Lazarevs Sergejs

Karmas diagnostika-1

S. Lazarevs

KARMAS diagnostika

Biolauka pašregulācijas sistēma

I noda]a

BIOLAUKA PASREGULĀCIJAS SISTĒMAS KONCEPCIJA UN TĀS ATTĪSTĪBAS VĒSTURE

Kāda svētā māceklis desmit gadus lūdza Dievu dāvāt tam dziednieka spējas. Beidzot saņēmis cerēto, viņš steidzās pie sava Skolotāja izstāstīt notikušo. Noklausījies Skolotājs vēlēja māceklim doties atpakaļ un lūgt Dievu dziednieka spēju vietā dot tam māku saredzēt savus grēkus.

Manos pētījumos gūtos rezultātus bioenerģētikas jomā nodrošināja divdesmit gadu darbs, filozofiska pasaules uztvere, kā arī teorētisko pamatojumu pārliecinošs apstiprinājums praksē.

Par ko ir šī grāmata? Šobrīd cilvēcei samilzušas īpaši nopietnas problēmas, un no tā — atrisinās viņa tās vai ne — atkarīga mūsu nākotne. Pierasts uzskatīt, ka galvenos sarežģījumus radījusi neveiksmīga ekoloģija, kodolkara draudi un desmitiem citu ārēju iemeslu. Būtībā neveiksmju pamatcēlonis atrodas pašā cilvēkā, jo, lai izmainītu pasauli, vispirms jāmainās mums pašiem. Izmainīt sevi ir daudz sarežģītāk nekā mainīt apkārtējo pasauli: šobrīd mums nav ne sviru, ne līdzekļu, ne sistēmas, lai radikāli pārveidotu savu domāšanu, pasaules uzskatu un savu garīgo pasauli. Iespējas, ko piedāvā šodienas filozofi un skolotāji, labākā gadījumā ir mēģinājumi pārvērtēt uzkrātās zināšanas tā vietā, lai spēkus galvenokārt virzītu uz pasaules izpratni un pašpilnveidošanās ceļu meklējumiem. Lai pārveidotu un ietekmētu pasauli, tā jāizprot, jo pasaules izpratne ir — iespēja to pārveidot. Mēs bieži balstāmies uz izkropļotiem priekšstatiem par pasauli un akli cenšamies to pakļaut, bet būtībā — iznīcināt, iznīcinot līdz ar to arī paši sevi. Mums jāapjauš, cik lielā mērā esam saistīti ar pasauli un atkarīgi no tās, jāzina likumi, pēc kuriem pasaule dzīvo un attīstās. Pētījumi, kurus es veicu, pirmām kārtām palīdz saprast, kas tas ir — cilvēks, apziņa, zemapziņa, Visums.

Laiks atteikties no primitīvi materiālistiskā priekšstata par to, ka cilvēka sākums un gals ir fiziskais ķermenis. Cilvēks — tā ir ļoti sarežģīta informatīvi enerģētiska sistēma, tikai nedaudz procentu no tās aizņem fiziskais ķermenis un apziņa, un 75—98 procentus — informatīvi enerģētiskie zemapziņas slāņi, tikpat nepazīstami mums kā Visums.

Nodarbojoties ar cilvēka veselības problēmām un slimību profilaksi, vispirms es meklēju to rašanās cēloņus un ikreiz pārliecinos, cik nepieciešama cilvēka garīgā un intelektuālā pilnveidošanās. Diemžēl šobrīd nav vienotas zināšanu sistēmas, kura palīdzētu atklāt bioenerģētiskās spējas, nekaitējot cilvēkam. Bioenerģētiskās iespējas ir tik milzīgas, ka iekļūt šajā jomā jāmēģina ļoti piesardzīgi, pakāpeniski un sākot ar cilvēka ētisko izaugsmi. Ētika un pasaules izpratne ir augstākā aizsardzības sistēma, bet tieši šīs zināšanas mēs pārvaldām ļoti vāji. Jebkuram nopietnam procesam jābūt labi sagatavotam, nevērība šeit garīgas izaugsmes un svētīgu pārvērtību vietā var novest pie izviršanas un bojāejas, un diemžēl šādas tendences, šāda procesa iedīgļi jau pastāv.

Pacentīšos atklāt ļaužu neapmierinošā fiziskā stāvokļa cēloņus, parādīt iespējas un paņēmienus to izmainīt caur smalko biolauka struktūru korekcijām, noskaidrot, kas īsti ir zinoša attieksme pret bioenerģētiku, pret cilvēka iespēju attīstīšanu. Apkārtējās pasaules izpratne un milzīga pašdisciplīna jāliek mūsu gara un dvēseles izmaiņu pamatā — šobrīd tas ir neatliekams izdzīvošanas pamatnosacījums. Grāmatā dotā informācija ļauj apjēgt, cik sarežģītas ir problēmas, kuras šobrīd skar ikvienu cilvēku, tādēļ ka pēdējos divos trīs gados krasi saasinājušies visi enerģētiskie procesi uz Zemes, un tas, ko bioenerģētikā dēvējam par karmu — atmaksas likumu —, darbojas desmitiem reižu ātrāk nekā agrāk.

Mans ceļš uz jauno pasaules izpratni risinājies visa mana mūža garumā. No bērnības izteikti jūtu sevī spējas, bet intuitīvi novirzīju savus spēkus nevis uz to pastiprināšanu, bet uz pasaules izpratni, jo vienmēr biju jutis, ka izpratne nozīmīgāka par spēju uzkrāšanu un attīstību.

Daudzreiz esmu dzirdējis par lāsta spēku, par to, ka tas tiek nodots tālāk iedzimtības ceļā. Daiļliteratūrā var atrast daudz tamlīdzīgu piemēru. Septiņdesmitajos gados uz mani ļoti spēcīgu iespaidu atstāja gadījums, par kuru izlasīju E. P. Blavatskas grāmatā «No Indijas alām uz mežu biezokņiem».

Kādā Indijas ciemā Blavatska sarunājās ar pagātnē varenās cara dzimtas pēcteci, kurš pastāstīja sekojošo. Vienā no saviem ceļojumiem cars, kā parasts, bagātīgi apdāvinājis gudros, bet vienam no klātesošajiem aizmirsis veltes atnest, un tas, līdz nāvei apvainojies, nolādējis caru. Šausmās cars meties viņam pie kājām lūgt piedošanu, un tad noticis, manuprāt, pats interesantākais. Gudrais atbildējis, ka jau par vēlu: lāsts sācis darboties un apstādinat to nav iespējams — cars zaudēs troni, bet dzīvību viņam un pēctečiem gudrais pacentīsies saglabāt. Tā arī vēlāk noticis: cars zaudējis troni, bet viņa pēcteči izkliedēti pa visu Indiju.

Mans ceļš uz bioenerģētiku gājis, iepazīstoties ar maģijas un burvestības paņēmieniem, ar tautas dziednieku un vārdotāju metodēm. Tās pētot, daudz esmu braukājis pa mūsu zemi. Ikreiz, analizējot jaunu informāciju, es centos atrast pirmcēloni, saprast, kas ir ģimenes nelaimju avots, kāpēc pastāv izmirstošas dzimtas, pārmantojamas slimības…

Acīm redzams man bija tas, ka gēni nevar būt šis informācijas avots; tā saglabājas un pēctečiem tiek nodota tikai caur biolauku. Kad šī pārliecība kļuva neapšaubāma, man atlika «sīkums» — atrast cilvēka biolaukā struktūras, kuras veic šo darbu, saglabā un pārnes informāciju no paaudzes paaudzē. Sis struktūras, kuru eksistencei nelokāmi ticēju, es nosaucu par pastāvīgām informācijas grupām un 110 astoņdesmito gadu vidus neatlaidīgi centos tās atrast cilvēka laukā.

To paveikt man izdevās 1990. gada sākumā šādā veidā. Reiz Pirmajā medicīnas institūtā pie manis griezās viens no ekstrasensiem ar lūgumu palīdzēt tikt skaidrībā par sarežģītu gadījumu. Slimniekam bija enerģētiskā lauka pārrāvums; pēc ārstēšanas lauks uz neilgu laiku atjaunojās, bet pēc tam pārrāvums uzradās atkal.

To, kas notika tālāk, varētu nosaukt par apskaidrību. Irdenais, «vatētais» slimnieka biolauks, kuru vienmēr uztvēru kā tukšumu, negaidīti k|uva atsperīgs, sajutu, ka tas reaģē uz manu tuvošanos. Ar rokām es sajutu spēcīgas struktūras, kuras gāja caur lauka pārrāvumu. Acumirkli izmainījās mana uztvere: tas, ko agrāk uztvēru kā pārrāvumu, tagad man k|uva par pastāvīgu struktūru, kura izraisa lauka deformāciju, caur kuru notiek enerģijas noplūde.

Sapratu, ka biolaukā esmu atradis to, ko mēs saucam par slimību, — to, kas nosaka cilvēka fizisko stāvokli. Tā bija kvalitatīva izmaiņa manās zināšanās, tāpēc ka deva iespēju diagnosticēt slimības pirms to iemiesošanās fiziskajā līmenī, ļāva ne tikai ārstēt, bet strādāt profilaktiski.

Es nolēmu, ka iespējams izveidot operatoru grupu, to iepazīstināt ar manis atklāto metodi un uzsākt daudzu slimību profilaktisku ārstēšanu, jo vairāk tādēļ, ka nav vajadzīgas zāles, bet pietiek tikai prasmīgi pārvaldīt metodi: «Svētlaimīgi ir ticošie…»

Tā es ārstēju apmēram gadu un uzskatīju, ka šīs struktūras ietekmē tikai ķermeņa veselības stāvokli. Bet pakāpeniski uzkrājās fakti, kuri neiekļāvās šajā teorijā. Ārstēšanas procesā ļaudīm manāmi izmainījās raksturs un pat liktenis. Analizējot šīs izmaiņas, es ievēroju, ka raksturs, liktenis un slimība ir savstarpēji saistīti, bet šai saistībai ir daudz variantu. Novērotās biolauka deformāciju struktūras var atšķirīgi realizēt sevi — kā dažādas slimības, psihiskas novirzes, patoloģiskas rakstura deformācijas, traumas, neveiksmes dzīvē. Kad rūpīgāk izpētīju šos faktus, nonācu pie slēdziena, ka veselību, raksturu un pat cilvēka likteni nosaka karmiskās struktūras. Visa informācija par cilvēku un viņa ķermeni iekodēta biolaukā, pie tam lauku un fiziskās struktūras ar savstarpēju mijiedarbību saista viena dialektiska saikne. Liktenis un raksturs arī iekodēti biolauka struktūrās, un, uz tām iedarbojoties, pakāpeniski daudz ko var uzlabot. Jo vairāk es to pētīju, jo vairāk pārsteidzošu faktu atklājās. Pacentīšos metodes iespēju diapazonu atklāt ar piemēriem no dažādu slimību ārstēšanas prakses, sarežģītu dzīves situāciju korekcijas. Pacentīšos parādīt metodes iespējas ar piemēriem notikumu, nedzīvās dabas objektu testēšanā, kā arī citos pētījumos.

Sākumā es darbojos ar ekstrasensu tradicionālajām enerģētiskās iedarbības metodēm.

Slimnīcā ar smagu plaušu tūsku gulēja sieviete, kuras atlabšanai ārsti atteicās ticēt. Pēc slimnieces meitas lūguma uzsāku distancēto ārstēšanu. Neilgu laiku pēc iedarbības sākuma slimniece nometa skābekļa spilvenu. Ārsti nesaprata, kas notiek. Sievietei acīm redzami kļuva labāk, āda atguva sārtumu, viņa uzslējās sēdus gultā un palūdza ēst, lai gan līdz tam jau vairākas dienas bija atteikusies no barības.

Cits gadījums notika ar manu brāli — ķirurgu. Viņš operēja padzīvojušu sievieti, kurai bija ļoti novājināts organisms, un savainoja roku. Viņam pietūka roka un limfmezgli, sākās asins saindēšanās. Stāvoklis bija smags, antibiotikas nemazināja saindēšanos. Es mēģināju ārstēt brāli. Dažas minūtes pēc iedarbības sākuma viņš sajuta it kā adatiņu dūrienus limfmezglos, pēc tam palēnām mazinājās pie- tūkurns, bet pēc stundas temperatūra nokritās līdz normālai, sākās atveseļošanas.

Kā es sāku ārstēt cilvēkus?

Apmēram desmit gadus pavadīju pētījot; studēju literatūru par austrumu metodēm, guvu priekšstatu par enerģētiskās iedarbības veidiem uz cilvēku. Reiz pamēģināju ārstēt. Uz to mani pamudināja pārsteidzošs Rasputina biogrāfijas fakts. Atmiņu autore pie Rasputina atnākusi nomāktā garastāvoklī, tāpēc ka Kijevā tuvu nāvei bijusi viņas draudzene. Rasputins apsolījis to glābt. Viņš nostājies istabas vidū, acīm redzami nobālējis, kļūdams balts kā vasks, pāris minūšu tā pastāvējis, pēc tam atkal kļuvis sārts un sacījis: «Viss normāli, draudzene dzīvos.» Pēc dažām dienām pienākusī telegramma apstiprinājusi, ka draudzene veseļojoties — ārsti izbrīnīti, bet dzīvībai briesmas nedraud.

Kad paziņām saslima meita — vispirms ar masalām, pēc tam sākās sarežģījumi: meningīts un abpusējs plaušu karsonis —, es atcerējos Rasputinu un nolēmu izmēģināt savu iedarbību. Man ļoti gribējās palīdzēt, bija milzīga vēlēšanās izpildīt pienākumu un, ja ir kaut tūkstošdaļa cerības, tad izmantot to. Pirmdien ap diviem dienā es sakoncentrējos un noraidīju meitenītei sirsnīgu izveseļošanās vēlmi. Pie tam fiziski sajutu, ka kaut kas mainījies, esmu kaut ko ietekmējis. Radās pārliecība, ka esmu spējis palīdzēt. Kad trešdien satiku viņas tēvu, uzzināju, ka meitenīte jūtas labāk.

—   Kad sākās atlabšana? — es jautāju.

—   Pirms divām dienām — ap diviem, — bija atbilde.

1988. gadā pie manis griezās māte, kuras meitiņai strauji sāka pasliktināties redze. Meitenīti sāka ārstēt Pirmajā medicīnas institūtā, bet, neraugoties uz visiem ārstu pūliņiem, slimības cēloni noteikt neizdevās un redze turpināja pasliktināties. Kreisās acs redze bija seši, labās — piecdesmit procenti, un tā turpināja pasliktināties. Sāku strādāt distancēti. Pēc pirmā seansa ievēroju uzlabošanos un piedāvājos veikt vēl divus trīs seansus. Pēc divām nedēļām meitenīte atveseļojās un atguva simtprocentīgu redzi. Saslimšanas cēloņus tā arī neatklāju, bet procesu biju apstādinājis un redzi atjaunojis. Pagāja laiks. Redze meitenei bija normāla, bet pēc nedaudz mēnešiem pēkšņi sāka sāpēt nieres. Ar akūtu nieru koliku lēkmi viņu aizveda uz slimnīcu, atkal antibiotikas — un atkal nekāda uzlabojuma. Infekciju atrast neizdevās, antibiotikas nedeva nekādus rezultātus. Pēc kāda laika viņu izrakstīja; analīzes sliktas, nieres sāpēja. Es veicu četrus seansus, un atkal iestājās pilnīga atveseļošanās. Biju laimīgs: medicīna bezspēcīga, nekādas zāles nelīdz, antibiotikas nedod efektu, bet es — palīdzēju.

Tad es vēl nesapratu, cik saistīti savā starpā visi orgāni, nezināju, ka slimība var pārvietoties no viena orgāna uz citu, un vēl jo vairāk nezināju, ka šajā ķēdē atrodas ari raksturs, liktenis, garīgums un citi cilvēka parametri. Tātad meitenīte bija vesela. Pagāja vel divi gadi. Un, kad mans redzesloks paplašinājas, ieraudzīju, ka cilvēka organisms ir vienota sistēma, kurā veselība, liktenis, raksturs, psihe ir nešķirami. Satiekot meitenītes māti, ar sarūgtinājumu uzzināju, ka, neraugoties uz lielisko veselību un pašsajūtu, viņai ir loti neveiksmīgs liktenis. Testējot likteņa parametrs izrādījās stipri nelabvēlīgs, tas, kā zināms, spēj novest pie lielām nepatikšanām.

Tad es sapratu, ka, domājot tikai par veselību, orientējoties tikai uz ķermeni, esmu izvilcis vienu mezglu no kopējās sistēmas «cilvēks» un pasliktinājis pārējos. Es izārstēju cilvēku, bet nenovērsu slimības cēloni, un tas pārvietojās uz likteņa parametru. Sapratu, ka organisms jāārstē kā vienota sistēma: tas ļauj saskatīt īstos cēloņus, kuri reāli ietekmē visu. Kā parādīja testēšana, visu manas pacientes nepatikšanu cēlonis bija stiprs mātes apvainojums uz tēvu grūtniecības laikā, tas izsauca deformāciju biolauka struktūrās, kuras atbildīgas par meitas veselību un likteni.

