru rezultātā dzimst jauna būtne — Hermo- frodīts. Karalis un Karaliene šeit simbolizē divus Visuma radošos spēkus — vīrišķo un sievišķo, bet plašākā nozīmē — pretstatu (jebkuru pretstatu) pāri. Lai rastos kas jauns, nepieciešama šo pretstatu KOPDARBĪBA — Laulības. Hermo- frodīts ir mītiska būtne, kurā apvienotas kā vīrišķās, tā sievišķās iezīmes. Hermofrodīts — "pilnīga būtne", proti, — pretstatu sintēze.

Iā arī jebkurā lietā magam jārod "zelta vidusceļš" — pretstatu apvienojums. Magam jālīdzsvaro visas savas būtnes sastāvdaļas. Piemēram, viņš nedrīkst par daudz nodoties intelekta un saprāta kultivēšanai uz jūtu un emociju rēķina.

Pretstatu līdzsvaram jāvalda arī seksuālajā sfērā. Sieviete un vīrietis ir divi spēki, kas apvienojas, lai dzemdētu vienu — bērnu. Maģijai ir sveša doma, ka sieviete būtu "zemāka būtne" salīdzinājumā ar vīrieti. Pastāv ticējums, ka sākotnēji cilvēks bija divdzimumu būtne. Kāda ezoteriska jūdu leģenda vēsta, ka Ādama ķermeņa kreisā puse bijusi sievišķa, bet labā — vīrišķa. Tas Kungs sadalījis abas puses atsevišķi. No šejienes tad arī cēlusies Bībeles versija par Ievu, kas radīta no Ādama ribas. Ja cilvēks ir Dieva līdzinieks, tad arī Dievam, kurš ir Vienots, piemīt gan sievišķais, gan vīrišķais, kas atrodas līdzsvarā.

Tādēļ mags nevar kļūt līdzīgs Dievam, kamēr nav attīstījis sevī pretējā dzimuma iezīmes, protams, ne fiziskās, bet gan garīgās. Ievērojamais psihologs Karls Gustavs Jungs ir izstrādājis teoriju, pēc kuras katra cilvēka zemapziņā mīt pretējā dzimuma "pirmtēls" jeb arhetips, kas tad arī esot cilvēka "dvēsele". Cilvēks kā personība garīgi pilnvērtīgi attīstīties varot tikai tad, ja viņš šo "dvēseli" atrod un integrē savā psihē. Jāpiebilst, ka mūža otrā pusē K.G Jungs interesējās par alķīmiju un ir sarakstījis vairākus darbus, kuros skaidro alķīmijas norises kā psihes procesus.

Maģijai līdz ar to sveša ir doma, ka sekss būtu kaut kas grēcīgs un netīrs. Gluži pretēji, senatnē tika uzskatīts, ka līdzīgi tam, kā jauna cilvēciska būtne tiek radīta dzimumaktā, tā ari Visuma esamība ir dievu seksuālas darbības rezultāts. Eshils "Danaīdās" runā par dabu kā par Zemes un Debesu augli: "Svētās Debesis ilgojas saskarties ar Zemi, un Zemi pārņem kvēlas ilgas pēc šīs savienības. Debesis atdod Zemei savu valgmi un apaugļo to, un Zeme dzemdē ganības lopiem un augļus mirstīgajiem."

Kā jau pieminējām, viens no visrespektējamākajiem Rietumu okultisma pirmavotiem ir Hermesa Trismegista "Smaragda plāksnes". Šīs plāksnes esot atradusi Ābrama sieva Sāra, pēc citas versijas — Aleksandrs Lielais Hermesa Trismegista kapā. Hermess — tā sauca arī sengrieķu gudrības dievu, kurš bija maģijas patrons. Vēl 1200. gadā esot eksistējis šo "Smaragda plākšņu" latīniskais tulkojums, bet zināmi vēl agrāki arābu tulkojumi. Latīniskais skanot šādi: "Quod superius est sicut quod inferius et quod inferius est sicut guod superius ad perpetranda iniracula rei unius" — "tas, kas ir augšā, līdzinās tam, kas apakšā, un tas, kas apakšā, līdzinās tam, kas augšā, Tā tiek sasniegts vienotības brīnums".

Uz šo maģisko vienotības doktrīnu balstās arī tāda maģiska nozare kā astroloģija. Pēc astrologu domām, Zemes notikumi risinās paralēli Debesu notikumiem. Debesu planētas iemieso dažādus maģiskos spēkus, kas darbojas uz Zemes un cilvēku dzīvē. Uz šo vienotības likumu balstās arī dažādi zīlēšanas paņēmieni.

Princips "kā augšā, tā apakšā" neaprobežojas vienīgi ar pasīvu nākotnes izdibināšanu. Ietekmējot notikumus "apakšā", mags spēj izmainīt notikumus "augšā" — uz to pamatojas dažādi praktiskās maģijas paņēmieni.

Vēl, kā jau minējām, Hermesa Trismegista formulētais likums izpaužas pasaules uzbūvē. Visvienkāršākais pasaules iedalījums ir trejāds — proti, ka pasaule sastāv no Garīgās, Astrālās un Fiziskās pasaules (sk. zīm.).

Pastāv arī sarežģītāki iedalījumi, šis ir vispārinātākais no visiem. Tā, piemēram, pēc rozenkreiceru teorijas Visums iedalās 7 pasaulēs:

1.   Dieva pasaule.

2.   Jaunavīgā Gara pasaule.

3.   Dievišķīgā Gara pasaule.

4.   Dzīvinošā Gara pasaule.

5.   Konkrētās un Abstraktās Domas pasaule.

6.   Vēlmju jeb Astrālā pasaule.

7.   Fiziskā pasaule.

Katra no šīm pasaulēm savukārt iedalās vēl sīkāk. Pati zemākā no visām ir Fiziskā pasaule, ko uztver un kurā dzīvo lielais vairums cilvēku. Tā iedalās divos slāņos — ķīmiskajā

1. Garīgā pasaule

2. Astrālā pasaule (Velmju pasaule)

3. Fiziskā pasaule

slānī (šķidrumi, gāzes, cietās vielas) un ēteriskajā slānī, kurš sastāv no tā saucamā ētera — matērijas, kas ir smalkāka par parastajām, ķīmiskajām matērijām. Citas klasifikācijas šo ēterisko slāni pieskaita Astrālajai pasaulei. Ēteriskajam slānim piemīt īpašība saglabāt materiālo lietu un domu "nospiedumus", t.i., "rokraksti nedeg" — viss, kas vien kādreiz uz Zemes noticis, tiek ierakstīts šajā ēteriskajā slānī gluži kā datora atmiņā. Mags spēj piekļūt ēteriskajā slānī esošajai informācijai un, piemēram, atjaunot bojā gājušu rokrakstu. Ar šī slāņa palīdzību vēl ari notiek dievišķo ideju iemiesošanās materiālajā pasaulē.

Nākamā pasaule — Vēlmju pasaule jeb Astrālā pasaule. 'Ia iedalās trīs slāņos — Kaislību pasaulē, Neitrālo vēlmju pasaulē un Augstāko vēlmju pasaulē. Šajā slānī atrodas rīcības motīvi — pēc analoģijas ar Mikrokosmosu — emocijas.

Trešā — Domu pasaule iedalās Konkrētās un Abstraktās domas slāņos. Pirmajā slānī pārstāvētas mūsu izvēles iespējas, saprāts, kas caur Astrālo pasauli un Ēterisko slāni iemiesojas Fiziskajā pasaulē. Šo divu Domu pasaules slāņu robežu krustpunktā Gars (Ideja) pārtop Formā (Matērijā).

Dzīvinošā Gara pasaulē atrodas indivīdu konkrētās karmiskās saiknes — parādi, gan piedotie, gan nepiedotie. Dievišķā Gara pasaulē mājo cilvēka augstākais garīgais aizsākums. Jaunavīgā Gara pasaulē mīt Dievišķie Gari jeb tā saucamie Egregori.

Šīs pasaules nepastāv izolēti viena no otras, bet gan aizņem vienu un to pašu telpas daļu un savstarpēji mijiedarbojas. "Parastie cilvēki" spēj uztvert vienīgi fizisko pasauli, dažos izņēmuma gadījumos — Astrālās pasaules zemākos slāņus.

Turpmāk ērtības labad lietosim vispārinātus apzīmējumus — Fiziskā, Astrālā un Garīgā pasaule. Līdzīgi kā Visums sastāv no šīm trim pasaulēm, tā arī cilvēks sastāv no trim ķermeņiem — Fiziskā, Astrālā un Garīgā. Cilvēks, kurš attiecīgi vingrinājies, spēj pārslēgt savu apziņu uz Astrālo un Garīgo ķermeni un "iziet" ārpus Fiziskā ķermeņa, lāds cilvēks spēj ceļot Astrālajā pasaulē. Kad cilvēka mūžs beidzas, viņa fiziskais ķermenis iet bojā, un astrālais un garīgais ķermeņi atdalās no tā. Mirušā gars kādu laiku uzturas Astrālajā pasaulē, un tad seko t.s. astrālā nāve — kad garīgais ķermenis pamet astrālo un turpina savu ceļu augšup — uz Garīgo pasauli. Pamestais "astrālais līķis" pēc kāda laika sabrūk. Vēl Astrālajā pasaulē sastopamas dažādas astrālas būtnes — gari, dēmoni, elementāļi, mākslīgi radītas domfor- mas. Zemākās astrālās būtnes var būt šausmīgas un atbaidošas. Alkohola un narkotiku ietekmē cilvēks var "pieslēgties" zemākajam Astrālim un šīs būtnes ieraudzīt — dzērājiem murgos rādās čūskas, briesmoņi, "baltās pelītes", tiem liekas, ka viņus vajā, grib nogalināt. Augstākajiem astrālās pasaules slāņiem "pieslēgties" ir daudz grūtāk, tas prasa garīgus vingrinājumus, uzcītību un darbu ar sevi. Garīgi augsti attīstīti cilvēki spēj "pieslēgties" ari Garīgajai (jeb Mentālajai) pasaulei, līdz pat Vienotā Dievišķā līmenim.

Ikviens notikums, kas grasās notikt uz Zemes, vispirms izveidojas Astrālajā (Vēlmju) pasaulē, lā pirmavots (Ideja) savukārt rodams Garīgajā pasaulē. Mags ar savu domu spēku spēj šos notikumus ietekmēt. Bez tam mags spēj ari radīt domformas — pastāvīgas enerģētiski informatīvas struktūras, kas eksistē Astrālī. Domformām var būt visdažādākie uzdevumi — piemēram, aizsargāt kādu vietu vai cilvēku. Daudzi būs dzirdējuši par t.s. Tutanhamona kapeņu lāstu — visi cilvēki, kas piedalījās šo kapeņu atvēršanā un izpētē (apgānīšana taču!), vēlāk dažādos veidos gāja bojā. Okultisti uzskata, ka tas noticis tādēļ, ka šīs kapenes atradās speciāli veidotu domformu aizsardzībā. Melnie magi rada domformas ar nolūku kaut ko iznīcināt, sagraut.

Astrālajā un Mentālajā pasaulē eksistē arī Egregori — Bgregors ir kādas cilvēku grupas kolektīvais "sargeņģelis" — enerģētiska struktūra. Ikviens cilvēks ir saistīts ar kādu no Egregoriem. Egregoriem var būt dažādas pakāpes — piemēram, atsevišķu dzimtu Egregori visi kopā veido kādas nācijas Egregoru. Pastāv arī dažādu reliģiju Egregori — Kristīgais (ar dažādu konfesiju apakšegregoriem), Islama, Budisma, Hinduisma utt. Cilvēks parasti ir karmiski saistīts ar saviem Egregoriem, tāpēc jābūt uzmanīgam, mainot reliģisko piederību! Ja jūs esat karmiski saistīts, piemēram, ar Pareizticības Egregoru, tas nozīmē, ka jums dzīvē jāatrisina kādi šī Egregora uzdevumi. Līdz ar to šis Egregors jums palīdzēs, dos spēku, aizsargās. Kristīšana nozīmē cilvēka "pieslēgšanu" Egregoram. Jūs nevarat izdomāt pēkšņi pāriet budismā. Šāda pāreja var notikt tikai tad, ja cilvēks savu karmisko pienākumu pret Egregoru ir izpildījis.

Egregors ir "jābaro", jādod tam enerģija — tam domāti, piemēram, Baznīcas rituāli. Cilvēks, apmeklējot dievkalpojumu, ziedojot Baznīcai, stiprina Egregoru. Pretī viņš var saņemt Egregora aizsardzību tad, kad tā ir nepieciešama. Arī dziedināšana notiek ar Egregoru palīdzību.

Garīgajā pasaulē ir daudz kā bīstama, ar to nedrīkst jokoties. Ne jau velti ir teikts: "Tev nebūs Tā Kunga vārdu lieki valkāt" — proti, bez vajadzības nedrīkst uzbāzties Egregoram ar prasību palīdzēt. Atbildes reakcija jums var būt visai nepatīkama. Ko dara ar suni, kas kvekšķ bez vajadzības? Ieper!

Pastāv arī tāda parādība kā Egregoru savstarpējās cīņas. Katram Egregoram ir savi karmiskie uzdevumi, katrs Kgre- gors dzimst, nodzīvo tam atvēlēto mūžu, noveco un mirst. Dzīvot saskaņā ar saviem — dzimtas, nācijas, reliģiskās konfesijas Egregoriem — viens no sekmīga dziednieka pamatprincipiem.

Meditācija

Meditācija — cik noslēpumaini skan šis vārds… Termins "meditācija" atklātībā sācis parādīties tikai pavisam nesen. Agrāk uzskatīja, ka meditācijas noteikti saistītas ar reliģiskiem kultiem vai mistiskām mācībām. Tiešām, meditācijai ir liela nozīme dažās reliģijās, tomēr bez šauri reliģiskās vērtības meditācija sekmē vēl arī veselības uzturēšanu, garīgu līdzsvaru un iekšēju mieru. Meditācija — tā ir psihoteh- nika, kas kopš senseniem laikiem plaši pazīstama gan Rietumu, gan Austrumu kultūrās. Uzmanības koncentrēšana uz kādu priekšmetu, domu, jēdzienu — tā ir meditācija. Tā, piemēram, bērns iepazīst pasauli meditācijā — kad bērns aizņemts ar kādu lietu vai parādību, viņa uzmanību grūti piesaistīt kam citam.

Tradicionāli meditācija vienmēr bijusi viens no pakāpieniem garīgās attīstības procesā. Tā sekmē slēpto spēju maksimālu atklāšanos, proti, — cilvēka pašrealizāciju. Meditācija ir vienkāršs un visiem pieejams garīgs vingrinājums, kas var tikt pielietots, arī nesaistot to ar kādu reliģisku vai ezotē- risku mācību. Meditācija var veicināt veselības atjaunošanu bez ķīmisko zāļu lietošanas. Metodikas izvēle, meditācijas vieta un laiks — tās ir stipri individuālas lietas.

Iesākumā, kā jau minējām, nepieciešama pašdisciplīna, vēlēšanās strādāt un ticība savām spējām, jo "pēc jūsu ticības jūs tapsiet atalgoti."

Parasti meditācijas norisi mēdz iedalīt 5 pakāpēs:

1.    KONCENTRĒŠANĀS. Adepts iekšēji atslābinās un koncentrē savu uzmanību uz kaut ko. Koncentrācijas objekts var būt brīvi izvēlēts — priekšmets, kustība, miers, kāds jēdziens utt. Plaši izplatīta ir uzmanības koncentrēšana uz elpošanu, uz darbību, kas notiek "šeit un tagad" — uz. deju, tuvcīņu, vingrošanu, kaligrāfiju, ikebanas veidošanu, tējas ceremoniju u.tml. Meditācijas objekti var būt arī:

•     priekšmeti: ikona, mandala, sakrāls teksts, glezna, aiz loga redzamā ainava, ziedi, dabas parādības, koka mizas faktūra, kāds punkts telpā, sveces liesma utt.;

•    skaņa: psalmu dziedāšana, mantras lasīšana, lūgšana, sakrālu tekstu runāšana, jebkura melodija, dabā dzirdamas skaņas — jūras šalkoņa, lietus, putnu dziesmas utt.;

•    abstrakta ideja: kāds paradoksāls uzdevums, kāda ētiska vai morāla ideja, piemēram, Labestība, Taisnīgums, Godīgums vai tamlīdzīgi;

•    smarža: rituālo kvēpināmo augu dūmi, ārstniecības augu smaržas utt.;

•    jebkura augstāk minēto objektu kombinācija.

2.   MEDITĀCIJA, kuras pamatā ir ILGSTOŠA KONCENTRĒŠANĀS. Tā prasa aktīvu apziņas un zemapziņas darbu, zināmu piepūli.

3.  APCERE jeb VĒROJUMS. Šajā pakāpē koncentrācija jau vairs neprasa piepūli un pāriet "automātiskā režīmā". Piepūle šajā gadījumā ir ne tikai nevajadzīga, bet pat kaitīga. Notiek apziņas pārslēgšanās no domāšanas loģiskā tipa uz intuitīvo, radošo. Tādējādi mūsu ikdienišķās domas, kas parasti ielenc mūs no rīta līdz vakaram, atvirzās otrā plānā. Domāšana no tradicionāli dominējošās kreisās smadzeņu puslodes racionālās domāšanas pārslēdzas uz labās puslodes tēlaino domāšanas tipu. Visvēlamāk šos abus domāšanas tipus apvienot tēlaini sinkrētiskajā domāšanas tipā, kam piemīt daudz labākas adaptācijas spējas.

4. VIENOTĪBAS IZJŪTA jeb SAPLŪSME. Vēl augstāka meditācijas pakāpe. Tā ir abstrakcijas pakāpe, kad meditācijas objekts, meditācijas subjekts (adepts, kas praktizē meditāciju) un pats meditācijas process saplūst vienkopus un iestājas apbrīnojama pasaules vienotības izjūta. Notiek personīgā "Ego" sagraušana, tā saplūsme ar Absolūto jeb Vienoto, jauna "Es" radīšana. Iztēles un fantāzijas aktivizācija var novest pie tā, ka iekšējā sapņu pasaule cilvēkam kļūst tikpat reāla kā ārpasaule. Pasaule "dubultojas", un tālāk iespējami šādi attīstības varianti — jauna, augstāka "Es" izveidošanās, Dieva "materializācija". Pasaule var tikt uztverta kā ilūzija, sapnis. Šajā meditācijas pakāpē iespējamas vairāku veidu tā sauktās ekstāzes:

—    ekstāze, kam pievienojas šaubu, nesapratnes elements: "mentālajā ekrānā" parādās neizprotami attēli, redzējumi, kuru jēga ir miglaina vai vispār neizprotama;

—    pārdomu pilna ekstāze — redzējumu jēga sāk noskaidroties, simboli iegūst nozīmi, tēli atgādina kaut ko jau redzētu un saprotamu;

—    ekstāze kā bauda: rodas prieks par iedziļināšanos lietu būtībā, to kopsakarībās, vienotības sajūtā;

—    ekstāze kā pašaizmirstība: šajā līmenī prieks kļūst par dominējošo izjūtu un izstumj visas pārējās sajūtas. Tieši šādu stāvokli centušies sasniegt visu laiku un tautu mistiķi. Tie, kas šo stāvokli kaut reizi dzīvē ir izjutuši, apgalvo, ka tas nav vārdos adekvāti aprakstāms. Savas sajūtas viņi atveidojuši līdzībās, analoģijās, dzejoļos vai neskaidros pravietojumos.

Viduslaiku Japānā dzenbudistu mūki meklēja izeju meditatīvā praksē, kas saturēja pārdomas par Labo un Ļauno, par Pienākumu un Aicinājumi, Ceļu un Izvēli, Trūkumu un Bagātību…

Šo meditatīvi poētisko pārdomu realizācijas formas bija saistītas ar noteiktiem kanoniem, reglamentu, kas ietvēra gan saspringtus iekšējos monologus, gan īsus, asprātīgus paradoksus. Šajos paradoksos, kas darītu godu jebkuram Dzena Patriarham, tīrā prāta abstrakcija dominē pār "lietišķi priekšmetīgo" tēlainību.

5. APSKAIDRĪBA. Apzināti vai neapzināti izejot visas iepriekšminētās meditācijas pakāpes, iespējams sasniegt tādu apziņas stāvokli, ko varētu dēvēt par "sapratni, kas pārsniedz visas parastās zināšanas". Šajā stāvoklī cilvēks spējīgs uztvert informāciju, kas kvalitatīvi būtiski atšķiras no visa, ko viņš bijis spējīgs uztvert līdz tam. Šo stāvokli vēl varētu dēvēt par Atklāsmi, un tas arī ir vissvarīgākais meditācijas procesā.

Lai sekmīgi sasniegtu Saplūsmes pakāpi (ko dažādās reliģiskajās tradīcijās mēdz dēvēt arī par satori, insaitu, sa- madhi), jāievēro daži nosacījumi:

—   cik vien tas iespējams, jāsamazina racionālā un formālā intelekta ietekme — protams, tikai uz meditācijas laiku;

—  prakses sākumā jānorobežojas no iespējamiem traucēkļiem — skaņām, traucējošas gaismas utt.;

—   jāstrādā saskaņā ar lielajām energoinformatīvajām plūsmām — Egregoriem.

* * *

Neiedomājieties, ka, uzsākuši meditatīvo praksi, jūs uzreiz spēsiet sasniegt augstākās meditatīvās pakāpes, 'tomēr laika gaitā jūs atklāsiet arvien jaunas meditācijas pielietojuma sfēras. Meditācija uzlabo dzīves kvalitāti un paildzina tās kvantitāti. Aplūkojot dzīves kvalitatīvos aspektus, ieraugām neskaitāmas jomas, kurās tā izrāda savu labdarīgo ietekmi.

Fiziskā (bioloģiskā) līmenī meditācija samazina muskuļu sasprindzinājumu, tātad uzlabo cilvēka fizisko labsajūtu, kas ietekmē arī pārējos viņa dzīves rādītājus — viņš sāk sekmīgāk strādāt, uzlabojas viņa attiecības ar pretējo dzimumu, samazinās (stabilizējas) arteriālais asinsspiediens, normalizējas vielmaiņas procesi. Relaksācija — atpūta — ir ikvienas produktivitātes pamats.

Emocionālā līmenī meditācija sniedz brīvības izjūtu, palīdz atraisīties, pārvarēt lieku kautrīgumu, neapmierinātību ar sevi un citiem. Pateicoties meditācijai, mēs sākam adekvāti novērtēt paši sevi, savu rīcību, izdalīt subjektīvo realitāti un samērot tās attiecības ar objektīvo, tai skaitā — sociāli nosacīto. Meditācija var palīdzēt atbrīvoties no kompleksiem, aizvainojuma pret "dzīvi un pasauli vispār" un savu likteni. Meditācija māca mums atklātāku un godīgāku dialogu ar apkārtējiem.

Iedarbība izpaužas arī psihiskā sfērā. Dažāda veida bailes un trauksmaini psihes stāvokļi spēj pilnībā aptumšot mūsu dzīves gaišās puses. Šādu baiļu iemesli var būt visdažādākie, lai gan tie paši par sevi ir nenozīmīgi. Tas, kam psihoanalīze patērē mēnešus un pat gadus, ar meditācijas palīdzību ir novēršams daudz īsākā laika posmā.

Meditācija pozitīvi ietekmē garīgo dzīvi. Ja jūsu dzīvē par normu kļuvusi fiziskā veselība un emocionāls līdzsvars, tad ari Dvēselē iestājas miers. Jūsu dzīve kļūst pilnvērtīgāka. Reliģiozi cilvēki meditācijas ietekmē sāk dziļāk izprast savu konfesiju tikumiskos un ētiskos nosacījumus, bet neticīgie sāk vērīgāk ielūkoties savā dzīvē — kāda ir viņu loma šajā pasaulē utt.

Kā piemēru varētu minēt gadījumu no doktora Singlto- na prakses. Viņš vadīja onkoloģisko slimnieku grupu, kas nodarbojās ar dažādām meditācijas metodēm, apvienojot tās ar psihoterapiju. Šajā grupā viņam izdevās radīt optimisma un cerību pilnu gaisotni. Izveseļojās 55% no šīs grupas dalībniekiem, bet 35% pacientu stāvoklis ievērojami uzlabojās.

* * *

Galvenās briesmas, kas sagaida cilvēku, kurš vēlas praktizēt meditāciju:

•     pašapmāns, kas rodas pēc meditācijas, it īpaši pēc astrālajiem ceļojumiem — rodas bīstama visatļautības un varenības ilūzija;

•     neiecietība, kas var rasties, ja praktizējošais redz, ka citiem cilvēkiem labāk patīk un viņi dod priekšroku citam Ceļam;

•     tūlītēja rezultāta gaidīšana;

•    "roku nolaišana", padošanās, kas notiek, ja izpaliek tūlītēji rezultāti vai ari ja cilvēku nomāc ikdienas darbi un rūpes;

•     nepietiekami kvalificēts Skolotājs (Guru) — tāds, kurš pārlieku uzsver savas īpašajās spējas, izredzētību, kurš savu Ceļu uzskata par vienīgo pareizo un neizrāda iecietību pret citādi domājošiem.

* * *

Ar meditatīvo praksi cilvēki bieži vien sāk nodarboties tādēļ, lai iemācītos kontrolēt sevi, tomēr — jāuzmanās, jo bez pienācīgiem metodiskajiem palīglīdzekļiem un nepareiza laika sadalījuma gadījumā tas var kļūt bīstami jūsu psihiskajai un fiziskajai veselībai: neparastas sajūtas un redzējumi var izslīdēt no jūsu gribas kontroles un "iejaukties" jūsu "parastajā pasaulē", tie var pārpludināt jūsu apziņu un veselo saprātu. Mēs atrodamies uz divu pasauļu — mūsu iekšējās un ārējās pasaules robežas. Gadījumā, ja pagriežam kādai no tām muguru, mēs zaudējam līdzsvaru. Tas ir par iemeslu, "ekstrasensu" vidū tik izplatītajai tā saucamajai "Dzena slimība", un tāpēc arī viņu vidū ir visai daudz šizo- frēniķu: darbs ar paranormālām spējām norisinās (no psihiatrijas viedokļa) apziņas robežstāvokļos. Jau iepriekšējā nodaļā mēs vērsām jūsu uzmanību uz to, ka ar "pasaules apraksta" paplašināšanu nav vēlams nodarboties personām, kurām jau tā ir visai problemātiski "noturēt" esošo "normālās pasaules" aprakstu. Jūs nedrīkstat pazaudēt spēju atgriezties "veselā saprāta pasaulē" — tai "pasaules aprakstā", kas raksturīgs lielākajai sabiedrības daļai un kurā norit visa mūsu ikdienas dzīve. Galvenais — nejaukt vienu ar otru. Ja redzat vīzijas vai halucinācijas, jums jāzina, ka tās ir vīzijas un halucinācijas un ka tām nav jāparādās jūsu ikdienas dzīvē.

No fizioloģijas viedokļa Pasaules robeža atrodas galvas smadzenēs. Tiek uzskatīts, ka indivīda sociāli apgūto racionālo pieredzi pārvalda kreisā smadzeņu puslode, bet iedzimto, intuitīvo — labā. Teli, ko uztver labā puslode, ļauj cilvēkam apjaust pasaules veselumu, bet kreisā puslode veido loģiskus secinājumus, analītiskus spriedumus, kas attiecas uz atsevišķām veseluma detaļām, cilvēka pašapzināša- nos. Pielietojot dažādas psihotehnikas, notiek smadzeņu garozas un zemgarozas slāņu enerģētisko potenciālu izlīdzināšana, kas tad arī noved pie indivīda uztveres saplūšanas ar pasaules uztveri.

Vairākas no šīm tehnikām veicina pilnīgu kreisās puslodes uztveres atslēgšanu, šajā gadījumā notiek personības izzušana, iestājas "nirvāna" jeb "čaņczi" — nāve apcerē. Netrenētiem cilvēkiem vingrinājumi, kuros notiek kreisās puslodes uztveres atslēgšana līdztekus ar labās puslodes uztveres stimulāciju, nedrīkst būt ilgstoši, jo rezultātā veidojas jau pieminētā "Dzena slimība" — cilvēks zaudē spēju uztvert apkārtējos priekšmetus, parādības, saprast runu, notiek izmaiņas, tai skaitā arī neatgriezeniskas, cilvēka paš- identifikācijas procesā, tādēļ ļoti svarīgi, lai cilvēks, praktizējot psihotehnikas (arī — meditāciju), jo sevišķi tādas, kas paredz īpašus apziņas stāvokļus (satori, nirvānu, samadhi), vadītos pēc loģikas, intuīcijas un intelekta. Laiku pa laikam jānoslogo abas smadzeņu puslodes, kā arī jāļauj tām atpūsties.

Dzenbudismā kā filosofiskā sistēmā tiek pielietotas visdažādākās psihotehnikas, tai skaitā arī tādas, kas ietekmē cilvēka psihes uzbūvi, psiholoģiju un psihofizioloģiju. Ja nodarbojas tikai ar meditatīvo praksi, tad, no enerģētikas viedokļa, neapzinātie un nepārstrādātie zemākajās čakrās (par čakrām — nākamajās nodaļās) ieliktie karmiskie uzdevumi "vilks lejup", bet meditācijā aktivizētās augšējās čakras "raus augšup". Cilvēka biolauka struktūra tādējādi izstiepsies un kļūs "plānāka" vai pat pārtrūks divās atsevišķās daļās 3. — 4. čakras rajonā. Praktizējot visdažādākās meditāciju tehnikas, it īpaši dodot priekšroku "forsētām" tehnikām, "pašdarbības budisti" parasti aizmirst to, ka Dzena klosteros līdztekus meditāciju praksei mūki nodarbojās arī ar smagu fizisko darbu, kas izlīdzināja iespējamos "lūzumus" psihē, sakārtoja adeptu biolauka struktūras. Turklāt Skolotāji katram māceklim atrada savu individuāli diferencētu pieeju atkarībā no mācekļa sagatavotības, rakstura tipa. Ja Skolotājam trūka šādas intuīcijas, tad sekas varēja būt visai bēdīgas — psihiska saslimšana.

Šai kontekstā būtu vietā pieminēt kādu citātu no "Linczi Lu":

"Meistaram Czinšaņam bija 500 mācekļu, bet no tiem tikai mazums bija spējīgi piedalīties pārrunās, jo tie baidījās no tā, ka tiks iekaustīti. Huan-bo lūdza Linczi viņu pārbaudīt… Linczi ieradās Czinšaņas klosterī, un, tieši kā no ceļa nācis, ar ceļojuma somu plecos, iegāja meditāciju zālē, kur sēdēja pats Skolotājs. Czinšaņs nepaguva pacelt galvu, kad Linczi negaidīti iekliedzās: "Hē!" Czinšaņs apjukumā spēja tikai pavērt muti. Linczi pakratīja piedurknes un izgāja." Pēc šī atgadījuma visi mācekļi pametuši Czinšaņu, jo viņš, neatradis intuitīvi pareizu un tūlītēju atbildi, līdz ar to parādīja, ka viņam nav pietiekami dziļas un smalkas intuīcijas.

Meistara uzdevums ir "Dzena slimību" ne tikai izārstēt, bet nepieļaut vispār. Ja meistars pieņēma mācekli, viņš līdz ar to uzņēmās karmisku atbildību par mācekļa psihisko un garīgo pilnveidošanos. To atcerēties nenāktu par ļaunu kā dažādiem pašmāju Guru, tā arī viņu lētticīgajiem sekotājiem.

Ne mazāk iedarbīgas ir arī dinamiskās meditācijas. Ķermenis kustībā it kā ieplūst no vienas formas otrā. Tie, kas nodarbojas ar šo meditācijas paveidu, panāk ne tikai ievērojamu atslābināšanos, bet arī saglabā mundrumu un vērību. Bez tam dinamiskās meditācijas laikā ir atvērti visi cilvēka enerģētiskie kanāli un cilvēks spēj ieslēgties daudz pilnvērtīgākā enerģijas apmaiņā ar apkārtējo vidi. Tamlīdzīgas metodes nenāk tikai no Austrumiem — līdzīgus vingrinājumus pazinuši arī senie grieķi. Kaut arī Rietumu tradīcijā pieņemts, ka interesantas un nopietnas lietas jāklausās pilnīgā nekustībā, ar aizturētu elpu un sarauktu pieri, tomēr asinsrites traucējumi, muskuļu spazmas un apgrūtināta elpošana, ko izraisa šāds stāvoklis, nebūt nenodrošina labāku informācijas uztveri. Šajā ziņā zīmīga ir plaši pazīstamā Rodēna statuja "Domātājs" — sasprindzis, saliecies, noslēdzies sevī, viņš ir kādu domu izrāvis no Esības konteksta un nu cenšas to "izdomāt", kamēr Hsība pa to laiku attālinās no viņa…

Bez biolauka izkropļojumiem meditācijas adeptu apdraud vēl arī citas briesmas — proti, kāda būtne vai struktūra no t.s. Bardo (Astrālās pasaules, pasaules, kur uzturas mirušo gari) var iekļūt cilvēka apziņā. Tāda parādība tiek dēvēta par "apsēstību". Meditējot šķirtne starp abām pasaulēm — astrālo un mūsu ikdienas realitāti — kļūst "caurspīdīga", un svešai enerģijai iespējams šo šķirtni pārvarēt. Šāda "apsēstība" fiziskajā plānā parādās kā apziņas šķelšanās, t.i., garīga slimība — šizofrēnija. Ja cilvēks spēj pilnvērtīgi īstenot savu patieso, absolūto "Es", tad šīs svešās struktūras zaudē varu pār cilvēka personību, tās vairs nav bīstamas, jo nespēj cilvēku ietekmēt. Šo likumsakarību apstiprina arī citāts no sv. Augustīna rakstiem: "Velns pakļauj cilvēku ne ar spēku, bet ar valdzinājuma palīdzību. Dievs atņem cilvēku Velnam ne ar spēku, bet ar Taisnīgumu, Likuma palīdzību, un tas nozīmē, ka Velns neuzvar cilvēku maģiskā veidā, bet ar iedomātu vērtību palīdzību, ar viltīgu Labā un Ļaunā sajaukumu."

Pēc objektīvās laika skaitīšanas spriežot, meditācijas var būt gan ilglaicīgas, gan pavisam īslaicīgas. Subjektīvais laika ritums meditējot var izmainīties. Tas var palēnināties vai arī, gluži pretēji, — paātrināties. Nosacīti nosauksim par īslaicīgām meditācijām tās, kuras ilgst ne vairāk kā 6 — 8 stundas, bet par ilgstošām — tās, kas turpinās ilgāku laika posmu. Daži lasītāji, iespējams, būs izbrīnīti — vai tiešām tas ir reāli iespējams? Jā, bez šaubām. Kaut ari, stingri runājot, tās vairs nebūs meditācijas, bet gan īpašs dzīvesveids. Šeit vietā būtu atgādināt kādu budistu tekstu:

"Kādā lietainā dienā Tenno, kurš uzskatīja sevi par pilnībā apskaidrotu, apciemoja Meistaru Nan-inu. Tā kā ārā tobrīd lija, Meistars teica: "Es pieļauju, ka tu būsi atstājis savus apavus priekšnamā. Tad nu es gribētu zināt, kur atrodas tavs lietussargs — pa labi vai pa kreisi no tavām kurpēm?" Tenno nespēja atbildēt."

Šis piemērs parāda, cik būtiski ir koncentrēt uzmanību uz "šeit un tagad". Arī tā ir sava veida meditācija.

* * *

Iesākumā nepieciešams iemācīties ātri un pareizi fiziski atslābināties, jo muskuļu sasprindzinājums (tai skaitā arī sastingusi mīmika), apgrūtināta elpošana ir psihiskā stāvokļa somatiskas izpausmes. Psihiskais stāvoklis tiek nostiprināts ar šīm fizioloģiskajām reakcijām, un savukārt, izmainot šīs fizioloģiskās reakcijas, ir iespējams izmainīt psihes stāvokli. Pat viena doma vai vārds pēj aizstāt ārīgus kairinātājus un izsaukt organismā kādus procesus vai reakcijas.

Starp sajūtu orgāniem un kustību centriem, veģetatīvi- viscerālo nervu sistēmu pastāv cieša saikne. Tādējādi caur vienu ir iespējams iedarboties uz otru. Fiziska atslābināšanās samazina hipotalamusa aktivitāti, un līdz ar to pazeminās emocionālā uzbudināmība.

Pastāv daži tradicionāli meditācijas noteikumi, kas būtu jāievēro iesācējiem:

1. Visiem vingrinājumiem jānotiek mierīgos apstākļos, kur netraucē tuvinieku u.c. rosība, lieki trokšņi.

2.   Telpā jābūt pietiekamam komfortam: silts, sauss un svaigs gaiss.

3.   Ņemot vērā to, ka statisko meditāciju laikā palēninās asinsrite, vēlams silti saģērbties.

4.   Meditācijai jānotiek 2 — 4 stundas pirms ēšanas vai 4 — 5 stundas pēc tam (tādēļ labākais laiks meditācijai ir no pīkst. 4. līdz 5. no rīta vai no pīkst. 7. līdz 8. vakarā).

5.   Alkohols un smēķēšana — kategoriski aizliegti. Nodarbības parapsiholoģijā nav savienojamas ar atkarību no sīkiem pieradumiem.

6.   Ja meditācijai jāilgst vairāk nekā 45 minūtes, vēlams uzstādīt modinātājpulksteni.

7.    Pēc meditācijas nesteidzieties tūlīt celties un doties kārtot savas ikdienas lietas, vēlams vēl kādu laiku atslābināties un aprast ar jauniegūto stāvokli, lūlīt pēc meditācijas

nav vēlams arī skatīties televizoru vai lasīt avīzes.

* * *

Pats sarežģītākais meditāciju praksē ir iesākums — 1. un 2. meditācijas pakāpe. Viss traucē, kliedē uzmanību, satrauc, tādēļ piedāvājam divus variantus traucējošo blakus- domu novēršanai.

Pirmais variants: sauksim to par "ledlauzi". Jums jākoncentrē uzmanība uz kaut ko vienu, izklīdinot un aizgaiņājot prom visas "nepiederošās domas", to, kas nav vajadzīgs "šeit un tagad". Jūs esat gluži kā ledlauzis, kurš izšķaida ledu savā ceļā.

Otrais variants: "kamols". Jūs sākat "nepiederošās domas" "izķert" un cītīgi izdomāt līdz galam tā, lai varētu sacīt — nu manu domu kamols ir atšķetināts līdz galam.

Pirmais variants prasa vairāk spēka un gribas piepūles, tādēļ tas ir "varmācīgāks". Otrais ir "maigāks", bet, to praktizējot, jūs riskējat sapīties savās paša domās, analoģijās, asociācijās.

Tomēr laika gaitā jūsu koncentrēšanās spēja noteikti uzlabosies, un jūs spēsiet pārvarēt šīs traucējošās domas.

* * *

Un tagad piedāvājam pirmo praktisko vingrinājumu.

1. Ieņemiet meditācijas izejas pozīciju. lezemējieties. Ie- zemēšanās nozīmē to, ka jūs uzturat kontaktu ar Zemes enerģiju. Lai iezemētos, jums jānosēžas taisni, pēdas jānovieto tā, lai tās cieši saskartos ar grīdu. Novāciet no klēpja un ceļgaliem visu lieko (somas,-grāmatas,.rokdarbus). Rokas un kājas nedrīkst sakrustot. Delnas jānovieto uz gurniem, vēlams ar plaukstu uz augšu. Aizveriet acis un attālinieties no ikdienas rūpēm. Iztēlojieties, ka jums ir enerģētiska ass (koka stumbrs, aukla, sakne vai kas tamlīdzīgs), kas jūs savieno ar Zemi. Šai saiknei jāsavieno jūsu zemākā čakra ar Zemes dzīlēm, vēlams — centru. Lai jūs nemulsina tas, ka jūsu dzīvoklis, iespējams, atrodas devītajā stāvā, tam nav nekādas nozīmes. Šī enerģija spēj šķērsotNasus betona, dzelzs un koka pārsegumus. Neviens materiāls ķermenis nevar stāties enerģētisko plūsmu ceļā. Atkārtojiet šo vingrinājumu tik ilgi, līdz tas izdodas ar "pirmo piegājienu". "Ass" jūs cieši saistīs ar Zemi, un tas palīdzēs jums ne tikai uztvert jūsu Hgregora enerģiju, bet arī saglabāt paškontroli kritiskās situācijās. Nekrītiet izmisumā, ja uzreiz viss neizdodas, leze- mēšanās ir tik svarīga, ka nav vērts nožēlot tai patērēto laiku. Kad esat apguvuši iezemēšanos, varat pāriet pie tālākās meditācijas gaitas. An turpmākie vingrinājumi jums būs jāuzsāk ar iezemēšanos.

2.  Izdaliet 5 muskuļu grupas: sejas muskuļi, galvas apmatotās daļas muskuļi, kakla, roku, ķermeņa, kāju muskuļi.

3.   Iztēlojieties, ka istabas stūros atrodas 5 iededzinātas lampas.

4.  Domās nodzēsiet šis lampas, sinhroni atslābinot muskuļus — katrai lampai lai atbilst kāda no 5 muskuļu grupām. Muskuļi jāatslābina virzienā no galvas uz kājām.

5.  Izjūtiet šīs sajūtas savā ķermenī, iegaumējiet šo atslābuma sajūtu, centieties tai atrast kādu asociāciju, kas palīdzētu atsaukt atmiņā šo izjūtu — kādu tēlu, priekšmetu, smaržu, skaņu, ar kuras palīdzību jūs spētu atkal ātri nonākt šajā fiziskajā atslābināšanās stāvoklī.

6.  Izejiet no atslābuma stāvokļa. Noskalojiet seju ar aukstu ūdeni.

* * *

Nākamais vingrinājums

— tas būs nedaudz sarežģītāks par iepriekšējo. Vingrinājumam nav jābūt burtiski tādam, kā tas aprakstīts, pēc tā līdzības jūs ar laiku varat radīt kaut ko savu.

1.  Iededziniet sveci. Tai jābūt tādai, kas varētu degt ne mazāk kā 35 — 40 minūtes.

2.  Ieņemiet izejas pozīciju, izdariet iezemēšanos, kā aprakstīts iepriekšējā vingrinājumā.

3.   Koncentrējiet uzmanību uz sveces liesmu, atvairiet blakusdomas, nejaušas asociācijas, ārpasaules trokšņus utt.

4.    Liekot lietā nedaudz pacietības, jūs drīz vien šādi spēsiet noskaņoties uz meditāciju jebkurā jums ērtā vietā un laikā.

5.    Pakāpeniski jūsu nemierīgās domas atvirzīsies no trokšņiem aiz sienas, rītdienas rūpēm un jūsu niezošā deguna un pievērsīsies svecei — tās liesmas formai, krāsai, kustībām.

6.   Jūs sāksiet uztvert šo liesmu pilnīgi citā uzmanības un izpratnes līmenī. Parādīsies sajūta, ka atrodaties dievišķās uguns klātbūtnē un ka šī uguns ir ieraugāma jebkurā vietā un laikā — vajag tikai vēlēties to saskatīt.

7.   Tad pakāpeniski arī šīs sajūtas un emocijas izzudīs, un līdz ar tām izgaisīs arī laika un telpas sajūta. Pēcāk, analizējot iespaidus, izpratīsiet, ka esat bijuši viens vesels ar sveci, liesmu, visu pasauli… Tā rezultāts būs apziņa, ka ikvienā no mums ir dievišķā dzirksts un ka to ir nepieciešams cienīt.

8.  Izejiet no meditācijas, brīdi atpūtieties, nesteidzieties ķerties klāt dienas darbiem.

Jābrīdina lasītājs, ka šāda tipa meditācijas ārkārtīgi reti kad pilnībā izdodas jau pirmajā mēģinājumā. Meditācijas norise var izrādīties arī citādāka. Iespējams, ka pirmajā reizē jūs netiksiet tālāk par meditācijas pirmo pakāpi — jums traucēs blakusdomas, un jūs netiksiet ar tām uzreiz galā. Tāpēc nezaudējiet pacietību. Tiklīdz jūtat, ka pietiek, pārtrauciet meditāciju, atslābinieties. Nākamajā dienā varēsiet vingrinājumu atsākt.

* * *

Trešais vingrinājums

prasīs no jums nedaudz vairāk fantāzijas nekā abi iepriekšējie. Ņemiet vērā — nedrīkst sevi ar varu piespiest meditēt. Ja jūs īstenībā nevēlaties meditēt, nedariet to "pienākuma pēc". Tomēr arī slinkums nav pieļaujams.

1.   Izejas pozīcija, iezemēšanās.

2.  Sasniedziet stāvokli, kad blakusdomas izzūd. Koncentrējiet uzmanību uz Savrasova gleznu "Krauķi atlidojuši". Varat lietot no žurnāla izgrieztu reprodukciju, vēlams — labas kvalitātes. Ja jums nav pieejama šīs gleznas reprodukcija, izmantojiet kādu no V.Purvīša pavasara ainavām.

3.  Jūs aplūkojot kopš bērnības pazīstamu populāru gleznu. Kaut kur jūs noteikti būsiet to jau redzējuši. Jūsma var rasties asociācijas saistībā ar jūsu bērnību, piemēram, skolu. Vēlāk jūs varat šo reprodukciju izmantot, lai atsauktu atmiņā attiecīgās asociācijas — lai ieraudzītu sevi it kā no malas, saprastu kaut ko sevī, varbūt kādu līdz šim neatrisinātu bērnības problēmu.

Sākumā jūsu uztveri traucēs reprodukcijas sliktā kvalitāte, papīra spīdums utt. Bet pakāpeniski tas viss izgaisīs, un jūs gluži kā iekusīsiet gleznā — kļūst dzirdami pavasara trokšņi, putnu čalas, sajūtama pavasarīga saulīte. Debesīs peld viegli, gaisīgi mākoņi. Kupenas jau sāk kust. Viss dzīvais mostas. Ari jūs izjutīsiet spēku pieplūdumu. Pievērsiet uzmanību enerģētiskajiem centriem — čakrām. Vēlākā attīstības stadijā jūs spēsiet detalizēti izšķirt tās enerģijas plūsmas, kas virzās cauri čakrām.

4.  Tad centieties šīs enerģijas plūsmas izlīdzināt. Tādējādi jūs izlīdzināsiet savu biolauka struktūru. Ar terminu "biolauka struktūra" šeit tiek domāta triju ķermeņu — fiziskā, astrālā un mentālā — vienība. Novēliet daudz laimes gleznā redzamajiem krauķiem un visai pasaulei. Nepazaudējot labo noskaņojumu, "izejiet" no attēla.

5.  Pēc meditācijas nesteidzieties uzsākt darbu, kas prasa koncentrēšanos un piepūli. Dariet kaut ko vienkāršu un ikdienišķu — aplejiet puķes, apmīļojiet mājdzīvniekus, aprunājieties ar kaimiņiem.

Vēl tikai jāpiebilst, ka šo meditāciju vēlams veikt no pīkst. 5. līdz. 9. rītā — jo gleznā ir attēloti bērzi, kuru enerģētiskā aktivitāte tieši šajā laikā ir visaugstākā. Šajā laikā bērza enerģija ir nomierinoša, spēcīga un vienmērīga. Tā veicina dvēseles brūču sadziedēšanu, palīdz ārstēt neirotiskus stāvokļus, nemieru. Agrā pavasarī koku enerģētiskais līmenis sasniedz apmēram 50 — 60 % no sava vasaras maksimuma.

* + *

Meditācija var izrādīties noderīga arī grūtos dzīves brīžos, kad jāizdara izvēle, no kuras atkarīga jūsu dzīves turpmākā gaita. Ja jūsu izdarītā izvēle būs aplama, t.i., — ja to noteiks jums piemītošā lepnība, bailes, skaudība, alkatība u.c., tad dzīve jums atkal un atkal izvirzīs līdzīgas problēmas. Ja jūs nespēsiet reizi par visām reizēm šo "mezglu" atšķetināt, jūs velti zaudēsiet enerģiju un laiku, tiks apdraudēta jūsu garīgā tālākvirzība. It īpaši nozīmīgi tas ir tajos gadījumos, kad pareizs risinājums ir karmiski nozīmīgs jūsu dzīvē.

Lai pareizi izvēlētos, jums vispirms jānoskaidro grūtās situācijas būtība. īpaši svarīgi to darīt, ja šāda tipa situācijas jūsu mūžā atkārtojušās daudzkārt. Praktizējot sekojošo meditāciju, jūs iemācīsieties noteikt grūto situāciju cēloņus, un līdz ar to — arī veidus, kā šīs situācijas risināt.

Šī meditācija uzskatāma par ilgstošo meditāciju. Iespējams, ka jums šis vingrinājums būs nepieciešama tikai dažas reizes mūžā.

1.    Izpētiet savas sajūtas, emocijas, domas, ko izraisa konkrētā situācija. Tad koncentrējieties uz problēmu. Kad būsiet atraduši problēmas cēloņus un veidus, kā to risināt, varēs uzskatīt, ka meditācija beigusies.

2.  Centieties noskaidrot, kā jūsu situācija vērtējama no ētikas (tikumības, morāles) viedokļa.

3.  Lietojot ētiskās kategorijas, analizējiet tās līdzīgās situācijas, kas jūsu dzīvē jau atgadījušās līdz šim un kuras neesat bijuši spējīgi izprast un risināt. Šo situāciju pamatā, bez šaubām, izrādīsies Bailes, Lepnība un Skaudība (vai kāda no šo īpašību kombinācijām).

4.   Tad noskaidrojiet — bet ko tad jūs īsti vēlaties? Kas jums vajadzīgs? Iztēlē veidojiet to sava "Es" tēlu, kādu jūs vēlētos redzēt sevi dzīvē.

5.  Pieņemot lēmumu un izdarot izvēli, pievērsiet uzmanību veidiem, kā realizēsiet savus nolūkus. Jāatgādina, ka mērķis — tā ir šī mērķa sasniegšanā pielietoto līdzekļu summa. "Ko sēsi, to pļausi", citiem vārdiem sakot: kādus līdzekļus izraudzīsieties mērķa sasniegšanai, tādu mērķi arī sasniegsiet, neatkarīgi no tā, kādi bijuši sākotnēji skaļi paustie ideāli.

6. Pirms sākat realizēt dzīvē savu "jauno Es" un savus īstenos nolūkus, "pielaikojiet" šo savu "jauno Es" reālajai dzīvei un tās iespējām. Vai jūs spēsiet to realizēt uzreiz, vai varbūt izvēlēsieties pakāpenisku taktiku? Vai jūtaties laimīgāks pēc šīs meditācijas? Ja tā — tad uz priekšu!

* * *

Tātad — eksistē četri galvenie principi, kas jāievēro meditējot:

1.                        Fiziska atslābināšanās un iezemēšanās (kontakts ar Zemes enerģētisko lauku).

2.Prasme iztēloties, vizualizēt tēlu jūsu iztēlē jeb t.s. mentālajā ekrānā. Svarīgi prast uzskatāmi iztēloties jums nepieciešamos tēlus (domformas), kā arī notvert tās izjūtas, ko rada jūsu smadzenēs nonākušās domformas.

3.                        Meditācijai jāsagādā jums atvieglojuma, apmierinātības sajūta.

4.                        Jāprot laicīgi beigt meditāciju. Tai nav jākļūst nogurdinošai.

Varam ieteikt arī kādu no ilgstošajām meditācijām, proti — SAVU KAITĪGO PARADUMU NOVĒROŠANU UN NOVĒRŠANU.

Izvēlieties kādu vienu īpaši kaitīgu paradumu, kā, piemēram, zobu griešanu, uzacu raukšanu, nepareizu stāju, strādājot pie rakstāmgalda, nagu vai zīmuļu graušanu utt. Ja šādu paradumu jums nav —, kas nešķiet īpaši ticami, — varat pievērsties savai elpošanai — lai tā būtu vienmērīga, pareiza, vai vispārīgai ķermeņa stājai — kā jūs ejat, vai neesat sašķiebušies, sakumpuši? Kāda ir jūsu ierastā sejas izteiksme? Varbūt jūs pastāvīgi viebjaties? Mēģiniet pieķert sevi "nozieguma vietā" un "uz karstām pēdām" izlabot trūkumu. Tieciet galā vispirms ar vienu no šādiem kaitīgiem paradumiem, tad ķerieties pie nākamā.

Atcerieties: meditācija ir domāta, lai stiprinātu jūs šīs, reālās dzīves uzdevumu risināšanai, nevis tam, lai jūs, atteikušies no reālās dzīves un pasaules, iegrimtu savu ilūziju un sapņu pasaulē! Tādai aiziešanai no reālās dzīves problēmām var būt bēdīgas sekas — garīga slimība, pašnāvība, depresijas. Esiet paškritiski un modri! Dzīve ir darbs, nevis nepārtraukta eiforija!

Bez tam panākumi meditācijā un jaunā informācija, ko jūs šādā kārtā gūsiet, var rosināt jūsos pilnīgi nepamatotu personīgā nozīmīguma sajūtu. Cilvēks var zaudēt paškontroli, kas arī var novest pie dažādiem t.s. apsēstības veidiem. Tādēļ daudz būtiskāk ir nevis nodoties "astrāliem lidojumiem", bet gan pilnveidot sevi, savu raksturu — izskaust egoismu, lepnību, bailes. Tās panākams tikai un vienīgi grūtā darbā ar jūsu ikdienas dzīvi un tās dažādajām situācijām. Jo "grūtāka" ikdiena, jo vairāk darba. Neizvairieties!