Vairākus gadus nodarbojos ar distancēto ārstēšanu un strādāju ar rokām. Pirmoreiz šīs metodes nepilnību sapratu pirms pieciem gadiem. Kādā ģimenē ārstēju bērnus un, ievērojis vecmāmiņas slikto veselību, piedāvājos viņai palīdzēt. Vecmāmiņa atteicās. Viņa teica, ka stenokardijas dēļ ātro palīdzību viņai izsaucot piecas sešas reizes nedēļā, bet viņa esot ar to samierinājusies un neticot, ka varētu būt labāk. Pēc biolauka redzēju, ka sirds viņai vesela. Nedaudzu seansu rezultātā sievietes pašsajūta ar katru reizi uzlabojās. Trešajā seansā ar roku sajutu biolauka deformāciju, tā bija sirds apvidū. Dažas roku kustības, un deformācija pazuda, lauks izlīdzinājās. Bet pēc dažām dienam lēkme atkārtojās. Tad es nodomāju, ka šeit darbojas kāds man vēl nezināms mehānisms. Vajadzēja to izdibināt. Analizējot slimnieces pašsajutu, izpratu, ka tā atkarīga no kada notikuma viņas dzīvē.

—   Kas ar jums notika pirms diviem gadiem? — jautāju.

—   Nomira mana māsa.

—   Ko jūs tad izjutāt?

—  Viņa bija tāda vesela, spēcīga — un nomira, bet es slimīga — un dzīvoju.

Sapratu, kas bija slimības pamatā: zemapziņā palicis kolosāls stress, kurš provocē stenokardijas lēkmes. Lai to noņemtu, jāpārveido sievietes pasaules uzskats, viņas attieksme pret dzīvi un nāvi. Es paskaidroju viņai, ka nāve — tā ir pāreja citā būtībā un nav pret to jāizturas tik traģiski. Nedrīkst nožēlot pagātni, jo, nožēlojot bijušo, cilvēks neapzināti tiecas to izmainīt, izkustināt no vietas to, kas vairs nekādi nav iekustināms. Tas izsauc milzīgu nekontrolējamas enerģijas patēriņu. Lai pārtrauktu enerģijas noplūdi, kura var izraisīt ļoti nopietnas sekas, organisms to bloķē ar slimību fiziskajā plānā. Es sievietei palīdzēju veikt dažus autogēnā treniņa seansus, un lēkmes vairs neatkārtojās.

Spēcīgs stress, neapmierinātība ar kaut ko vai nožēla par pagājušo, emocionāli pastiprinoties, nogulsnējas zemapziņā un provocē nopietnu saslimšanu, jo rada biostruktūras deformācijas. Enerģētiskā korekcija var šīs struktūras izlīdzināt, bet ne vienmēr, un galvenais — pats slimības cēlonis nezūd un jebkurā brīdī var sevi pieteikt citā vietā. Aprakstītais gadījums pierādīja, ka bez precīzas diagnostikas metodes, bez slimības cēloņu izpratnes, «akla» slimības ārstēšana ir bezperspektīva. Ja es nespēju pateikt, kā ārstēju un ar ko, — tā ir maldīšanās tumsā.

Metodes tālākā pilnveidošana notika Pirmajā medicīnas institūtā, kur es ārstēju un paralēli centos risināt jautājumus par dziednieka aizsardzību pret negatīvo lauku iedarbību… Strādāju mēnesi pēc mēneša, bet panākumi bija minimāli. Reiz es ārstēju sievieti, kuras slimības pamatā bija «ļaunas acs» enerģijas, un, redzot šo enerģiju struktūru biolaukā, sapratu, ka, to novācot, var arī «ļauno aci» noņemt. Tad vēl nenojautu, ka tās ir karmiskas struktūras, uzskatīju tās par cita cilvēka negatīvo ietekmi, kas ienesta biolaukā. Visus, kam redzēju līdzīgas deformācijas, es ārstēju, mehāniski noņemot šīs struktūras, un cilvēkam kļuva labāk. Bet pēc tam uzradās pacienti, kuru laukos deformācijas nevarēja rasties no «ļaunas acs».

Atnāk, piemēram, sieviete ar mazu bērnu. Redzu, ka viņas un bērna laukā ir vienādas struktūru deformācijas un to izsaucis kāds konkrēts notikums sievietes dzīvē, pie tam lauka deformācijas mātei parādījušās dažus gadus iepriekš. Toreiz jau zināju, ka tādas deformācijas saistītas ar ētikas pārkāpumiem, tās rodas, ja cilvēks kādu neieredz vai ir apvainojies. Varēju šīs deformācijas maģiski noņemt ar vārdošanu, skatienu vai rokām. Izpratne, ka redzēju nevis fizisko biolauku, bet informatīvo lauku, nāca vēlāk, tāpēc paliku pie tradicionālās bioenerģētiski ārstējošās metodes: koncentrējos, pārlaidu ar rokām — un noņēmu deformācijas.

Tad es nolēmu pārbaudīt un noteikt savu spēju galējo slodzi un sāku pieņemt ik dienas pa trīsdesmit četrdesmit cilvēkiem. Man šķita interesanti, cik es varu izturēt. Sajūtas bija neparastas. Nedēļu tā pastrādājis, sāku nogurt, mājās nācu tikko dzīvs, sejas krāsa kļuva zaļgana. Pēc tam ievēroju, ka man kaut kas notiek ar enerģētiku, radās sajūta, ka man «vārās» smadzenes. Pret sevi es izturējos kā pētnieks un, strādājot ar maksimālu pārslodzi, eksperimentu nepārtraucu: bija interesanti, kā organisms izgrozīsies no šīs situācijas? Un organisms izvēlējās ne jau nu labāko gājienu … Sapratu to ne uzreiz.

Pie manis uz pieņemšanu bija atnākusi sieviete. Divos seansos noņēmu viņai slimības un sacīju, lai viņa atnak vēlreiz — vienkārši uz pārbaudi. Kad viņa ieradās nākamreiz, es ievēroju dīvainas izmaiņas: viņa bija kļuvusi bāla, radušās alerģiskas reakcijas un novirzes psihē. Es neko nesapratu, paņēmu viņas telefona numuru un centos ārstēt distancēti — pa telefonu, lūdzu viņas māti pierakstīt, kas notiek ar meitu. Bija pavisam netipisks gadījums. Pirmo reizi pēc manas iedarbības cilvēka pašsajūta pasliktinājās, pie tam — izteikti. Meitenei tajās vietās, kur biju pārvilcis ar roku divdesmit trīsdesmit centimetru attālumā no ķermeņa, radās izsitumi, nieze.

Kad izlasīju mātes zīmīti, ar šausmām apjēdzu, kas notiek. Es sapratu: tas, ko daru, ir — vampīrisms. Es no viņas ņēmu enerģiju. Uzkraudams organismam pārslodzi, es zemapziņā esmu sevi provocējis uz vampīrismu un sācis ņemt enerģiju no saviem pacientiem. Vajadzēja pārtraukt ārstēšanu, tāpēc ka tagad mans organisms jebkurā kritiskā situācija izgrozīsies tieši tā — ņems enerģiju no kāda cita. Tā ka strādāju distancēti, tad varu ņemt enerģiju no jebkura cilvēka. Tā bija bezizejas situācija.

Nolēmu uz visiem laikiem atsacīties no bioenerģētikas, jo redzēju talakā darba bezjēdzību. Es neatteicos no klasiskajiem mūsdienu ekstrasensu darba principiem, bet, radījis pārslodzi, dažās dienās sapratu, ka enerģētiskās uzlādēšanas metode, tāpat kā bezkontakta masāža, ir bezperspektiva, jo nedod to ārstēšanu, pēc kuras visu mūžu tiecos. Es varu ārstēt ar gribas piepūli no attāluma, pārvaldu visus punktu masāžas veidus, labi pārzinu ārstēšanu ar dažādām elpošanas tehnikām un diētisko ēdināšanu. Tomēr saprotu, ka visas šīs metodes var sniegt tikai atvieglinājumu, nevis izārstēt cilvēku.

Mani centās morāli atbalstīt ārste, ar kuru kopā toreiz strādāju, lūdza nepārsteigties ar secinājumiem, bet atpūsties un padomāt. Tieši tad no Vozņesjes ciema slimnīcas ārsta saņēmām ielūgumu Lieldienās doties turp atpūsties. Tas bija īstajā brīdī, un es nodomāju, ka, atpūšoties un pārdomājot situāciju, spēšu pieņemt lēmumu. Zemapziņā cerēju saņemt kādu zīmi, vai man darbs jāturpina un vai spēju rast izeju.

Mēs iebraucām Oņegas ezerā, apskatījām no sešpadsmitā gadsimta saglabājušos koka dievnamu. Svētku diena bija pārsteidzoša, ar straujam laika maiņām: krita sniegs, pēc tam lija, spīdēja saule, un pēkšņi pāri mūsu galvām parādījās varavīksne. Es izpeldējos ezerā un jutos atjaunots, radās pārliecība, ka jāturpina darbs, bet jāatrod tāda metode, kura ļauj ārstēt cilvēku, neiedarbojoties uz viņa enerģiju. Un es sāku to meklēt.

Es pamēģināju iedarboties uz karmiskajām struktūrām, kuras varēju redzēt caur pašu cilvēku. Atrodot cēloņus, kuri izsauca karmisko struktūru deformāciju, tos paskaidroju pacientam. Pilnībā atteicos no iedarbības ar rokām. Tas bija mokošs periods, sākumā slikti pārvaldīju metodi, un ietekmes rezultāti šķita krietni vājāki, nekā darbojoties ar rokam.

Vairāki mēneši pagāja, pilnveidojot šo metcdi, un pamazām parādījās rezultāti, kurus nespēju sasniegt, darbojoties ar rokām. Tad sapratu, ka nākotne šai metodei ir, ka vispirms jāatrod karmisko problēmu cēloņi, tie jāizpēta, jāapgūst informācija un jādod tā ļaudīm, jo izārstēt varu simtus, bet dot izpratni par slimības cēloņiem un izeju no tās miljoniem. No tā brīža kļuvu pētnieks un tikai pētnieks. Vampīrisma parādība ārstniecības procesā lika man saprast, ka slimības rašanās saistīta ar ētikas likumu pārkāpumiem, tāpēc ārstēšana jāvirza uz šo pārkāpumu apjēgsmi, izmainot cilvēka pasaules uzskatu. Slimība ir viens no gara attīstības mehānismiem. Informācija par to mums sen zināma, mēs tikai uz kādu laiku esam aizmirsuši to. Sī informācija izklāstīta pirms vairākiem gadsimtiem Svētajās Grāmatās. Galvenais — izprast savas kļūdas, atzīt tās un ar grēku nožēlu nonākt harmonijā ar Visumu un Dievišķo.

Redzot cilvēka karmiskās struktūras, es varu novērtēt jebkuru ārstējošo iedarbību. Redzu, kā mainās biolauka un fiziskā struktūra, kad cilvēks apjauš savu rīcību, jo ķermenis ir atkarīgs no gara, bet vienlaikus tas arī iedarbojas uz garu. Tāpēc ārstēšanai jāietekmē gan miesa, gan dvēsele. Pirmām kārtām dvēsele un gars, jo tie ir pirmnozīmīgi.

Atbrīvošanās no biolauka struktūru deformācijas caur apziņu un grēku nožēlu dod brīnišķīgus rezultātus cilvēku fiziskās veselības atjaunošanai. Bet, tā kā starp biolauka deformācijas parādīšanos un slimību fiziskajā līmenī pastāv noteikts laika intervāls, metode ir neaizvietojama agrīnajā diagnostikā.

Ikviens ārstēšanas gadījums bija mēģinājums piekļūt slimības būtībai, mēģinājums saprast, kas īsti ir slimība, no kurienes tā cēlusies un kādu lomu spēlē cilvēka dzīvē. Es pētīju lauku ar rokām, rāmīti, svārstu.

1986. gadā iepazinos ar V, B. Poļakovu, kurš vadīja biodinamisko mērījumu laboratoriju. Viens no Poļakova skolas sasniegumiem ir tas, ka viņš medicīniskajā diagnostikā veiksmīgi pielietoja ponder- motorās rakstīšanas metodi un panāca augstas pakāpes precizitāti kā distancētajā, tā kontaktējošā objekta fizisko lauku ekspresdiagnostikā. Poļakova darba metodē atradu to, kas man bija galvenais: pirmajā vietā diagnostika, bet pēc tam iedarbība. Apguvis pondermotoro rakstīšanu, es vēl kādu laiku pūlējos izpētit tomēr pašu slimību, nevis tās cēloņus, un neatlaidīgi meklēju informatīvos laukus. 1990. gada beigās man bija izveidojies viedoklis, ka saslimšanas iemesls ir biolauka struktūru bojājums un vajag ārstēt nevis slimo orgānu, bet biolauku. Austrumu filozofiskās mācības apstiprināja to, ka pamatā ir smalkās biolauka strukturas, kuras saistītas ar mūsu garu. Zemapziņā es to vienmēr esmu jutis. Es redzēju biolauka deformāciju ietekmi uz cilvēka fizisko pašsajutu, redzēju informatīvās struktūras, kuras rodas dažādu slimību gadījumā, un, iedarbojoties uz tām, koriģējot panācu izmaiņas ne tikai fiziskajā pašsajūta, bet ari citos cilvēka informatīvi enerģētiskās sistēmas parametros. Pamazām veidojās elementi sistēmā, kura Jauj sasniegt spēcīgu iedarbību — ārstēt ne tikai jau esošās, bet arī draudošās „ slimības, jo lauku deformācijas sākas jau piecus, desmit gadus pirms slimības fiziskajā plānā.

Pārliecinājies, ka biolauka deformācijas izsauc dažādas novirzes fiziskajā līmenī, es sev aizliedzu iedarboties enerģētiski. Mans uzdevums bija precīza diagnostika un prasme izanalizēt situāciju un atrast pirmcēloni. Slimība — tas ir sarkanais signāls, ka cilvēks iet nepareizā virzienā. Mēs to visu laiku uzskatījām par katastrofu, centāmies novākt, bet slimība faktiski ir brīdinājums par kļūdām un darbojas kā glābēja. Cilvēkam slimojot un mokoties, jāapzinās pieļautie pārkāpumi, jāpilnveido sevi garīgi, jāmeklē jauni attīstības ceļi. Tas mani pievērsa cilvēka garīguma parametru izpētei.

Manu karmas izpētes metodi var nosaukt par grafisko gaišredzību. Es redzu ne tik daudz pašus notikumus, kā likumības, kas pārkāptas, abstraktā formā redzu, kas noticis. Zinot cilvēka atkarību no biolauka struktūras, es analizēju saikni starp uzvedību, ētikas nostādnēm, veselību, struktūru deformācijas formu un, izprotot to traucējumus, ārstēju. Es pielietoju klasisko karmas izpratni, uzskatot, ka šajā vai kādā no iepriekšējām dzīvēm cilvēks izdarījis kadu pārkāpumu un tāpēc tagad slimo. Tā kā izsekot cilvēka iepriekšējās dzīves ir ļoti sarežģīti, es samierinājos ar atskatu uz vienu dzīvi, un efekts bija labāks nekā ar roku iedarbību.

Taisnība, nianses bija. Kad pie manis atnesa divus trīs mēnešus vecu bērnu ar smagu slimību, protams, vieglākais būtu sacīt, ka viņš iepriekšējā dzīvē grēkojis un tagad izpērk grēkus. Bet es redzēju, ka bērna biolauka struktūru deformācijas sakrīt ar matēs struktūru deformācijām, un tāpēc rodas secinājums, ka biolauka struktūras bērni pārņem no vecākiem. Tas bija mantotās informācijas pārnesuma jaunatklāts mehānisms. Kamēr es koriģēju mātes lauka deformācijas, bērna veselība manā acu priekšā uzlabojās. Es sapratu, cik ļoti bērna veselība atkarīga no matēs veselības, īpaši dažus pēdējos gadus pirms bērna dzimšanas. Spēcīgs naids, kuru māte izjutusi grūtniecības laikā, bieži vien kļūst par traumas cēloni bērnam vai izraisa to orgānu saslimšanu, kas izvietoti galvā: var attīstīties dzirdes un redzes traucējumi. Stipri aizvainota māte bērnu padara par aizvainojamu cilvēku. Mātes rīcība nosaka nākamā cilvēka veselību un likteni. Tēva ietekme sākumā man likās nenozīmīga; tikai pēc tam es sapratu, ka par bērna ķermeni un garu tēvs un māte vienādā mērā atbildīgi. Vecāki nodod bērniem absolūti pilnīgu informāciju par savu un savu priekšteču uzvedību, informācija veido bērna likteni, viņa ķermeni, raksturu, garīgumu.

Pētījumi, kurus es veicu, ar katru faktu arvien uzskatāmāk apstiprina apkārtējās pasaules, dzīvās un nedzivās dabas, zemāko un augstāko organismu vienotību. Jāteic, ka jutis to esmu vienmēr, un viss, kas notika apkārt, bieži apstiprināja šo vienotību.

Mana bērnība pagāja Azovas jūras krastā. Es vēroju, kā sēkļos draiskojas zivju mazuļi, bariem iznirstot no ūdens un izpildot savas dejas, slīdot vertikāli pa ūdens virsmu uz astes galiņa. Tā draisko- ties var mums nepazīstamu un neizprotamu saprātīgu būtņu bērni.

Reiz, kad zvejoju, man gadījās novērot zivi «pašnāvnieci». Tuvojoties krastam, es ieraudzīju netālu no ūdens nelielu zivtiņu, kura smagi elpoja. Es gribēju to ielīkt ūdenī, bet viņa pēkšņi palēcās, paspīdināja zvīņas un nozuda upē. Pēc dažām minūtēm lēciens uz krastu atkārtojās, tad atkal — ūdenī.