Psihiskā aizsardzība

Plašākā nozīmē aizsardzība ir pasīva pretošanās izmaiņām kā iekšējā, tā ārējā vidē.

Aizsardzības veidus var aptuveni iedalīt trīs grupās:

1.  Paņēmieni, kas veicina tonusu un enerģijas pieplūdi.

2.   Paņēmieni, kas ļauj izvairīties no ārējās iedarbības.

3.   Atklāta vēršanās pret agresiju.

Parasti sadzīvē cilvēks psihotraumas risina, mākslīgi samazinot problēmas nozīmību (pēc principa "vīnogas vēl zaļas"), izgāžot dusmas uz izvēlētiem līdzcilvēkiem, dzīvniekiem, izstumjot problēmu zemapziņā, projecējot "ienaidnieka tēlu" uz. citiem u.tml. Lai nu kā, visu nule uzskaitīto paņēmienu mērķis ir viens: "Dari ko darīdams, bet lai būtu ērti un droši!" Kā jau būsiet pamanījuši, tik komfortablu stāvokli sasniegt nav nemaz tik vienkārši. Tāpēc dažādu kursu un semināru apmeklētāju galvenais jautājums bieži vien ir: kā aizsargāties? Minētie sadzīves piemēri nevienu visā pilnībā neapmierina.

Aizsardzībai jābūt drošai, ilglaicīgai, tai jāaptver visa telpa, kur cilvēks atrodas, bez tam tai jābūt saistītai ar kādu no Egregoriem un jāiedarbojas uz cilvēka biolauku kopumā — ne tikai fiziskajā, bet arī astrālajā un garīgajā līmenī.

Parasts cilvēks nezina, kad un kas viņam var uzbrukt. No otras puses, —ja cilvēks nepārtraukti domā par iespējamiem uzbrukumiem, šādas domas provocē uzbrukumu. Ja cilvēks ieņēmis "upura" pozīciju, "bende" nebūs ilgi jāgaida! Uzbrucējs vienmēr izvēlas upura vājāko punktu — kādu emociju, neatrisinātu karmisku problēmu. Tātad — var izdarīt secinājumu — aktīva aizsargāšanās pēc savas būtības ir pasīvs uzbrukums, tāpēc ka aizsargājoties mēs it kā ierindojam sevi vienā līmenī ar uzbrucēju un kļūstam sasniedzami uzbrucējam — ko tas arī ir centies panākt. Vislabāko aizsardzību sniedz ētikas principu saglabāšana. Ja mēs kaut ko neieredzam vai baidāmies, mēs veidojam enerģētiskas saites — vienalga, vai nu tas būtu cilvēks, parādība vai notikums. Naida saites ir tikpat spēcīgas kā mīlestības veidotās. Lai izvairītos no nevēlamām saiknēm, jāspēj būt neitrālam. Ja mēs nesaistām savus ienaidniekus pie sevis, tad līdz. ar to mēs atzīstam viņu tiesības uz savu viedokli un domām, un līdz ar to viņu pretenzijas kļūst "viņu problēma" un uz jums vairs neattiecas. Nav jācenšas "iemīlēt savu ienaidnieku", iesākumā pietiks jau ar to, ka iemācīsieties viņu neienīst. Turklāt — katru uzbrukumu, vai nu tas izpaužas fiziskā vai mentālā plānā, var aplūkot no "dzīves skolas" viedokļa — proti, kā mācību. Uzbrukumi parādīs jums jūsu vājās vietas, lai jūs saprastu, uz ko jāvērš uzmanība, ar ko jāstrādā. Tāpēc uzbrukumus var uztvert pat ar pateicību. Bet šai pateicībai tādā gadījumā jābūt patiesai, jo jebkura liekulība ir bīstama jums pašiem.

Un tagad "klasiskais" aizsardzības vingrinājums:

1.   Ieņemiet meditācijas sākumpozīciju, iezemējieties.

2.  Iztēlojieties, ka ap jums telpā atrodas bezgalīga siena.

3.    Iztēlojieties, ka šī siena ir bezgalīga arī laikā, ka tā vienmēr ir pastāvējusi, pastāv un pastāvēs nākotnē, ka tā aptver visu Izplatījumu.

4.   Iztēlojieties, ka siena ir nesagraujama.

5.  Iztēlojieties savu galveno Egregoru kā zīmi vai jēdzienu. Varat izmantot kādu lūgšanu vai mantru, lai nonāktu saskarsmē ar Egregora enerģiju. Izjūtiet enerģiju, ko Egre- gors jums sniedz. Uzticiet savu aizsardzību Egregoram.

6.  Izjūtiet pilnīgas drošības stāvokli. Iegaumējiet šīs sajūtas. Varat izmantot kādas asociācijas, lai turpmāk būtu vieglāk to atsaukt atmiņā. Tādējādi jūs vēlāk spēsiet īsā laikā atjaunot šo aizsardzību.

7.  Izejiet no meditatīvā stāvokļa. Vai pasaule jums šķiet tāda pati kā pirms šī vingrinājuma? Strādājiet tik ilgi, līdz drošības sajūta ieaužas jūsu zemapziņā. Tomēr galvenā garantija drošībai arvien būs tīras domas un tīra rīcība, ētikas likumu ievērošana.

Pats galvenais šajā vingrinājumā ir nevis panākt noturīgu domformu "siena", bet gan atrast stāvokli, kurā izjūtat harmonisku vienotību ar visu pasauli — proti, ka esat daļa no pasaules, un tāpēc ne pasaule jums, ne jūs pasaulei ļaunumu nekad nenodarīsiet.

Vēl jāpiebilst divas lietas. Pirmkārt, ar mums dara to, ko mēs atļaujam ar sevi darīt, ja kāds mūs apvaino, ņirgājas par mums, uzbrūk — tātad mēs esam atļāvuši to darīt. Arējai agresijai pievienojas mūsu pašu mazvērtības sajūta, nepareiza psiholoģiskā nostādne — un uzbrukums noteikti notiks.

Otrkārt, tā kā šobrīd modē nākušas Austrumu kaujas mākslas, citēšu Mutorjū bezzobena cīņas skolas dibinātāja Jamaskes vārdus:

"Mēs centīgi vingrināmies, lai sasniegtu tādu apziņas stāvokli, kurā neeksistē ienaidnieks; ja mēs koncentrējamies uz mūsu pretinieka salīdzinošo spēku vai vājumu, šis apziņas stāvoklis zūd. Ja mēs saduramies ar veiklu pretinieku un atvirzām tā zobenu — mēs iztēlojamies šī pretinieka spēku un paši nespējam dot triecienu. Ja mēs uzskatām, ka pretinieks ir vājš, mēs viegli paceļam zobenu. Tas pierāda, ka ārpus apziņas nenotiek nekas. Bet "bez zobena" nozīmē būt bez apziņas; būt bez apziņas nozīmē to, ka apziņa nekur neapstājas un vienlaicīgi ir visur. Ja apziņa apstājas un sastingst, parādās ienaidnieks, bet, ja apziņa ir plūstoša, — nekādu ienaidnieku nav, tie nevar parādīties. Šeit meklējama teiciena "Pasaules Gars piepilda Debesis un Zemi" jēga — ienaidnieka kā tāda NAV Vingrinieties dienu un nakti, un jūs sasniegsiet šo universālo stāvokli. Nešaubieties.

Ienaidnieku, agresiju, uzbrukumu, ievainojumu — to visu radām mēs paši.

Cilvēks ir pasargāts, atrodoties kontaktā ar Zemi. Tāpēc visos meditatīvajos vingrinājumos tiek prasīts iezemēties. Tādējādi cilvēks nodrošina sev saskari ar Zemes enerģētisko lauku.

* * *

Spēja radīt noturīgas domformas — tas ir viens no dziednieka jeb ekstrasensa veiksmes pamatnosacījumiem. Iesākumā nav noteikti jāredz "tēls" skaidri. Iemācieties "ķert stāvokļus", izsaukt sevī sajūtas, ko rada tēls, kuru vēlaties iztēloties. Ja nespējat iztēloties "sienu", mēģiniet atsaukt atmiņā kādreiz pārdzīvotas miera, drošības, garīga līdzsvara sajūtas.

Domformas, enerģija — to visu iespējams projecēt Astrālajā pasaulē. Nokļūstot astrālī (ikviens no mums tur nokļūst miegā — sapņojot), cilvēks tur sastopamo uztver kā notikumus, redzējumus, kaut arī tās ir tikai enerģijas plūsmas un dažādu stāvokļu vizuālas transkripcijas, t.i. — domformas. Miegā cilvēks atrodas citā uztveres režīmā, tomēr pamostoties spēj izjusto atcerēties tikai tēlos un formās, kas raksturīgas viņa "dienas dzīvei". Nomodā cilvēks parasti atrodas fiziskajā plānā un astrālajām domformām nav pieejams. Kamēr cilvēks saglabā saikni ar fizisko plānu, astrālās "izrādes" viņu nespēj iesaistīt "lomā", viņš tur var atrasties tikai kā novērotājs. Neieinteresētības (neitralitātes) princips ir arī astrālās aizsardzības pamatā.

Apmeklējot Astrālo pasauli, neaizmirstiet, ka tā ir iztēles pasaule, Ja jūs iesaistieties šajā pasaulē, tad ar tās spēkiem ir jācīnās ar iztēles palīdzību. Atšķirīga ir eiropiešu un Austrumu okultisma tradīciju pieeja šajā jautājumā. Austrumu okultisti dod priekšroku pasīvai, neitrālai vērošanai, bet Rietumu magi iecienījuši aktīvu darbību. Eiropietim nepatīk vērot, bet gan darboties. Tādēļ ari Rietumu metodes un attieksme pret aizsardzību astrālā plānā ir citāda — tiek ieteikts pretinieku apšaudīt ar astrālajām raķetēm, ieslodzīt "maisā", izlietot aizliegtus karatē paņēmienus… utt. Bet ja nu pretinieks nepadodas, bet, gluži otrādi, izrādās spēcīgāks? Tad neatliek nekas cits, kā dziestošā balstiņā saukt pēc Dieva palīdzības, varbūt viņš jūs tomēr izdzirdēs…

Okultisti izšķir divus veidus, kā var notikt astrālās pasaules iespiešanās fiziskajā plānā:

—   abas pasaules atdalošā "priekškara izdilšana";

—   "priekškara saraušana", kā rezultātā astrālās būtnes pēkšņi parādās fiziskās uztveres sfērā.

Pirmajā gadījumā parasti cilvēkam parādās sajūta, it kā blakus atrastos kādas neredzamas būtnes. Parasti šo sajūtu pavada bailes, kas var pāriet arī pilnīgā panikā un izpausties neadekvātā uzvedībā. Šādas bailes ir pilnīgi pamatota un dabīga dzīva organisma reakcija uz neprognozējamu, neadekvātu situāciju. Patiešām — tamlīdzīgā situācijā nav objektīvas iespējas prognozēt notikumu attīstību, jo jau esošie uztveres un uzvedības stereotipi šeit absolūti neder. Tie vienkārši nespēj vairs "darboties automātiskā režīmā". Tādēļ uztverei un uzvedībai jāpāriet uz "rokas vadības režīmu", un jums jābūt gatavam uz pilnīgi visu. Jūsu ķermenis gatavojas reaģēt uz jebkuru iespējamu triecienu — šis stāvoklis tad arī tiek sajusts kā nenoteiktas bailes, satraukums, šausmas.

Ideāls eksperiments, kas modelē tamlīdzīgu situāciju, — pastaiga vienatnē mežā tumšā naktī. Vēlams, lai laiks būtu vējains. Principā situācija nav bīstama, jo mūsu mežos nav sastopami ne tīģeri, ne aligatori, un ari kriminālā pasaule iecienījusi citas apmešanās vietas. Šāda pastaiga ļaus jums visā pilnībā izbaudīt sajūtu, kādu rada beziemesla šausmas. Šīs bailes uzvarēt nav iespējams, jo tās vienkārši ir jūsu organisma dabīga reakcija. Bailes, gluži otrādi, var uzkrāt un izlietot jūsu personīgā spēka vairošanai. Bailes nav iespējams neitralizēt, ne tās apspiežot, ne arī iedvešot sev, ka "viss kārtībā". Jums jāizmanto formula "lai notiek tas, kam jānotiek". Intelekts līdz ar to beigs aprēķināt visas iespējamās un neiespējamās situācijas un piekritīs tam, kas notiek. Jūs izjutīsiet zināmu atslābumu, un jūsu uztvere saasināsies.

Gadījumā, ja noticis "priekškara pārrāvums", astrālās būtnes kļūst fiziski uztveramas. Šādā brīdī vispirms nepieciešams skaidri apzināties notiekošo. Reizēm astrālās būtnes izpaužas kā fiziski sadzirdamas balsis, kas lielākoties skan naidīgi, uzmācīgi un draudīgi. Iās var uzdoties par jebko — atkarībā no astrālās kontaktpersonības — senatnē tamlīdzīgas būtnes sevi nosauca par Belcebulu vai Asmodeju, vēlāk— par Napoleona garu, mūsdienās visizplatītākā versija ir "citplanētieši". Šīs balsis ārkārtīgi reti sniedz kādu kaut nedaudz noderīgu informāciju. Visbiežāk tās mudina vai aizliedz veikt kādu darbību. Tiklīdz svešā balss cenšas uzspiest jums savu gribu, — jums jāzina, ka tā ir naidīguma pazīme. Gan šādas, gan cita veida balsis, ja vien tās tiek uztvertas nopietni, var novest jūs psihiatriskajā slimnīcā. Šādu balsu "stiprā puse" ir to uzbrukuma pēkšņums, kad upuris nepaspēj kritiski novērtēt situāciju. Ja ar tamlīdzīgu parādību cilvēks sastopas pirmoreiz, tad nepadoties tās ietekmei ir grūti. Aprakstot šo procesu, varam lietot līdzību no ikdienas dzīves, piemēram, kāds mūs rupji aizvaino. Mēs apvainojamies! Mēs nejūtam nekādas īpašas pret mūsu biolauku vērstas manipulācijas, vienīgais, ko sajūtam — negatīvas emocijas. Mēs atklājam, ka apvainotājs ir slikts un rīkojas slikti. Neciena mūs, necienīgi izturas, apvaino! Un gandrīz nekad mums neienāk prātā, ka līdz ar to esam jau sākuši "dancot pēc svešās stabules". Mēs jau esam pieņēmuši to psihoemocionālo stāvokli, ko mums uzspiež svešais. Mēs sākam uztraukties (kas mums nepavisam nav vajadzīgs), neadekvāti uzvesties (tā vecas tantiņas sabiedriskajā transportā lamā jauniešus, valdību un prezidentu). Neieredzot ienaidnieku, mēs ļaujam tam gūt varu pār sevi! Ļaujot sevi emocionāli "ievilkt" tamlīdzīgās situācijās, mēs zaudējam paškontroli, "iestrēgstam", lieki izšķiežam enerģiju. 'lāpāt notiek arī saskarsmē ar astrālajiem spēkiem. Ja halucinācijas mūs nesatrauc, tās absolūti nespēj mūs ietekmēt, un līdz ar to tām nav pilnīgi nekādas varas pār mums. Tāda halucinācija zaudē savu bīstamību un ir uztverama vienīgi kā interesants eksperiments. Ar astrālo būtni var uzsākt sarunu — ne fiziskajā, bet mentālajā līmenī, bez vārdiem, domās. Var uzdot jautājumus un saņemt atbildes, lai gan, kā jau teicām, šādas informācijas ticamības pakāpe ir gaužām zema. Ja cilvēks ir patiess savos meklējumos un vēlas izprast pasaules būtību, tad viņš var sastapt arī tā dēvēto astrālo Skolotāju — "intuitīvās sfēras personificētu projekciju astrāli". No šī Skolotāja var saņemt vērtīgu informāciju. Atšķirībā no visām pārējām balsīm šis Skolotājs atbild tikai uz to, ko viņam jautā. Dažreiz atbildes vietā tiek dots padoms veikt kādu darbu (parasti kaut ko tādu, kas saistīts ar "pārslodzi" un dod iespēju sasniegt jaunu apziņas līmeni). Ja pieprasītā darbība nav pārāk bīstama un jūs esat pārliecināts, ka padomdevējs nejoko (gadās arī tā!), tad varat šo darbu veikt un saņemt tiešām noderīgu informāciju.

Piespiedu energoapmaiņa jeb vampīrisms

Ikdienas rosībā mēs nepievēršam vērību kādai parādībai, kuras ietekmi toties jo bieži i/jūtam uz savas ādas. Visi mēs savā starpā esam saistīti ar neredzamām saiknēm. Mūs vieno enerģētiskas saites. Cilvēkiem vienmēr ir piemitusi spēja atdot savu un pieņemt syešu enerģiju. Mēs intuitīvi jūtam, ka vieni cilvēki spēj mūs uzmundrināt, bet citi — nomākt, nogurdināt. Pēdējie tad arī ir tā saucamie "vampīri .

Kā no tiem izsargāties?

Viduslaiku okultisma literatūrā ieteiktie līdzekli — ķiploki, pīlādža zari, sidraba lodes, āmuļi — iedarbojas vāji. Iemeslu, kādēļ rodas vampīrisms, ir daudz, bet tos visus var reducēt uz vienu pirmcēloni — zaudēta harmonija cilvēka un apkārtējās vides attiecībās. Tāpēc cilvēks, kurš nespēj gūt enerģiju no apkārtējās vides normālā ceļā, to iegūst uz līdzcilvēku rēķina.

Šī problēma ir plašāk izplatīta, nekā tas daudziem no mums šķiet. Daudzi vampīri paši nemaz nenojauš, ka dzīvo "uz citu rēķina". Viņi pieredzes ceļā noskaidro situācijas un cilvēkus, kas tos uzmundrina, kur tiem ir ērti, un, īpaši nedomājot, tos uzmeklē atkal un atkal.

tādus ļaudis nosacīti var iedalīt divās grupās — aktīvi agresīvajos un pasīvi noslēpumainajos. Viņu mērķi ir pilnīgi vienādi, atšķiras tikai "darba paņēmieni". Aplūkosim dažus piemērus.

Aktīvi agresīva uzvedība — nekaunība. Jā — viselementārākā nekaunība, kuras mērķis — izraisīt "donorā" vainas sajūtu vai dusmu uzplūdus: "tev vajag darīt to un to, tavs pienākums pret mani ir…" Cilvēks, kurā reiz izraisīta šāda vainas jeb parādnieka sajūta, jutīsies vainīgs vienmēr un visur — vainīgs vecāku priekšā, vainīgs sievas, skolotāja, policista, pārdevēja priekšā, utt… Sevišķi plaši šis noskaņojums izplatīts mūsu postpadomju vidē. Vainas komplekss rada "kanālu" enerģijas noplūdei, kā arī noskaņo "donoru" uz vampīram "vajadzīgo vilni".

Otrs — pasīvi noslēpumainais tips. Šie vampīri mīl savus upurus mocīt ar mājieniem, pusvārdiem, nopūtām: "es tā centos tavā labā, bet tu to visu nenovērtē… ", izraisot atkal to pašu vainas sajūtu. Kad tas panākts, vampīrs piekļūst upura enerģijai un apmierināts "barojas" ar to.

Jāsaka uzreiz — "vampīrisms" ir ļoti smaga un bīstama slimība. Lai no tās atveseļotos, cilvēkam būtiski jāmaina attieksme pret dzīvi, jāpaaugstina savs garīgais potenciāls, jāpārveido personība. To paveikt spēj tikai un vienīgi cilvēks pats. Neviens cits no malas šeit palīdzēt nespēj — jo cilvēka garīgo pasauli izmainīt var tikai viņš pats. Var vienīgi palīdzēt apzināties problēmu, izprast situāciju — un arī tikai tādā gadījumā, ja slimais pats tam ir garīgi nobriedis.

Par liekēdību vampīriem maksāt nākas dārgi. "Ar svešu mantu bagāts nekļūsi" — šis sakāmvārds ir spēkā ari šeit. Pieradums dzīvot uz citu rēķina noved pie traucējumiem biolauka struktūrā, jo vampīri līdz ar svešo enerģiju uzņem ari svešu informāciju, svešas sāpes, domas, slimības. Emocionālajā sfērā tas var novest pie smagas depresijas, bet fiziskajā — pie sirdskaitēm, sākot ar aritmiju un beidzot ar infarktu.

"Pastāvīgie donori" diezgan savdabīgi reaģē uz izteiktu vampīrismu: atgadās dusmu lēkmes (tai skaitā arī vērstas uz absolūti nevainīgām personām), seksuālas novirzes, alkoholisms, narkotikas — tas viss kādu laiku cilvēkam "palīdz savākties", tomēr tamlīdzīga stimulācija sagrauj cilvēka enerģētisko sistēmu un arī noved pie bēdīgām sekām.

Vai pastāv kādi aizsardzības paņēmieni?

Jā, protams. Šīs grāmatas kontekstā jūs jau būsiet sapratuši, ka vislabākā aizsardzība ir neitralitāte, "caurspīdīgums", neiesaistīšanās jebkādās vampīra manipulācijās. Aplūkojot konkrētus gadījumus, kļūst skaidrs, ka vampīri arvien piekļūst "donoru" vājajiem punktiem, proti, — ja donorā pašā mīt ļaunums, bailes, alkatība, tad viņš kļūs sasniedzams kādam vampīram. Tādēļ pēc būtības vampīrismā vainojami paši "donori". Viņi nespēj aizsargāties, jo lielākoties nemaz nevēlas izprast, kas ar viņiem notiek. Bet, lai atbrīvotos no "vampīriem", vispirms ir jāizanalizē notiekošais, ener- goapmaiņa ar vampīru ir jāpaceļ daudz augstākā, garīgā līmenī.

Tātad — nekā jauna: godīgums, miers, mīlestība. Ja saglabāsiet iekšēju mieru, nesatrauksieties, spēsiet būt neitrāli, vampīrs, pieradis pie citas attieksmes, vai nu nozudīs no jūsu redzesloka vai arī būs spiests pārvērtēt savu attieksmi pret dzīvi — viņam tiks dota iespēja izveseļoties.

Ja enerģijas apmaiņa starp cilvēkiem notiek augstā garīgā līmenī (piemēram, starp garīgu interešu vienotiem draugiem), ieguvējas ir visas procesā iesaistītās personas. Šādām attiecībām raksturīgs patiesums un godīgums, tās prasa godīgu garīgu piepūli. "Tradicionāls vampīrs" barojas no zema līmeņa "vitālās" enerģijas, ko iegūt ir daudz vieglāk, jo tā neprasa garīgu atdevi.

* * *

Dažādu psihotraumu un stresa rezultātā cilvēka biolaukā paliek brūces. Tās vairāk vai mazāk aizvelkas, bet pilnībā nesadzīst un pie mazākā satricinājuma atkal sāk "asiņot". Tādēļ pašaizsardzības nolūkos cilvēks cenšas izveidot sava veida "aizsargbruņas", "čaulu", kurā, kā tam šķiet, viņš jūtas drošībā. Tas nav sliktākais, bet nav arī labākais risinājums. Tamlīdzīgas aizsardzības rezultātā cilvēks kļūst apātisks, vienaldzīgs, viņa jutīgums samazinās.

Tāda aplama čaula atsvešina mūs no citiem cilvēkiem un apkārtējās pasaules. Bez tam tā norobežo mūs arī no mūsu pašu Augstākā Es (nejaukt ar ikdienišķo Ego!), kā rezultātā tiek pazaudēta saikne ar realitāti. Cilvēks kļūst nebrīvs. Šādi cilvēks izveido šauri egoistiskus Egregorus, kas galu galā nomāc šī cilvēka pašrealizācijas iespējas.

Jāpiezīmē, ka garīgās traumas cilvēkiem nenodara nelabvēļi, garīgās traumas rodas paša cilvēka reakcijas iespaidā. Ja cilvēks nevienu neienīst un neapvainojas, viņš ir no tā pasargāts.

Tāpēc vēlreiz: mācieties piedot! To var uztvert divējādi. Bieži vien mēs sakām: es varu piedot, bet es to nemūžam neaizmirsīšu! Tas būtībā nozīmē — nemūžam nepiedošu! Ikdienā cilvēks bieži vien "stumj" aizvainojumu zemapziņā, jo tā ir vieglāk. īstena piedošana ir gatavība atteikties no otra "rīcības" vērtējuma. īsta piedošana "sadedzina" notikušā cēloņus un sekasJPiedodot cilvēks stājas uz t.s. Karmajo- gas ceļa — savas individuālās karmas uzlabošanas ceļa.

Auras un čakras

Jau iepriekšējās nodaļās stāstījām, ka cilvēkam ir vairāki "smalkie ķermeņi" un aura. Aura ir cilvēka biolauks, enerģētiskais starojums. Daudzi iesācēji saskata to kā gaiši pelēku starojuma joslu. Bieži vien auras pētīšanai eksatrasensi lieto "mentālo ekrānu" jeb Trešo Aci, kas ļauj ieraudzīt auru visdažādākajās krāsās un izlietot tās diagnostikā. Veselīga aura pēc formas ir olveidīga, vienmērīgi aptver visu cilvēka ķermeni, priekšpusē būdama nedaudz biezāka. '1ās nokrāsas ir tīras, mirdzošas, starojums — vienmērīgs. Slima cilvēka aura sāk bālēt un dažos gadījumos pat izgaist vēl pirms cilvēka nāves. Personām, kas slimo ar garīgu slimību — šizofrēniju (personas dalīšanos), ari aura bieži vien izskatās nevienmērīga, it kā sastāvoša no vairākām daļām. Pašā augšējā veselīgas auras daļā var saskatīt kaut ko līdzīgu gaismas strūklakai, ko Austrumos dēvē par Ziedošo Lotosu. Tas maina krāsu atkarībā no cilvēka noskaņojuma — tāpat kā aura kopumā. Pēc auras krāsas var spriest par cilvēka garīgās attīstības līmeni, garīgo un fizisko veselību. Tomēr nav iespējams visām daudzveidīgajām auras nokrāsām sniegt precīzu un sīku aprakstu, jo, pirmkārt, — krāsu uztvere mēdz būt visai subjektīva, otrkārt, — iesācējam sīkus aprakstus nebūs iespējams izmantot.

Ir svarīgi ne tikai auru ieraudzīt, bet arī zināt, ko konkrētā krāsa šim konkrētajam cilvēkam nozīmē tieši šobrīd. Aura — enerģijas plūsmas — atrodas nepārtrauktā kustībā, un tāpēc arī krāsas izmainās, pārvēršās, sajaucās. Ik reizi aura jāskatās tā, it kā jūs to darītu pirmo reizi dzīvē. Tomēr attiecībā uz krāsām eksistē zināmi vispārēji principi.