Es biju pārsteigts un sāku to novērot. Tā bija viena un tā pati zivtiņa, kas tik dīvainā veidā kaut ko jaunu izzināja apkārtējā pasaulē. Viņa neatlaidīgi lēkāja uz krastu, bet pēc tam atpakaļ upē, darot to ar risku savai dzīvībai, jo viņai varēja arī nepietikt spēka atgriezties ūdenī vai gadīties kļūme lēcienā uz citu pusi, bet viņa turpināja savus lēcienus, ne reizi nekļūdoties.

Kurš no mums kaut reizi dzīvē nav sastapies ar dzīvnieku brīdinošo uzvedību?

Kad strādāju par ekskursiju vadītāju pie Ričas ezera, reiz uz takas redzēju ar akmeņiem sasistu čūsku. Man viņas kļuva žēl, es to ieliku polietilēna maisiņā, lai izlaistu kaut kur mežā tālāk no ļaudīm. Čūska bija neliela, ar baltu ādu, es nezin kāpēc nodomāju, ka tā nav indīga. Viņa slābani gulēja maisiņā — nekustēdamās —, un es, pamazam pierodot pie viņas un aizmirstot, ka tas ir bīstami, reizēm pieskāros tai ar pirkstu. Viņa ilgi palika vienaldzīga, bet pēc tam ar vieglu galvas pagriezienu negaidīti pārkoda polietilēna maisiņu. Es sapratu, ka tas ir brīdinājums, aiznesu viņu sāņus no takas un izlaidu zālē. Čūska lēnām sāka kustēties, aizlienot zem akmeņiem, bet es spēlēdamies centos pieturēt viņas asti. Viņa pacietīgi atskatījās un gaidīja, kad es to atlaidīšu. Es turpināju viņu aizturēt, un pēkšņi zibens ātrumā čūska saritinājās, un viņas galva atradās blakus manai rokai. Viņa skatījās uz mani, nevis cenšoties iekost, bet brīdinot.

Kāds bija mans pārsteigums, kad pēc dažām dienām mums instruktāžā parādīja man jau pazīstamās čūskas fotoattēlu — tā izrādījās nāvējoši indīga Koznakova odze, Kaukāza kalnu iemītniece.

Viens no pirmajiem gadījumiem, kad es spēju izmainīt ne tikai cilvēka fizisko, bet arī psiholoģisko stāvokli, bija sekojošs: meitene ļoti mīlēja jaunekli, bet viņi nevarēja būt kopā, tāpēc izšķīrās. Vairākus gadus pēc šķiršanās meiteni vēl mocīja šī mīlestība, pat ne tik daudz mīlestība, kā kaut kas neizprotams, ļoti mokošs. Viņa saprata, ka nedrīkst būt viņam piesaistita, bet šī pieķeršanas pastāvēja un vienkārši nicināja viņu. Tas vairāk līdzinājās lāstam nekā mīlestībai. Meitene centās iepazīties ar jauniešiem ceribā, ka viņai iepatiksies kāds cits. Nekā tamlīdziga. Sāku analizēt, vai tā ir viņas vaina.

Nē, atbildēja testēšanas rezultāts. Kas vainīgs? Sieviete, radiniece, viņas vecmāmiņa.

Man par izbrīnu, meitene zināja, par ko ir runa. Viņas vecmāmiņa jaunībā ļoti mīlējusi kādu cilvēku, bet apprecējusies ar citu aiz aprēķina. Vecmāmiņa nogalināja mīlestību sevī un mīļotajā cilvēkā, bet mazmeitai nācās izciest mokas par to, ko izdarījusi vecmāmiņa. Pēc sarunas ar vecmāmiņu un viņas vainas apziņas par to, ka, nogalinot mīlestību, viņa pārtapusi apziņas augstākos likumus, meitene atsvabinājās no ciešanām. Es sapratu, ka ar šo metodi var ne tikai ārstēt, bet palīdzēt dvēselēm, ļaudīm un viņu likteņiem.

Tas, kurš kaut mazliet iepazinies ar ezoterisko literatūru vai Austrumu filozofiju, noteikti pamanījis norādījumu par simt astoņiem likumiem, kuri valda pār Visumu. Es ne reizi vien esmu pūlējies tos atrast literatūrā, taču diemžēl nekur neesmu manījis tos pilnā skaitā — iespējams, ka mums vēl nav ļauts tos visus uzzināt.

Mana pieredze bioenerģētikā liecina par to, ka tarp skaitliski daudzajiem pārkāpumiem, kurus ļaudis pieļauj savā bezspārnu piezemētajā ikdienā, ir viens, pats smagākais — mīlestības nogalināšana visdaudzveidīgākajās tās izpausmēs, visi pārējie pārkāpumi ir otršķirīgi — kā sekas tam, ka cilvēkam trūkst mīlestības pret Dievu, tikumu, tuviniekiem, bērniem, dabu, ļaudīm …

Nakamais gadījums manī nostiprinājis pārliecību, ka karmiskā diagnostika ļauj ārstēt ļaužu dvēseles. Sieviete, kura griezās pie manis, laiku pa laikam cieta no dīvainām lēkmēm, atsevišķos momentos viņai radās stipra vēlēšanās izlēkt pa logu, beigt dzīvi pašnāvībā, parādījās nepārvarama vēlēšanās nomirt. Viņa lūdzās tuviniekus: «Piesieniet mani pie gultas, turiet mani!» Lēkmes pastiprinājās un atkārtojās arvien biežāk. Sieviete baidījās, ka neizturēs, un tas varētu beigties bēdīgi. Mani pētījumi norādīja, ka likumību pārkāpšanu pieļāvusi viņas māte. Māti ļoti mīlējis cilvēks, pret kuru viņa izturējusies nievājoši, mātei baudu sagādājusi otra cilvēka pilnīga atkarība no viņas. Nogalinot vīrieša dzīvību un mīlestību, mātes vārdi, domas un rīcība vadīja nonāvēšanas programmu, kura atgriezās atpakaļ, bet jau pie meitas.

Negatīvo programmu atgriešanās nereti notiek lēni un ne vienmēr trāpa pašu vainīgo, bet bieži vien bērnus vai tuviniekus. Pēc meitas sarunas ar mati un mātes vainas apzināšanās lēkmes izbeidzās. Es sapratu, cik ļoti saistīta mūsu vecāku, brāļu, māsu un radinieku tikumība ar mūsu veselību, psihi un likteni.

Katra jauna tikšanās ar pacientiem tuvināja mani jaunu elementu atklāsmei sistēmā, kuru tagad dēvēju par biolauka pašregulācijas sistēmu. Biolauka pašregulācijas sistēma — tā ir Visuma atgriezeniskā saite. Tās būtība ir tāda, ka ikviena cilvēka darbība, laba vai slikta, caur Visuma informatīvi enerģētiskā lauka vienotību atgriežas pie cilvēka atpakaļ.

Mēs pastāvīgi dzirdam, ka labestīga rīcība tiek apbalvota, bet ļaunprātīga — sodīta, taču kāpēc gan apkārtējā pasaulē labo cilvēku nekļūst vairāk un nemazinās ļauno skaits? Par vienu no labākajiem izskaidrojumiem šai ziņā uzskatu svētā Augustīna izteikumu, ka Dievs vienmēr soda ļaunumu, bet, tā kā šis process notiek lēni, cilvēks līdz soda saņemšanai paspēj vēl sagrēkot. Sis izskaidrojums pilnībā atbilst caur lauka struktūrām nodotā informācijas mehānisma darbības principiem.

Biolauka pašregulācijas mehānismam neeksistē atsevišķs cilvēks, bet ir negatīvais process, kurš jāapstādina, un šī procesa bloķēšanas mehānisms ieslēdzas automātiski.

Agrāk soda mehānisms ieilga uz vairākām paaudzēm un sāka izpausties kā slimība vai nelaimes mazbērniem, mazmazbērniem vai pašam vaininiekam nākamajās dzīvēs. Tagad šie procesi notiek tik ātri, ka cilvēks jau šajā dzīvē paspēj par savām izdarībām norēķināties — gan ar savu, gan savu bērnu veselību.

Atmaksa ar bērnu veselību liekas nejēdzīga no cilvēka viedokļa, taču biolauka līmenī nav cilvēku, ir idejas. Katrs cilvēks ir noteiktu programmu kopums, bet bloķēšanas mehānisms strādā pret pasaulei bīstamām negatīvām idejām un programmām. Bērni pastiprina visas vecāku programmas, tāpēc arī norēķinās smagāk, taisnība, pēdējos piecos gados strauji pieaugusi katra cilvēka personiskā atbildība. Sīs parādības cēloņus es pagaidām nespēju izprast.

Bērni ir pieaugušo pasaules nepilnību palielināmais stikls. Daudzkārt esam novērojuši, ka bērni vecāku klātbūtnē uzvedas nesalīdzināmi sliktāk nekā ar svešiem ļaudīm, ar kuriem bērns kļūst kluss un paklausīgs. Vairumā gadījumu ari tā ir karmiskā mehānisma darbība. Vecākiem un bērniem kopā esot, notiek kā pozitīvo, tā negatīvo programmu, kuras vecāki viņam nodevuši caur biolauku, pastiprināšanās un aktivizācija. Pēdējā laikā, pētot daudzas problēmas, es atklāju, ka ne tikai bērni manto vecāku karmu, bet vecāki biolauka līmenī arī nes atbildību par bērnu uzvedību un rīcību. Tagad astoņar- pus gadu veca bērna domas, vārdi un uzvedība ietekmē biolauka stāvokli, tas ir, vecāku garu, likteni un veselību. Pirms divtūkstoš gadiem šis process sākās trīspadsmit četrpadsmit gadu vecumā.

Sākot nodarboties ar karmas izpēti un attīrīšanu, es pārstāju slimot, bet radās cita problēma.

Krasi pastiprinājās mana enerģētika un iedarbības spēks, man kļuva neticami grūti sabalansēt sevi, jo mazākais apvainojums sagādāja ļaunumu tā cilvēka liktenim un veselībai, uz kuru es apvainojos.

Es cerēju, ka atrisināšu šo problēmu — un viss būs lieliski. Pastāvīgi strādājot ar sevi, atbrīvojos no aizvainojuma, naida, negatīvām emocijām, bet uzra- dās vel nopietnāka problēma. Tagad man nācās kontrolēt apkārtējos, jo katrs mazākais apvainojums uz mani kļuva fiziski bīstams tam, kurš apvainojās.

Tas man ļāva izprast vienu no mūsu valsts traģēdijas cēloņiem. Cilvēks ar tīru vai noslēgtu karmu cieši saistīts ar Dievišķo, tāpēc agresija pret viņu ir arī agresija pret Visumu.

Ja cilvēks uzbrūk personiski — norēķinās viņš pats, ja kā sabiedrības pārstāvis — norēķinās visa sabiedrība.

Tāpēc divdesmitajos gados pēc Ļeņina pavēles garīdzniecības un mūku iznīcināšana, baznīcu un klosteru nopostīšana bija līdzvērtīga uzbrukšanai Visumam. Pēc tam neizbēgami vajadzēja sekot varmācības un slepkavību uzliesmojumam. Sabiedrība par augstāko ētisko likumu neievērošanu samaksāja ar miljoniem dzīvību.

Atmiņa par sabiedrības k|ūdām atrodas katrā no mums, visi sabiedrības grēki un nelaimes saglabājas cilvēka zemapziņā, viņa karinā.

Mēs vēl neesam paspējuši aizmirst dziesmu: «Visu varmācības pasauli mēs grausim . . .» Tad lūk — enerģētiski šī dziesma satur ārkārtīgi spēcīgu Visuma nākotnes sagrāves programmu.

Man bieži gadās ārstēt bērnu enurēzi. Es skaidroju, ka enurēze — tā ir aisberga virsotne. Parasti enu- rēze rodas, ja māte sevī nogalinājusi pieķeršanos un mīlestību pret vīrieti. Ja tas noticis spēcīgi un ilgstoši, sievietei deformējas biolauka struktūras pirmās čakras rajonā. Rezultātā bērnam var būt ne tikai enurēze, bet iespējami arī traucējumi un problēmas personiskajā dzīvē, sirds slimības, saslimšanas, kas saistītas ar galvu. Enurēze var būt ari grūtniecības pārtraukšanas rezultāts, jo sieviete arī šajā gadījumā nogalina mīlestību. To nezinot, mātes bieži vien griežas pie psihoterapeita vai hipnotizētāja; tas dod orientāciju, lai bērnam noņemtu konkrēti šo novirzi — enurēzi, taču mīlestību un dzīvību iznīcinošā programma paliek, bet, tā kā nepareizo uzvedību bloķējošā sistēma noņemta, var paredzēt, ka dzīvē bērns realizēs daudz plašāku mīlestības iznīcināšanas programmu nekā viņa māte.

Sieviete daudzkārt bija griezusies pie ārstiem ar sūdzībām par sliktu pašsajūtu, bet izmeklēšanas nebija devušas rezultātus: pēc ārstu domām, iemeslu sliktai pašsajūtai nebija. Atkārtotie gājieni pie riebējam ari nebija devuši atvieglojumu; viņas saskatīja |oti spēcīgu «ļaunu aci», bet noņemt to nespēja, un pat pašas sāka slimot pēc saskarsmes ar šo sievieti. Es izpētīju cēloni un redzēju, ka tā ir atgriezeniskā «ļaunā acs» un to tiešām nevar noņemt ar tautas vārdojumiem.

—        Jus stipri vēlējāt ļaunu darbabiedrenei, — paskaidroju sievietei. — Tas ir iemesls jūsu sliktajai pašsajūtai. Jūsu ļaunās vēlmes programma atgriezusies un pamatīgi deformējusi jūsu biolauku. Kā jūtas jūsu kolēģe?

—        Viņai ir slimības lapa, bet slimo bērns, nevis viņa.

Izpētu darba kolēģes un tās bērna biolauku. Gan viņai, gan bērnam biolaukā ļauna vēlējuma programmas klātbūtne. Tāpēc ari bērns slims, jo viņš ir mazāk aizsargāts nekā māte.

—       Jūs esat vainojama bērna slimībā. Vai jums ari ir bērni?

—   Jā, dēls.

Izpētu bērna lauku — tajā arī ir spēcīgas deformācijas un tās pašas ļauna vēlējuma programmas klātbūtne.

Sis ir tipisks piemērs tam, ka mēs, nezinot, ko darām, postām sevi, savus bērnus un ļaudis, kuri ar mums ikdienā saistīti.

Kad es vēl tikai sāku pētīt karmiskās struktūras, reiz pie manis griezās sieviete. Viņai bija sākušās stipras galvassāpes, bijusi slikta pašsajūta.

—       Jūs pirms piecām dienam vēlējāt sliktu savam vīram — un ļoti stipri.

—       Tas nevar būt, es ļoti milu vīru — un ļaunu vēlēt viņam nevaru.

Es palieku pie sava:

—       Jūs viņam vēlējāt ļaunu. Jūtami ļoti lieli, spēcīgi ļauna vēlējumi pirms piecām dienām — vakarā.

—        Kā es varēju ļaunu vēlēt, ja viņš toreiz aizkavējās pēc darba stundas divas, bet es ļoti uztraucos par viņu.

Tad es saprotu.

—   Ko jūs pārdzīvojāt?

—  Galvā līda visādas briesmīgas domas.

—       Saprotiet, kas par lietu? Kad jūs domājat, ka var notikt kas slikts, jūs pievelkat nelaimes. Un, jo reālākas jūs iztēlojaties šīs nelaimes, jo lielāku postu nodarāt. Apziņas disciplīna tagad, kad mūsu enerģē- tikās līmenis kļuvis augsts, ir ļoti nozīmīga. Viens no Visuma pamatlikumiem — nenodarīt ļaunu pat domās. Tagad tas nevar būt tikai abstrakts princips,' tam jākļūst par esības veidu. Pētījumi, kurus ik dienas veicu ar ekstrasensorās diagnostikas palīdzību, liecina par to, ka ētikas normu ievērošana ir nepieciešams priekšnoteikums un vienīgais izdzīvošanas veids, un vienlaikus — pati labākā aizsardzība. Mēs skatāmies visapkārt un meklējam briesmas, bet lielākās briesmas ir pašā cilvēkā un darbojas nemanāmi. So briesmu sakne ir pasaules neizpratnē, neizpratnē par to, kas notiek, nepareizā uzvedībā, kura nemanāmi noved pie cilvēka iekšējās degradācijas. Katastrofas, šausmas, ar kurām pastāvīgi cīnāmies, — tās ir mūsu garīgās nepilnības sekas. Pulēs, kuras veltītas cīņai ar ēnu, ar sekām, nevar iznīcināt galveno cēloni — garīgo sabrukumu, kurš pašlaik notiek un ar kuru reti kāds saista visas mūsu nelaimes.

Nākamais gadījums atklāja man jaunu šķautni veicamajos pētījumos. Piezvanīja sieviete un sacīja, ka viņai sākušās ļoti nopietnas problēmas, saistītas ar kaut ko dīvainu, ar kaut kādām nesaprotamām parā- dībam. Visi, kas mēģinājuši viņai palīdzēt, nokļuvuši nepatikšanās vai sākuši slimot. Sievietei bija paziņa, kurš nodarbojies ar bioenerģētiku un sācis uz viņu iedarboties. Viņa juta pastāvīgu spēcīgu spiedienu uz psihi. Griezusies pie večiņas gaišreģes, bet tā, uz viņu paskatoties, sacījusi: «Diez vai es tev varēšu līdzēt.» Uz vienu dienu viņa noņēmusi iedarbību, atvieglojot sievietes pašsajūtu, bet pēc lam viss sācies no gala. Es sāku viņu ārstēt. Diezgan atri situācija sāka uzlaboties, svešās iedarbības uz sievieti beidzās, bet es ievēroju, ka ari mani radinieki sākuši slimot, pie tam ar vienādiem simptomiem: locītavās lauzošas sāpes, vājums. Sāku meklēt cēloni un atklāju, ka vainīgs cilvēks, kurš agrāk kaitēja sievietei. Tā kā es diezgan sen nodarbojos ar bioenerģētiku, tad, jūtot uzbrukumu sev un saviem tuviniekiem, radās velēšanās pielietot to, ko sauc par maģiju, un ar tās paņēmieniem apstādināt vaininieku. Tad es biju izvēles priekša, pa kādu ceļu iet. Man nenācās viegli atteikties no varmācības metodēm, jo vairāk tādēļ, ka ilggadējā

bioenerģētikas prakse un ezoteriskās literatūras mācības deva plašu tāda veida līdzekļu izvēli. Bet es nolēmu pamēģināt neatbildēt ar prettriecienu, kurš cilvēkam kaitēs, bet palīdzēt viņam.