MELNĀ KRĀSA

Nāves un sagrāves krāsa. Var vēstīt par depresiju, it īpaši, ja tā parādās ap galvu. Bet, no otras puses, — nāve ir dzīvības pretstats, un pēc nāves seko katra jauna dzimšana. Tādēļ šāds stāvoklis var būt arī pirms jauna uzplaukuma, atdzimšanas. No šāda redzes viedokļa melnā ir atzīstama krāsa, kas attīra dvēseli no vecā. Lai atdzimtu jaunais, jāiet bojā vecajam.

PELĒKĀ KRĀSA

Skumjas, garlaicība, nespēks, bieži vien zem šīs krāsas maskējas arī bailes, dusmas, skaudība.

BRŪNĀ KRĀSA

Brūnā ir Zemes krāsa, tā norāda uz spēcīgu saikni ar fizisko plānu. Ja tā ir bāla, izplūdusi, tad var spriest par cilvēka enerģijas novājināšanos, iespējams, vampīrisma vai kādas nevēlamas saiknes rezultātā (t.s. lāsti).

ZAĻĀ KRĀSA

Mūžības, evolūcijas, radīšanas, pieauguma krāsa. Tas klātbūtne aurā liecina par dziednieka spējām, par to, ka cilvēkam ir mērķis dzīvē. Gaiši zaļa nokrāsa norāda uz garīgas attīstības procesiem, cerībām. Nepatīkama zaļā nokrāsa — slikts raksturs, zaglīgums.

GAIŠZILĀ KRĀSA

Visbiežāk norāda uz seksuālām kaislībām, bet tā var liecināt arī par aizrautību darbā (seksuālās enerģijas transformāciju), norādīt uz saikni ar mākslu, reliģiju, mūziku.

TUMŠZILĀ KRĀSA

Radīšanas, pašizpausmes krāsa. Tā izteic vīrišķās dabas sievišķo pusi. Norāda uz cilvēka aizraušanos ar idejām, reliģiju-

ORANŽĀ KRĀSA

Dziedinoša krāsa, norāda uz vīrišķo sākotni. Ja tā redzama aurā — šim cilvēkam piemīt dziednieka spējas, bet pats viņš šajā brīdī atrodas izaugsmes un pašdziedināšanās stadijā.

DZELTENĀ KRĀSA

Skolotāju krāsa, intelekta un gudrības krāsa. Šī krāsa apzīmē vēl neapzinātā apzināšanās procesu. Visbiežāk šī krāsa atrodas ap galvu kā nimbs: atcerieties svēto attēlus. Tā liecina par tieksmi uz pārdomām, meditāciju, piesardzību. Jo tīrāks šīs krāsas tonis, jo garīgāks cilvēks.

ROZĀ KRĀSA

Intuīcija, instinktīvas zināšanas, pareģošana. Arī jaunības, iemīlēšanās, vēl nenobriedušas personības krāsa.

SARKANĀ KRĀSA

Emociju, dzīves, kaislību krāsa. Jebkura veida spēcīgas jūtas, tai skaitā ari dusmas, naids, skaudība, kaisle. Tumša nokrāsa norāda uz emociju apspiešanu, gaiša, tīra — uz patiesīgumu, uzticību, līdera dotībām.

PURPURKRĀSA

Garīgums, uzticība ideāliem, patiesa reliģiozitāte, prasme meditēt.

ZELTAINA KRĀSA

Vīrišķība, pašapziņa, intuīcija. Ne velti svētie tiek attēloti ar zeltītiem nimbiem. Zeltainā krāsa liecina par laimi, garīgu attīstību, attīrīšanos, dziedināšanu.

SIDRABAINĀ KRĀSA

Līdzīga nozīme kā zeltainajai nokrāsai, taču sidrabaina auras krāsa sastopama daudz retāk. Norāda uz unikālām pa- rapsiholoģiskajām spējām (levitācija, telekinēze, telepātija, mediumistika).

BALTĀ KRĀSA

Visaugstākās garīgās pilnības krāsa. Apskaidrība, attīrīšanās.

VIOLETĀ KRĀSA

Dievišķās Mīlestības krāsa. Tas klātbūtne aurā norāda uz to, ka šim cilvēkam ir spēcīga Egregoru aizsardzība, ka viņš gatavs pārejai augstākos plānos.

Auru "lasīšanas" princips ir līdzīgs tam, kā "lasa" kārtīs, jo auru krāsas skaidrojamas to savstarpējās attiecībās, kopsakarībās. Tā, piemēram, ja jūs tumši sarkanu toni redzat sirds apvidū, tad to var tulkot kā dusmas, kas nāk no cilvēka būtnes dziļumiem. Iespējams, šis cilvēks guvis emocionālu traumu. Oranža josliņa ap šo tumšo plankumu liecina, ka cilvēks jau atrodas atveseļošanās stadijā.

Ja vienlaicīgi galvas apvidū redzams zaļš un dzeltens, var izdarīt secinājumu, ka cilvēks, pārciešot sāpes, attīrījies un atklājis sev jaunus ceļus, ir uzsācis pašrealizācijas procesu.

Krāsa var parādīties arī ap čakrām joslu veidā, tā var izskatīties kā izplūduši plankumi, krāsas var būt arī jauktas. Ļoti reti sastopamas auras, kas sastāv tikai no 1 — 2 krāsām. Auras krāsas mainīšanās liecina par smalkākajām un delikātākajām prāta stāvokļa izmaiņām. Auras pamatkrāsas mainās lēnāk — nedēļām, mēnešiem, dažreiz arī gadiem ilgi.

Izcilais krievu rokmūziķis Boriss Grebenščikovs dzied:

Tie, kas mūs zīmē, zīmē mūs sarkanus uz pelēkā.

Krāsas vien paliek krāsas, bet es runāju par citu ko:

Ja vien mācētu, es tevi zīmētu

Starp zaļiem kokiem, zeltainā zilgmē.

Ja tulko šo poētisko metaforu ezotērikas valodā, tad sarkans uz pelēka — tā ir agresija (dumpis) uz skumju, nomāktības fona, bet zeltīts un zilgans tonis — vīrišķība, attīrīšanās. Zaļie koki — cerība, rūpes par līdzcilvēkiem.

Bez "auru lasīšanas" pastāv vēl arī citi veidi, kā pētīt biolauka struktūru ar rāmīti jeb svārstu (kad skatās biolauka konfigurāciju), ar rokām — pacienta klātbūtnē vai arī pēc

attēla, pondemotorā raksta veidi utt.

"ziediņš". Atkarībā no tradīcijas un pasaules uzskata tiek minēts dažāds čakru skaits. Piemēram, Indijā un Ķīnā tiek minētas 10 čakras, bet Tibetā — 6. Daži filosofi saista čakras ar iekšējās sekrēcijas dziedzeriem… Mēs aplūkosim tradicionālās pamata čakras (7) un papildus čakras (4).

Enerģētiski nespēcīgam, garīgi neattīstītam cilvēkam čakras mēdz būt neskaidri pelēkā krāsā un pēc izmēra nepārsniedz divlatnieka monētu. Augot apziņas līmenim, čakras atveras, izmainās to krāsa, rodas iespēja tās atvērt un aizvērt pēc vajadzības.

Pastāv visai daudz veidu, kā "lasīt" čakras, mēs aplūkosim tās kā indivīda vispārējā stāvokļa indikatorus.

Aplūkojot čakras saistībā ar ķermeņa daļām, ņemiet vērā, ka šādas saistības parastā nozīmē nepastāv, čakras parādās cilvēka smalkajos ķermeņos. Par to "atrašanās vietām" fiziskajā ķermenī jārunā visai nosacīti. Enerģija, kas vērsta uz kādu no čakrām, ietekmē arī fizisko ķermeni.

Visas septiņas galvenās čakras savstarpēji saistītas ar enerģētisku kanālu (kas ietilpst t.s. Kundalini sistēmā). Šis kanāls attiecībā pret fizisko ķermeni atrodas paralēli mugurkaulam, mazliet tā priekšpusē.

Viss tas, kas traucē fiziskā ķermeņa normālu darbību, var sagraut arī čakras. Piemēram, spēcīga baiļu sajūta izsauc nepatīkamu sajūtu "zem lāpstiņas" kā arī zarnu trakta disfunkciju. Ja tiek bieži pieminēts kas slimīgs, nepatīkams, tas nosēžas čakrā, bremzē un bloķē enerģijas plūsmas, kas nāk caur šo čakru. Kā fiziski, tā arī psihiski traucējumi var celties no tā, ka čakrās tiek aizturēta enerģija, un tāpēc ekstrasensi ļoti bieži runā par čakru korekciju un attīrīšanu.

Čakru atrašanās vietas un funkcijas:

1. MULADHARA. Mantra: LAM. Simbols: kvadrāts, kura centrā atrodas trijstūris. Vīriešiem šī čakra atrodas mugurkaula pamatnē, bet sievietēm — starp olnīcām. Tā arī ir vienīgā čakra, kas abiem dzimumiem izvietota atšķirīgi. Fizioloģiski tas ir cilvēka kustību centrs, kura traucējumu rezultātā iestājas paralīze. Tā tiek dēvēta arī par "izdzīvošanas" čakru, jo saistīta ar mehānismiem, kas uztur cilvēkā fizisko dzīvību, fizisko ķermeni. Ja, piemēram, jums draud nepatikšanas mājās, darbā, uz ielas, jūs noteikti "atrodaties muladharā", t.i., visi jūsu spēki veltīti dzīvības pamatu aizsardzībai, pašsaglabāšanās instinktam. Psihofizioloģiskās izpausmes: lepnība, dusmas, patmīlība, aprēķins, alkatība. Vadošā planēta: Marss, kaut ari daži avoti norāda uz Satur- nu. Krāsa: sarkana. Efekti, kas parādās darbā ar šo čakru: pastiprinās imunitāte, paaugstinās dzīves tonuss, atgriežas dzīvesprieks, optimisms.

2. SVADHISTANA. Mantra: VAM. Simbols: jūras briesmonis. Atrodas 4 — 6 cm zem nabas. Šī čakra koncentrē seksuālo enerģiju, to izmanto tantra jogas sekotāji. Viņiem tā ir meditāciju centrs, jo viņi fokusējas uz seksuālo savienošanos kā uz organisma augstāko stāvdkli un izpausmes veidu un ar tā palīdzību sasniedz arī nirvānu. Psihofizioloģiskās izpausmes: paaugstināta seksualitāte (līdz pat nimfo- mānijai un satiriāzam), apziņas ierobežotība, bezatbildība, skaudība, aizdomas, tieksme uz baumošanu, žēlošanos. Uz šīs čakras rēķina "strādā" radošie cilvēki — zinātnieki, dzejnieki, rakstnieki, mūziķi. Tādēļ viņu sievas (vai vīri) mēdz teikt, ka labs zinātnieks ir slikts laulātais draugs, jo šī cilvēka seksuālā enerģija sublimējas jaunradē. Bez tam caur svad- histanu mēs uzturam emocionālas saiknes. Ar svadhistanas palīdzību mēs uztveram citu cilvēku emocijas — šeit atrodas t.s. "gaišjutības" pamats. Daudziem šī gaišjutība ir labi attīstīta, bet viņi nespēj to kontrolēt. Zināmā mērā tāds jūtī- gurns ir noderīgs, jo ļauj būt iejūtīgam pret cilvēkiem, palīdz nojaust bīstamas situācijas. Bet esiet piesardzīgi — plaši atvērta nekontrolējama svadhistana var novest pie emocionālas traumas. Piemēram, cilvēks satiek paziņu, kurš uz jautājumu "kā iet?" sāk klāstīt savas nelaimes — tas un šitas slikti, bet tas — pavisam šausmīgi. Cilvēks līdzjūtīgi klausās to visu un pakāpeniski sajūt arvien lielāku nogurumu un nomāktību, bet paziņa turpina ceļu nomierinājies un mundrs (labi paēdis!). Viņš uz šo cilvēku bija "meties", un tas bija "paņēmis". Protams, enerģētiski. Daži cilvēki tādus "izklu- pienus" izdara nejauši, citi — tīšām. Pēc autoru domām, vislabāk ir tāda tipa cilvēkus (atcerieties nodaļu par vampī- rismu) noskaidrot, izanalizēt situāciju un, kontaktējoties ar tiem, būt piesardzīgiem, neaizmirst par aizsardzību. Vadošā planēta: Merkurs vai Jupiters. Krāsa: oranža. Efekts, kas parādās strādājot ar svadhistanu: tikumiskā izaugsme, spēja sublimēt alkatību, skaudību un iegribas jaunradē. Bla- kusefekts: veiksme darījumos.

3. MANIPURA. Atrodas 5 — 7 cm virs nabas Saules pinuma projekcijā. Mantra: RAM. Simbols: auns. Tai pakļaujas visi vēdera dobuma orgāni, no tās atkarīgs cilvēka fiziskais spēks un griba, kā arī bailes, alkatība, meli, cietsirdība, greizsirdība, nodevība. Tieši tādēļ visi kun-fu un karatē triecieni sākas no manipuras līmeņa (trieciena brīdī enerģija "izlādējas" no dūres un satriec mērķi). Trešā čakra ir ķermeņa enerģijas pārdales centrs, šeit mūs tur bailes — atklātas vai slēptas; daudzas nevēlamas-enerģētiskās saiknes sākas no manipuras. Vadošā planēta: Saule vai arī Marss. Krāsa: dzeltena. Efekti, kas rodas strādājot ar manipuru: fiziskā un radošā potenciāla palielināšanās, spēja ar vārda spēku iedarboties uz citiem cilvēkiem. Blakusefekts: prasme skaidri un konkrēti izteikt savu viedokli.

4.  ANAHATA. Sirds čakra. Mantra: JAM. Čakra atrodas krūšu centrā, tā saistīta ar labestību, maigumu, līdzjūtību. Tie, kam tā plaši atvērta, spēcīgāk nekā citi izjūt apkārtējo ļaunumu, cieš no nelietībām, ļaundarībām. Sirds čakra mūs vieno ar citiem cilvēkiem un liek mums patiesi mīlēt pašiem sevi (nejaukt ar egoismu un narcismu). Aizvērta sirds čakra liecina par goda jūtu trūkumu, visticamāk — šāds cilvēks ir sevī nocietinājies egoists. Psihotizioloģjskās parādības ir divējādas. No vienas puses: neizlēmība, pārliecības trūkums, nepacietība, slinkums, augstprātība, nemiers, sīkumaina rosība. No otras puses: mīlestība, radošas spējas, cerības, iedvesma, ticība. Vadošā planēta: Venēra. Krāsa: zaļa. Efekti, kas rodas darbā ar šo čakru: "iņ" un "jaņ" elementu līdzsvarošanās, kontrole pār jūtām un to izpausmēm, pašpārliecinātība, prasme harmonizēt apkārtni.

5.    VIŠUDHA. Atrodas pie rīkles pamatnes. Mantra: HAM. Tā ir mīlestības un komunikabilitātes čakra, emocionāli garīgās darbības čakra. Sievietes bieži vien "mīl ar rīkli" — ieraugot mīļoto, viņām aizraujas elpa… Ja jums ir ko teikt, bet jūs atturaties, tad agri vai vēlu jums attīstīsies ar elpošanas ceļiem saistītas slimības. Ļaudīm, kam rīkles čakra atvērta un labi attīstīta, piemīt pravietošanas spējas. Pilnībā vai daļēji aizvērta rīkles čakra norāda uz trūkumu un nelaimi. Vadošā planēta: Jupiters, arī Merkurs. Krāsa: gaiši zila. Efekti: miers, harmonija, labestība, prasme skaidri un saprotami izklāstīt lietu būtību. Plaši atvērta čakra mēdz būt praviešiem un mācītājiem.

6.  ADŽNA jeb TREŠĀ ACS. Tā ir saistīta ar epifīzi. Mantra: AUM. Adžna nosaka cilvēka paredzēšanas spējas, gaišredzību. Adžna kalpo tēlu radīšanai "mentālajā ekrānā", kas ļauj mums ieraudzīt auras, čakras, āderes, u.tml. Tās cita funkcija ir ļaut mums apjaust apkārtējo domas un viedokļus. Tā saistīta arī ar domformu radīšanu. Daudzas mistiskas tradīcijas apraksta Trešās Acs atvēršanos kā īpašu Notikumu, jo tas zināmā mērā vainago kādu garīgās attīstības posmu. Lai kļūtu par pilnvērtīgu dziednieku, nepieciešams atvērt Trešo Aci. Vadošā planēta: Saturns vai arī Mēness. Krāsa: tumši zila. Efekti: atbrīvošanās no visa pasaulīgā, lietu būtības izpratne, garīga apgaismība, gudrība, prasme strādāt ar Karmu. Šī čakra plaši atvērta gaišreģiem.

7. SAHASRARA — Kroņa čakra. Atrodas 1 cm virs galvvidus — "Brāmas cauruma". Ekstrasenss to redz kā "gaismas strūklaku" auras virspusē — Ziedošo Lotosu. Šī čakra saistīta ar psihiskajām saslimšanām. Tā saista mūs ar Virsap- ziņu, tīro intuīciju. Meditācijas laikā caur sahasraru nolaižas Egregora enerģija un virzās uz pārējām čakrām. Kroņa čakra palīdz saņemt zināšanas no Zemes informatīvā lauka. Visuma un Zemes enerģijas ir savstarpēji saistītas, un to precīza izmantošana ļauj dziedniekam "strādāt Plūsmā", t.i., kļūt par dziedinošā Visuma enerģijas "vadītāju". Man- tra: VISARGA (īpaša skaņa sanskritā). Krāsa: violetā. Vadošā planēta: Saule. Efekti, kas var rasties, strādājot ar šo čakru, grūti prognozējami un aprakstāmi — šeit iespējama gan aktīva iesaistīšanās noosfērā, gan augstāko centienu realizācija, gan daudz kas cits.

Tūdaļ jābrīdina lasītājs no nemākulīgiem eksperimentiem ar augstākajām čakrām — tas ir bīstami jūsu garīgajai veselībai!

Cakras atvērtības pakāpe atspoguļo cilvēka attīstības līmeni, un maksimāli attīstīta sahasrara liecina par tīro intuīciju, gaišredzību. Meditējot un akcentējot šo čakru, jūs sasniegsiet pilnīga miera un kosmiskās apziņas stāvokli. Jāņa Atklāsmes grāmata un Nostradamusa pareģojumi acīmredzot rakstīti tieši šādā stāvoklī. Sahasraru izmanto arī mēdiji spiritisti, kad tie pamet savus ķermeņus un ļauj gariem runāt caur savām balssaitēm. Mediumistiskais transs ir ļoti sarežģīta un bīstama parādība, it īpaši nesagatavotiem cilvēkiem. Pēc grāmatas to apgūt ir praktiski neiespējami, tam nepieciešamas nodarbības prasmīga meistara vadībā.

Bez jau pieminētajām galvenajām čakrām pastāv arī papildus čakras — divas atrodas kāju pēdās, bet divas — plaukstās.

Pēdu čakras palīdz uzturēt cilvēkam saikni ar Zemi. Tas ir svarīgi, lai saglabātu līdzsvaru starp Zemes un Visuma enerģijām cilvēkā. Aizvērtas pēdu čakras noved pie tā, ka Zemes enerģija neieplūst cilvēkā un viņš jūtas "izsists no sliedēm", nedrošs. Mēdiji, praktizējot transu, gluži otrādi, — cenšas atraut kājas no Zemes, izolēties no tās, t.i. — samazināt kontaktu ar fizisko plānu. Lai pēdu čakras tiktu atvērtas, ieteicams katru dienu noiet 10 000 soļu, vēlams — basām kājām.

Plaukstu čakras ir radošās, veidojošās enerģijas atrašanās vieta, 'tas atrodas viduspunktā starp lielo un rādītājpirkstu. Čakras "darbojas", kad mēs kaut ko darām. Tāpēc dziednieki izmanto ārstēšanas praksē rokas kā enerģijas uztvērējus un pārraidītājus.

Bet tagad —: vingrinājums, kas palīdzēs jums apgūt auru kā ari cita veida domformu "lasīšanu" mentālajā Ekrānā.

1. Ieņemiet izejas pozīciju un iezemējieties. Izjūtiet no augšas nākošo enerģijas plūsmu.

2.   Aizveriet acis un iztēlojieties rozi. Var arī iztēloties ko citu. Aplūkojiet šo tēlu, cik sīki un detalizēti vien spējat. Rozes krāsu izvēlieties pēc patikas.

3.  Izgaisiniet šo rozi un radiet citu — vēl skaistāku, pilnīgāku. Aplūkojiet to, izgaisiniet. Dariet to kādas 4 — 5 reizes.

4.   Radiet rozi un personificējiet to ar kādu subjektu — cilvēku, dzīvnieku, parādību u.tml. Ļaujiet šī subjekta enerģijai piepildīt rozi. Tad aplūkojiet rozi — vai tā novīst, nomet dzeloņus, izmaina krāsu, saliecas?

5.  Radiet iztēlē Sauli un ļaujiet tās stariem krist uz rozi. Pievērsiet uzmanību tam, kā stari saskaras ar rozes ziedlapiņām, t.i., kā saskaras un sadarbojas enerģijas. Izpētiet to visu un izgaisiniet radītos tēlus.

6.     Radiet rozi un Sauli arī citām lietām vai cilvēkiem. Salīdziniet tos. lādā veidā jūs spēsiet iemācīties "lasīt" jebkuru cilvēku, pat tos, kurus jūs savā dzīvē nekad neesat redzējuši.

Katrai ainai jābūt dziļi individuālai. Piemēram, — roze noliecas prom no Saules — šis cilvēks vēl nevēlas būt spēcīgs un vesels, vai, teiksim, apvītuši roze tiecas pret Sauli — tas var liecināt par cilvēka pāreju no vecā dzīves uztveres veida uz jauno, rakstura, dzīves stila izmaiņām. Stiprs, zaļoksns stumbrs var norādīt uz cilvēka ciešo saikni ar Zemi, fizisko plānu. Tas, ko rakstījām par auru krāsām, var palīdzēt jums izprast, kā izmainās rozes nokrāsa. Visas iztēlē radītās rozes jāizgaisina.

7.  Radiet rozi pats sev. Novērtējiet to un centieties kaut nedaudz izmainīt uz labo pusi. Izgaisiniet to.

8.   Iztēlojieties, ka caur 7. čakru jūsu aurā un ķermeni ieplūst liela zeltaina Saule.

9.   Izejiet no meditācijas.

Centieties, lai pēc katra šāda vingrinājuma jūs kļūtu labāks, tīrāks, pilnīgāks. Kontrolēt sevi — nozīmē kontrolēt savu likteni.

Ja jūs "skatāties" citu cilvēku, jūsu interesei jābūt pamatotai. Arī "skatīšanās" ir iejaukšanās cita cilvēka biolaukā, tāpēc jābūt uzmanīgiem. Ievērojiet ētikas normas!

I.Slimību cēloni un dziedināšana

Cilvēki parasti uzskata, ka slimība ir nelaimes gadījums, kaut kas slikts un, katrā ziņā, neatkarīgs no cilvēka paša gribas. Dažreiz tā tiek saistīta ar tādiem cēloņiem kā "mitras kājas", "caurvējš", "ieēsts kas nelabs". Tomēr daudzi staigā bez cepurēm un ar mitrām kājām arī ziemā un nez kādēļ tomēr ir veseli. Acīmredzot — slimība nav nelaimes gadījums. Kas attiecas uz nelaimes gadījumiem, ari tie nenotiek nejauši. Ar labu cilvēku, kurš godīgi izturas pret pasauli, nekas atgadīties nevar, jo pēc Karmas likuma — labie darbi tiek atalgoti ar labu, bet sliktie — ar sliktu. Karma — ir sēklas, kas atnes sev līdzīgus augļus. Kaut ari Karma ir ilgstošāka par vienu atsevišķa cilvēka dzīvi, principā jebkura negatīva karma tomēr ir pārvarama ar kopīgām cilvēka un Egregora pūlēm. Tādējādi neviena slimība nerodas bez iemesla. Saslimšana ir "rupjās" enerģijas pārpalikums; tas var uzkrāties gan dzīves laikā, gan būt iedzimts. Interesanti — ja cilvēks ir iesīkstējis egoists, tad onkoloģiskās slimības viņu piemeklē galvenokārt plaušās; ja bijis lepns, ātri aizvainojams, tad iespējams vairogdziedzera vēzis, ja pastāvējušas seksuālas novirzes, pārkāptas tikumības normas — cieš dzimumorgāni.

Bez šiem neapšaubāmi svarīgajiem iemesliem iespējami arī sīkāki, tomēr arī tie nav atstājami bez ievērības. Piemēram, — esat saslimis. Tuvinieki uzklāj gultu, pienes avīzes, tēju… Visi jūt līdzi, visi ir tik gādīgi, uz darbu nevajag iet, var izvairīties no visādām nepatīkamām lietām… paradīze!

Daudzi ārsti ir vienisprātis, ka vairums gadījumos slimību izcelsme ir tīri psihosomatiska, t.i., "uz nervu pamata", bez organiskiem bojājumiem. Pacients nolēmis, ka ir slims, ka viņam ir slikti, un nekas viņu nespēj pārliecināt, ka tas tā nav. Viņam tik tiešām arī kļūst slikti. Ja ārsts skaidro, ka pacienta veselībai nekas nekait, analīzes neko sliktu neuzrāda, ko darīs šāds pacients? Protams, ies pie cita ārsta, kurš ar līdzjūtību viņu uzklausīs un izrakstīs kādu recepti. Cilvēks, sekojot receptei, sāks lietot tabletes, ticēs, ka tās viņam palīdz, un pēc kāda laika sajutīsies pilnīgi vesels.

Tāpēc, nodarbojoties ar ārstēšanu vai pašārstēšanos, jāņem vērā iztēles, prāta milzīgā loma ārstēšanas procesā. Jo šādas iluzoras slimības ar laiku tiešām var pārvērsties reālās organiskās saslimšanās. Cilvēks var pat nomirt, ja nopietni iedomājies, ka ir nāvīgi slims.

Katrā konkrētā gadījumā ir jānoskaidro, ko indivīdam "dod" viņa slimība, kādi ir tās patiesie cēloņi, kas indivīdam jāsaprot, jāmaina savā attieksmē pret dzīvi.

Ikviena slimība vispirms rodas mentālajā līmenī, pēc tam pāriet uz astrālo līmeni un fiziskajā plānā izpaužas tikai pēc tam.

* * *

Ar slimībām cieši saistītas BAILES. Bailes mums katram ir savas, bet būtībā tās visas izriet no vienām, vislielākajām bailēm — bailēm no nāves. Bailes liecina par cilvēka personību, gluži tāpat kā, teiksim, draugu izvēle. "Pasaki man, no kā tu baidies, un es tev pateikšu, kas tu esi!" Bailes liecina par mūsu domāšanu, dzīves uztveres veidu. Bailes ir ārkārtīgi spēcīgs stimulators visdažādākajās dzīves situācijās.

Baiļu stāvoklī viss cilvēka organisms noskaņojas "izdzīvošanai". Aktivizējas pirmā čakra, lai gan vairumā gadījumu nenākas ķerties pie "ekstremāliem līdzekļiem". Tomēr ik reizi, kad jūs baidāties, jūs provocējat sevi uz ārkārtēju reakciju, un ar to pastiprinat sevī jau esošās bailes. Ja jūs pieņemat šīs bailes par īstenību un darāt to regulāri, jūs zaudējat spēku, tērējat nelietderīgi enerģiju. Acīmredzot tāpēc arī cilvēki, kas tiešām bijuši "par matu no nāves" (nelaimes gadījumi, avārijas, klīniskā nāve operācijas laikā), kritiskā situācijā ir mierīgāki un saglabā savaldību. Bailes ne vienmēr mūs mobilizē — tās mūs var padarīt arī pilnīgi rīcības nespējīgus kādā izšķirošā situācijā.

Dziednieks spēj pilnīgāk izanalizēt pacienta bailes — kā fiziskā, tā biolauka līmenī. Cilvēkiem, kas apmeklē ekstrasensus, var būt visdažādākā veida bailes:

•    bailes, ka viņus tik un tā izārstēs ar nezināmiem un tāpēc jo šausmīgākiem paņēmieniem;

•    bailes, ka dziedniekam neveiksies;

•    bailes, ka šāda veida dziedināšana nozīmē "pārdot dvēseli Nelabajam";

•    vienkārši bailes.

Lasot domformas, dziednieks ieraudzīs ļoti daudz simbolu, kas izteic "bailes" — tas var būt gan kaut kas svārstīgs (zāle vējā, koki, pat zemestrīce). Reizēm "bailes" var būt apslēptas tādā domformā, kuras nozīme uzreiz nav skaidra. Tādos gadījumos tās jāmēģina ieraudzīt kopīgi ar pacientu, jo viņam var būt savas gluži īpatnējas "bailes".

Interesanti, — ja jūs aurā redzat baiļu nokrāsas, lasāt domformas, tad, ieskatījušies dziļāk, jūs uzreiz, samanīsiet, ka pacienta bailes saistītas ar slimības cēloni. Ieraudzījuši aurā bailes, pievērsiet uzmanību pirmajai čakrai, pēdu čak- rām, tam, kā cilvēks "iezemējies". Ja visas šīs čakras ir tīras un labvēlīgā krāsā, tad šādā gadījumā cilvēks spējīgs koriģēt sevi pats. Jums jādod viņam tikai "izšķirošais grūdiens".

Vizualizējot savu auru jeb domformas, jūs gluži tāpat varat analizēt arī savas personīgās bailes, pārdzīvot tās no jauna, atbrīvoties no tām, sadedzināt — tādējādi jūs uzlabosiet savu karmu.

Bez dažādām vairāk vai mazāk nenozīmīgām bailēm ikvienam cilvēkam vismaz reizi dzīvē nākas saskarties ar ļoti lielām bailēm, bailēm nāves draudu priekšā. Mūsu bailes no nāves pavada mūs vienmēr, tās vienīgi parasti "piese- dzas" ar ko citu — bailēm saslimt, tikt atlaistam no darba, bailēm no nabadzības, bailēm, ka mūs var pamest mīļotais cilvēks… Hiropas civilizācijas tradīcijā pēdējos gadsimtos ir pieņemts par nāvi nerunāt, to "izstumt", izlikties, ka tās vispār nav. Mirstošie ar nāvi sastopas zāļu apdullināti, neapjaušot, kas ar viņiem notiek. Nāve — tas ir kaut kas gandrīz vai nepieklājīgs. Tomēr mūsu nāve nepārtraukti ir mums līdzās, lai kā mēs arī censtos no šī fakta izvairīties. Ar to ir jāaprod, vienkārši jāpieņem doma, ka dzīve nebūs mūžīga. Cilvēks var daudz lasīt par aizkapa dzīvi, mierināt sevi ar cerību par mūžīgo dzīvi, bet tik un tā saglabāsies šīs iracionālās bailes no nāves. Bez tam ir iespējams nāves bailes izmantot saviem mērķiem. "Pirms atrados aci pret aci ar briesmām, es vienmēr baidījos… lai spētu mobilizēties, man vajadzēja iztēloties, ka briesmas jau ir klāt, man blakus" — rakstīja S.Kasmenko. 'lāpēc jums ir jāatvēl šīm bailēm to likumīgā vieta dzīvē un jāuztver tās kā daļa no dzīves.

Runājot par aurām, melnā auras krāsa tika nosaukta par "nāves un iznīcības krāsu". Bet tur bija arī teikts, ka nāve — tas ir stāvoklis pirms nākamās dzimšanas. Iznīcība un sagrāve ir PIRMS jaunrades. Šādā nozīmē melno krāsu jāuztver kā ārkārtīgi pozitīvu, kā stāvokli, kurā dotas visas iespējas pilnībā realizēt sevi, radīt kaut ko jaunu savā dzīvē, gatavoties nākamiem notikumiem. Ne velti K. Kastaņedas grāmatās Nāve tiek saukta par padomdevēju un pavadoni. Ar to tiek domāts, ka cilvēks izprot savu baiļu patiesos cēloņus, pieņem savu dzīvi tādu, kāda tā ir (proti — laicīga), un līdz ar to dara visu, lai pilnībā realizētu sevi.

PAŠIEDVESMA

Kā jau būsiet sapratuši, dzīvē ļoti daudz kas atkarīgs no iztēles spējām un pašiedvesmas. Psihologi pašiedvesmu "atklāja" 19.gs. beigās. Par šo jautājumu sāka rakstīt, tas nāca modē. E.Kuē aizstāvēja pārliecību, ka, ja kāds cilvēks ilgāku laiku sevi par kaut ko cenšas pārliecināt, tad ar laiku šī pārliecība tiešām vēršas īstenībā. Piemēram: "Viņa tik un tā atgriezīsies pie manis." Un tā patiešām arī notiek. To var izmantot praktiski: "Es ar katru dienu kļūstu arvien labāks un veselāks." Tā ir sava veida pašhipnoze, kas noteikti iedarbojas, ja vien tiek pietiekami ilgi un uzstājīgi praktizēta. Bet šai lietai ir arī "otra puse" — ja kāds cits cilvēks jums bieži kaut ko atkārtos, jūs agri vai vēlu sāksiet to uztvert kā savu pārliecību. Šo principu izmanto reklāmas speciālisti, dažādi ideologi un propagandisti. Nu, kā gan citādi var piespiest cilvēku noticēt tādam absurdam kā, piemēram, "Ļeņins mūžam dzīvs" vai "Košļājiet Dirolu bez cukura". Šo principu var izmantot arī pedagoģijā. Bet ko darīt, ja tev kāds visu laiku atkārto: "Tu nekas neesi, neko nevari, atkal tev nekas neizdodas…"? Tāpēc — uzmanīgi!

Praksē šī metode nedod tūlītēju un drīzu rezultātu. Tā jāpraktizē diezgan ilgstoši. E.Kuē ieteiktais variants ir saistīts ar mehānisku vajadzīgās frāzes atkārtošanu, ar ko vien parasti ir par maz. Vārdi paši par sevi nespēj izsaukt vajadzīgo organisma reakciju. Zemapziņa, kas ir mūsu vēlmju un gribas patiesais "autors", vārdus nesaprot. Zemapziņai nepieciešami tēli, emocijas, griba — tas, ko dēvē par iztēli, "iejušanos tēlā". Zemapziņai ir noteicošā loma meditācijā, tā regulē hormonu līmeni organismā.

Turklāt — mūsu galvenā problēma bieži vien ir tā, ka mēs paši īsti nezinām, ko vēlamies. Mēs jūtam, ka kaut kā "trūkst". Ja arī mums ir gan veselība, gan veiksme, tik un tā mēs nez kāpēc uzskatām, ka tās vēl nav pietiekoši daudz. Vairums no mums pat neiedomājas, ka tas, kas mums IR, ir tas, ko mēs ESAM NOPELNĪJUŠI. Ja mums ir "slikti", tas nozīmē, ka neko "labāku" mēs pagaidām pelnījuši neesam, citiem vārdiem sakot — mūsu pašvērtējums ir zems vai arī — mūsu pretenziju līmenis ir nepamatoti augsts. Jebkurā gadījumā mēs savu dzīvi apgrūtinām ar lieku spriedzi. Izcilais romiešu domātājs imperators Marks Aurēlijs ir teicis: "Atliek vienīgi izmainīt savu attieksmi pret lietām, un lietas izmainīsies". Ja nevarat mainīt situāciju, mainiet savu attieksmi, un līdz ar to pienāks brīdis, kad izmainīsies arī situācija. Piemēram, jums ir dārga jūsu mīlestība, jūs baidāties to zaudēt, uzskatāt, ka mīlestības jūsu dzīvē ir par maz… jūs tveraties pie tās kā "velns pie grēcīgas dvēseles", bet tik un tā tās visu laiku ir par maz. Bet atliek jums vienīgi izmainīt savus uzskatus un ATTEIKTIES no šīs mīlestības (jā, jā, tieši atteikties — kāpēc gan kādam būtu jūs tik ļoti jāmīl?), un atklāsiet, ka īstenībā mīlestības jums ir daudz. Jo spēcīgāk jūs "dzīsiet to prom", jo vairāk jūs to saņemsiet. Bet te nepieciešama neviltota atteikšanās, nevis vēlme tādējādi "iegūt vairāk mīlestības". Kā teikts: "Ko sēsi, to pļausi." Jūs saņemat to, ko tiešām esat iesējis, nevis iedomājies, ka gribētu iesēt. Lai neapstātos savā attīstībā, jums jānoskaidro sev sekojošais: ko jūs patiesībā vēlaties un kāpēc jums liekas, ka jums kaut kā trūkst. Tam paredzēti sekojošie vingrinājumi.

Pirmais vingrinājums

1.   Ieņemiet izejas pozīciju, iezemējieties.

2.  Iztēlojieties mentālajā ekrānā to, kā jums trūkst (lieta, īpašība, ilūzija).

3.   Iztēlojieties, ka pilnīgai laimei jums trūkst vēl kaut

kā.

4.  Radiet vēl un vēl vēlmes (nekad nav tik labi, lai nevarētu būt vēl labāk), līdz brīdim, kad aiz tām visām jūs ieraugāt baltu gaismu.

5.   Kad jums liksies, ka nu pietiek, pajautājiet sev: "Vai nepietiek man žēloties "trūkumu"?" Ja vēl jums liekas, ka visa kā ir par maz, divkāršojiet savas vēlmes, "trūkumu"… Līdz saņemsiet atbildi: "Pietiek!"

6.   lāgad atvirziet visu šo "trūkumu" otrā plānā.

7.  Radiet citu pasauli, tādu, kurā jums visa tā būtu gana, kur nemaz nav vietas nekādām papildus vēlmēm. Lai tā ir "pilnības" pasaule.

8.    lād mentālajā ekrānā salīdziniet abas šīs pasaules. Lai tās atrodas līdzās, bet lai starp tām būtu zināms atstatums.

9.   Piepildiet šo atstatumu ar "trūkumu" no pirmās pasaules.

10.   Radiet vēl papildus brīvu telpu, un piepildiet to ar "pilnību" no otras pasaules.

11.  Atkārtojiet 9. un 10. darbību, līdz jums kļūst skaidri "trūkuma" un "pilnības" cēloņi abās radītajās pasaulēs.

12.  Izgaisiniet to visu, visas iztēlotās pasaules, un izejiet no meditācijas.

Šim vingrinājumam jāilgst ne mazāk par stundu. Atverot acis un aplūkojot istabu, jums būtu jāšķiet, ka tā izmainījusies.

Ja esat labi apguvuši šo vingrinājumu, varat pāriet pie nākamā.

Otrais vingrinājums

1.  Izejas pozīcija, iezemēšanās.

2.  Mentālajā ekrānā radiet savu attēlu vai arī iztēlojieties sevi kā rozi vai kādu citu simbolu. Ja iztēlojaties simbolu, pēc tam jums būs iespēja analizēt šo simbolu.

3.   Uzdodiet sev jautājumu: "Kā man trūkst harmonijas sasniegšanai — mīlestības, draudzības, veselības, pacietības, naudas, suņa, kaķa, jaunas mašīnas…?"

Ja atbilde ir NĒ, turpiniet šo uzskaitījumu. Griezieties pie Egregora ar lūgumu dot jums nepieciešamo, tad "ievietojiet" sevi (savu simbolu) šajā dāvanā, "izplūstiet" tajā. To var atkārtot, līdz parādās apmierinājuma sajūta.

4.  Ja esat sasnieguši iekšēju harmoniju, radiet mentālajā ekrānā kāda cita cilvēka tēlu un sniedziet arī šim cilvēkam daļu no saņemtā.

5.  Pajautājiet, vai jums pašam no saņemtā atlicis pietiekami. Ja nē — papildiniet "krājumu", atkārtojot 3. un 4. punktu, līdz parādās apmierinājuma sajūta. Atkārtojiet to visu, līdz būsiet iemācījies atdot daļu no saņemtā arī otram.

6.   Izgaisiniet visus tēlus, pateicieties Egregoram un izejiet no meditācijas. Izanalizējiet sajūtas, mentālos tēlus. Apzinieties jūsos notikušās pārmaiņas: vai tiešām jums arī vēl tagad tik ļoti vajag to, ko jūs tā alkāt līdz šim vingrinājumam? Vai izjūtat prieku dodot otram cilvēkam, nesaņemot neko pretim?

Atkārtojiet šo vingrinājumu, un drīz jūs atklāsiet, ka nav nemaz tik daudz lietu, kuru jums trūkst, bet galvenais — tās visas ir reāli sasniedzamas.

Ja nu esat atklājuši, ka ir kaut kas, ko jums būtu nepieciešams iegūt vai uzlabot, piemēram, veselība, kādas rakstura īpašības, varat izpildīt nākamo v i n g r i n ā j u m u. Un jūs varat saņemt to, ko vēlaties.

Vispirms jānoskaidro, ko īsti jūs vēlaties — ļoti precīzi un konkrēti. Ja vēlaties uzlabot raksturu, noskaidrojiet, kādas tieši īpašības jūs gribētu uzlabot vai izskaust. Ja vēlaties kādu lietu, piemēram, mašīnu — izdomājiet, tieši kādu. Cik šī mašīna maksā, ko jūs ar to darīsiet, kādā veidā jūs varētu sapelnīt naudu tās iegādei. Vai tiešām jauna mašīna jums tik ļoti nepieciešama? Ja vēlaties iegūt kāda cilvēka mīlestību, apdomājiet — vai tiešām šis konkrētais cilvēks jums tik ļoti nepieciešams? Varbūt viņš īstenībā nemaz nav tāds, kā viņu iztēlojaties? Varbūt tas, ko jūs vēlaties, ir tikai jūsu ilūzija? Un vēl — vai spēsiet šajās attiecībās otram dot to pašu, ko vēlētos pats saņemt? Vai atbilstat šī cilvēka prasībām? —

Kad esat to visu pārdomājis (nesteidzieties, tas nav vienas dienas darbs), dariet tā: formulējiet savu vēlmi konkrēti un precīzi dažos teikumos, nosakot arī laiku, kad vēlmei jāpiepildās. To darot, jums jārēķinās ar fiziski iespējamo — ikvienam auglim ir savs ienākšanās laiks. Kaut ko vēloties, jūs nevarat pārkāpt dabas likumus, jo tad vēlmei nebūs iespējams piepildīties. Ja vēlaties kaut ko, jums jāiezīmē veids, kā sasniegt vēlamo. Ja gribat mašīnu — jānopelna nauda, jābrauc uz tirgu un mašīna jānopērk. Ja vēlaties iegūt kāda cilvēka mīlestību — uzturiet ar šo cilvēku labas attiecības, pievērsiet viņam uzmanību. To visu darot, ieklausieties savā veselajā saprātā. Kad esat formulējuši savu vēlmi, uzrakstiet to uz papīra, īsi un skaidri, turklāt tādā formā, it kā tā JAU būtu piepildījusies. Nevis "es vēlos", bet "man ir". Ieteicams ar to nodarboties mierīgā vēla vakara stundā, kad jūsu tuvinieki vai kaimiņi jau guļ un nevar jūs traucēt. Vislabāk to darīt jauna vai augoša Mēness laikā — respektīvi, Mēness cikla sākumā, bet ne tad, kad Mēness dilst. Iepriekš noskaņojieties uz šo pasākumu, variet veikt īsu meditāciju domu sakopošanai. Radiet vēlamās lietas domformu — tēlu. Ielieciet tajā visu savas vēlmes spēku — gribu, emocijas! To darot, rakstiet uz papīra savu "mantru". Koncentrējiet visu savu uzmanību uz to, ko darāt. Jūs taču "iesējat" sēklu, un tas ir jāizdara labi. Kad esat uzrakstījis vēlmi, papīrīti saritiniet un nolieciet kādā vietā, kur to neviens svešs nevarētu atrast. Iededziniet sveci. Iztēlojieties, ka sveces liesmā sadeg viss nevēlamais, kas traucē jūsu vēlmei piepildīties — jūsu vājības, nedrošība, slinkums, skaudība… Kad svece izdeg, atkārtojiet trīs reizes to, ko bijāt uzrakstījuši, un ejiet gulēt. Turpmāk katru vakaru pirms iemigšanas trīs reizes atkārtojiet to, ko bijāt uzrakstījuši. Dariet to emocionāli, ar "izjūtu", atsaucot atmiņā domformu. Tā dariet 40 vakarus pēc kārtas. Naktī no četrdesmitās uz četrdesmit pirmo dienu jums atkal jādedzina svece, tās liesmā domās sadedzinot visu nevēlamo. Kad svece izdegusi, sadedziniet arī papīrīti — tas jums vairs nebūs vajadzīgs — "sēkla" ir iesēta. Tagad gaidiet vēlmes piepildīšanos.

Viss augstākminētais jums jādara emocionāli, NEŠAUBOTIES.

Kā izvairīties no neizbēgamām šaubām (ja nu grāmatas autoram nav taisnība, ja nu tas viss ir blēņas, un, ja arī nav blēņas, ja nu man nepietiek spēka)? Vienkārši — veicot visu šo darbību, NEDOMĀJIET par to, kas būs, bet visu savu uzmanību koncentrējiet uz to, ko darāt: "Šeit un tagad." Jūsu izjūtai jābūt apmēram šādai: "Šeit, šajā brīdī es daru to un to, un nekas cits neeksistē." Jums viss jāizdara pēc iespējas labāk — ar maksimālu spēku sasprindzinājumu — tad jums vienkārši neatliks vietas šaubām. Bet pēc tam, kad "sēkla" būs iesēta, vienkārši paļaujieties uz Dievu (Garu, Egregoru) un mierīgi gaidiet.

Šādi jūs varat sasniegt arī visai savtīgus mērķus — ja vien jums pietiks spēka. Bet šāda rīcība neizbēgami nogulsnēsies jūsu karmā, radot smagas karmiskas sekas — tai skaitā arī fiziskas slimības, negadījumus, depresijas!

Slimība — tas var būt ari ceļš uz attīrīšanos. Parasti slimam cilvēkam pasaule "sašaurinās". Viņš redz tikai un vie- rūgi savu nelaimi. Viņu neinteresē apkārt notiekošais, citu cilvēku nelaimes. Viņš iedziļinās slimībā, iet bojā un velk sev līdzi arī apkārtējos cilvēkus (vampīrisma paveids). Bet var taču mēģināt izprast slimības cēloņus un mēģināt iziet no tās.

Katram no mums dzīvē noteikti bijis kāds gadījums, kas iesākumā šķiet liela nelaime, bet pēcāk izrādās — tas ir nācis tikai par labu. Līdzīgi ir arī ar slimībām. Slimību var uztvert kā iespēju strādāt ar sevi.

Slimība bez tam ir signāls, ka organisma kopējais potenciāls samazinās — tas nozīmē, ka ir izsmelts cilvēka ierastais līdzšinējais "piegājiens" dzīvei. Rezerves ir izsmeltas, tālāk ceļa nav. Ko nu? Jāmeklē kāds cits, "neiespējamais" ceļš. Tas nav viegli.

Tātad tas, ko oficiālā medicīna dēvē par slimību, ir tikai neliela daļa no cilvēka kopējām problēmām, "aisberga virsotne".

Bieži vien slimība vēsta par novirzīšanos no izvēlētā Ceļa. Šādā gadījumā jāatliek viss pārējais — bizness, hobiji, izklaides un jāpaliek aci pret aci ar pretinieku. Ejiet, kur slimība jūs ved, un jums būs iespēja sasniegt būtiski jaunu uztveres līmeni.

Galvenais, — lai jūs paši zinātu, ko īsti gribat. Kā jau minējām — ja cilvēks spēj formulēt savu vēlmi, viņš spēj to arī piepildīt. Bet visbiežāk gan tomēr notiek tā, ka mēs nemākam ne ticēt sev, ne saprast, ko īsti vēlamies, pavadām savu dzīvi ilūzijās, un ilūziju radītas slimības mūs tad arī piebeidz. Mēs kļūstam saspringti, bet nepieciešams atslābināties. Cilvēki parasti pat neiedomājas, ka viņi spēj būt veseli un laimīgi, jo pārāk aizraujas ar ārišķīgo, virspusējo, nevēlas iedziļināties paši savu problēmu būtībā.

Ja nu tomēr esat saslimis, tad:

• Centieties pēc iespējas mazāk apgrūtināt citus ar savām vainām. Kad dzīvniekam ir slikti, tas nolien stūrī

un nevēlas, ka to aiztiek. Ja esat spiesti ievērot gultas režīmu, pavadiet laiku pēc iespējas lietderīgāk — lasiet, rakstiet, zīmējiet, tamborējiet utt.

•    Centieties būt noderīgi apkārtējiem, tiesa gan, bez liekas uzbāzības. Cīnieties paši par savu veselību, tas piesaistīs jums citu cilvēku atbalstu, kā arī atvērs jums jaunu saikni ar Egregoru.

•     Neapskaudiet veselos cilvēkus. Neprātojiet, kas ir "Tas" un kā tas tiek dēvēts medicīnas terminoloģijā. Vizualizējiet "To" kā simbolu, pārlieciniet sevi, ka "Tas" nav jūsu uzmanības vērts. Uzvarot "To" sevī, pārliecinieties, ka patīkat sev savā jaunajā kvalitātē. Pēc tam jūs "To" aizmirsīsiet paši no sevis.

Par centību

Nepārcentieties! Jebkura pārmērīga centība ir sevis mocīšana. Piemēram, — jūs cenšaties novājēt: badojaties, skrienat (nedēļā zaudējat 3 kg), bet tik un tā uzskatāt sevi par resnu un baidāties, ka atkal nesākat pieņemties svarā. Protams, jūs visu laiku mocīsieties, jutīsieties slikti. Ja jūs tik ļoti necenstos novājēt, netērētu tik daudz enerģijas šai problēmai, līdz ar to tā pārstātu būt problēma. Bet ja tā jums pārstāj būt problēma, tad jūs jutīsieties labi neatkarigi no sava svara. Ja uzmācīgā doma par novājēšanu atkāpsies, jūs atbrīvosieties no lieka sasprindzinājuma un varēsiet novirzīt enerģiju citu problēmu risināšanai. 'Iās savukārt — agri vai vēlu — lai cik dīvaini tas arī nebūtu, novedīs pie tā, ka jūs zaudēsiet lieko svaru.

Līdzīgi ir ar visām lietām dzīvē — problēmas risināšana saspringuma stāvoklī neļauj atrisināt šo problēmu pēc būtības.

Tomēr "necenšanās" nenozīmē to, ka varat nelikties ne zinis ne par ko un gaidīt, ka viss atrisināsies pats no sevis.

Personīgā enerģija ir jāizlieto saskaņā ar spējām un iespējām, saskaņā ar dziļākajām vēlmēm, nevis dzenoties pēc nebūtiskiem efektiem.

Visu augstākminēto var attiecināt ari uz dziedniecisko darbību — vai nu tā būtu pašārstēšanās vai citu cilvēku ārstēšana. Ja esat nolēmis kļūt par "esktrasensu", bet jums tas neizdodas, nekrītiet izmisumā un neļaujieties panikai. Varbūt vainīga ir tieši jūsu pārmērīgā centība "kļūt par ekstrasensu". Rodas sasprindzinājums, kas "bloķē" jūsu attīstību. Jūs netiekat tālāk, jo "turat" pats sevi.

Nav svarīgi, kas tieši pamudinājis jūs iet šo Ceļu, jūsu spējas ir absolūti dabīgas, tās jums JAU IR, jums tikai jāiemācās tām piekļūt. Ja būs vajadzība, spējas noteikti izpaudīsies. Iespējams, šķēršļus jūsu attīstībai liek kāda jūsu neētiska doma vai rīcība, ko vēl neesat novērsuši, varbūt — egoistiska attieksme pret pasauli vispār. Ja tā — tad jums un pasaulei nāk tikai par labu, ka šīs spējas neparādās.

Savā attīstības ceļā jūs varat sastapties arī ar bailēm, izmisumu, skumjām. Pašas par sevi šīs emocijas ir dabīgas, un to pārdzīvošana ir normāla. Lai kas arī neatgadītos, tas ir jūsu Ceļš, un katram cilvēkam Ceļš ir savs un — vienīgais.

Nesasprindzinieties, neizturieties varmācīgi pret sevi, neuztveriet sīkas neveiksmes kā katastrofas, vienkārši — strādājiet.

Ja esat apguvuši meditācijas un domformu "lasīšanas" pamatus, varat ķerties pie citu cilvēku dziedināšanas, vispirms apgūstot auru "skatīšanos" un diagnostiku.

Dziedināšana

Neķerieties uzreiz pie citu cilvēku biolaukiem, vispirms uzmanīgi izlasiet sekojošo!

Atcerieties: doma (informācija) ir reāla un materiāla (jēdziena "materiāls" patiesā nozīme — matērija ir viss tas, kas patiesi eksistē laikā un telpā — respektīvi, arī enerģija, informācija). 1a enerģija, ko jūs, diagnosticējot un "lasot" biolauku, "noņemat" pacientam, ir apveltīta ar noteiktu spēku un iedarbības spēju. Tā var piesārņot apkārtējo vidi un kaitēt jums pašiem. Šiem "atkritumiem" piemīt spēja atrast un pievienoties līdzīga tipa netīrām enerģijām un veidot "enerģētiskās mīnas", kurām var "uzdurties" praktiski jebkurš cilvēks. Tādēļ jāsaglabā vismaz elementāra drošības tehnika (sk. arī nodaļu par aizsardzību). Šādas enerģijas jāiznīdē. Gluži tāpat kā gudrs dārznieks nemet nezāles kaimiņa dārzā, bet gan sadedzina savā tīrumā.