Ja cilvēks tiek pakļauts enerģētikas uzbrukumam, cēlonis var būt paša vai priekšteču vaina. Tad, atbildot ar triecienu, radīsies ķēdes reakcija, jo trieciens ir rupjš pārkāpums, pēc kura seko jauns sods.

Kā var glābt cilvēku? Ekstrasensorā testēšana paradīja, ka cilvēks, kas iedarbojās uz sievieti, pats nebija vainīgs. Galvenais cēlonis tam, kas ar sievieti notika, bija viņas karmā. Sievietes vecmāmiņa jaunībā mīlēja kādu cilvēku, bet nevēlējās bērnu un izdarīja abortu. Mīlestības un bērna nogalināšana noveda pie tā, ka viņas meitai, mazmeitai, viņas pēctečiem nācās norēķināties par nodarīto. Pie tam norēķināties visdaudzveidīgākajās formās — ar ķermeņa slimībām, sakropļotu likteni, psihes traucējumiem. Atsakoties rio enerģētiskā atbildes sitiena, es uzvarēju sevi, tāpēc ka šajā sarežģītajā situācijā, kad tiku kārdināts atbildēt ar varmācību, es negāju so ceļu un spēju atturēt sevi. Tā bija uzvara, pēc kuras es reizi par visām reizēm sapratu, ka man nav tiesību uz varmācību atbildēt varmācīgi. Sīki izpētījis biolauka pašregulācijas sistēmas principus, redzēju, pie kā var novest šķietami attaisnota varmācība.

Pilsoniskie likumi daudzkārt nesakrīt ar Visuma likumiem. Ja, saņēmis sitienu, es pilntiesīgi atmaksāju ar dūri, tas nenozīmē, ka to pašu drīkst darīt enerģētiski. Tie ir absolūti atšķirīgi līmeņi. No trieciena ar dūri cieš tikai viens cilvēks — vainīgais. Enerģētiskā trieciena rezultātā, tāpēc ka cilvēks biolauka līmenī ir saistīts ar visiem saviem radiniekiem un bērniem, trieciens trāpa visai dzimtai, un atbilde atgriežoties soda agresoru un viņa dzimtu.

Es apzinājos, ka cilvēka iedarbības enerģētiskas jaudas pastiprināšanās no viņa prasa pastiprinātu uzmanību pret savām darbībām, emocijām un domām, nedrīkst neapdomāti izsacīt nevienu kategorisku frāzi, jo tā jau ir iedarbība. Es saprotu, kāpēc Bībelē runāts par pazemību un lēnprātību: tā ir pirmkārt savu enerģētisko spēju apvaldīšana.

Bet kāpēc tad magi tin burvji var pielietot dažādas iedarbības metodes, to skaitā arī varmācību? Aizdomājies par to, es sapratu, ka viņi vienmēr redz nevis kopumu, veselumu, bet tikai nelielu daļiņu, un ārstē biolauka zemākos slāņus un miesu, pārnesot visus izkropļojumus no daļas uz veselo, šādā veidā paildzinot slimības. Atšķirībā no svētajiem, kuri caur augstāko ētiku pacēlās līdz īsteno dzīves likumsakarību un cēloņu izpratnei — saskatīja veselumu —, burvji darbojas atsevišķā, tikai viņiem atvēlētā nišā, tāpēc daudzi no viņiem pat aprobežojas ar kādu «specializāciju».

Bet galvenais ir tas, ka ar maģiju vienmēr nodarbojušies ļaudis ar labām spējām un pietiekoši tīru karmu, tāpēc viņu pieļautie pārkāpumi, maģiskos paņēmienus pielietojot, uzkrājas, un tos izpirks pēcteči.

Es testēju tikai vienu darbību: kas notiek, kad burvis vai ekstrasenss izvada no slimnieka negatīvo enerģiju. Metodes, lai to panāktu, tiek lietotas ļoti dažādas: novirzīt ūdenī, augos, vaska figūrās, uz mājdzīvniekiem, uz veselu, spēcīgu zaldātu rotu, uz Zemes centru, uz Kosmosu vai dažādos veidos sadedzināt. Biolauka līmenī šī enerģija, saturot agresijas lādiņu, ieiet tā objekta laukā, kurā tikusi novirzīta, deformē to un automātiski atgriežas «dziednieka» un viņa tuvinieku biolaukā.

Tāpēc ikviena ārstēšanas metode, kura nebalstas uz cilvēka garīgo attīstību, noved pie degradācijas. Kaut kādu simptomu noņemšana nepavisam nav izārstēšanās pazīme.

Nesen pie manis atnāca sieviete.

—   Pirms trim mēnešiem jūs ārstējāt manu paziņu, viņai tagad pilnībā uzsūkusies fibroma. Es nespēju iedomāties, ka, izlūdzoties piedošanu, var atbrīvoties no tādas slimības.

—   Man tas nešķiet dīvaini, metode pamazām pilnveidojas, un tagad ne tikai pacientu funkcionālais stāvoklis uzlabojas, bet bieži izzūd arī organiskie traucējumi. No kā atkarīgs ārstēšanas rezultāts? Vispirms no pareizas izpratnes un piekļūšanas slimības cēloņiem, no manas garīgās un fiziskas pašsajūtas ārstēšanas momentā, no slimnieka karmas sastāva un izpratnes pakāpes par pieļautajiem pārkāpumiem.

Kad sāku ārstniecības praksi, mans dzīvesveids bija parasts: es ēdu gaļu, dzēru degvīnu, bieži niknojos 1111 tai pašā laikā — ārstēju ar bezkontakta masāžu. Vēlāk, redzot tāda darba rezultātus, es būtiski izmainīju dzīvesveidu un uzmanību. Dienu pirms pieņemšanas iztieku ar barības minimumu, pieņemšanas dienā vispār neēdu.

Aizraujoties ar diagnostiku, ar metodes jaunu iespēju izstrādāšanu, es reizēm aizmirstu par briesmām. Bet, darbojoties smalkajos līmeņos, nepieciešama pastāvīga piesardzība. Nesen paziņa palūdza konsultēt kādu sievieti. Man bija četrdesmit minūšu brīva laika, un es piekritu. Ienāca izgreznojusies un ļoti pašpārliecināta sieviete, apsēdās un ziņkārīgi saka mani aplūkot. Problēmu viņai bija ļoti daudz. Pastiprināts egoisms un tieksme pēc materiāliem labumiem bija slimību aizsākuma cēloņi. Tādus ļaudis ārstēt ir ļoti grūti, tādēļ ka viņi norobežojas no manis aiz skepticisma un neticības. Es skaidroju cēloņus, bet sieviete pārvērš mūsu tikšanos par diskusiju. Tomēr man katrā ziņā ir jāpārliecina, un šādi smagi gadījumi palīdz man atrast jaunus pierādījumus un cēloņu izskaidrojumus cilvēka slimībai.

—   Ja šūniņa visu ņem tikai sev, — skaidroju sievietei, — kādu laiku viņai ir labi, bet pēc tam viņas darbība sagrauj organismu un kopā ar to iet bojā arī pati. Egoisms līdz noteiktam līmenim ir norma, bet cilvēks, domājot tikai par sevi, cenšas nogalināt Dievu un Visumu. Dabiski, ka ilgi tā turpināties nevar. Agri vai vēlu Visuma iznīcināšanas programma tiks izbeigta ar slimībām, traumām, nelaimēm.

—   Vai tad jūs iesakāt man neticēt Dievam?

—   Ticība Dievam — tā ir jūsu personīgā lieta. Es aprakstu jūsu saslimšanas cēloņus. Jūs varat neticēt Dievam, bet jums jāmīl Visums un ta dvēsele. Egoisms, neierobežota tieksme pēc materiālajiem labumiem nogalina galvenās jūtas — mīlestību. Jūs savā biolaukā audzējat Visuma iznīcināšanas programmu un — pats skumjākais — nevēlaties to apstādināt.

Atkal sākas vārdu divkauja. Man nepietiek argumentu, lai sievieti pārliecinātu, tomēr es sāku darīt to, ko sauc par karmas attīrīšanu. Biolauks attīrījies, taču man ne tikai nav gandarījuma, bet rodas nepatīkama sajūta.

Sieviete visu uztver kā izklaidēšanos.

—    Jūs sakāt, ka nevajag noņemties tikai ar materiālām problēmām, bet dzīve piespiež.

—     Man bija daudz iespēju nopelnīt kaudzi naudas, bet tās dēļ man būtu jāupurē pētījumi. Tagad man ir četrdesmit gadu, es dzīvoju komunālā dzīvoklī, četrpadsmit kvadrātmetru lielā istabā ar ģimeni, kurā ir četri cilvēki, bet par to man dota iespēja palīdzēt jums. Un ne tikai jums, bet arī sev. Kad materiālā labklājība pāraugusi garīgās vēlmes — tas ir mirkļa labums uz garīgās nāves rēķina. Iedomājieties sevi restorānā, kur viss apkārt deg, bet jūs mierīgi pabeidzat baudīt iecienīto ēdienu.

Daudziem šodien tas, kas uz šķīvja, nozīmīgāks par apkārt notiekošo.

—   Nu un tad? Jūs visus tā ārstējat?

—     Jā, vispirms — ar izpratni. Bet ar visu šķietamo vienkāršību tā ir ļoti bīstama nodarbošanās.

—  Jums vai man?

—   Vispirms jau man.

—   Kā to saprast?

—     Skatieties! Jums Visuma iznīcināšanas programma bija piecsimt piecdesmit vienību, slimība — trīssimt piecdesmit. Tagad — slimība nulle, iznīcināšanas programma — trīssimt piecdesmit. Tātad es izārstēju jūsu miesu, bet ne garu, tas ir, pārkāpu galveno principu — ārstēt ar izpratni.

Tagad, zīmējot sevi pirms un pēc tikšanās ar sievieti, secināju, ka biolauka līmenī man pilnībā nomelnējusi labā plauša, aknas un vēdera lejasdaļa.

—     Man nākas norēķināties par to, ka jums nespēju izskaidrot jūsu saslimšanas iemeslus.

—   Un ko jūs darīsiet?

—    Pacentīšos rast iespēju pārliecināt jūs. Ja atradīšu iemeslu, kāpēc jūs nepārliecināju, — bušu vesels, ja ne — nāksies norēķināties.

Sai brīdī es saprotu kļūdu, ko esmu pieļāvis sarunā ar sievieti.

—     Man vajadzēja jums pastāstīt visu iegūto informāciju par jūsu stāvokli, bet es jūs pažēloju. Es

jums teicu, ka var paradities citas slimības, ja neatjaunosiet harmoniju?

—  Jā.

—   Jūs zināt, ka jums ir sācies dzemdes vēzis?

—   Es vienmēr to esmu jutusi un samierinājusies ar to. Esmu gatava mierīgi nomirt.

—   Jūsu varonīgā nāve neko neizmainīs. Visuma sagrāves programmu jūs atstāsiet nomaksāt saviem bērniem. Jums jādomā nevis par cienījamu nāvi, bet par savu bērnu un sava gara glābšanu.

Kadu laiku mēs klusējam, un es redzu, ka beidzot sievietes deformētās karmiskās struktūras sāk izlīdzināties. Sievietes aura, līdz tam gandrīz aizklāta ar melnu plankumu, sāk aizpildītics ar zeltainu, plūstošu gaismu.

—   Lūk, tagad Visuma iznīcināšanas programma ir nulle, slimība — nulle. Tagad arī manas plaušas un aknas tīras.

Es nesaku sievietei, ka varu redzēt, ka viņas biolaukā vairs nav onkoloģiskas slimības. Viņai jāzina, ka, izjūtot mīlestību pret Visumu uti Dievu, atsakoties 110 pretenzijām pret apkārtējo pasauli, viņa glābj sevi no jebkuras smagas slimības.

Kāda cita pie manis uz pieņemšanu atnākusi sieviete ar asarām acīs stāsta:

—   Es izšķīros ar vīru, mēs dzīvojām ļoti slikti, es jutu, ka viņš negatīvi mani ietekmē, man kaut kas sāka notikt ar psihi. Kad mēs izšķīrāmies, kaut arī man ir trīs bērni, morāli kļuva daudz vieglāk, es pat sāku dziedāt. Pusgadu mēs neredzējāmies, bet nesen viņš atnāca. Es uzreiz jutos slikti, meitai sākās histērija, dēlam uzradās enurēze, otrai meitai arī palika slikti. Varbūt tas kaut kā saistīts ar viņa atnākšanu?

Te ilgstošus pētījumus nevajadzēja.

—   Diemžēl tas, ka visai ģimenei kļuva slikti, nav nejaušība. Jūsu laulātais ir vampīrs, viņš bērniem atņem enerģiju, likteni, veselību, slikti ietekmē viņu raksturu, ieslēdz savas negatīvās programmas bērnu biolauka struktūrā. Viņš ir diezgan egoistisks. Tik spēcīga enerģijas ņemšana no paša bērniem norāda uz to, ka viņa karma ir ļoti negatīva. Spriežot pēc enerģētikas, viņš stipri atslēdzies no Kosmosa, no mīlestības, kurā ir liela iekšējā agresija, egoisms, dvēseles sairums, tāpēc viņš ir spiests būt par vampīru. Sis ir klasisks gadījums. Vampīrisms jūsu vīram nāk gan pa tēva, gan pa mātes līniju. To, kas noticis ar bērniem, var noņemt ļoti ātri, bet turpmāk viņiem ar tēvu labāk nesatikties.

Mana analīze norāda, ka vampīrisms ir smaga slimība, tāpēc ka tā sagrauj cilvēka dvēseli un pāriet uz pēctečiem, tās sekas uzreiz neparādās, nereti sabrukums turpinās vairākās paaudzēs.

Vampīrisma pamatā ir nepareiza pasaules izpratne. Jauna meitene man jautā, vai viņa pareizi uzlādējas ar enerģiju, iztēlojoties gaišzilas liesmas plūsmu, kura ieiet viņā. Novēroju viņas karmiskās struktūras šo nodarbību laikā un redzu, ka tās ir likumu pārkāpums. Jebkura tīša, apzināta enerģijas ņemšana no dabas, no Kosmosa, 110 Saules — tā ir vardarbība, kas rodas no tā, ka cilvēkam trūkst enerģijas un to vajag kaut kur ņemt. Tas ir priekšnosacījums vampīrisma attīstībai. Sīs nostādnes galvena kļūda ir tā, ka cilvēks nevis apvieno enerģiju un garīgumu, bet atdala. Kad mēs izjūtam mīlestību pret Visumu, mēs saņemam milzīgu daudzumu enerģijas. Jātiecas uz augstākajiem enerģētikas līmeņiem: uz garīgumu, cēlsirdību, mīlestību,— lai enerģiju gūtu pietiekoši, šiem jēdzieniem jākļūst par dzīves saturu. Tiklīdz mēs sākam abstrakti domāt par enerģiju, atraujot šo jēdzienu no jēdzieniem «garīgums» un «ētika», tā nolemjam garīgās struktūras nabadzībai, ar enerģiju uzpildot tikai fizisko ķermeni. Cilvēkam jāzina, ka enerģija, kuru viņš saņem caur cēlākajām jūtām, ārstē viņa miesu, likteni un dvēseli. Turpretī mehāniska pieeja un orientācija uz rupjo enerģiju noved pie smalko garīgo struktūru deformācijas, bet patērētāja psiholoģija — jebkurā izpausmē — noved pie degradācijas.

Atceros vēl vienu gadījumu. Jaunu cilvēku iemācīja uzlādēties ar Kosmosa enerģiju, viņš praktizējās vairākas reizes dienā un galu galā sāka vampī- rēt savu skolotāju. Rezultāts nožēlojams — sākās viņa garīgo struktūru deformācija. Man ienāca prātā notestēt, kā šis pats vingrinājums cilvēku ietekmēja pirms 2000 gadiem. Testēšana liecināja par ļoti aug- sticm parametriem. Tātad agrāk šis vingrinājums darbojās lieliski, bet, tāpat kā nevar divreiz vienā un tai pašā upē iekāpt, tā nevar bezgalīgi ilgi pielietot vecās tehnikas.

Mēs aizmirstam, ka izmainījies ne tikai cilvēks, bet arī apkārtējā pasaule. Fiziskās attīstības metodes tagad kļuvušas neefektīvas, orientācija noteikti jāvirza uz garīgo attīstību. Laiks ir nelineāra kategorija, un, ja visu procesu ātrums tik ļoti izmainījies, tas nozīmē, ka arī apkārtējās pasaules enerģētiskajai strukturai jāmainas. Bet mēs izturamies tā, it kā pasaulē nekas nenotiktu, cenšamies balstīties uz novecojušām zināšanām un metodikām.