Enerģija jeb, pareizāk sakot, — informācija, ko jūs "noņemat" no cilvēku smalkajiem ķermeņiem, pēc būtības ir smalka kvantu-leptonu struktūra. 'īā ir diezgan noturīga, un, lai to sagrautu vai dezaktivizētu, jāpielieto daži vienkārši paņēmieni ar Ūdens, Uguns un Zemes palīdzību. Šīs stihijas pazīstamas jau kopš senseniem laikiem. Visās kultūrās un tradīcijās, neatkarīgi no pasaules daļas un tautas, attīrīšanās rituāli tikuši veikti ar šo stihiju pielietošanu. Visbiežāk lieto Uguni, jo tās augstā temperatūra sagrauj informatīvās struktūras. Tādēļ, it īpaši darbības sākumposmā, jums noderēs iedegta svece (lampiņa, ugunskurs, kamīns) jūsu darba telpā. Tālākā attīstības pakāpē jūs šo reālo uguni varēsiet aizstāt ar iedomātu liesmu — domformu.

Lūk, viens no paņēmieniem, tā saucamā "sveces nodedzināšana".

1.   Ieņemiet izejas pozīciju, iezemējieties.

2.   Noskaņojieties uz pacientu. Labāk, lai pacients atrodas jums līdzās, kamēr vēl neesat apguvuši darbu ar attēlu vai domformu.

3.  Nezaudējot vajadzīgo noskaņojumu, aizdedziniet sveci (vislabāk lietot baznīcas vaska sveces) un slidiniet roku ar aizdegto sveci gar pacienta biolauku. Ja lauka struktūrā būs nevēlamas enerģijas, vaska svece šajās vietās sāks skaļi sprakšķēt vai pastiprināti dūmot, un liesma var sākt raustīties.

4. Rokai ar sveci jāvirzās ap pacienta biolauku 5 —10 minūtes. Vairāk nav nepieciešams — to, ko iespējams, jūs jau būsiet "sadedzinājuši", bet dziļāk iesakņojušās vainas ar sveci aizsniegt nevar.

Ar ūdeni kā attīrīšanās līdzekli ir nedaudz sarežģītāk. Ūdens enerģētiskās struktūras neiznīcina, tas vienīgi tās uz laiku neitralizē. Ja jums gadīsies smagi slims pacients un jūs enerģijas neitralizācijai lietosiet ūdeni, tad ievērosiet, ka, "metot" enerģiju traukā ar ūdeni, tas pēc katra "metiena" kļūst neskaidrs, uz tā virsmas parādās loki. Šāds skats spēj ieinteresēt pat visrūdītāko skeptiķi. Neaizmirstiet, ka ūdenim piemīt spēja noskalot ne tikai slikto, bet arī labo (ja esat priecīgā noskaņojumā — aplaistieties ar ūdeni, un prieks pazudīs kā nebijis).

Pēc seansa ūdens jāizlej zem koka, kam raksturīga paaugstināta energoietilpība — papeles, akācijas, egles, īves — vai arī zem mājas parazītaugiem — liānām. Augi "piesaistīs" izlieto enerģiju un pārvērtīs to biomasā. Tādējādi tā kļūs noderīga — apkārtējā vide paliks tīra, un augs būs "paēdis".

Metode darbam ar ūdeni:

1.  Izejas stāvoklis iezemēšanās.

2.   Iztēlojieties, ka jūsu kreisajā rokā atrodas kāds slims orgāns. Sajūtiet to, centieties izjust ne tikai siltuma anomālijas, bet arī orgāna smagumu, faktūru, materialitāti.

3.  Iztēlojieties, ka jūsu labajā rokā atrodas strauts (upe, strūklaka, avots) ar tīru, kristāldzidru un dzīvinošu ūdeni.

4.  Tuviniet abas rokas un iztēlojieties, ka ūdens apmazgā slimo orgānu, noskalo no tā svešo, neveselīgo enerģiju, ka ūdens baro orgānu, izlīdzina tā enerģiju, sekmē jaunu, veselīgu šūnu vairošanos.

5.   Attāliniet rokas, sajūtiet izmaiņas kreisajā rokā, salīdziniet tās ar tām izjūtām, kas bija darba sākumā, pārliecinieties, ka šīs pārmaiņas ir nākušas orgānam par labu. Iegaumējiet šīs sajūtas.

6.  Izejiet no darba stāvokļa, izgaisiniet radītās domfor- mas.

Laika gaitā katrs no jums, ja vien nopietni strādās, atradīs visoptimālāko enerģijas neitralizēšanas veidu. Galvenais, ievērot nekaitēšanas principu — nedariet cilvēkam to, ko jūs nevēlētos, lai nodara jums.

Nākamie vingrinājumi noderēs tiem, kas jau apguvuši "rozes lasīšanu" un vēlas attīstīt savas spējas auru "lasīša-

Pirmais vingrinājums

1.   Izejas pozīcija, lezemēšanās.

2.   Varat pieslēgties Egregoram.

3.  Radiet savā iztēlē kādu simbolu (pacienta, sevis paša) un iztēlojieties, ka ap to ir spīdums. Šis spīdums tad ari būs pacienta vai jūsu aura. Sekojiet tam, kā izmainās auras krāsas, kādas ir krāsu pārejas, auras forma. Ja neredzat šo tēlu krāsainu — tas arī nav nekas slikts. Tādā gadījumā sekojiet

"vienkrāsainā" attēla toņu pārejām, lād izgaisiniet auru un "rozi", jāpiebilst: tiešām nav svarīgi, kādu simbolu izvēla-' ties, galvenais, lai jūs to iztēlotos pēc iespējas skaidrāk.

4.  Atkārtojiet 3. punktu 4 — 5 reizes. Ik reizi pēc darbības beigšanas jums rūpīgi jāizgaisina gan roze, gan aura.

5.  Izejiet no meditācijas. Sajūtiet savu jauno stāvokli! Jūs taču nupat lasījāt auru! Ja tas izdevies, jums pamats izjust lepnumu par paveikto.

Otrais vingrinājums

Salīdzinot ar iepriekšējo, šis vingrinājums ir nedaudz sarežģītāks.

1.   Ieņemiet izejas pozīciju, iezemējieties.

2.   Pieslēdzieties Egregoram.

3.   Radiet mentālajā ekrānā pacienta portretu, pēc tam aizvāciet to, atstājot tikai tumšu siluetu.

4.   Lai aura parādās ap šo siluetu — iesākumā kā vienkrāsains gaišs mirdzums. Sekojiet gaismas intensitātei, formai, vietām, kur spīdums nav viendabīgs vai tā nav vispār. Kur šīs vietas atrodas attiecībā pret fizisko ķermeni?

5.  Tagad lai mirdzums kļūst krāsains. Nu jūs varat aplūkot pacienta auru visā pilnībā. Ja izšķirat 1 — 2 krāsas — labi, ja 10 — teicami. Visdrīzāk iesākumā jūs neizšķirsiet vairāk par 1 — 2 krāsām. Tas lai jūs neuztrauc — katram ir

savs individuāls redzējums. Iemācieties intuitīvi sajust auras nokrāsas un ko tās nozīmē. Ieskatieties, kur aura ir kustīgāka, kur tā pulsē, kur atrodas miera stāvoklī. Neraugoties uz to, ka iepriekšējā nodaļā devām vispārēju auras krāsu aprakstu, krāsu nozīmei jāapstiprinās jūsu personīgajā pieredzē.

6.  Iztēlojieties, ka zeltaini stari piepilda jūs un jūsu auru.

7.    Izgaisiniet radītos tēlus. Pēc tam varat radīt citus, piemēram, iztēloties savu siluetu un auru. Neaizmirstiet pēc darba izgaisināt visus tēlus. Doma ir reāls spēks!

8.   Izejiet no meditācijas.

Trešais vingrinājums

Praktiski ļoti noderīgs dziednieka darbā. Tas sniegs jums sīkāku un detalizētāku informāciju nekā pirmie divi. Ieteicam tajā izmantot anatomijas atlantu.

1.  Izejas pozīcija, iezemēšanās.

2.  Izvēlieties objektu un radiet mentālajā ekrānā simbolu vai siluetu.

3.   Pārlieciniet sevi, ka siluetam kādā vietā jūtamas stipras sāpes. Tajā vietā ir jāparādās sarkanam plankumam.

4.  Novērtējiet, kā sarkanais plankums izvietots attiecībā pret čakrām. Izgaisiniet šo ainu.

5.   Radiet siluetu no jauna. Pārlieciniet sevi, ka sāpīgajās vietās jāparādās spilgti sarkaniem vai oranžiem plankumiem. Rūpīgi aplūkojiet radīto attēlu. Iegaumējiet to. Pēc tam būs interesanti analizēt, kā katrs plankums izskatās un kāds ir tā apveids. Izgaisiniet attēlu.

6.    Atkārtojiet vingrinājumu vēl dažas reizes, vienmēr darba beigās izgaisinot domformas.

7.   Izejiet no meditācijas.

Ja strādājat ar reālu pacientu, apjautājieties, kur viņam sāp, un salīdziniet ar savām domformām. Jūsu redzējums un pacienta sūdzības var arī nesakrist. Nav noteikti jātic tikai sev vai tikai pacientam, patiesība parasti atrodas kaut kur pa vidu. Piemēram, ierodas paciente ar sūdzībām par sāpēm vēderā, bet jūs redzat plankumu krūtīs sirds apvidū, kā arī galvas līmenī. Tāpēc neorientējieties uz atsevišķu orgānu slimībām, "ārstējiet slimnieku, nevis slimību". Visi procesi cilvēka dvēselē un ķermenī ir savstarpēji saistīti.

Kad jūs "lasāt" reāli klātesošu pacientu, sāciet meditāciju kā vienmēr. Nosēdiniet pacientu uz krēsla ar taisnu muguru, iezemējiet viņu un iezemējieties pats. Iegremdējieties meditācijā, lai nekas netraucētu jūsu intuīcijai. "Lasiet" auru, neaizmirstot, ka skatāties pacientu, kurš atrodas jūsu klātbūtnē. Atcerieties principu: "Ja nevarat palīdzēt, tad vismaz nekaitējiet." Jāņem vērā, ka persona, kuru jūs "lasāt", var būt pārlieku ziņkārīga, skeptiski noskaņota, satraukta vai pat vienkārši nobijusies. Visas šīs emocijas traucē nodibināt kontaktu ar pacientu. Pacienta idejas, domas, emocijas var jums traucēt. Bez tam jāatceras, ka emocijas atstāj iespaidu uz čakru darbību un auras nokrāsu.

Lai izsargātos no dažāda veida traucējumiem, varat lietot mentālo simbolu — rozi. Tās varētu būt ari jebkurš cits tēls — kaut vai zila vārna. "Novietojiet" to iztēlē apmēram 40 — 50 cm attālumā no savas pieres. Iztēlojieties, ka šī roze ir magnēts, kās pievelk visas "lasāmā" pacienta traucējošās emocijas un saiknes. To dariet, pirms esat sākuši strādāt ar pacientu. Iedvesmojiet sevi, ka šai rozei jāpaliek tik ilgi, cik tā būs nepieciešama. Laiku pa laikam pārliecinieties, vai tā vēl ir turpat. Ja darbības laikā sajūtat vieglu nemieru, diskomfortu, iespējams, nāksies radīt vēl vienu rozi. Pēc darba beigšanas neaizmirstiet visas rozes izgaisināt!

Starp citu, šādu rozi vai citu simbolu kā aizsarglīdzekli varat izmantot ari ikdienā, aizsargājoties no apkārtējo negatīvajām emocijām un vampīriskajiem "uzklupieniem". Tiklīdz sajūtat nevēlamu satraukumu — vai nu priekšnieka kabinetā, sabiedriskajā transportā vai uz ielas, iztēlojieties rozi. Šī metode var izrādīties ļoti iedarbīga garīgā līdzsvara saglabāšanai, tā ka visi pārējie aizsarglīdzekļi pat, iespējams, nebūs vajadzīgi. Šajā gadījumā jūs neizrādāt aktīvu pretestību psihiskajam uzbrukumam (pat nejaušam), kā ari nezaudējat savu enerģiju "sienas", "spoguļu" u. tml. domformu veidošanā.

Kad dziednieks "lasa" vai nodarbojas ar biolauka korekciju, ļoti būtiski atrasties kontaktā ar pacientu. Apmainieties ar iespaidiem, lai tie neuzkrātos jūsos un nebloķētu jūsu rīkles čakru.

"Lasot" auru, jūs varat ieraudzīt arī šo to tādu, par ko pacientam labāk nezināt — it īpaši, ja pats neesat vēl īsti pārliecināts par ieraudzītā patiesumu. Tomēr ari šajā gadījumā jums jāatbrīvojas no liekās informācijas, vai nu jūs darāt to zināmu pacientam vai nē. Pats vienkāršākais veids — liekās informācijas "izrunāšana" sveces liesmā. Liesma neitralizē, izgaisina informāciju. Reālas sveces vietā jūs varat izmantot arī iztēlotu sveci. Iztēlojieties šādu sveci (t.i. — radiet domformu) 40 — 60 cm attālumā no sevis.

Lieko informāciju var uzrakstīt uz papīra, rakstīto pasakot arī skaļi. Pēc tam papīrs jāsadedzina.

Nav vēlams no informācijas atbrīvoties, pārstāstot to trešajai personai. Tas rada nevēlamas baumas un aprunāšanu. Ļaudis burtiski dievina negatīvu informāciju! Tāpēc tāda informācija nav jāizplata. Nestāstiet jūsu uzzinātās lietas kam pagadās, tai skaitā — arī pašam pacientam. Cilvēki bieži vien nav spējīgi šādu informāciju adekvāti uztvert. Tāpēc vislabāk lieko informāciju iznīcināt. Tādējādi jūs izvairīsieties no traucējošām pacienta emocijām (dzirdot patiesību, pacients var uz jums sadusmoties), pārsteidzīgiem ļaužu spriedumiem.

Lai varētu notikt sekmīga "lasīšana" un korekcija, nepieciešams, lai pacients atrastos uz zemāka enerģētiskā līmeņa nekā dziednieks. Dziedniekam jābūt "līderim". Bez tam abu — dziednieka un pacienta — enerģijas līmeņiem ir jābūt sinhroniem, proti — saskanīgiem. Ja dziednieks un pacients atrodas vienā enerģētiskajā līmenī, tad dziedniekam ir grūti nodalīt pacienta domformas no savām. Pacienta emocijas var gūt pārsvaru pār dziednieka domformām. Rezultātā objektīvā aina var tikt izkropļota. Tāpēc, jo lielāka ir dziednieka un pacienta enerģētisko līmeņu starpība, jo labāk. Ja nu gadījumā tas nav realizējams un domformas sāk sajaukties, pievērsiet uzmanību tām īpašībām, ar kurām pacients atšķiras no jums. Jums tāpat ari jāpievērš uzmanība jūsu otrajai čakrai. Daļēji "pieveriet" to. Jums jābūt neitrālam, un pacienta emocijas nedrīkst traucēt jūsu darbību.

Par pacientiem

"Ekstrasensu pasaule" vairumam ļaužu liekas ļoti noslēpumaina un mīklaina. Tāpēc daudzi uz to raugās neuzticīgi, ar aizdomām, skaudību un bailēm. Vieglāk strādāt ar tiem, kas ir skeptiski noskaņoti, jo tie, reiz pārliecinājušies par bioenerģijas realitāti, kļūst par tās piekritējiem. Cilvēki, kas ci priori tic "visam pārdabiskajam", tic visam, kas pagadās, un bieži vien kļūst par krāpnieku upuriem. Tādiem cilvēkiem turklāt arī nepatīk iedziļināties lietu būtībā.

Pie dziedniekiem bieži vien nāk arī tādi, kam jūs attiecīgajā brīdī palīdzēt nespējat. Viņi nāk aiz ziņkārības, lai realizētu savu "Hs" — viņi neapzināti gaida apstiprinājumu vai arī vieglu, neaizskarošu personības korekciju.

Jebkurš vārds, ko jūs izrunājat, nogulsies pacienta apziņā. Var gadīties tā, ka tas "uzpeldēs" tikai pēc zināma laika. Ņemiet to vērā. Jebkurš cilvēks spēj meklēt tikai to, ko spēj saņemt. Tāpēc nebaidieties sniegt "papildus" informāciju, tādu, ko pacients pagaidām vēl "nespēj saņemt", protams, saprātīgās devās. Tikai tā sistēma ir spējīga attīstīties (cilvēks arī ir sava veida sistēma), kurai tiek dota papildus informācija; tāda informācija, kas saņemšanas brīdī sistēmai nav vēl nepieciešama. Informācija — tā ir "sēkla", kas iesēta uzdīgst pēc kāda laika.

Vairumam cilvēku zināšanu līmenis ir visai zems. Tas vēl pats par sevi nebūtu brīnums, bet slikti ir tas, ka cilvēki neizjūt iekšēju nepieciešamību pēc jaunas informācijas. Viņiem pret dzīvi ir tipiska patērētāju attieksme, un no ekstrasensa viņi gaida kādus brīnumlīdzekļus — "apēdīsi un jau pēc piecām minūtēm kļūsi vesels". Tikai nedaudzi cilvēki patiešām cenšas rast savu problēmu risinājumu.

Tāpēc nepieciešama "liekā" informācija, un tā ir jāsniedz. Lai tā atrodas zemapziņā, līdz pienāks īstais laiks. Pēc kādiem 8 — 9 mēnešiem šī informācija tiks "pieņemta". "Prātam neaptverami! Jūs taču kaut ko tādu man stāstījāt pērn! Kā tad tas var būt!? Kā jūs to zinājāt?!"

Jums radīsies iespēja palīdzēt šim cilvēkam realizēties, liet atcerieties par "zelta vidusceļu" — nedrīkst biedēt nesagatavotus cilvēkus, it īpaši, ja viņiem ir trausla nervu sistēma.

Nodarbošanās ar "ekstrasensoriku" vispirms ir kalpošana sev un savu problēmu risināšana. Jūs tādā veidā realizējat sevi, tāds ir jūsu Ceļš. Citam cilvēkam varbūt būs pavisam cits Ceļš, un nebūs prāta darbs, ja jūs viņu par katru cenu gribēsiet pievērst savam Ceļam. Tas lai paliek katra paša ziņā, kādu ceļu viņš izvēlas.

Trenējoties lasīt domformas, just bioenerģijas, jūs vispirms attīstāt pats sevi. Jums ar laiku kļūs skaidrāki jūsu dzīves mērķi un pašrealizācijas ceļi.

Krāsu uztvere un dziednieciskā iedarbība

Krāsu uztvere visumā ir diezgan subjektīva. Krāsām ir arī atšķirīga simboliskā nozīme dažādās kultūrās. Tomēr dažus kopīgus principus var iezīmēt. Par tiem jau runājām nodaļā par cilvēka auru. Krāsa arī var būt savdabīgas zāles, kas cilvēku iespaido ne tikai caur vizuālo uztveri, bet arī caur ādu, ķermeni kopumā. Krāsu iedarbība var uzlabot slimā organisma imunitāti, mazināt sāpes.

Kā iemācīties izprast, sajust krāsas, izvēlēties no tām sev vispiemērotākās? Var ņemt vērā astrologu ieteikumu un izvēlēties savai Zodiaka zīmei atbilstošu krāsu: Auns — purpursarkans Vērsis — sarkans Dvīņi — oranžsarkans Vēzis — oranžs Lauva — dzeltens Jaunava — dzeltenzaļš Svari — zaļš Skorpions — zili zaļš Strēlnieks — zils

Mežāzis — tumši zils Ūdensvīrs — zili violets Zivis — violets

Jūsu psihoemocionālo stāvokli attiecīgajā brīdī labi parādīs tā saucamais Lušera tests, kurā jums jāizvēlas dažādu krāsu kvadrātiņi pēc to "tīkamības" pakāpes.

Ja dodat priekšroku baltam (salīdzinājumā ar pelēko un melno), tas liecina par cilvēka vēlmi atbrīvoties no vecām saistībām, pienākumiem, sākt visu no sākuma.

Pelēks — neitralitāte, stabilitāte, miers. Pelēka krāsa ļauj norobežoties no nemiera, spriedzes. Tāpēc saprotama vēlme krāsot pelēkas sienas karaspēka daļās, uz kuģiem un tamlīdzīgās vietās.

Melns — baltās krāsas pretstats. Tās pauž negatīvismu, opozicionārismu, protestu. Ja cilvēks dod priekšroku melnajam, tas var liecināt par nonkonformismu, dumpi. Ne jau velti anarhistu karogs ir melns. Melnā krāsa ieteicama vājas gribas cilvēkiem gribasspēka nostiprināšanai.

Sarkans — satraucoša, aktīva krāsa. Kaislības. Tā izsauc nemieru, satraukumu, paātrina fizioloģiskās reakcijas — kā normālās, tā ari pataloģiskās. To var ieteikt depresijas pārvarēšanai, pret nomāktību, melanholiju, pašcieņas nostiprināšanai.

Rozā — cerības, sapņi. Rozā krāsa vieno mīlētājus.

Oranžs — prieks, siltums. Arī iedarbojas uzbudinoši, bet ne tik spēcīgi kā sarkanais. Šī krāsa stimulē jūtas, rada dzīvesprieku. Ja cilvēks dod priekšroku oranžajai krāsai, tas nozīmē, ka viņš tiecas pēc aktīvas darbības, bet tai pašā laikā ir viegli satraucams, ar tieksmi uz agresivitāti, godkāri.

Brūns — Zemes krāsa. Iedziļināšanās sadzīves problēmās. Ieteicama tiem, kas "lidinās mākoņos".

Dzeltens — optimisms, jautrība, komunikabilitāte. Ja cilvēks dod priekšroku šai krāsai, tas liecina par neatkarības tieksmi, vēlēšanos paplašināt savu uztveres loku, aktīvu darbību. Ieteicama tiem, kas pārcietuši ar personiskām attiecībām saistītu garīgu traumu.

Zaļš — jaunība, izaugsme, iespējas. Sekmē uzmanības koncentrāciju, stabili, bet ne pārāk spēcīgi paaugstina tonusu. Šī krāsa nostiprina jau esošās tendences — kā pozitīvās, tā negatīvās.

Zils — nomierinoša iedarbība.

Tumšzils — apcere, garīgums.

Kopumā krāsas pēc to iedarbības var iedalīt šādi:

1.   Krāsas, kas iedarbojas uz simpātisko nervu sistēmu, ar tendenci paaugstināt spriedzi — "siltās" krāsas: sarkans, oranžs, dzeltens, zeltaini zaļš, zeltains.

2.   Krāsas, kas iedarbojas uz klejotājnervu, ar tendenci samazināt spriedzi — "vēsās" krāsas: ultramarīns, gaišzils, zilganzaļš, jūraszils, dzeltenzaļš, zaļš.

3.  Jaukta grupa, kas sekmē koncentrēšanos uz iekšējiem pārdzīvojumiem, gremdēšanos apziņas dzīlēs: purpursārts, rozā, violets, ceriņkrāsa.

4.  Jaukta grupa, kas stabilizē cilvēka apziņu ezotēriskā nozīmē — stimulējošās krāsas: okera dzeltens, brūns, tumši brūns, olīvkrāsa; regulējošās krāsas — visi pasteļtoņi.

5. Neitrālās krāsas: balts, pelēks, melns.

Daba: koki, ārstniecības augi

Pasaulē bez mums un dzīvniekiem dzīvo vēl arī augi. Mēs nepārtraukti izjūtam augu klātbūtni — vai nu tie būtu istabas augi (puķes), vai zāle skvēriņā, vai koki mežā. Dziedināšana ar augu palīdzību zinātniski tiek saukta par fitote- rapiju. Augu uzlējumus lieto arī hpmeopātijā, adatu terapijā, Austrumu medicīnā. Daudzus no ārstniecības augiem var iegādāties aptiekās, vismaz plašāk sastopamos — kumelītes, baldriānus, ceļmallapas. Fitoterapija mūsdienās kļūst arvien populārāka, un tam ir savi iemesli. Augi parasti nerada organisma blakusreakcijas un alerģijas. Tie ir "radniecīgi organismam". Tomēr pilnīgi nekaitīgu augu nav, tāpēc jāņem vērā speciālistu ieteikumi. Nepareizi sagatavoti augi var izraisīt saindēšanos. Augus nedrīkst vākt piesārņotā vidē — autoceļu malās, rūpniecības rajonos, pilsētās.

Bez tam jāņem vērā, ka ar vienu pašu diagnozi vien nepietiek, lai izvēlētos pareizo augu maisījumu. Jāņem vērā arī dažādi blakusfaktori — cilvēka vecums, dzimums, svars utt.

Augi noteikti jāvāc pareizā laikā, un tas ir jādara saudzīgi. Dažus no augiem iespējams audzēt mazdārziņos — gi-

parmētras, kliņģerītes, kumelītes. Pareizi glabājot, ziedu un lapu derīguma ilgums ir līdz diviem gadiem, bet sakņu — 2 — 4 gadi.

Fitoterapijā pielieto ārstnieciskos preparātus sulas, novārījuma, uzlējuma, ekstrakta, pulveru, ziežu, plāksteru veidā. Uzskata, ka labāk ir lietot nevis atsevišķi ņemtus augus, bet gan maisījumus, kuros var ietilpt pat līdz 15 komponentiem.

Zāles jālieto parasti 25 dienas mēnesī. Cikls ir jāuzsāk jaunā mēnesī, starp veco un jauno Mēnesi labāk ieturēt pārtraukumu. Fitoterapijas pielietošanas gadījumā stāvokļa uzlabošanās parasti notiek otrās nedēļas beigās — trešās nedēļas vidū, pirmās nedēļas beigās iespējama pat veselības pasliktināšanās. Noturīgs efekts rodas, ja zāles lieto ilgāku laikposmu — pusgadu, gadu. īpaši ieteicams tās lietot pavasaros un rudeņos.

Ārstniecības augu kombinācijas var noteikt arī "ekstrasensorā" veidā. Piemēram, pacientam sāp nieres. Jums liekas, ka bez visām pārējām metodēm būtu nepieciešams lietot arī zāļu tējas. Jums ir jāizvēlas starp diviem maisījumiem — Nr.l un Nr.2. Jūs rīkosieties šādi:

1.  Pieņemiet izejas pozīciju.

2.  Izsauciet mentālajā ekrānā pacienta simbolu — neitrālā krāsā.

3.  Vispirms pirmo, tad otro augu maisījumu iztēlojieties kā gaismas plūsmas (pievērsiet uzmanību, kā atšķiras to krāsu gammas) un pēc kārtas piepildiet pacienta simbola kontūru ar sajaukuma gaismu.

4.  Palūkojieties uz priekšu laikā: kāds izskatīsies pacienta simbols pēc 1,2, 3 mēnešiem? Gadījumā, ja kāds no mai- sijumiem pacientam derēs, kontūras nokrāsa paliks nemainīga visā "skatāmajā" laikā.