Jo vairāk iepazinu testēšanas metodes iespējas, jo skaidrak sapratu tās sarežģītību. Es redzēju, ka tik strauji savākt grupu un to apmācīt darbam, kā iztēlojos sākumā, nav iespējams. Metode tik cieši saistīta ar tikumību, ētiku, garīguma parametriem, ka uzliek cilvēkam tādus ierobežojumus, kurus retais spēj izturēt.

Kontaktējoties ar cilvēka kosmiskajām struktūrām, ja man ir novirzes, analoģiskas tām, kuras man jānoņem pacientam, vispirms mans pienākums ir — pašam no tām atbrīvoties. Tāpēc, pirms sāku ārstēt, es vienmēr pārbaudu, vai man uz to ir tiesības, un, ja nav, tad vispirms ar lūgšanām attīru un aizveru savu karmu. Pēc dažiem ārstēšanas darba mēnešiem man nepieciešams veikt pamatīgu, padziļinātu attīrīšanos un badošanos. Bet man ar to vēl nepietiek. Izrādās, lai efektīvi ārstētu, nekaitējot ne sev, ne slimniekam, dziedinātājam jānodarbojas ar nobloķēti noslēgtu karmu, ko neviens no šolaiku lielās ekstrasensu armijas neprot. Ar ekstrasensa diplomu karmu nenoslēgt, nepieciešama nepārtraukta attīrīšanās un gara nostiprināšana, atslēgšanās no visa, kas «piezemē» cilvēku. Tas nepieciešams ne tikai dziedinātājam, bet ikvienam cilvēkam, it īpaši pēdējā laikā.

No rīta kāda sieviete bija pie manis uz pieņemšanu, bet pēc diennakts viņai kļuva ļoti slikti, parādījās nelaba dūša, stipras galvassāpes.

—  Jūs vakar vakarā ap pulksten septiņiem sadusmojāties uz vīru?

—      Jā, dienā viņš nokļuva avārijā un «sabuktēja» mašīnu. Es pret to sākumā izturējos mierīgi, bet vakarā pateicu, ko par to domāju patiesībā.

—   Karmiskajā diagnostikā un ārstēšanā notiek ļoti spēcīga un padziļināta iedarbība. Kādu laiku, kamēr biolauks nav nostabilizējies un sabalansejies, cilvēkam kategoriski aizliegtas negatīvas emocijas. Kontakta brīdī ar Dievišķo atjaunojas biolauka struktūru harmonija un jebkura negatīva emocija rada spēcīgus izkropļojumus. Pievēršanās Dievam — tas nav rauša gabals, kurš vienmēr sagādās baudu, bet ļoti sarežģīts un atbildīgs, kaut arī nepieciešams, process.

Es gribu pastāstīt interesantu atgadījumu, kuram ir tiešs sakars ar šodienas situāciju pasaulē.

—   Manī vienmēr mājojusi ļoti spēcīga tieksme uz Dievišķo, un, ja es 110 tā attālinos, rodas sarežģītas situācijas: divreiz es gandrīz aizgāju boja, — es dzirdu stāstījumu, — saikne starp atteikšanos no Dievišķā un sodu bija tik acīm redzama, ka ar apstākļu sagadīšanos to nekādi neizskaidrot. Es sapratu: Dievs mani sodījis.

—   Tev taisnība, es varu sīkāk paskaidrot sodu sistēmu, tavu nepatikšanu cēloni, — piedāvāju sarunu biedram.

Kāds teicis, ka pulksteni izgudrojis cilvēks, bet tas nozīmē, ka viņš pats sēž katra pulksteņa mehānismā. Visumu radījis Dievs, un viņš to kontrolē, bet tas nenozīmē, ka katru sodu uzsūta Dievs. Tas, ko cilvēki bieži vien attiecina uz mistiku, būtībā vienmēr ir izanalizējams.

—   Tu biji trešais, neplānotais un negaidītais bērns ģimenē, tāpēc vecāki tev neapzināti devuši spēcīgu iznīcināšanas programmu. No bērnības tev bija novājināts dzīvības fons, un tu bieži slimoji. Piedzimi tu tādos apstākļos tāpēc, ka iepriekšējas dzīvēs esi atteicies no mīlestības uz bērniem, ta ka pēc tavas enerģētikas un karmiskajām struktūrām tu neesi dzīvotājs. Tevi glābt var vienīgi pastiprināta tiekšanās pēc Dievišķā un cildenam jutām. Tava zemapziņa vienmēr ir to zinajusi_ un vilkusi tevi pareizajā virzienā, bet apziņa darbojās pēc citas programmas. Tiklīdz tu atteicies no glābjoša virziena, tev sāka brukt likteņa struktūras un tu nonāci tuvu bojāejai. Kāpēc tu neaizgāji bojā? Tu sāki atteikties no Dieva un garīguma tikai ar prātu, tāpēc tevi tik tikko nenosita kautiņā, tu gandrīz aizgāji bojā autokatastrofā — tas liecina, ka atteikšanās programma nav pārgājusi zemapziņā, tātad likteņa struktūras nav pilnīgi sairušas.

Ja atteikšanās nostāja būtu nostiprinājusies, tā nonāktu līdz zemapziņai, sāktos sairuma bloķēšana vai nu ar neārstējamu slimību, vai ar smagu traumu un fiziskām mokām.

Kāpēc nāvei būtu jābūt smagai? Tāpēc, ka garīgās un fiziskās mokas attīra zemapziņu.

Kā tas notiek? Vienīgā iespēja izturēt ciešanas ir — garā pacelties tām pāri, pārnest atbalsta punktu no ķermeņa, kurš cieš, uz garu. Sis dabiskaist process notiek automātiski. Ciešanās cilvēks kļūst garīgāks.

Biolauka informatīvā pārnesuma mehānisma izpēte ļauj sacīt, ka visa cilvēce pašlaik atrodas aprakstītajam lidzigā stāvoklī, un attiecībā pret cilvēci pašlaik notiek analoģiska mehānisma ieslēgšanās.

Es izpētīju cilvēces karmu. (Taisnība, ielaušanās tajā ir ļoti bīstama.) Galvenais likumu pārkāpums, ko pieļāvusi cilvēce, ir desmitajā gadsimtā sākusies atteikšanās no Dievišķā, ieslīgšana pārmērīgā pragmatismā. Sis pārkāpums ir atrodams ikviena šolaik uz Zemes dzīvojoša cilvēka laukā.

Mūsu «sociālistiskās» sabiedrības karma bez tam vēl satur vairākas negatīvo programmu paketes: cilvēku — vīriešu un sieviešu — iznīcināšanas programmu pastiprinātas piesaistīšanās materiālajiem labumiem, kura bija iedarbināta periodā no 1929. līdz 1937. gadam; cilvēknīšanas programmu, kura ieslēdzās pagājušā gadsimta beigās, un tēva, brāļa un dēla iznīcināšanas programmu — arī aiz pastiprinātas piesaistīšanas materiālajiem labumiem. Tādēļ tik sarežģīta ir dzīve mūsu valstī.

Ja mēs neapdomāsim, neapjēgsim šīs programmas un nevarēsim tās atcelt, mēs līdz bezgalībai turpināsim pārdalīt rūpnīcas un fabrikas savā valstī, kamēr neatpirksimies no šīs programmas ar mokām un ciešanām.

Lūk, tas ir ceļš, kuru esmu nogājis no maģijas un vārdošanas pētījumiem, caur medicīnu un ētiku līdz mūsdienu pasaules filozofijai.

Visuma eksistences pamatā ir informatīvie procesi. «Iesākumā bija Vārds.»

Tas, ko mēs dēvējam par Visumu, manuprāt, varēja rasties, atdaloties divarri sastāvdaļām no Vienotās Sākotnes, kura pastāvējusi vienmēr un kuru mēs saucam par Dievu: viena — matērija, otra — informatīvais lauks. Katrā no tām otrai pretējā sastāvdaļa ir klātesoša neizpaustā veidā. Pretmetu esības priekšnoteikums ir to pastāvīga abpusēja pāreja vienam otrā. Biolauks tiecas pārtapt matērijā, matērija tiecas pārtapt laukā.

Kā enerģētisko saišu uzkrājums matērijā izpaužas attīstības process, materiālajai sastāvdaļai pārtopot informatīvajā. Atgriezenisks process var notikt kā matērijas blīvuma masas palielināšanās, tā arī sarežģītākas organizācijas rašanās.

Ja mēs apskatītu Saules sistēmu, tad tās esības mērķis ir arvien sarežģītāku elementu rašanās Saulē, sarežģītu informatīvo sakaru radīšana uz jaunu planētu tapšanas rēķina, sarežģītu informatīvo struktūru radīšana uz planētām, pamatojoties uz organiku kā jaunu informatīvā blīvuma attīstības pakāpi. Ikvienas zvaigžņu sistēmas esības mērķis ir dzīvības radīšana uz tās. Tas, ko mēs saucam par garu, atrodas virs informatīvā lauka un matērijas.

Sasniedzot zināmu blīvumu, matērija pārvēršas informācijā. Singularitāte (tās matērijas stāvoklis, kura kādreiz bijusi sakoncentrēta vienā punktā) ir Visums. Biolauka smalkajos līmeņos nav matērijas, laika un telpas — tas ir punkts. Punkts tiecas pāriet bezgalībā, bezgalība tiecas kļūt punkts. Katrā Visuma lauka punktā ir neizpausta informācija par visu Visumu, citiem vārdiem, punkts ir neizpausta bezgalība, bezgalība ir neizpausts punkts. Pastāv divas zvaigžņu rašanās teorijas. Pēc pirmās — Kanta-Laplasa teorijas — tās parādījušās starpzvaigžņu matērijas sabiezējumu rezultātā. Otrā — akadēmiķa Ambarcumjana teorija saista zvaigžņu rašanos ar «melnajiem caurumiem». Jauno zvaigžņu

nestabilā uzvedība, varenie sprādzienu procesi, kas notiek tajās, no teorijas autora viedok|a, liecina par to matērijas paliekām tajās. Iepriekš izklāstītās koncepcijas gaismā, kura saistīta ar maniem pētījumiem, zvaigžņu rašanos var uzskatīt kā dialektisku procesu, kurā informācija pāriet matērijā, kā rezultātu starpzvaigžņu matērijas «apaugļošanai» ar informatīvo bloku, kas realizējies matērijā kā «melnais caurums». Zvaigžņu rašanās ir divu sākotņu — izpaustā un neizpaustā Visuma — mijiedarbības rezultāts. Procesi, kas noliek zvaigžņu dzīles un dzīvajā organismā, ir ideāliski. Tie ir enerģijas pāriešanas procesi matērijā un otrādi. Visuma attīstība — tas ir vienotības pārrāvums fiziskajā, matērijas, līmeni un vienotības pastiprināšanās informatīvā lauka līmenī; diferenciācija un arvien lielāka daudzveidība fiziskajā līmenī un arvien lielāka vienotība lauka līmenī. Zināmā etapā materiālā un biolauka līmeņu atšķirības izzūd, sākas jauns attīstības posms.

Un tā pastāv pretrunas. Visums paliek kā punkts smalkā lauka līmenī un vienlaikus izplešas, radot jaunu matēriju, laiku un telpu. Attīstība notiek pēc svārsta principa: orientācija mainās no informatīvās vienotības uz fizisko sadalīšanos.

Ikvienu objektu Visumā var uzskatīt par procesu, tai pašā laikā ikviens process ir arī objekts. Katrā procesā un objektā notiek svārstību kustības no informatīvās vienotības uz fizisko diferenciāciju. Fiziskai diferenciācijai stingri jāatbilst garīgajai vienotībai. So divu pretējību attīstības priekšnosacījums ir trešā elementa klātbūtne, kura nodrošina neizpaustu vienas pretējības klātbūtni otrā. Šo lomu izpilda enerģija kā vidutāja — Visuma attīstības noteicēja.

Informācija, enerģija un matērija sastāda vienotu veselumu. Tā izpratne pastāv sen, piemēram, kristietībā Svētās Trīsvienības jēdziens (Dievs Tēvs, Dievs Dēls un Svētais Gars).

Ikviens objekts savā attīstībā atkārto Visuma attīstības ciklu: palikdams absolūti vienots smalkā lauka līmenī, tas diferencējas fiziskajā. Diferenciācijai

fiziskajā līmenī nepieciešams, lai garīgie procesi to apsteigtu. Tas garantē paaugstinātu noturību fiziskās sadalīšanās gaitā. Neapšaubāmi redzama garīguma prioritāte. Tātad likums par pretējību cīņu un vienotību ir šāds: esošais nekas izgrūž no sevis savu pretējību, lai pēc tam pārvērstos par kaut ko pilnīgi jaunu.

Tagad pāriesim pie jautājuma par dzīvības izcelšanos. Pieaugot fiziskās pasaules diferenciācijai, jāpieaug arī paaugstinātas vienotības tendencei lauka līmenī — no pašiem smalkākajiem līmeņiem līdz blīvākajiem. Vienotība parādās tajos līmeņos, kur agrāk tā bija neattīstīta.

Pieaugot neviendabīgumam, izplatījuma ierobežotajā daļā vienotības pakāpe paaugstinās tiktāl, ka objekts norobežojas no Visuma, izdalās no tā. Tā izlīdzināšana ar apkārtējās vienotības līmeni nozīmētu tā bojāeju. Informācijas blīvums paaugstinās tiktāl, ka rodas pretstats starp objektu un apkārtējo pasauli. Dzīvība — tā ir objekta stratēģiska vienotība ar Visumu, faktiski to noliedzot. Mēs varam teikt, ka dzīvība Visumā izpaužas vienlaikus visā tā ķermenī un tā ir vienots organisms, kurš turpina tālāku diferenciāciju, nepārtraucot saikni un mijiedarbību starp visām tā sastāvdaļām. Sī procesa attīstība, fiziskā daudzveidība iespējama, tikai orientējoties uz primārajiem informatīvās vienotības procesiem. Matērija, laiks un telpa — tā ir ārējā forma, informācija un gars — saturs. Saturs realizējas formā, forma attīsta saturu.

Ikviena Visuma objekta dzīves pamatā ir svārstības, pārmijas orientācija uz informatīvajiem un fiziskajiem procesiem. Tā kā cilvēka dzīve ir Visuma atainojums miniatūrā, tad informācijas pārejas procesi matērijā norisinās daudz ātrāk. Dzīvais objekts atšķiras ar vienotības pakāpi un informācijas pārnesuma ātrumu matērijā. Domājams, ka vienotības pastiprināšanās un abpusējas pārejas ātruma izaugsme ir dzīvā objekta attīstības jēga.

Jo augstāka iekšējās vienotības pakāpe, informācijas blīvums, jo izteiktāk organisms norobežojas no apkārtējās pasaules. Tas ir tas, ko mēs saucam par apziņas un personības attīstību. Fiziskās norobežošanās process no apkārtējās vides iespējams tikai pieaugošā vienotībā ar Visumu. Vienotības process ar Visumu ir tas, ko mēs dēvējam par kultūru, norobežošanās process izpaužas kā civilizācija. Kultūra rada civilizāciju. Civilizācija sākumā atgrūž kultūru, bet pēc tam, lai neaizietu bojā, atgriežas pie tās kā pazudušais dēls, lai atkal, jau augstākā pakāpē un ar lielāku amplitūdu, atkārtotu šo procesu. Ja atgriešanās pie kultūras nenotiek vajadzīgajā līmenī, tuvojas civilizācijas bojāeja. Vienotības tendences noliegums un Mīlestības — jūtu, kuras realizē vienotību Visumā, — noliegums noved pie civilizācijas bojāejas.

Pieņemts uzskatīt, ka pretstatu vienotības un cīņas likuma būtība ir to samierināšanās bez savstarpējas iznīcināšanās. Galvenais priekšnoteikums pretstatu samierinātībai ir ātrums, ar kādu tie pārtop viens otrā. Galvenā dzīvās un nedzīvās matērijas atšķirība slēpta pretējību pārejas ātrumā no vienas otrā, tātad dzīves mērķis ir gara attīstības pastiprināšanās matērijā uz šīs pārejas ātruma palielināšanas rēķina.

Atcerēsimies svārstu! Pie zināma svārstību ātruma pastāv divi viens otru izlīdzinoši stāvokļi: svārsta atvirze pa labi un pa kreisi no centra. Sie pretējie stāvokļi var pastāvēt, neizslēdzot viens otru tikai tāpēc, ka viņi ir atšķirīgi laikā. Centieni tos savienot, piemēram, vienā sekundē, saglabājot svārsta kustīb- spēju atbilstošu piecām sekundēm, — tā ir kustības pārtraukšana, attīstības apstāšanās. Bet tagad iedomāsimies, ka svārsta kustību ātrums palielinājies līdz vairākām svārstībām sekundē. Tātad jānotiek abu pretējo stāvokļu vienotībai bez savstarpējās pašiznīcināšanās.

Dzīvība uz Zemes radās kā iespēja saglabāt tās vienotības līmeni ar Sauli, kura, atdalot no sevis planētas — tātad pazeminot fiziskās vienotības pakāpi —, ir paaugstinājusi informatīvo vienotību, kompensējot fizisko atrautību. Tātad kopumā atdalīšanās nav notikusi. Ikviens Visuma objekts cenšas no sevis izgrūst kaut ko fiziski pretēju viņam un pastiprināt vienotību informatīvā līmeni — sistēmas attīstībai. Māte, radot bērnu, un zvaigzne, radot pla- nēlas, dara vienu un to pašu. Fiziskā atgrūšanās jākompensē ar garīgo vienotību. Dzīvība uz Zemes ir apstiprinājums jaunas planētas un saules vienotības realizācijas procesam. Saules sistēma tiecas, no vienas puses, pēc maksimālas fiziskās diferenciācijas un, no otras puses, pēc informatīvās vienotības. Dzīvība, kura radusies uz Zemes, attīstās pēc tām pašām likumībām. Fiziskajā līmenī turpinos jaunu veidu rašanās, palielinās formu daudzveidība, bet informatīvajā laukā — palielinās vienotības pakāpe. Dzīvība uz Zemes ne tikai radusies kā vienots organisms, bet arī turpina pastāvēt kā vienots organisms, ko vada pašregulācijas sistēma, kura realizējas informatīvi enerģētiskā līmenī. Sīs sistēmas mērķis — da|as uzvedību ieturēt atbilstošu veseluma interesēm. Jo augstākas viena posma enerģētiskās iespējas, jo vairāk tam nepieciešama orientācija uz centru. Ja sakari ar centru atpaliek, bet posmu autonomija pastiprinās, tad sistēma var aiziet bojā. Tāpēc nepieciešams atmest tos posmus, kuri izjauc sistēmas vienotību.

Objekta uzvedībai jāatbilst visa organisma informatīvajām struktūrām. Ja objekta fiziskā, emocionālā un informatīvā uzvedība atšķiras no informatīvās sistēmas laukā iekodētās, tad sistēmas lauks uzbrūk objekta laukam. Ievadot iznīcināšanas programmu, notiek objekta lauka deformācija, tas ir, atgriešanās pie sākotnējā stāvokļa. Par tādu objektu var k|ūt kā atsevišķs organisms, tā arī grupa, kas pārkāpusi vienotības likumu. Runājot medicīniskiem terminiem — garīgā veselība nosaka ķermeņa veselību.

Informatīvais lauks ir primārs attiecībā pret ķermeni un nosaka tā likteni, raksturu un fizisko stāvokli. Tātad var teikt, ka fiziskās veselības galvenais priekšnosacījums ir Visuma informatīvā lauka likumību — Vicnotnes, Garīguma un Mīlestības — zināšana un ievērošana.

Pašlaik visu uz Zemes notiekošo procesu ātrums tik ļoti palielinājies, ka nepieciešams tūlītējs fiziskās adaptācijas pieaugums. Biogenosfēra strauji izmainās.

Tā kā Visumā informatīvie procesi ir primāri attiecībā pret fiziskajiem, tad fiziskās adaptācijas jautājumi vispirms saistīti ar iedarbību uz cilvēka informatīvajām, garīgajām, struktūrām. Ar to izskaidrojama masveidīga aizraušanās ar maģiju, okultismu, jogu, dažādām reliģiskām plūsmām. Ļaudis ar sajūsmu sveic «jaunizceptu» mesiju vai garu, jo tas ;ipsola pestīšanu un jaunu patiesību. Visi gaida gatavas receptes, aizmirstot par to, ka atdzimšanas galvenais priekšnosacījums ir smags un mokošs darbs, kura būtība cilvēcei ir zināma: tie ir centieni izprast apkārtējo pasauli, tās likumu izpēte un savas uzvedības saskaņošana ar šiem likumiem.

Ļaužu enerģētiskais līmenis pēdējā laikā krasi paaugstinājies. Tas, kas agrāk bija sasniedzams gadiem ilgā neatlaidīgā darbā, tagad iespejams dažos mēnešos. Cilvēka iespējas palielinājušās tāpat, kā mainās velosipēdista iespējas, ja tas sēstas pie lidmašīnas stūres. Taču, ja psiholoģija palikusi ka velosipēdistam, nevis kā lidotājam, tad pareizi pielietot šis iespējas ir grūti.

Psiholoģiskajiem līmeņiem — parastam cilvēkam un cilvēkam, kas apguvis paaugstinātas enerģētiskas iedarbības iespējas uz dzīviem un nedzīviem objektiem, — jāatšķiras vēl vairāk.

Mani pētījumi rāda, ka tagad kaitējumu dzīvai un nedzīvai dabai var nodarīt ne tikai ar fiziskām darbībām vai spēcīgām emocijām, bet pat ar nepiesardzīgu domu. Negatīvās iedarbības sekas pieaug ģeometriskā progresijā, ja cilvēkam ir paaugstinātas enerģētiskās iespējas. Informatīvi enerģētiskā iedarbība uz dzīviem un nedzīviem objektiem var būt ļoti bīstama. Agresijas vēršana pret vienu cilvēku — tā ir iznīcināšanas programma visiem viņa radiniekiem un bērniem. Iedarbojoties biolauka pašregulācijas mehānismam, negatīvo ietekmi atpakaļ saņem pats uzbrucējs un viņa radinieki. Cilvēces psiholoģiskā sagatavotība krasi atpaliek no tās enerģētiskajām iespējām, var teikt, ka cilvēce būtībā tagad atrodas pašiznīcināšanās režīmā. Tas augļus mēs jau redzam visapkārt.

Kur cēlonis traģiskajai ikdienas cilvēka psiholoģiskajai neatbilstībai apkārtējās pasaules realitātēm?

Laikmetīgā rietumu civilizācijas psiholoģija — bet pie tās pieder liela cilvēces daļa — ir pragmatisma psiholoģija. Pamatakcenls tajā likts nevis uz informācijas uzkrāšanu, bet uz tās realizāciju. Tātad ne- rezultatīvais, «mazienesīgais» pasaules apjēgsmes process, jaunu jēdzienisku un ētisku struktūru radī- j šana izkrīt 110 kopējās ķēdes. Grūtajam, ilgstošajam iedziļināšanās procesam priekšā steidz gatavas receptes ar maksimāli praktisku efektu. Ja izanalizētu jebkuras reliģijas, jogas, maģijas attīstības ceļus, tad visur atklātos šādi pamatposmi:

1)    pasaules apjēgsmes pašreizējā momenta vērtējums, kas risināts, noliedzot un atsakoties no sadarbības ar apkārtesošo vidi un savas atkarības no tās;

2)    pasaules attīstības likumu atklāsme un uzvedības sistēmas radīšana atbilstoši šīm likumībām;

3)   agrāk gūto zinību praktiskā pielietošana.

Agrāk šis process vilkās gadsimtus un tūkstošgades, tāpēc ļaudis nespēja apjēgt un saskatīt to pilnībā, tāpat kā aklie, kuri aptausta ziloni, cerēdami gūt priekšstatu par to. Tagad cilvēcei ir iespēja šo procesu saskatīt visā tā vienotībā.

Pašreizējā laikmeta garīgajos meklējumos pārsvarā ir atšķiršanās process. Pastāv novirzieni, kas orientēti tikai uz pirmo pakāpi — informācijas uzkrāšanu. Sis ceļš ved prom no īstenības, noliedz civilizāciju kā tādu, noliedz divas sekojošās pakāpes. Sādu ceļu iet, piemēram, krišnaīti. Otrs novirziens orientēts uz atgriešanos pie ētikas principiem, pie godprātīgas uzvedības; tās ir dažādas reliģiskās plūsmas. Trešais novirziens mērķēts uz praktisko rezultātu izmantošanu, atstājot novārtā izzināšanu un ētisko ievirzi — tā ir maģija, buršana.

Interesantu transformāciju pārcietusi ekstrasenso- rika. Sākdama ar izziņas un ētikas elementiem, šī plūsma, pēc tam kad tās pārstāvji sāka darboties naudas dēļ, ir krasi degradējusies un pašlaik galvenokārt orientējas uz maģiju un buršanu. Tas ir pilnīgi dabiski un likumsakarīgi, tāpēc ka notiek paātrināta visu procesu modelēšana, kas ļauj «ziloni» saskatīt pilnībā, tas ir, saskatīt un apjaust procesus,

kuri noteic cilveces pašreizējo stāvokli, ka arī problēmas, kuras stāv tās priekšā.

Galvenais izdzīvošanas priekšnoteikums šobrīd ir, pamatojoties uz dialektikas principiem, savienot to, kas agrāk bija nesavienojams. Tā ir atteikšanās no piczemētlbas, izeja uz vienotību ar Kosmosu un informācijas saņemšana, iedzīvinot to tikumības likumos un praktiski tos realizējot visos līmeņos.

«Nevar kalpot Dievam un Mamonam,» sacīja Kristus. Pirms divtūkstoš gadiem šo pretrunīgo tendenču savienošana bija neiespējama viena cilvēka dzīves laikā. Tagad pasaule izmainījusies, bet savstarpējas iznīcināšanās kustības dēļ izmainījies svārsta ātrums, tas ir, matērijas un informācijas abpusēja pāreja no vienas otrā.

Tātad var runāt par to, ka cilvēkam, kuram lemts izdzīvot tuvākajos gados, jābūt vienlaikus svētajam, parastam cilvēkam un darbonim.

Katra mūsdienu cilvēka apziņā jāpastāv diviem pretējiem procesiem: atteikšanās no pasaules, tiekša- j/ nās uz Visumu, svētums — un saņemtās informācijas realizācija, aktīva darbība, pastiprināts praktiskums. Būtībā runa ir par jaunu domāšanu, kura noteiks jaunā cilvēka fizisko un garīgo struktūru. Tātad svētums, atteikšanās, izzināšana, tās realizācija domu un emociju līmenī un iemiesošana sociālajās un tehniskajās struktūrās. Savienojums nedrīkst būt mehānisks, tā būtu svārsta apstādināšana, tam jābūt vienotam procesam ar visu trīs pakāpju pakāpenisku iziešanu. Katram cilvēkam jākļūst svētajam, pastāvīgi svētuma līmeni paaugstinot, izzinot pasauli, izejot uz Visumu ar vienlaicīgu pašrealizāciju emocionālajā un praktiskajā dzīvē. Civilizāciju pastāvīgi jāuztur kultūrai. Vērtību sistēmā prioritāte jāatdod svētajam, nevis praktiskajam, jo Kosmoss ir primārs, bet civilizācija — sekundāra.

Ikviena civilizācija pastāvējusi nevis uz burvju, bet uz svēto pleciem. Saskaņā ar leģendām agrāk cilvēkiem bija atvērta trešā acs. Viņiem pieejama bija informācija, kura tika saņemta scnsuāli neatkarīgi no attāluma un laika. Pēc tam trešā acs noslēdzās, cēloņi nav zināmi, kaut gan tie droši vien ir vienkārši:

augstāko zināšanu apguve ir nepieļaujama bez ētikas normu ievērošanas. Bet zināšanu realizācija it kā tieši nebūtu saistīta ar ētiku. Noteiktā posmā ētiskais un psiholoģiskais līmenis bija tiktāl atpalicis no tehniskajām iespējām, ka kļuva apdraudēta civilizācijas pastāvēšana, tāpēc trešās acs aizvēršanās bija glābiņš.

Diemžēl vairākums mūsdienu garīgās un fiziskās attīstības skolu izsvītro divas pirmās pakāpes — izzināšanu un tikumību. So pakāpju apguve prasa 95 procentus laika un pūļu patēriņa bez acumirklīgi redzamiem rezultātiem. Praktiski vairums skolu iet pretējā virzienā, tādēļ arī degradējas.

Dzīvo organismu evolūcija norisinās pa eksponenti: vispirms ļoti garš zināšanu uzkrājuma process un tikai pēc tam to realizācija.

Lai pašlaik izdzīvotu, informācijas uzkrājumam un tās izmantošanai jāsavienojas, abpusēji neiznīcino- ties. Tas ir — komersantam, politiķim un zinātniekam jākļūst par svēto. Ētikas jautājumam viņu apziņā jākļūst galvenajam. īpaši nopietni šis jautājums attiecas uz bioenerģētiku. Centieni izmantot maģijas un burvestības paņēmienus personiskās, savtīgās interesēs nonāk sadursmē ar Visuma augstākajiem likumiem. Rezultāts parasti ir traģisks, bet ne vienmēr acīm redzams, tadeļ ka sekas parādās lēnām, nemanāmi un cilvēks ne vienmēr spēj saistīt sekas ar cēloņiem. Meitene, cenzdamās pieburt savu mīļoto, nepadomā, ka viņa grauj psihi, likteni un miesu sa- ' viem nākamajiem bērniem.

Tendence, kura pašlaik jau pietiekoši skaidri nostiprinājusies, ir okulto un maģisko spēju attīstīšana šauri personiskās interesēs. Sistēmas posmi sākuši darboties, neņemot vērā visas sistēmas intereses; tas draud ar tās pilnīgu sabrukumu. Atcerēsimies, ka ciltis ar spēcīgām maģijas un okultisma tradīcijām ir apstājušās sava attīstībā un izmirušas.

Šodien civilizācija pamatojas uz pasaules reliģijām, tas ir, uz sistēmām, kuras virza visus cilvēka spēkus uz smalko garīgo struktūru attīstību, kuras darbojas pasaules saglabāšanai. Vienotības izpratne ar visiem un atbildība par ļaužu likteņiem, ko māca reliģijas, ļauj cilvēkam izjust vienotību ar saviem bērniem, vecākiem un mīļotajiem cilvēkiem, apjaust atbildību par savu pēcteču likteņiem. Netieši brīdinājumi par to, ka par vecāku grēkiem norēķinās bērni, doti Bībelē. īpaši smalko biolauka struktūru bojājumi, kuras atbild par vienotību ar vecākiem, bērniem un mīļotajiem cilvēkiem, noved pie smagām slimībām, pie cilvēka likteņa un personības deformācijām.

Pasaules reliģijas rūpējas par šo struktūru saglabāšanu un attīstību. Mīlestības bauslis — pat attieksmē pret ienaidniekiem — no bioenerģētikas viedokļa satur milzu jēgu. Tas bloķē citu cilvēku iznīcināšanas programmu un atbilstoši arī pašiznīcināšanos biolauka, zemapziņas, līmenī. Cilvēks, kurš nepazina biolauka pašregulācijas likumības, nezināja, ka viņa naids var kļūt par viņa bērnu smagas saslimstības cēloni, tomēr daudzu gadsimtu laikā bija droši aizsargāts ar reliģiskās mīlestības un labestības baušļiem, kuri saglabāja veselību viņam un viņa bērniem un būtībā ari nodrošināja civilizācijas attīstību. Biolauka pašregulācijas sistēma darbojas automātiski. Tāpēc, nekaitējot sev, bez atmaksas riska saviem bērniem, bez personības sabrukuma ar maģiju un okultismu varēja nodarboties tikai cilvēks, kas zināja un izpildīja Visuma vienotnes likumus, cilvēks ar īpaši attīstītām augstākajām garīguma struktūrām. Pārējiem neizbēgami sākas ētisko, psihisko un garīgo struktūru sabrukums, viņi «melnēja» un degradējās. Tā kā agrāk šis process risinājās daudz lēnāk nekā tagad, daudziem palicis iespaids, ka «melnais mags» — tā ir norma, nevis patoloģija.

Tagad daudzu ekstrasensu garīgā atpalicība, ja tie iziet uz sarežģītiem iedarbības līmeņiem, noved pie garīgā, pēc tam arī pie fiziskā sabrukuma viņus pašus vai arī viņiem vistuvākos cilvēkus. Es zinu vairākus gadījumus, kad par neētisku ekstrasensu garīgo degradāciju jācieš viņu bērniem, radiniekiem un pat tuviem draugiem un skolniekiem. Tā kā garīgo struktūru energoietilpība simtiem un tūkstošiem reižu pārsniedz fizisko, tad garīgā degradācija ilgu laiku norit apslēpti, ārēji nemanāmi. Tad, kad sākas fiziskais sabrukums, centienus izārstēt cilvēku bloķē degradētās garīguma struktūras — ar to izskaidrojami daudzie medicīnas bezspēcības fakti. Daudzi naivi domā, ka, samaksājot noteiktu summu un apmeklējot kursus, viņi kļūs par magiem un burvjiem. Bet šajā zinātnē atšķirībā no citām par mācekļiem var kļūt retais — cilvēks ar pietiekami tīru karmu, ar attīstītām garīguma struktūrām, ar stratēģisku domāšanu, dvēselisku labestību un milzu pašdisciplīnu. Izanalizējot okultās un maģiskās tehnikas, var ievērot, ka tajās galvenais nav noteiktu paņēmienu salikums, bet Skolotāja un mācekļa personiskās īpašības. Daudzu iesācēju ekstrasensu tieksme gūt pieeju paaugstinātām tehniskām iespējām, pārlecot pāri mokošas garīgās pašpilnveidošanās pakāpei, var beigties nožēlojami. Tā kā cilvēka likteni, raksturu un fiziskā ķermeņa stāvokli nosaka biolauka struktūras, nepārdomāta rīcība šajā jomā var kaitēt visai cilvēcei.

Cilvēka zemapziņa vienmēr bijusi droši pasargāta. Iekļūšanas process zemapziņā bijis lēns, ar negatīvo programmu dabisku atmiršanu, ar sabiedrības ētikas palīdzību un reliģiskās aizsardzības sistēmām. Dažādu psihoterapeitisko skolu psihoanalītiķi sākuši triecienuzbrukumu cilvēka zemapziņai, un pēdējās desmitgadēs šis process guvis neredzētus apjomus. Pie tam notiek rupja ielaušanās un iedarbība uz biolauka sistēmām bez vajadzīgās šīs iejaukšanās tālāko rezultātu izpētes. Parasti pētniekus maz interesē, kas tā tāda — zemapziņa un kādā veidā tā reaģē uz ielaušanos, viņiem svarīgi konkrēti, pamanāmi rezultāti, nevis dziļāka izpratne par procesiem, kuri nosaka cilvēka un viņa tuvinieku veselību un likteni.