5. Izejiet no meditācijas. Izgaisiniet domformas. Novērtējiet iegūto informāciju un meklējiet zāles.

Koki

Jau sensenos laikos pastāvējis koku kults, tos pielūguši. Dažus kokus senās tautas uzskatīja par svētiem — ozolu, priedi, liepu, ciedru. Ozola "aizbildnis" senajiem indoeiro- piešiem bija galvenā dievība, kas tika identificēta ar Pērkonu, DIEVU; senajiem grieķiem — Zevs, slāviem — Peruns, lietuviešiem — Perkuns. Koki tika uzskatīti par orākuliem: pēc to lapu čaboņas pareģoja likteni. Zem svētkokiem upurēja dievībām, laulāja.

Dzīvā daba, tai skaitā arī augi, var palīdzēt, ne tikai tos lietojot iekšķīgi, bet arī vienkārši ar savu klātbūtni. Tomēr jāaizrāda, ka pēdējos gadsimtos cilvēks kā suga nodarījis Zemei, visai dzīvajai dabai daudz ļauna. Cilvēks kokus ir cirtis, dedzinājis un kropļojis. Tāpēc koks sveša cilvēka klātbūtnē ir aizdomīgs, un — pilnīgi pamatoti. Kāpēc lai cilvēkam būtu tiesības prasīt no koka palīdzību, nedodot neko pretim?

Vislabāk jums palīdzēs koki, kas jūs pazīst, kurus pats esat stādījis, kopis. Ja nu jums nav dārza, kur audzēt kokus, sameklējiet tos, piemēram, kādā valsts mežā, bet tuvojieties tiem pakāpeniski. Lai koki vispirms pārliecinās, ka jūs nenākat ar nodomu tos nocirst, lauzt zarus, apdedzināt saknes. Tikai tad, ja jums ar koku būs iedibinājušās labvēlīgas attiecības, varat lūgt tā palīdzību. Tās pats attiecas arī uz citiem augiem un dabu kopumā. Ja apsēdīsieties zem "sveša", tātad naidīga, koka un sāksiet meditēt, koks var jums.atrieb- ties par jūsu ciltsbrāļu nodarījumiem.

Katram kokam ir vietas, kur enerģija ir vairāk vai mazāk intensīva. Bez tam dažādām sugām ir dažādi enerģijas aktivitātes periodi. Ziemā koku energopotenciāls samazinās — lapu kokiem par 50 — 70 % no vasaras maksimuma, skuju kokiem — par 15 — 25 %. Bez tam pastāv arī diennakts svārstības. Arī enerģijas "raksturs" dažādām sugām var būt visai atšķirīgs.

Tehniskā ziņā enerģijas apmaiņa ar koku nav sarežģīta. Izvēlieties vajadzīgo koku, atrodot vietu, kur ir vairāk enerģijas. Apsēdieties pie koka tā, lai mugurkauls saskartos ar stumbru, tāds stāvoklis palīdz stabilizēt centrālās nervu sistēmas darbību.

Otrs variants: nostāties pie koka tā, lai ar stumbru saskartos vēders un krūtis, bet rokas atrastos uz enerģijas plūsmas vietas, kājas — abpus stumbram. Šī pozīcija palīdz nostiprināt veģetatīvo nervu sistēmu. Koncentrējieties uz atveseļošanos!

Nodarbības laikā (ja tā ir sekmīga) varat izjust šādas sajūtas — lēna krišana reizē ar koku, prieks bez redzama iemesla, pateicība un maigums pret koku, saplūsme ar koka "elpu". Nenodarbojieties ar to vairāk par stundu! "Pārdozēšanas" gadījumā jums var parādīties reibonis, svīšana, troksnis ausīs, vājums, redzes apmiglošanās.

Bet tagad īsumā par dažām Biropas Ziemeļos sastopamajām koku sugām:

KĻAVA — vislielākās aktivitātes laiks no pkst. 7 līdz 8 no rīta, enerģija — mīksta, gaiši dzeltena, noņem stresu, izlīdzina biolauka struktūru ēteriskā ķermeņa līmenī.

VĪTOLS — enerģētiskā aktivitāte maksimumu sasniedz no pkst. 18 līdz 20. Arī vītola enerģija ir mīksta, gaiši zaļa, plastiska. Atslābina, dziede garīgās traumas, izlīdzina biolauka struktūru.

APSE — aktivitāte no pkst. 14 līdz 17. Tas ir koks "vampīrs", to var lietot liekās enerģijas "nomešanai", tāpat tā noņem arī sāpes, uzbudinājumu, likvidē iekaisumus.

ALKSNIS — šī koka enerģija ir praktiski vienmērīga, bez īpašām diennakts svārstībām, bet enerģija ir drudžaina, destabilizējoša. To izmanto vienīgi tad, ja nepieciešams panākt kādas hroniskas kaites saasināšanos.

BĒRZS — visaugstākā aktivitāte no pkst. 5 līdz 9 no rīta. Enerģija ir nomierinoša, mīksta, bet spēcīga, tās plūsma veicina čūlu un brūču — ari dvēseles brūču — dzīšanu! Enerģijas krāsa — sidrabaini dzeltena.

OZOLS — izrāda aktivitāti no pkst. 21 līdz 23. Enerģija ir spēcīga, dzelteni okera nokrāsas, vienmērīga. Pastiprina un stabilizē dažādus cilvēka veselības un dvēseles stāvokļus.

LIEPA — vislielākā aktivitāte no pīkst. 12 līdz 15. Enerģija — viegla, mīksta, samtaina, okera nokrāsā. Palīdz izlīdzināt biolauka struktūras, it īpaši labi palīdz bērniem līdz 12 gadu vecumam.

PRIEDE — visaktīvākā no pīkst. 15 līdz 17, tās enerģija ir impulsīva, sekmē smalko ķermeņu harmonizāciju.

VĪKSNA — aktīva no pīkst. 7 līdz 8 rītā un no pīkst. 17 līdz 18 pēcpusdienā. Enerģija — valkana, stīgra, velkoša, sarkanbrūna, labi palīdz akūtos stāvokļos. 1a "izvelk sārņus" no patogēnajām zonām.

PĪLĀDZIS — vislielākā aktivitāte ir no pīkst. 18 līdz 20. Septembri iestājas tās gada maksimums. Enerģija ir gaiša, okera brūna, palīdz harmonizēt smalkos ķermeņus, efektīga ari centrālās nervu sistēmas bojājumu gadījumos. Tautas ticējumos minēts, ka šis koks atbaida ļaunus garus.

OSIS — aktīvs no pīkst. 18 līdz 24. Zeltaini okera nokrāsas, vienmērīga un harmoniska enerģija. Izlīdzina "iņ" enerģiju cilvēka organismā.

KASTANIS — aktīvs no pīkst. 24 līdz 6 rītā. Enerģija — viegla, gaisīga, pelēksidrabaina; to var izmantot, lai harmonizētu "jaņ" kanālus organismā.

PAPELE — aktīva no pīkst. 8 līdz 20. Enerģija — ne sevišķi spēcīga, toties "velkoša". Arī šis koks ir vampīrs. Līdzīgi kā caurvējš ievelk sevī visu, ko vien jūs varat atdot — gan to, ko vēlaties, gan arī to, ko nevēlaties, tāpēc esiet uzmanīgi ar šo koku.

AKĀCIJA — aktīva no pīkst. 10 līdz 19. Papeles enerģijai līdzīga, atšķiras ar to, ka "pievelk" galvenokārt "iņ" enerģiju-

* * *

Arī koka izstrādājumi nes sevī attiecīgās koka sugas enerģiju — tiesa gan, vājinātā veidā. Enerģiju var saņemt no jebkura koka izstrādājuma, bet tehnoloģiskās apstrādes procesā šī enerģija pamazām zūd.

Enerģija piemīt ne tikai kokiem, bet arī krūmiem, zālei, ziediem, istabas augiem. Katram no tiem piemīt savs, unikāls enerģijas veids, lai gan parasti to enerģija nonāk tikai līdz ēteriskā ķermeņa līmenim. Piedāvājam vēl dažus raksturojumus.

ALVEJA — enerģētiskais maksimums no pīkst. 15 līdz 17. Tās zari, iekārti durvīs un logos, nes mājai svētību un ilgu mūžu.

CIKLAMENE — Senajā Romā uzskatīja, ka šis augs atvaira nelaimi. Ciklamene visaktīvākā ir no pīkst. 6 līdz 8 no rīta.

ĶIPLOKS — aktīvs no pīkst. 15 līdz 16. Aizsargā pret burvestībām, vampīriem.

ĀBELE (aktivitātes maksimums no pīkst. 10 līdz 13), kā arī LAURU KOKS (aktivitātes maksimums no pīkst. 12 līdz 17) un RODODENDRS (aktivitātes maksimums no pīkst. 16 līdz 20) tiek uzskatīti par dabiskajiem zibensnovedējiem.

Ziedi

Uz cilvēku iedarbojas ne tikai augu enerģija, nozīmīga ir ari auga krāsai.

Augi ar spilgti sarkaniem ziediem — rozes, tulpes, flokši, gladiolas — satrauc, aktivizē. Pievienojot spilgtus purpura toņus, šis efekts kļūst vēl izteiktāks. Šāds ziedu salikums veicina darbaspējas, imunitāti, palielina psihisko aizsardzību.

Depresijas (melanholijas) gadījumā ieteicam lietot dažādus ziedu salikumus — pušķus. Šāds darbs, protams, var notikt arī domformu līmenī. Kā optimālākā "pretdepresijas buķete" būtu ieteicams rožainu (acālijas, asteres, hortenzijas, lefkojas, pelargonijas) un oranžu (kliņģerītes, tulpes) ziedu salikums.

Nervu sabrukuma gadījumā pielietojama buķete, kas sastāvētu no zeltaini dzelteniem ziediem — tās varētu būt krizantēmas, prīmulas, narcises, dzeltenās tulpes.

Vēl jāpiebilst, ka dažādi cilvēki ziedus uztver dažādi. Vīrieši dod priekšroku zilas krāsas ziediem. Bērnu gaume mainās līdz ar vecumu: 4 — 9-gadīgiem patīk spilgti sarkani un oranži ziedi, 10 — 12-gadīgiem — sarkani, dzelteni, zaļi krāsu salikumi. 13 — 16-gadīgiem jauniešiem vairāk tīk zili un oranži ziedi, bet 17— 19-gadīgiem — sarkanīgi oranžās nokrāsas. Sievietes dod priekšroku sarkaniem okera toņiem.

Ūdens kodēšana. Talismani

Ūdens ir galvenā d/Jvās dabas sastāvdaļa. Cilvēka ķermeņa ķīmiskā sastāvā ir 80 % ūdens. Līdzīgi ir arī ar augiem un dzīvniekiem. Kā jau minējām iepriekšējās nodaļās, ūdens spēj "paņemt" informāciju.

Šādu informācijas "ierakstīšanu" ūdenī tad ari sauc par ūdens kodēšanu jeb apvārdošanu. Aktivizētais ūdens ienes šo informāciju organismā. Var aktivizēt, piemēram, imūn- procesus kādā no orgāniem vai arī organismā kopumā.

Informācija un enerģija ūdenī noturas ne vairāk kā 3 — 4 dienas, pēc tam tā izgaist. Ja ūdenim pievieno dažas citas vielas, t.s. stabilizatorus, tad informāciju ūdenī var noturēt arī ilgāk —10 —15 dienas. Šim nolūkam der baznīcas "svētais ūdens", spirts, glikoze, sāls. Tāpēc nav nozīmes sagatavot vairāk ūdens, kā pacients spēj šajā laikā patērēt.

Kodētais ūdens jālieto šādi: jādzer 5 — 7 malki 25 — 30 minūtes pirms ēšanas, 2 — 3 reizes dienā. Jāglabā aktīvais ūdens ledusskapī +4°C temperatūrā. Pirms lietošanas to nedrīkst vārīt, jo tad visa informācija acumirklī izgaisīs!

Metode, kā pagatavot kodēto ūdeni.

1.  Ņemiet trauku ar ūdeni. Nav būtiski, kas tas par ūdeni, galvenais, lai tas atbjlstu dzeramā ūdens standartiem.

2.  Ūdenim pievienojiet "stabilizatoru" — ļoti nedaudz, tikai 1 — 2 % no kopīgā apjoma.

3.   Ieejiet darba stāvokli. Ar roku jeb sveci noņemiet un iznīciniet ūdenī esošo informāciju — no ūdensvada, attīrīšanas iekārtām, ūdenskrātuves utt. Ar roku savāriet šo informāciju un "iemetiet" atklātā liesmā. Ja lietojat sveci, sadedziniet uzreiz, ja jūsu rīcībā ir Baznīcas svētītais ūdens, šāda attīrīšana nav nepieciešama, bet tādā gadījumā Baznīcas ūdenim jābūt vismaz 7 —10 % no kopīgā ūdens daudzuma.

4.  Atrodoties darba stāvoklī, izveidojiet domformu tam, ko vēlaties "ielikt" ūdenī — veselas plaušas, veselu kuņģi vai hormonu sistēmas pareizu darbību utt.

5.   Pastipriniet šo domformu, pieslēdzot to Egregoram. To var darīt, meditējot ar ikonas, mandalas, lūgšanas vai mantras palīdzību.

6.    Sajūtot Egregora enerģijas plūsmu, virziet to caur roku vai mentālajām čakrām traukā ar ūdeni. "Uzlādēšanai" jānotiek 2 — 4 minūtes. Pēc tam izejiet no darba stāvokļa. Ūdens ir gatavs, varat to izsniegt pacientam, pievienojot nepieciešamās instrukcijas.

6. punktu var izpildīt ari savādāk. Brīdī, kad Egregora enerģija caur dziednieka roku plūst ūdenī, var ieliet ūdenī 1 — 2 izkausēta vaska pilienus. Vasks šajā gadījumā darbosies gan kā stabilizators, gan arī ģenerēs nepieciešamo enerģiju ilgākam laika posmam. Ja vaska gabaliņš būs lielāks par 1 — 2 pilieniem, piemēram, 15 — 20 grami, tad pacients, ievietojot vasku ūdenī, varēs saņemt aktivizētu ūdeni pat 3 — 5 nedēļas. Šajā gadījumā vaska aktivitāte atkarīga no tā, cik spēcīga ir jūsu veidotā domforma.

Talismani

Zināšanām par talismaniem ir ļoti liela nozīme visās okultajās mācībās. Maģijā tiek izšķirti divu veidu talismani — vienkāršie talismani un pantakli. Ar vienkāršo talismanu izgatavošanu nodarbojas zemākā maģija, ar pantakliem — augstākā. Pēc būtības tie neatšķiras, vienīgi to iedarbības spēks ir dažāds. Dažādas ir arī enerģijas plūsmas, kas tiek iedarbinātas to izgatavošanā.

Talismans var būt praktiski jebkura lieta — nieciņš, akmens, metāla gabaliņš, uz kuru tikusi koncentrēta griba, uzmanība un ticība. Šeit īsti vietā pieminēt tibetiešu sakāmvārdu: "Pielūgsme liek atmirdzēt pat suņa sūdam".

Talismanu izgatavošanā, tāpat kā maģijā vispār, ir svarīgs rituāls. Precīza rituāla ievērošana zinātājam ļauj sasniegt noteiktu apziņas stāvokli, kurā viņš ar gribas koncentrāciju spēj izmainīt materiāla kristālisko struktūru, saskaņot attiecīgā priekšmeta vibrācijas ar kāda Egregora vibrācijām. 'tādēļ talismans — tas ir sava veida "pastiprinātājs", nēsātāja vēlmju "rezonators". Tas ir talismana izgatavošanas pirmais posms. Otrais — talismana "saskaņošana" ar nēsātāja vibrācijām.

Talismans var atrasties kā pasīvā, tā aktīvā stāvoklī. Pasīvs tas ir tikko izgatavots. Talismanu aktivizē nēsātāja ener- goinformatīvās struktūras, it īpaši fiziskā ķermeņa un vēlmju ķermeņa līmenī.

Tehniskā ziņā talismana izgatavošana nav sarežģītāka par ūdens kodēšanu. Ar materiālu (metālu, vasku, epoksīda līmi) tiek veiktas manipulācijas, kas līdzinās tām, kas aprakstītas sakarā ar ūdens apvārdošanu. Tomēr, izmantojot cietās vielas (tām ir visstabilākā kristāliskā struktūra), "kods" noturas ilgāk — pat gadsimtiem ilgi.

Vispirms meditācijā tiek noskaidrots jautājums — kam talismans būs vajadzīgs un vai to var darināt attiecīgajam cilvēkam. Šeit jāņem vērā arī tikumiskie kritēriji. Piemēram, talismans veiksmei. Bet ja nu veiksmi vēlas iegūt zaglis?

Otrkārt, jāsaplūst ar to energoinformatīvo struktūru, kuras "pastiprinātājs" būs iecerētais talismans. Šādu stāvokli var panākt, lasot lūgšanas, mantras, ieejot meditācijā ar domu tēlu palīdzību.

Treškārt, attiecīgais materiāls jānoved tādā stāvoklī, kad tā kristāliskā struktūra "izšķīst" — proti, vasks jāizkausē, metāls vai dzintars — jāsakarsē, epoksīda līme — jāsajauc tās sastāvdaļas.

Ceturtkārt, jāuzliek savas domformas "kods" materiālam. Kad iestājas meditatīvā stāvokļa maksimums (šis brīdis jāsajūt intuitīvi), šī energoapmaiņa jāfiksē materiālā — metāls spēji jāatdzesē, vasks jāielej aukstā ūdenī utt.

Ja strādā ar tādiem materiāliem kā mezgli, papīra loksnes utt., tad darbs arī ir analoģisks — nezaudējot meditatīvo stāvokli, jāsasien mezgls, jāuzzīmē "stāvokļa diagramma" vai jāuzraksta vajadzīgā formula.

Protams, talismanus var izmantot ikdienas dzīvē, lai gan šeit nozīmīgāka ir tāda sadzīviskā maģija, kas balstās uz pacietību, tuvāko mīlestību un rūpēm par citiem — kas tad arī rada sava veida makrotalismanu — ģimeni.

Nākotnes pareģošana

Nākotne ir jau sākusies šodienā. Visam dzīvajam piemīt īpašība nedzīvot tikai šodien — koki met lapas, putni un dzīvnieki maina krāsu, gājputni dodas uz dienvidiem, bet cilvēks jautā: kas mani sagaida rīt?

Nākotnes pareģošanas mehānisms balstās uz informācijas nolasīšanu no Zemes energoinformatīvā lauka vai arī no cilvēka zemapziņas. Zemapziņas līmenī cilvēki šo informāciju sajūt kā intuīciju, nojausmas. Tas var notikt arī miegā, stipra stresa apstākļos. Cilvēks šādas spējas var iegūt arī speciāli trenējoties.

Var iezīmēt trīs galvenos pareģošanas principus: formālo, t.i., ar materiālu priekšmetu vai parādību palīdzību (kārtis, numeroloģija); neformālo — gaišredzība, pravietojumi; pareģošana. Pie jaukta tipa pareģošanas var pieskaitīt tāda tipa zīlēšanu, kur formālie dati (kāršu izlikums) tiek tulkoti ar intuīcijas palīdzību.

Nākotni var prognozēt arī ar tā saucamā motorā raksta palīdzību. Šī metode balstās uz ideju, ka jebkurā izplatījuma punktā ir iespējams iegūt informāciju par jebkuru citu izplatījuma punktu. Ekstrasenss spēj "notvert" šo informāciju un izpaust grafiskā veidā — kā diagrammu, ko viņš pats pēc tam atšifrē. Ekstrasenss koncentrē uzmanību vienlaikus uz rokas kustību, taustes izjūtām un vajadzīgo informāciju. Roka sāk kustību sinhroni ar pienākošo informāciju, attēlojot to grafiski kā līnijas.

Jāpiebilst, ka tā saucamais automātiskais raksts no motorā raksta atšķiras ar to, ka šajā gadījumā ekstrasensa roka raksta vārdisku tekstu, nevis velk diagrammu. Šo metodi bieži vien savos seansos lieto spiritisti. Rakstītājs "darba" laikā var atrasties transā, vai arī, gluži otrādi, sarunāties ar apkārtējiem par pilnīgi citām tēmām, pat nenojaušot, ko raksta viņa roka. Vairumā gadījumu šāda parādība novērojama, ja spiritists kontaktējas ar būtni no zemākā astrāla. Šādi kontakti nākotnes pareģošanai neko būtisku nedod, jo zemākās astrālās būtnes mēdz būt melīgas, sniegt aplamu vai nevērtīgu informāciju. Bez tam kontakti ar zemāko astrāli var novest pie psihiskas saslimšanas. Pavisam reti šādos gadījumos iespējams saņemt noderīgu informāciju.

Visvienkāršākā lieta ir atbildes uz kādu konkrētu jautājumu noskaidrošana. Jautājumam jābūt formulētam tā, lai uz to būtu iespējams atbildēt ar JĀ vai NĒ.

Rīkojieties šādi:

Ieņemiet meditācijas sākumstāvokli. Uzzīmējiet uz papīra lapas vai vizualizējiet mentālajā ekrānā sekojošu shēmu (skat. 1. zīm.). Pēc tam formulējiet jautājumu.

Gaidiet atbildi. Ja lietojat papīra lapu, jāizmanto svārstiņš. Svārstiņa lietošana gan ne vienmēr ir droša, jo tā kustību var ietekmēt fizikālas dabas apstākļi — āderes, sadzīves tehnikas radītie elektromagnētiskie lauki, it īpaši, ja esat iesācējs bioenerģētikā. Tāpēc labāk pielietot "mentālā ekrāna metodi". Lietojot sarežģītāku shēmu, (2. zīm.) saņemsiet niansētāku atbildi. Varat lietot ari apļveida shēmu, kur pozitīvās atbildes iespēja izteikta procentos. Uzdodot jautājumu, esiet maksimāli precīzi. Tad skatieties, kādā virzienā kustas svārstiņš (jeb skatiens jūsu mentālajā ekrānā). Piemē-

ram: vai N. atdos man parādu? Skatāmies: svārstiņš virzās uz apmēram 80 % iespējamības pusi. Ja pieļaujam iespējamo kļūdu ±5 — 7 %, iespējamā parāda atdošanas varbūtība ir 80 % ±5 — 7 %. Ja saņemat šādu atbildi, tad, protams, nesēdiet un negaidiet, kad labpatiks beidzot ierasties N. ar jūsu naudu. Šāda atbilde parāda jums naudas atdošanas potenciālo iespēju. Jums būs jāpadarbojas ari pašiem — jāpiezvana N., jāatgādina…

Līdzīgu shēmu izmanto arī, noskaidrojot "ļaunās acs" cēloni vai citas tamlīdzīgas lietas, kur uz shēmas asīm varat uzrakstīt "aizdomās turamo" iniciāļus.

Atcerieties vienu — jūs esat atbildīgi par informāciju, kas nonāk jūsu rokās. Tam, kā jūs ar to rīkosieties, būs karmiskas sekas.

Laiks — tā nav bezgala gara lente, kas virzās caur kādas debesu rakstāmmašīnas klaviatūru, kā pieņemts domāt. Drīzāk tas līdzinās kādai struktūrai, piemēram, kristālam, lai gan arī tāds salīdzinājums nav īsti precīzs. Laiks ir sarežģīts spēka lauks, kas izplatās daudzos atšķirīgos virzienos. Tas, ka mēs to uztveram kā secību — to nosaka tikai un vienīgi mūsu uztveres stereotipi. Lai gan viss, kam jānotiek, ir jau "iepriekš zināms", tomēr nebūt nav teikts, ka ar jums notikumi risināsies tieši tā. Lūk, labākais veids, kā to paskaidrot: ikviens no mums ikvienā laika brīdī saskaras ar vairākām izvēles iespējām. Dažās lietās vairāk, citās mazāk, bet brīdis izvēlei jums vienmēr būs atvēlēts. Mēs nemitīgi nokļūstam izvēles situācijās — domās, jūtās, rīcībā. No vairākām iespējām mēs kaut kādu iemeslu dēļ izvēlamies vienu. Kāpēc? Vai vainīgs "ļaunais liktenis"? Nē, mēs izvēlamies tā, kā esam PIERADUŠI izvēlēties. Šis viens virziens, ko izvēlamies, ari ir jau "iepriekš zināms" — tāpat kā visi citi iespējamie. Tomēr pašā izvēles brīdī mēs esam relatīvi brīvi, mēs varam izvēlēties jebkuru no daudzajiem virzieniem. Tāpēc mēs savu dzīvi varam izmainīt. Lielākā daļa cilvēku nav brīvi, jo akli seko saviem paradumiem, atkarībām, aizspriedumiem un ilūzijām, kas tad arī izdara izvēli viņu pašu vietā. Talantīga zīlniece sajūt "virzienu" — likteņa līniju, kas cilvēkā dominē dotajā brīdī. Nekur nav teikts, ka tā noteikti notiks, vienkārši tajā brīdī tas ir "visiespējamākais" variants. Tas nenozīmē, ka nepastāv citi likteņa varianti — pat tad, ja cilvēks atrodas smagā aizspriedumu un paradumu jūgā.

Tāpēc, izklāstot cilvēkam "visiespējamāko variantu", jābūt ļoti uzmanīgam, jo, sniedzot cilvēkam šādu informāciju, jūs to "nostiprināt". Iespēja, ka šis variants īstenosies, pieaug. Tādējādi jūs iejaucaties otra cilvēka dzīvē. Vēl šai sakarā jāatgādina par lāsta un svētības lielo nozīmi cilvēka dzīvē. Ar savu gribasspēku un enerģiju cilvēks — it īpaši, ja tas ir enerģiski spēcīgs cilvēks — var izmainīt citu cilvēku "likteņa līnijas". Tās var tikt izdarīts tikai caur cilvēka zemapziņu — vietu, kur tiek veikta patiesā izvēle.

Bet tagad — praktisks vingrinājums.

1.  Izejas pozīcija, iezemēšanās.

2.   Pieslēgšanās Egregoram.

3.   Pārdomājiet jūs interesējošo jautājumu. Formulējiet to tā, lai būtu iespējams atbildēt ar JĀ vai NĒ.

4.  Mentālajā ekrānā iezīmējiet lielus JĀ un NĒ. Kad esat uzdevuši jautājumu, aplūkojiet šos uzrakstus. Tās, kurš iemirdzēsies, būs jūsu atbilde. Nemēģiniet sevi apmānīt!