Stratēģiskās domāšanas trūkums bioenerģētikā, priekšrokas došana taktikas paņēmieniem ir salīdzināma ar tāda šofera rīcību, kurš satiksmes noteikumu apgūšanai atvēlēto laiku izlieto, lai palielinātu motora jaudu — efektīgi, bet rezultāts iepriekš neparedzams un riskants.

Es gribu sīkāk apstāties pie aizsardzības paņēmieniem. Neziņa par to, ka uz cilvēku var bioenerģētiski iedarboties, ilgi kalpoja kā aizsardzība. «Zinību» ļaudis zināja par šīm briesmām un radīja hermētiskas skolas bioenerģētikas izpētei. Lieliska aizsardzības sistēma bija ētiskās reliģiskās mācības, kuras sludināja labestību ne tikai rīcībā, bet arī emocijās un pat domās. Lai cik tas arī smieklīgi, tomēr šajā aizsardzībā liela nozīme bija pat zinātnei, vispār noliedzot bioenerģētiku un enerģētiskās vai informatīvās iedarbības iespēju uz cilvēku. Pastāvēja arī sociālās aizsardzības mehānismi pret tiem, kas pārāk aktīvi nodarbojās ar maģiju un buršanu. Tagad visi bloķējumi sagrauti, smadzenes atvērtas. Triecienuzbrukums zemapziņai, kura vada fizioloģiskos un psiholoģiskos procesus organismā, sākās jau pagājušajā gadsimtā. Tagad no stihiska šis process kļuvis mērķtiecīgs. Psihoterapeiti, ekstrasensi, burvji, hipnotizētāji rupji ielaužas zemapziņā, orientējoties uz ārēju efektu, risinot tīri praktiskus uzdevumus. Tas notiek uz pilnīgas neziņas fona par zemapziņu, par tās funkcionēšanas likumībām.

Pētījumi, kurus esmu veicis, parāda, ka zemapziņa un biolauks ir viens un tas pats un jebkura iedarbība uz biolauka struktūrām ir iedarbība uz zemapziņu, uz visām fizioloģiskās un psihiskās pašregulācijas sistēmām. Eksperimentētājus praktiķus interesē tikai padziļināta iekļūšana zemapziņā un pašregulācijas procesos. Bet iedarbības spēka palielināšanai var pielietot pat aparatūru. Bioenerģētika ir pārvērsta par cilvēka praktiskās ietekmēšanas zinātni. Par to, ka, izārstējot ķermeni, mēs varam kaitēt dvēselei, ka slimība ir aizsardzība nepareizas uzvedības un apkārtējās pasaules neizpratnes bloķējums un ekstrasensam vispirms jāatrod slimības cēloņi, jāpalīdz izprast kļūdas un izvairīties no tām nākotnē, neviens nedomā. Bioenerģētikas piezemēšana līdz fiziskam parametram ir ētikas un izziņas pakāpju likvidācija par labu tīri praktiskiem rezultātiem. Cilvēks, kurš uzskata, ka viņu glābs tabletes vai burvju paņēmieni, jau ir slims. Galvenā aizsardzība pret slimībām ir ētikas augstāko likumību izpilde.

Kad daba devās pa fiziskās aizsardzības ceļu, piemēram, palielinot dinozauru svaru vai apgadājot bruņurupučus ar bruņām, evolūcija apstajas. Izdzīvoja mazāk fiziski un vairāk garīgi aizsargatie, kas bija gatavi izmainīt savu psiholoģisko struktūru un uzvedību atbilstoši uz Zemes notiekošiem procesiem. Etiķa — vakardienas greznums, šodienas nepieciešamība — ir vienīgais nosacījums, lai izdzīvotu rit. Ļaudis, kuri domā tikai par fizisko veselību, tuvākajos gados var piemeklēt dinozauru liktenis.

Tas, ko mēs saucam par imunitāti, ir biolauka apvalka veseluma, kvalitātes līmenis. Cilvēks, kurš, aizraujoties ar maģiju, zaudē ētiku, mīlestību un pasaules izzināšanu, sagrauj sevi, savus bērnus un radiniekus. Šodien, ja cilvēkam maz spēku, viņam jākļūst par svēto, ja spēku vairāk, var savienot svētumu ar pasaulīgo dzīvi. Ja cilvēks gatavs uzņemties smagu darbu, lai gūtu lielākas iespējas, viņš var nodarboties ar bioenerģētiku.

II nodaļa

PASTĀVĪGA INFORMATĪVĀ STRUKTŪRA, VĀRDĀ CILVĒKS

Vēl pavisam nesenā pagatnē aizgājis tas laiks, kad medicīnas aprindās risinājās dedzīgas diskusijas, vai pamatots ir termins «biolauks», un radās kārtējā šarlatānu armija no šī apgalvojuma kvēlākajiem piekritējiem.

Šodien grūti atrast cilvēkus, kuri nezinātu, ka cilvēka blīvo fizisko ķermeni apņem vairumam nesaredzami informatīvi enerģētiskā lauka slāņi.

Aplūkosim, kas īsti ir cilvēks no bioenerģētikas redzes viedokļa.

Slāņi, kuri aizpilda cilvēka informatīvi enerģētisko apvalku, to nozīme un savstarpējie sakari ir ļoti sarežģīti.

Pirms daudziem gadiem, kad sāku darboties ar rāmīti, es nolēmu pavērot cilvēka biolauka formu; kamēr mana roka virzījās ķermenim paralēli, viss bija lieliski: es redzēju — kur beidzās biolauka robežas, tur rāmītis pagriezās par 180 grādiem. Bet, kad es gribēju aplūkot biolauka formu virs galvas, izrādījās, ka, uz grīdas stāvot, es nevaru sasniegt lauka beigas. Es uzkāpu uz krēsla un pacēlu roku ar rāmīti augšup, taču rāmītis ietiepīgi negribēja pagriezties, tātad — robeža atradās vēl augstāk.

Tad es nolēmu turpināt šos mērījumus pēc fantoma. Uzzīmēju uz papīra cilvēku un sāku ar rāmīti noteikt lauka robežu. Roka ar rāmīti aizgāja tālu pāri papīra malai, nācās pielietot mērogu. Es sāku skaitļot rāmīša atvirzi sākumā metru, pēc tam kilometru augstumā, bet rāmītis ietiepīgi atteicās pagriezties. Tad es nodomāju — varbūt cilvēka lauks sniedzas augšup līdz Visuma beigām? Atbildot rāmītis pagriezās par 180 grādiem. Es sapratu, ka cilvēka biolauks aizņem visu Visumu — augšup un lejup no fiziskā ķermeņa robežas tas ietiecas bezgalībā.

Biolauka slāņu blīvums un informācijas sastāvs tajos ir atšķirīgs.

Visblīvākais enerģētiskais slānis satur informāciju par fizisko ķermeni, tā orgāniem un tiek izmantots medicīniskajā diagnostikā.

Karmiskās struktūras atrodas smalkākos slāņos, un tām ir ļoti sarežģīts hierarhisks sakārtojums. Tuvākajos slāņos glabājas informācija par rīcību, emocijām, jūtām un domām, ko cilvēks pats pārdzīvojis šajā dzīvē.

Dziļākie slāņi satur ģimenes karmiskās struktūras, tā ir informācija par tuviem radiniekiem pa tēva un mātes līniju, par bērniem.

Cilvēka personiskā karma, viņa uzvedība iepriekšējās dzīvēs izvietota vēl smalkākā līmenī, un, jo dziļāk dziednieks spēj iekļūt cilvēka biolaukā, jo spēcīgāk viņš spēj iedarboties.

Taču šeit vienlaikus slēpjas gan karmiskās diagnostikas spēks, gan vājums. Es uzskatu, ka šodien neviens nevar pilnībā iekļūt cilvēka biolaukā, jo ikviena iekļūšana saistīta ar mijiedarbību, bet mijiedarbība var nebūt bīstama tikai tādā gadījumā, ja dziedinātājs ir apskaidrots cilvēks — tāds, kura karma ir tīra.

Vairāk nekā divus gadus jau ikdienā darbojies ar savas karmas attīrīšanu, es zinu, cik daudz kas nav vēl manā varā. Pirms katra kontakta ar otra cilvēka biolauku es pārbaudu, vai drīkstu sākt ārstēšanu, un, ja saņemu aizliegumu, tas nozīmē, ka manā biolaukā ir pārkāpumi, analoģiski tiem, ar kuriem man jācīnās, un, pirms es tos neattālināšu no sava biolauka, man nav tiesību ārstēt, jo manas deformētās struktūras var kaitēt slimajam vai arī viņa struktūras var pārvietoties uz manu lauku, un tad man un maniem tuviniekiem nāksies atstrādāt mana pacienta karmu.

Tikai apskaidrots cilvēks var būt ideāls dziedinātājs, kas mūsu piezemētajā dzīvē ir neiespējami; tāpēc tik nozīmīgs šodien ir otrais ceļš'— zināšanu ceļš, kurš ļaus vienmēr pareizi pielietot un attīstīt bioenerģētiskās ārstēšanas iespējas un nekaitēt, nepareizi kontaktējoties ar biolauka struktūrām.

Rabindranats Tagore runāja par to, ka būt spēcīgam un varenam nenozīmē būt pārākam spēkā, bet prast vājāko pacelt līdz saviem augstumiem. Es prātoju, kāpēc daudzi dziedinātāji nespēja nodot savas metodes mācekļiem? Es reiz un uz visiem laikiem izlēmu, ka galvenais ir nevis unikālu spēju attīstība, bet prasme sniegt informāciju, iemācīt to pielietot. Agrāk es uzskatīju, ka daudzi dziedinātāji negribēja atklāt savus noslēpumus, lai paliktu uzmanības centrā, tā maksimāli gūstot labumu. Pēc tam es tomēr sapratu: ne tikai negribēja, bet arī nevarēja.

Viņu «metodes» galvenokārt bija uzkrātu paņēmienu un tehniku summa, kurā izlaists galvenais — pastāvīga tieksme pēc pasaules izpratnes un apjēgsmes, saņemto zināšanu sistematizācija, lai izprastu Visuma dzīves likumus. Vienīgais izņēmums bija Jēzus Kristus, kura ārstēšanas metode vienmēr bija nesaraujami saistīta ar pasaules izpratni, kuru viņš ļaudīm devis līdzībās, baušļos, padomos.

Neraugoties uz to, ka grāmatā pastāvīgi runāts par pētījumiem, bieži vien sastopami arī Dievišķīguma jēdzieni, dievišķās jūtas, svētums. Es uzskatu, ka, vienalga, kā arī attīstītos zinātne, lai kādus augstumus tā sasniegtu, vienmēr pastāvēs Neizzināmā joma, kas nebūs pakļauta cilvēka apziņas analīzei ne matemātisko, ne loģisko jēdzienu izteiksmē.

Izpētot robežzonas, kas atrodas ārpus loģikas un oficiālās zinātnes iespējām, es pielietoju terminus, kuriem ir noteikta nozīme aprakstāmajā sistēmā.

Kad runa ir par dievišķām jutām, katrs cilvēks to uztver citādi — atkarībā no garīguma līmeņa un pasaules uzskata. Tomēr — jo augstāk šīs jūtas atrodas cilvēka vērtību skalā, jo labāk.

Jēdzienā «nedzīvā daba» ietverta apkopojoša nozīme, tā pirmkārt ietver sevī visus materiālās pasaules labumus, kurus lieto cilvēks.Ar ārstējošo iedarbību var palīdzēt tūkstošiem, pasaules izpratne var glābt miljoniem ļaužu. Sī izpratne cieši saistīta ar grēku nožēlas mehānismu,kura darbību es varēju saskatīt karmisko struktūru izmaiņās. Kad es sapratu, cik loti karmiskās struktūras cilvēka biolaukā nosaka fizisko stāvokli, es centos uz tām iedarboties ar visdažādākajiem paņēmieniem: ar maģiju, buršanu, tautas un tradicionālās medicīnas līdzekļiem — izmēģināju visu, bet rezultāti bija virspusīgi.

Pēc tam es nonācu pie ļoti vienkārša secinājuma: iedarbības pastiprināšana tikai traumē pacientu, tā var dot krasi redzamu uzlabojumu, bet ne kardināli atrisināt problēmu. Varmācība paliek varmācība jebkurā iesaiņojumā. Es saprotu, ka pats efektīgākais un nekaitīgākais var būt tikai viens līdzeklis, sense- njs pazīstams ci lvēc ei, — grēku^ nožēla._

Ielaužoties cilvēka garTģājāš struktūrās ar savām programmām, es orientējos uz savu loģiku, savu pasaules skatījumu. Tā kā esmu Visuma daļa un smalkajā līmenī kontaktējos ar visu Visumu, tad savas nepilnības dēļ jebkurā gadījumā ienesu cilvēka laukā kaut ko savu.

Iedarbībai jānotiek tikai no veseluma, tas ir, Visuma, viedokļa, bet tas iespējams, tikai darbojoties grēku nožēlas mehānismam, kad tā pievērsta Visuma dvēselei, tas ir, Dievam.

Kāpēc Dievam, bet ne Visumam? Tāpēc, ka tad, kad mēs sakām «Visums», mūsu apziņā rodas kolosālas izplatības modelis, kurā iekļaujas telpa, laiks, matērija.

Mums grūti iedomāties Visumu kā vienotu veselumu. Tikai paaugstinātā garīgumā pagaist atsevišķās sastāvdaļas un rodas absolūtas vienotnes izjūta.

Kad cilvēks domās pievēršas Dievam un lūdz piedošanu par nodarīto, ar viņa dvēseli un miesu notiek pārsteidzošas izmaiņas. Tai brīdī cilvēks apzinās savu nepilnību, atveras tam, kas mūs radījis, un saņem no tā spēkus, lai izmainītos, saplūstot ar Visuma harmoniju.

Bet nekāda iedarbība neaizvietos cilvēka personīgo tiekšanos. Lai novērtētu karmiskās struktūras, es pielietoju ekstrasensora testēšanu, kura ļauj izmērāmā parametra lielumu noteikt relatīvās vienībās.

Šodien zināmās karmiskās struktūras var sadalīt divās grupās: stratēģiskās un taktiskās. Stratēģiskajām struktūrām ir kolosāla energoietilpība, tāpēc iedarbība uz tām uzreiz nav jūtama. No stratēģisko struktūru stāvokļa atkarīga cilvēka un viņa pēcteču nākotne, tāpēc ikviens mēģinājums tās nepareizi pielietot vai sagraut ved pie to aizsardzības lauka pašregulācijas sistēmas ieslēgšanās, bieži vien smagu saslimstību formā. Stratēģiskie pamatparametri ir garīgums, dvēsele, gars un piepildījums ar mīlestību. Taktisko struktūru ietilpība ir ievērojami mazāka, un to izmaiņas notiek ātrāk. Tā kā visi cilvēka biolauka parametri ir savstarpēji cieši saistīti, tad iedarbība uz jebkuru no tiem ietekmē arī pārējos. Šodien bieži var novērot, ka, izdabājot acumirklīgam fiziskās pašsajūtas uzlabojumam, tiek upurētas stratēģiskas rezerves. Un tamlīdzīgu ārstēšanas piemēru šodien netrūkst.

Pašlaik cilvēka pamatuzdevums ir paplašināt zināšanas par pasauli, tiekties izprast notiekošos procesus un to kopsakarības. Nepieciešams vienmēr atcerēties, ka cilvēka biolauks acumirkli reaģē uz jebkuru domu, emociju, un, ja tās ir negatīvas, tad arī cilvēka biolauks atbild ar acumirklīgu, asu, negatīvu reakciju. Cilvēka nejūtīgums pret smalkajām enerģijām, pret to izkropļojumu, fiziskā līmeņa reakcijas inertums pret lauka izkropļojumiem, neprasme apjēgt cēloņu un seku mehānismu savas dzīves notikumos rada milzum daudz neizpratnes un nejēdzības situāciju fiziskajā līmenī.

Bīstams šodien ir arī tas apstāklis, ka stipri pieaudzis ikviena cilvēka garīgā spēka potenciāls, tas ir, iedarbības spēks uz apkārtējo pasauli un ļaudīm; pirms divtūkstoš gadiem vidējais iedarbības spēks bija desmit vienības, Renesanses laikmetā — divdesmit trīs vienības, deviņpadsmitā gadsimta beigās — trīsdesmit astoņas vienības, bet tagad tas sasniedzis astoņdesmit astoņas vienības un turpina augt. Tāpēc ikviena negatīva iedarbība izsauc smagas sekas.

Taktisko parametru struktūrās īpaša nozīme ir apzinātas un neapzinātas agresijas līmenim.

Apzinātu agresiju mēs acumirklīgi jūtam un uz to reaģējam, neapzinātas agresijas bīstamība slēpta neiespējamībā to kontrolēt fiziskajā līmenī. Taču biolauks uz to reaģē ar acumirklīgu atbildes agresiju, un, augot iedarbības spēkam, mēs pašlaik piedalāmies neredzamās cīņās, nezinot par tām un tikai izjūtot to sekas.

Neapzinātās agresijas parametriem cilvēka biolauka parametru sistēmā jābūt ar mīnusa zīmi — jo spēcīgāk izteiktu absolūtajā vērtībā, jo labāk. Tas ir pamats cilvēku patiesai labestībai un pašaizsardzībai pret svešu agresiju.

Ļoti nozīmīgs biolauku raksturojošs lielums ir tā pieslēgtības limenis Kosmosam. Tas stipri atkarīgs no cilvēka un viņa priekšteču ētikas, un galvenais pārkāpums, kurš izposta šīs struktūras, ir mīlestības nogalināšana.