5.  Nodzēsiet un izgaisiniet domformas, izejiet no meditācijas.

Šī vingrinājuma laikā aktivizējas jūsu emocionāli tēlainā pasaules uztvere. Jūs izolējaties no apkārtējās ikdienas un nonākat kontaktā ar noosfēru. Šāds stāvoklis — "apskaidrība" — var rasties arī spontāni. Tas ir izmainītas apziņas stāvoklis, kurā notiek intuitīva problēmas risināšana. Tamlīdzīgas "apskaidrības" (satori) piemēru vēsturē ir diezgan daudz, Tā, piemēram, portugāļu ģeogrāfs E. Helkess iezīmēja globusā Antarktīdu 50 gadus pirms tās atklāšanas. Šis stāvoklis saistīts ar emocionālu pacēlumu, "iedvesmu".

Šāda stāvokļa surogātu mēdz sasniegt ar narkotiku, alkohola palīdzību. Tāpēc zemas kvalifikācijas burvji visos laikos izmantojuši psihotropos līdzekļus — magones, kaņepes, dažādas sēnes. Atšķirībā no meditatīvajām tehnikām, kas sekmē personības attīstību, šādas metodes ar laiku noved pie personības degradācijas. Lai sasniegtu "satori", nav nepieciešami "burvju dzērieni", vienīgais, kas vajadzīgs — godīgi ielūkoties sevī, attīrīt savu apziņu un pieslēgties kādam no Egregoriem.

Vēl kāds vingrinājums:

1.   Izejas pozīcija, iezemēšanās.

2.   Izsauciet mentālajā ekrānā trīs apļus. Viens no tiem lai atbilst trim gadiem, otrs — vienam gadam, trešais — sešiem mēnešiem.

3.   Padomājiet par lietu, ko jūs vēlētos īstenot. 'Iā var būt jebkura lieta — tomēr vēlme jānoformulē precīzi. Formulējiet trīs vēlmes.

4.  Iztēlojieties, ka šīm trim vēlmēm jāievietojas jūsu trijos apļos. Necentieties tās ievietot tur paši, vienkārši vērojiet, kurp tās virzās. Pievērsiet uzmanību savām sajūtām. Ja kāda no vēlmēm neievietojas nevienā no apļiem, atkārtojiet visu no sākuma, izvēloties citus laika termiņus.

5. Izgaisiniet visu radīto un izejiet no meditācijas.

Līdzīgā veidā var prognozēt ari veselības stāvokli. Tas, ko jūs ieraudzīsiet savā ekrānā, ir jūsu "spēcīgākā likteņlīni- ja" šobrīd. Ja izjutīsiet aktīvu vēlmi to mainīt — dariet to. Jūs varat izmainīt savu likteni — tas ir reāli. Tikai tādā gadījumā jums nāksies izmainīt arī savu attieksmi pret dzīvi, paradumus, uzskatus…

- * *

Cilvēks, kurš iet Garīgo Ceļu, iesākumā virzās kā pa miglu: zināšanas šķiet neskaidras, pretrunīgas, grūti pielietojamas praksē. Pārliecība un precizitāte parādās krietni vēlāk. Ļoti svarīgi ir paļauties uz Intuīciju. Ari Intuīcija ir veids Ceļa īstenošanai. Ja cilvēks pacietīgi turpina iet šo ceļu, tad ar laiku viņš sasniedz Skaidrību. Sākotnēji Pasaules aina izliekas neskaidra, miglaina. Patiesības izpratne šķiet neiespējama. Cilvēks vēl nespēj pieslēgties Augstākajiem Egregoriem. Ar laiku Patiesība sāk atklāties — ejot Ceļu, cilvēks sāk izprast, kas slēpjas aiz sakrālajiem tekstiem, mācībām. Cilvēks ari pats izmainās.

Nav nekādu Slepeno zināšanu, kas būtu "jāatklāj". Par "slepenu" cilvēki dēvē to, ko vēl nav spējīgi adekvāti uztvert.

lapēc nav jābrīnās, ka baznīca nosoda zīlēšanu, pareģošanu utt. Kā jau minējām, — ja zīlniece pasaka vēl garīgi mazattīstītam cilvēkam kādu no "likteņa līnijām", viņa līdz ar to "nostiprina" šo versiju. Ta ir iejaukšanās cita cilvēka dzīvē. Šī iemesla dēļ patiesas spējas pareģot nākotni parasti piemīt tikai garīgi augsti attīstītiem cilvēkiem, kuriem vairs nav egoistiskas motivācijas. Šādi cilvēki neizlietos savas spējas nepienācīgi. Lielākā daļa "zīlēšanas salonu" darbinieku kaut ko zina un spēj, bet viņu lielākā nelaime ir tā, ka bieži vien viņi neizprot slēptākās, dziļākās cilvēka likteņa likumsakarības.

Zīlēšanas teorētiskie pamatprincipi ir ļoti vienkārši — nākotnes notikumi briest mūsu šodienā. Tie atkarīgi no mūsu šodienas domām, vēlmēm, rīcības. Ikvienam jautājumam, ko mēs esam spējīgi šodien uzdot, jau ir gatava atbilde, tātad — tā ir tikai "jānolasa", jāpārveido no vienas zīmju sistēmas otrā. To var darīt, piemēram, telepātiski, vai arī ar simbolu — kāršu, rūnu — palīdzību. īstam Meistaram šie simboli paši par sevi nav nepieciešami, jo Meistara rokās runā ikviens priekšmets. Simboli, piemēram, 'lāro kārtis, var kalpot arī kā instruments zīlnieka apziņas noskaņošanai uz "vēlamo vilni". Ja nu jūs tomēr vēlēsieties zīlēt citiem, tad būtu vēlams ievērot sekojošo:

•    klusums un miers jūsu darba telpā;

•     nav vēlams zīlējot sakrustot rokas, kājas; pēdas vēlams atraut no grīdas (Zemes);

•     kārtis jāliek ar labo roku, rūnas — ar kreiso, kafijas tasīte ar biezumiem jāapvērš otrādi, turot to kreisajā rokā, virzienā prom no sevis;

•    zīlēšanas galdam jābūt apsegtam ar kaut ko sarkanu.

Jums jāparūpējas ari par savu personīgo aizsardzību —

neņemiet "sevī" svešu informāciju. Padomājiet, vai cilvēks, par kuru ienāk šī informācija, spējīgs to adekvāti uztvert. Pats galvenais — nekādu padomu, nekādu savu spriedumu, nekādas savu uzskatu uzspiešanas citiem! Tas, kurš jautā, lai pats tiek skaidrībā ar jūsu sniegto informāciju. Jebkurā situācijā cilvēkam pastāv vairākas rīcības iespējas. 1ās lai izvēlas viņš pats.

Jūsu sniegtajai informācijai jāsekmē cilvēka garīgā izaugsme, nevis tā jātraucē.

Karma. reinkarnācija

Jebkura darbība, tai skaitā ari mentāla un emocionāla, rada veselu cēloņsakarību virkni. Labi darbi nes labus augļus, slikti — sliktus. Tomēr labie un sliktie darbi savstarpēji neitralizē viens otru — to noteikti ņemiet vērā! Ja cilvēks vienlīdz daudz dara gan labo, gan slikto, uzkrājas abu veidu Karma, un tāds cilvēks pārmaiņus bauda gan labos augļus, gan ļaunos. Ļaunie darbi nevar tikt nolīdzināti, pārmaiņus darot kaut ko labu. Karmai nav ne sākuma, ne beigu. Darbi uzkrājas, to materiālā bāze ir cilvēka psihe. Cilvēka psihe pārveidojas, tomēr spēj pārdzīvot ķermeņa fizisko nāvi. No apziņas, ka cilvēks pats ir savu labo un ļauno darbu autors, izriet cilvēka atbildība par savu dzīvi. Ticība Karmai nenozīmē pasīvu nepretošanos likteņa triecieniem, tieši otrādi, — mācība par Karmu neparedz nekādus aizliegumus, kas liegtu cilvēkiem uzlabot savu likteni.

Visa cilvēka rīcība iedalāma trīs grupās — Darāmā Karma, Briestošā Karma un Nobriedusi Karma. Nobriedusi Karma — tas ir neatgriezenisks process, mūsu dzīves fakti — piemēram, dzimšanas vieta un laiks, ģimene, kurā esam

piedzimuši. Briestošā Karma nav tik inerta, tā pakļaujas zināmām korekcijām. Vienmēr pastāv izvēles iespējas — izvēle tad ari ir Darāmā Karma. Karma, tādējādi ir cilvēka brīvā izvēle, sevis radīšana. Reizēm tā nav nekas cits kā apzināta nepieciešamība.

Pastāv vēl kāda ļoti interesanta lieta — ne velti daudzām tautām ir līdzīgi novērojumi par labo un ļauno — "nedari labu, tad arī ļaunumu neieraudzīsi", "neviens labs darbs nepaliek nesodīts". Kur slēpjas jautājuma būtība? Labā un ļaunā attiecības ir konstants lielums — jā gan. Tā vienkārši ir, ja jūs uzmanīgi pavērosiet dzīvi, jūs to noteikti ieraudzīsiet. Pavairojot labo, mēs automātiski pavairojam arī ļauno. Tas notiek tad, ja jūs labo darāt ar domu "cik tas ir labi". Tādēļ jebkurai lietai, ko jūs darāt, nav jābūt labai (vai ļaunai), tai ir jākļūst neapzinātai un jāpārvēršas par ieradumu. Tikai tādā gadījumā jūs spēsiet izvairīties no ļaunuma pretdarbības.

Tātad mācība par Karmu uzskata, ka vienīgi mēs paši esam atbildīgi par to, kas ar mums notiek. Savus šodienas apstākļus mēs esam sev radījuši pagātnē. Tas, kā mēs dzīvojam šobrīd, savukārt nosaka mūsu nākotni, t.i., Karmu veido mūsu neapzinātās saiknes, paradumi, zināšanas, atmiņas — daudz kas cits. Ja mēs esam no tā visa brīvi — tad mēs esam brīvi arī no Karmas. Brīvība — tas ir ārkārtīgi augstas garīgās attīstības līmenis.

Uz Karmu nevajag raudzīties kā uz kādu noslēpumainu, atriebīgu būtni, kas atalgo labos darbus un nikni soda par sliktajiem. Tas tā nav. Gan grēks, gan tikums jau paši par sevi, pēc savas būtības, rada ciešanas vai prieku.

Ja jūs ciešat, esat neapmierināti — tas nozīmē, ka jūs vēl nespējat būt harmonijā ar apkārtējo pasauli. Jūs esat nebrīvs. Tomēr ciešanas rada arī iespēju apzināties sevi, savu rīcību — uzdot sev jautājumu — kāpēc tas viss? Kāpēc es vispār esmu? Tie, kam nav ciešanu, vai ari kuriem tās ir sīkas, šādus jautājumus sev neuzdod. Ja raugās no šāda re- dzespunkta, tad ciešanas nav vis sods, bet gan nepieciešams sevis pilnveidošanas apstāklis.

Vai Karma ir savienojama ar gribas brīvību?

Gan jā, gan nē. Lielā mērā tas, ko cilvēks savā dzīvē grib, ir atkarīgs no tā, ko viņš spēj gribēt, t.i., no viņa pieredzes, paradumiem, iekšējās inerces, kas tad ari ir Karma. Svarīgi ir tas, ko mēs saprotam ar jēdzienu "gribas brīvība". Ja mēs ar to saprotam brīvību darboties saskaņā ar apzinīgi izvirzītiem ideāliem, tad Karma dod patiesu brīvību, tā nav akla nejaušība. Karma cilvēkam vienmēr dod iespēju.

Gudrība un žēlsirdība attīra Karmu (t.i., — Karmu attīra apziņas paplašināšana un patiesa vēlme atbrīvoties no pagātnes važām). Nav nekādu brīnumlīdzekļu gudrības sasniegšanai, toties ir dažas senas atziņas. Vairums cilvēku zemapziņā nemaz netiecas un ari nav gatavi pāriet citā apziņas stāvoklī, tāpēc arī turpina nest tālāk visas karmiskās cēloņsakarību virknes.

Dziednieka prakse dod milzīgas iespējas strādāt ar savu Karmu. Būt ētiskam — tas nenozīmē uzvesties tikai tā, kā saka iekšējais "Es". Diezgan bieži "Ego" var piedāvāt arī neētiskas vēlmes. Tāpēc jums jāiemācās lūkoties uz "Ego" distancēti "no augšas". Ja nonākat grūtā situācijā, varat uzdot sev jautājumu — kā šobrīd rīkotos mans Skolotājs? Bet galvenā metode, kā novērot "Ego" vēlmju iejaukšanos jūsu rīcībā, — nežēlot sevi, respektīvi — šo savu "Ego".

* * *

Nāve — Lielais Nekas…

Jaunākās atziņas liecina, ka nāvei maz kopīga ar koncepciju par Debesīm, Elli un Šķīstītavu, kā par to runā kristīgās doktrīnas, tomēr par Lielo Neko to ari nevar nosaukt. Vispilnīgākos pētījumus šajā jomā veikuši R.Mūdijs, M.Saboma un E.Kublers-Ross. Tā, piemēram, R.Mūdijs savās grāmatās "Dzīve pēc dzīves" un "tās puses gaisma" ir apkopojis vairāk nekā 150 intervijas ar cilvēkiem, kas pārcietuši klīnisko nāvi. Šie cilvēki savus pārdzīvojumus apraksta apmēram tā: "Dīvainas sajūtas, grūti vārdos izteikt." Tomēr visas sniegtās liecības iederās kopīgā shēmā jeb sižetā, tajās ir daudz līdzīgu elementu. Veidojas apmēram šāda aina: cilvēks uz nāves sliekšņa dzird ārstu balsis, kas konstatē viņa nāvi. Tad atskan troksnis, šņākoņa. Dažos gadījumos cilvēks ierauga sevi no malas un sajūt, ka tiek rauts pa garu, tumšu koridoru jeb tuneli. Tad cilvēks sev par lielu izbrīnu atklāj, ka spēj redzēt un dzirdēt, lai gan tā ķermenis ir nemateriāls. Drīz vien parādās silta, zeltaina gaisma un "mirušais" ierauga "filmu" par savu dzīvi, kurā akcentēti dzīves būtiskākie "mezgli", karmiskās darbības. Tajā pašā laikā "mirušais" sajūt, ka tuvojas kādai robežai jeb barjerai, kas acīmredzot šķir "zemes dzīvi" no viņpasaules. Vairumam cilvēku bijusi sajūta, ka dzīve nav beigusies, ka vēl nav viss izdarīts un tāpēc ir jāgriežas atpakaļ. Pēc "atgriešanās" šo cilvēku dzīve parasti izmainījusies — nāve viņiem vairs nav iedvesusi tādas bailes, visa dzīves uztvere kļuvusi pilnīgi citāda. Daudziem radušās garīgās intereses.

Tamlīdzīgas lietas notikušas arī pagājušos gadsimtos un acīmredzot nav nekāds retums. Lūk, piemēram: "Es atskatījos atpakaļ un ieraudzīju, ka mans ķermenis guļ nejūtīgs un nekustīgs. Līdzīgi tam, kā kāds, novilcis drēbes, stāv un skatās uz tām, tā es skatījos uz savu ķermeni un biju ļoti izbrīnījusies." Tas ir fragments no Svētās Teodoras pēcnāves stāvokļa apraksta (X gs.).

Uzreiz pēc nāves acīmredzot var izdalīt divas eksistences fāzes. Pirmajā fāzē dvēsele atrodas starpstāvoklī — it kā apzinoties savu fizisko nomiršanu, tā vēl ir saistīta ar pamesto ķermeni. Šis periods dažādās tradīcijās tiek aprakstīts atšķirīgi — Austrālijas aborigēnu ciltis uzskata, ka tas ilgst tik ilgi, kamēr miesa atdalās no kauliem, indusi un Himalaju iedzīvotāji — 8 —10 dienas, tibetieši — 3,5 — 4 dienas. Pareizticīgie kristieši uzskata, ka šis periods ilgst 9 dienas. Pēc tam seko nākamā fāze — "pievienošanās". Tas ari ir pārejas stāvoklis — dvēsele iepazīst jauno pasauli ar tās jaunajām īpašībām. Pareizticīgo tradīcijā šis periods ilgst 40 dienas, tibetiešiem — līdz 49 dienām, pēc tam "ceļi šķiras". Kristieši uzskata, ka dvēsele nonāk vai nu Ellē vai Debesīs, kur tā gaida uz "Augšāmcelšanos un mūžīgo dzīvību", bet Austrumu tradīcijas uzskata, ka tā nonāk nākamajā pēcnāves dzīves stāvoklī — jaunas pārdzimšanas priekšnojautās. Protams, ja tā ir garīgi augsti attīstīta un apskaidrota dvēsele, tā var vairs nepārdzimt, jo ir brīva no Karmas. Bet dvēselēm, kam ir lieli Karmas uzkrājumi, jāpiedzimst kādā no pasaulēm — cilvēku, dzīvnieku vai garu pasaulē. Tikai sevišķi ļaunas un nelabojamas dvēseles nonāk Ellē. "Tikai pārdzimšana cilvēka izskatā dod iespēju sasniegt apskaidrību, tādēļ dzimšana kādā citā — dzīvnieku vai garu pasaulē — uzskatāma par šķērsli attīstībā", — apgalvots tibetiešu rakstos.

Mūsdienās pēcnāves dzīves pētnieki sliecas domāt, ka dvēsele — tā cilvēka būtnes daļa, kas pārdzīvo ķermeņa fizisko nāvi — ir kāda energoinformatīva kvantu struktūra. ASV pat izdarīti "dvēseles svara" noteikšanas mēģinājumi. Konstatēts, ka cilvēks pēc nomiršanas ir par 4 — 8 gramiem vieglāks nekā brīdī pirms nāves iestāšanās.

Acīmredzot var izveidot tādu pasaules modeli, kurā dvēseļu pārceļošana, pēcnāves dzīve un citi "brīnumi" ir izskaidrojami pilnīgi racionāli un materiālistiski. No šī pieļāvuma savukārt izriet vēl divas idejas. Pirmā: ja nu dvēsele nav nekas cits kā energoinformatlva lauka struktūra, tad varbūt mēs kādiem citiem kādās citās pasaulēs liekamies tikai "dvēseles"? Jo mūsu fiziskais ķermenis, kas mums liekas tik blīvs un necaurredzams, taču būtībā tāpat sastāv no enerģijas laukiem un plūsmām —atomiem, kuros attālums starp kodolu un elektronu apvalku neskaitāmas reizes pārsniedz, šo kodolu un elektronu izmērus. Tātad varbūt nemaz nav nekādas "šīspasaules un viņpasaules", ir tikai dažādas pasaules, kuru energoinformatīvās struktūras ir atšķirīgas.

Otrā ideja: Ja nu nākotnē parādīsies aparāti sakaru uzturēšanai ar "dvēselēm" — kas tad notiks ar kristīgo reliģiju? Kas notiks ar mūsu saprātu?

Pastāv daudz iespēju, lai ielūkotos iepriekšējās pārdzimšanās. Tomēr — vai tas vispār ir vajadzīgs? Ja mums noteikti būtu nepieciešams šīs iepriekšējās dzīves atcerēties, mēs to spētu. Tomēr — varat pamēģināt. Ņemiet vērā, ka nepieciešama patiesa vēlēšanās un iemesli to darīt — piemēram, kādas karmiskas problēmas iemeslu noskaidrošana. Vingrinājums jāveic bez piepūles, viegli, jo tikai tad tas var izdoties.

Galvenais princips, kas jāievēro — jūs nedrīkstat iejaukties tajā, ko ieraudzīsiet, jums jābūt neitrāliem un pasīviem novērotājiem. Analizēt iespaidus varēsiet pēc tam.

Vingrinājums iepriekšējo dzīvju noskaidrošanai:

1. Izejas pozīcija, iezemēšanās. Istabā lai ir puskrēsla, durvis aizvērtas, telefons — atslēgts. Nolieciet blakus modinātāju, pēc kura zvana jums būs "jāatgriežas". Aprēķiniet laiku uz 30 — 35 minūtēm. Formulējiet problēmu — ko tieši jūs vēlaties redzēt.

2.  Aizveriet acis. Ielūkojieties tumsā, kas "redzama" jūsu acu priekšā. Ja parādās spīdumi, krāsaini plankumi, atvirziet tos malā. Ieskatieties, virzieties uz priekšu.

3.   Agri vai vēlu jūs ieraudzīsiet sienu. Sienas var būt ļoti dažādas — gan parastas sētas, gan žogi, gan betona mūris. Tā būs jūsu dzimšanas barjera. Atkarībā no tā, cik ļoti jums nepieciešams ieraudzīt iepriekšējo dzīvi, tik ātri jūs līdz. tai nonāksiet. Ieskatieties, virzieties uz priekšu, nevizualizējiet neko — siena parādīsies pati.

4.   Uzsāciet kustību gar šo sienu. Nav svarīgi, uz kuru pusi jūs dosieties — pa labi, pa kreisi, uz augšu. Kur liekas ērtāk, tur arī virzieties. Jums jāiet, līdz sasniegsiet plaisu — ieeju sienā. Arī tā var izskatīties ļoti dažāda, turklāt, ja atkārtosiet šo vingrinājumu, katrreiz tā izskatīsies savādāk.

5.   Dodieties iekšā. Vēlreiz atkārtoju — nekur neiejaukties. Novērot, skatīties un klausīties. Jums parādīs kādu dzīvi — varbūt tas būs kā kino, varbūt jums liksies, ka notikumi norisinās tieši ar jums. Tas nav bīstami. Jūs sajutīsiet savā dvēselē svinīgu un pacilātu noskaņojumu, kas saglabāsies ari pēc iziešanas no meditatīvā stāvokļa. Modinātāja zvans jūs atsauks atpakaļ. Tad varēsiet analizēt, pārdomāt, šaubīties…

Nobeiguma vietā

Rezumējot visu iepriekšsacīto, varam minēt šādus galvenos dziednieka darbības principus:

1.   Jāatsakās no vēlmes pārsteigt publiku, šokēt, izraisīt "efektu".

2.  Jāspēj būt noturīgam pret traucējumiem — proti, jāpanāk, lai apkārt notiekošais neietekmētu jūsu pašsajūtu un spējas — neņemiet vērā neizpratni, greizus skatienus, ļaunus vārdus.

3.  Iekšēja neitralitāte pret darba rezultātu. 75 % no visas darbības laika dziednieks veltī pats sev — ieiet darbības stāvoklī, noskaņojas, veido domformas utt. — tas galvenokārt ir tikai darbs ar sevi, Ceļš, bet konkrētie rezultāti — tikai ziedi Ceļa malās (kas nenozīmē, ka jūs varat atļauties būt pavirši — nebūt nē, viss ir jādara tik labi, cik vien labi jūs to spējat). Dziedināšanas iznākumu lai izšķir tas, kas ir spēcīgāks par jums — proti, Dievs, Liktenis jeb Gars.

4.  Jāsaglabā iekšējs miers un bezkaislība. Jums jāpieslēdzas kādam vispārcilvēciskam Egregoram, kas stāvētu pāri konfesionālajiem Egregoriem.

5.   Neielaidiet sevī svešas sāpes un problēmas. Distancējieties no tām.

6.   Ir jāprot atteikt, ja pacients "nav jūsējais".

7.  Jāpalīdz tikai tad, ja cilvēks pats lūdz palīdzību. Nejaucieties citu cilvēku dzīvē bez uzaicinājuma.

Visi grāmatā atspoguļotie vingrinājumi un manipulācijas ir pārbaudītas personiskajā pieredzē. Tomēr tie, tāpat kā viss cits, nav "patiesība pēdējā instancē". Patiesība vienmēr ir konkrēta, tādēļ it visam nepieciešama diferencēta pieeja. Nedrīkst akli paļauties uz šīm "receptēm", jādomā līdzi. Tomēr — kamēr jums vēl nav personīgās pieredzes, jums jāuzticas receptēm. Autors vēlas, lai jūs, lasot grāmatu un izpildot vingrinājumus, pievērstu uzmanību tam, kā darbojas jūsu enerģētika, jūsu domas un iztēle. Vienīgais veids, kā vispār kaut ko var apgūt, ir iepazīt un izzināt sevi. Tikai caur sevis iepazīšanu notiek apkārtējās pasaules un Visuma izzināšana.

Grāmata nekādā gadījumā nav jāuzskata par sīku ceļvedi, tā tikai iezīmē kāda Ceļa vispārējās aprises. Ja jūtat, ka šis Ceļš ir jūsu — ejiet. Ja tas tomēr nav jūsu Ceļš — neskumstiet, gan arī jums kāds Ceļš ir sagatavots, un jums noteikti radīsies iespēja pa to iet. 'lāpēc — lai jums veicas!

Šī grāmata sarakstīta, balstoties uz personisko pieredzi un izmantojot šādas grāmatas: V.I.Bogdanoviča "Psiho- korekcija ikdienas dzīvē", Linda L.Grīna "Mentālā biolokā- cija", TLobsangs Rampa "Tu esi mūžīgs", A.Ksendjuks "Kar- losa Kastaņedas noslēpums", A.Tuholka "Okultisms un maģija", PHeizons "Burvestību pamati", D. Kavendišs "Rietumu maģija" un, protams, K.Kastaņedas grāmatas.

Rūta Kalnina

Kā kļūt par ekstrasensu

Parakstīta iespiešanai 12.10.99. Reģistrācijas apliecība Nr. 000344607. Formāts 84x108/32, 4,25 iespiedi. Iespiests A/s "Poligrāfists", Kr. Valdemāra ielā 6, Rīgā,

LV-1010. Pas. Nr. 1070. Iesiets A/s "Paraugtipogrāfija" Puškina ielā 12, Rīgā, LV-1050.

* * *

Krāsas galvenokārt tiek "lasītas" ne pēc iekšējiem orgāniem, bet pēc bioenerģētiskajiem centriem — čakrām. Vārds "čakra" tulkojumā no sanskrita nozīmē "ritenis" vai arī

[1] vai jums patīk zīmēt, veidot, muzicēt, nodarboties ar rokdarbiem?

[2] k.kaslaņeda "Iekšējā uguns".

Content

Kalniņa Rūta Kā kļūt par ekstrasensu

Rūta Kalniņa KĀ KĻŪT PAR EKSTRASENSU

Ievads

TESTS

Ar ko sākt?

JOGA, FIZISKIE VINGRINĀJUMI

SEKSS

Pasaule — kāda tā ir

Kur "dzīvo" domformas un kā tās iedarbojas uz mums?

Meditācija

Un tagad piedāvājam pirmo praktisko vingrinājumu.

Nākamais vingrinājums

Trešais vingrinājums

Psihiskā aizsardzība

Un tagad "klasiskais" aizsardzības vingrinājums:

Piespiedu energoapmaiņa jeb vampīrisms

Auras un čakras

Čakru atrašanās vietas un funkcijas:

I.Slimību cēloni un dziedināšana

PAŠIEDVESMA

Dziedināšana

Par pacientiem

Ūdens kodēšana. Talismani

Karma. reinkarnācija

Nāve — Lielais Nekas…

Nobeiguma vietā