Mīlestības jūtas ir ļoti daudzpusīgas, un pašu būtiskāko vietu tajās vajadzētu ierādīt mīlestībai pret Dievu un Visumu — dievišķajām jūtām, kurām pateicoties mēs vienojamies ar Visumu, — pret vecākiem, bērniem, mīļoto cilvēku, pret sevi. Nevienai dzīvai vai nedzīvai radībai pasaulē nedrīkst būt liegta mūsu mīlestība. Kad mēs to sapratīsim un ar ik dienas, ik stundas darbu tieksimies pēc tā, patiesi un godīgi vērtējot sevi, savu rīcību, jutas, domas, mūsu dzīve kļūs daudz laimīgāka.

Karmas mehānisms regulē cilvēka vienotību un savstarpējās attiecības ar Visumu, un, jo labāk mēs to zināsim, jo īsāks var izrādities mūsu ceļš uz tagadējās krīzes pārvarēšanu. Galu galā cilvēce sen jau guvusi visu nepieciešamo informāciju par mijiedarbības likumiem pasaulē, kuri lakoniski un skaidri izteikti reliģiskajos baušļos. Bet mēs kā neticīgais Toms pastāvīgi nodauzām pieri pret vieniem un tiem pašiem šķēršļiem, izpostot pasauli un sevi un nenokļūstot pie pareiziem secinājumiem. Pašlaik mums ir iespējams savām rokām «aptaustīt» baušļu likumos izteiktās patiesības, apvienot zinātni ar reliģiju, lai ar skaitļu, kuru valoda mums tik pierasta, palīdzību novērtētu stāvokli, pie kura mēs esam pasauli noveduši šobrīd, un pacenstos atrast ceļu uz Pasaules Harmoniju.

III nodaļa

EKSTRASENSORĀ TESTĒŠANA

Pētot cilvēka biolauku, esmu nācis pie secinājuma, ka biolauka struktūras un fiziskais ķermenis pastāv kā divas pretējlbas, kuras savstarpēji ietekmē viena otru. Lauka struktūru un fiziskā ķermeņa pārejas ātrums vienam otrā var būt atšķirīgs.

Dažādu slimību ārstēšanas pieredze liecina, ka ārstēšana ir daudzkārt efektīgāka, ja iedarbība tiek virzīta nevis uz slimo orgānu un pat ne uz visu organismu, bet uz cēloni, kas izraisa slimību. Lai kā arī neārstētu konkrēto slimību, kura, kā pierādījusi prakse, var pat pārvietoties no viena orgāna uz citu, — ja cēlonis nav novērsts, tas turpina uzturēt slimību. Slimība nav lavīna, kuru var novākt, attīrot platību. Slimība ir kā ūdens, kurš tek no krāna, un pirmkārt vajag aizgriezt krānu — slimības cēloni.

Analizējot cilvēka biolaukā radušās struktūru deformācijas, es redzēju, ka daudzas slimības sākas biolauka līmenī, bieži vien daudzus gadus pirms attīstīšanās fiziskajā līmenī.

Biolauka deformāciju cēlonis ir cilvēka lauka raksturlielumu neatbilstība Zemes un Visuma informatīvajam laukam. Domas, emocijas uzvedība, nonākot pretrunā ar Visuma harmoniju, noved pie biolauka struktūru deformācijām. Tātad ceļš uz cilvēka izveseļošanos — novērst cēloņus, kas izsauc šīs deformācijas. Sākumā man likās, ka tādām struktūrām, kuras ataino biolauka deformācijas, vajadzētu būt piecām līdz septiņām. Bet pētījumos noskaidrojās, ka to ir milzīgs skaits. Katra nelabvēlīga rīcība, doma vai emocija veido vienotību cilvēka biolauka informatīvi enerģētiskajos slāņos, kuru novēršana harmonizē biolauka struktūras un cilvēka fizisko pašsajūtu. Izanalizējis simtiem gadījumu, es sapratu, ka slimības, traumas, nepatikšanas dzīvē, personības, rakstura, psihes sabrukums ir dažādas grēku izpirkuma izpausmes, lai novērstu cēloņus, kas radījuši biolauka deformāciju, un lai to harmonizētu. Es sajutu, ka fiziskais ķermenis ir ne tikai vienota sistēma ar orgānu savstarpēju mijiedarbību citam ar citu, bet ka šīs sistēmas elementi ir ari garīgās struktūras, psihe, liktenis, raksturs. Iedarbība uz ikvienu no minētajiem parametriem automātiski izsauc izmaiņas pārējos, tāpēc, piemēram, garīguma izaugsme vienlaikus uzlabo psihi, likteni, veselību, labdabīgi ietekmē visas cilvēka dzīves jomas. Jebkuras problēmas cilvēka dzīvē — likteņa nepatikšanas, fiziskas un garīgas slimības, traumas — ir biolauka pašregulācijas sistēmas darbības rezultāti, garīgo struktūru sairuma sākšanās piespiedu bloķējums, jo tās ir galvenās stratēģiskās strukturas, kuras atbildīgas par cilvēka un viņa pēcnācēju izdzīvošanu.

Darba procesā man bija galēji nepieciešami iedarboties uz cilvēka informatīvi enerģētisko kompleksu, veikt iedarbības rezultātu vērtējumu, citādi, palīdzot ķermenim, var sagraut galvenās karmiskās struktūras. Bioenerģētiskā iedarbība ir daudz spēcīgāka par jebkurām zālēm, bet arī daudz bīstamāka, tāpēc bez kontroles sistēmas strādāt nevar.

Tā pakāpeniski turpināju izstrādāt pamatprincipus un elementus ekstrasensorās testēšanas sistēmai, kura ļauj novērtēt parametrus un kontrolēt iedarbības rezultātus uz biolauka struktūrām.

Analizējot pašregulācijas sistēmas galveno parametru savstarpējo saistību, es daudz dzi|āk sāku izprast organisma attīstības likumības, es atklāju karmiskās struktūras cilvēka aizsardzībai pret nelaimēm, traumām; veiksmes, laimēšanās struktūras, kuv ras organisms pastāvīgi atjauno un atražo. To sabrukums notiek tad, kad cilvēks atsakās no Dieva, vecākiem, bērniem, mīļotā cilvēka. Biolaukā pastāv struktūras, kuras atbild par cilvēka spēju mīlēt, un to deformācija noved pie vissmagākajām kaitēm, to skaitā onkoloģiskām. Tā kā fiziskais ķermenis kopumā ar karmiskām struktūrām ir vienots process, to var testēt, prognozēt turpmāko stāvokli un tādā veidā veikt agrīno diagnostiku, dot vērtējumu jebkurai iedarbībai uz cilvēku. Metode ļauj testēt ļaužu grupas, sociālās programmas un pat veselas valstis; veikt tālejošas prognozes, izvērtēt dzīvu un nedzīvu objektu uzvedību un likteni. Šodienas apstākļos, kad jebkuras katastrofas sekas kļūst arvien smagākas, attīstīt metodi, kura iepriekš atklāj atsevišķa cilvēka, kolektīva, organizācijas vai ražošanas objekta kritiskās situācijas, ir ne tik vien pamatoti, bet pat nepieciešami, lai izdzīvotu.

Ekstrasensorās testēšanas metode ļauj analizēt nevis objekta fiziskos parametrus, bet tā biolauka struktūru. Tā kā materiālās pasaules gaidāmo notikumu aizsākumi risinās biolauka struktūrās, tad dzīves situācijas fiziskajā līmenī ir programmu, kuras pastāv biolauka līmenī, realizācija. Notikumi, kas risinās Visumā, nav haotiska dažādu objektu mijiedarbība, tā ir noteiktu programmu realizācija, kuras iekodētas Visuma informatīvi enerģētiskajā laukā, notikumu virkne, kura pāriet no informatīvajām struktūrām uz enerģētiskām, lai realizētos fiziskajā līmenī. Karinas mehānisms — tas ir cilvēka un Visuma vienotības principa atspoguļojums.

Ar dažādu slimību ārstēšanas piemēriem, ar savu pacientu sarežģīto dzīves situāciju analīzi, kā arī dažādu programmu un objektu testēšanu es pacentīšos ne tikai atklāt ekstrasensorās testēšanas metodes iespējas, bet arī sniegt informāciju, kura uzkrājusies darba procesā, par mūsu galvenajām kļūdām, cēloņiem, kuri izjauc cilvēka un Visuma harmoniju un rada sekas — slimības, ciešanas, nelaimes.

PIRMAIS CĒLONIS

Daudzi pašlaik dzīvē notiekošie procesi virzīti uz to, lai noņemtu bloķējumu starp cilvēka apziņu un zemapziņu, bet viss, kas iekļūst zemapziņā, ir darbības virzītājs un sāk aktīvi strādāt.

Pirms simt, simtpiecdcsmit gadiem ar zemapziņas sturmēšanu nodarbojās galvenokārt māksla, filozofija, dažas ezoteriskās skolas, tagad pie šī procesa jau pieslēgusies arī medicīna.

Cilvēka apziņas loģika ievirzīta uz fiziskā ķermeņa izdzīvošanu, zemapziņas loģika — uz garīgo struktūru saglabāšanu un attīstību, tāpēc to mehāniskas savienošanas centieni daudzās situācijās var novest vienu no tām pie bojāejas. Tagad cilvēka zemapziņa neiedomājama ātrumā uzsūc enerģētiskos netīrumus — un ne tikai tāpēc, ka daudzi cenšas tur iespraukties, bet arī tāpēc, ka apmulsušais cilvēks šodien kļuvis pārāk lētticīgs. Pietiekoši izrādīt kaut vienu procentu neuzticēšanās pret saņemamo informāciju — un zemapziņa jau pret to būs aizsargāta.

Negatīvās jūtas un emocijas, kuras iekļuvušas zemapziņā, cilvēks pārstāj kontrolēt, un, tā kā fiziskā veselība cieši saistīta ar zemapziņu, rodas ļoti sarežģīta savstarpēja atkarība un tās sekas.

Pieņemšanā vīrietis man žēlojas par pastāvīgām galvassāpēm. Es atradu viņa slimības cēloni. Desmit gadus pirms mūsu tikšanās viņš ļoti stipri apvainojies uz sievu, un, kaut arī sieva devusi tam iemeslu, arī vīrietis cieš par savu aizvainojumu. Attēloju viņam to visu, viņš klausās un izbrīnīti jautā:

—  Viss taisnība, bet sakiet — kā jūs to uzminējāt?

Minēt man nav tiesību. Es izsekoju slimības cēloņus un tos redzu. Apvainojums ir viens no visvairāk izplatītajiem Visuma likumību pārkāpumiem, tas var izsaukt dažādas nepatikšanas gan apvainotā, gan arī — apvainotāja dzīvē.

Sarunājos ar desmitgadīgas meitenītes māti. Māte žēlojas, ka ar meitu negribot draudzēties viņas klasesbiedrenes.

— Nosauciet meiteņu vārdus!

Es veicu testēšanu un redzu, ka visas nosauktās meitenes pret meitu izturas negatīvi.

—   1974. gadā jūs ļoti stipri apvainojāt sievieti, — paskaidroju mātei. — Kas notika? Jūsu biolaukā no apvainojuma izveidojās lauka struktūras deformācija, kura pārgājusi uz meitas biolauku, un tā ir vērsta pret sievietēm. Meitenes to jūt un nevēlas ar viņu draudzēties.

Pēc mātes biolauka struktūru korekcijas redzu, kā mainās meiteņu attieksme pret viņas meitu. Rīt klasesbiedrenes jau būs draudzīgas. Struktūru korekcija jāveic mātei pašai, un, kaut arī viņa nav ekstrasenss un viņai ir parasta cilvēka enerģētika, taču precīza fokusēšana uz tiem biolauka punktiem, uz kuriem nepieciešams iedarboties, un mana palīdzība, uzsākot garīga līmeņa kontaktu ar Visumu, noved pie vajadzīgā rezultāta.

Reiz es ārstēju kāda jauna cilvēka vecmāmiņu. Galvenais viņas pārkāpums, par kuru mēs runājām, bija samilzis apvainojums uz māti. Māte sarežģītā dzīves situācijā ar savu rīcību kaut kā viņu apvainojusi. Droši vien viņa citādi nevarēja rīkoties, bet meita daudzu gadu gaitā vēl juta aizvainojumu pret māti. Sievietes dēla un mazdēla liktenis un veselības stāvoklis bija neveiksmīgs. Tā kā biolauka līmenī starp bērniem un vecākiem pastāv visciešākā vienotība, tad bērna apvainošanās uz vecākiem vai vecāku — uz bērnu rada pārrāvumu un deformācijas pašās smalkākajās biolauka struktūrās, kuras atbildīgas par normālām, labvēlīgām |aužu savstarpējām attiecībām. Vecmāmiņa apvainojās uz savu māti, viņas biolauka struktūru deformācija tika nodota dēlam, un dēls bija sešas vai septiņas reizes precējies. Pēc tam viņš izšķīrās, saglabājot lieliskas attiecības ar sievām, bet tik un tā ģimenes dzive neveidojas. Mazdēlam tās pašas problēmas — pastavīgas neveiksmes personiskajā dzīvē. Viņš ir ļoti jauks, krietns cilvēks, tiekas ar lieliskām meitenēm, bet noturīgu ģimeni veidot nespēj …

Karmisko struktūru izpēte uzskatāmi demonstrē enerģētiskajā līmenī Bībeles bausli: «Godā savu tēvu un savu māti, lai tu ilgi dzīvotu uz zemes …»

Attieksmei pret māti un tēvu vienmēr jābūt godbijīgai. Likumu un noteikumu kopums, kurš vienmēr visos laikmetos pastāvējis sabiedrībā, pasargāja no sabrukuma vissmalkākās ļaužu biolauka struktūras. Tagad mēs to visu esam pazaudējuši.

Nesen notika interesants gadījums. Man piezvanīja sieviete, kurai saslimis vīrs — spēcīgs radikulīts —, bet viņam vajadzēja steidzami doties ilgstošā komandējumā. Distancēti pavēroju viņa stāvokli — visai slikts. Ne pārāk sen viņam bija pirmsinfarkta stāvoklis, bet tagad — stipras sāpes jostas apvidū. Viņš gribēja doties pie ārstiem, lai sāpes noņemtu, un labi, ka nepaspēja, tāpēc ka varēja rasties problēmas ar sirdi. Vēl diezgan jaunajam vīrietim kar- miskie pārkāpumi izpaudās galvenokārt spēcīgu aizvainojuma jutu veidā, kuras viņš guvis mantojumā no mātes un tēva. Tāpēc viņš apvainojās neapzināti, bieži pats to nenojauzdams. Dažos pēdējos gados konflikti, kuros viņš nokļuva, noveda pie tā, ka viņš netīšām uzbruka cilvēkiem biolauka līmenī, apvainojās un atbilstoši saņēma prettriecienus. Tas sāka negatīvi ietekmēt viņa fizisko pašsajūtu un vispirms — sirdi. Viņš ir krietns, atsaucīgs cilvēks, viņa garīgie un dvēseliskie parametri samērā augsti, kas bija viņam laba aizsardzība, tāpēc galvenais sods nāca pār ķermeni, viņš sāka slimot. Uz fizisko ciešanu rēķina viņš glāba savu dvēseli. Tas, ka viņam stipri sāpēja jostasvieta, viņu izglāba no infarkta, jo spēcīgajai biolauka deformācijai vajadzēja izpausties nopietnā fiziskā saslimstībā, funkcionālā vai organiskā. Ja vīrietim izdarītu masāžu un sāpju noņemšanu, varētu rasties problēmas ar sirdi. Sādu informāciju es guvu, distancēti izpētot viņa biolauka struktūras. Vajadzēja attīrīt karmu, noņemt galvenos slimības cēloņus. Es zvanīju ik stundu, izskaidroju pārkāpumus, ko izdarījuši viņa vecāki. Enerģētikas līmenis, kurš viņam bija katastrofāli zems, sāka pamazām paaugstināties. Man galvenais bija novest līdz normai viņa pamat- parainetrus, attīrīt biolauku no karmiskiem pārkāpumiem, noņemt nevis fiziskās sāpes, bet to cēloņus, tāpēc ka vienkārša fizisko sāpju noņemšana viņam varēja dārgi maksāt. Karmisko struktūru harmonizācija ir neefektīga metode, es varēju nepaspēt viņu izārstēt līdz aizbraukšanai, bet toties es nobloķēju slimības cēloņus. Es zvanīju līdz pusnaktij. No rīta paskatījos — atkal enerģētiskā līmeņa kritums un lauka deformācija. Cēlonis — viņš apvainojies uz mani. Vakarā viņš gribēja piecelties, bet nokrita un zaudēja samaņu no sāpēm. Cilvēks bija nesagatavots manai ārstēšanas metodei un uzskatīja, ka, iedarbojoties ekstrasensam, sāpēm jāpāriet momentāni. Es paskaidroju, ka apvainoties nav vērts — viņš tik daudzus gadus pārkāpis augstākos likumus, ka dažās stundās viņu neizārstēt. Es turpināju iedarbību, pievakarē sāpes pārgaja, un viņš aizbrauca komandējumā.

Tomēr pēc dažām dienām piezvanīja viņa sieva un lūdza pavērot meitu. Meitene skolā zaudējusi samaņu, un ārsti nevarējuši noteikt, kas viņai vainas. Bet vainīgs bija… tēvs. Meitenes pašsajūta krasi pasliktinājās tāpēc, ka tēvs atkal apvainojās uz mani, bet, tā kā karma man ir pietiekoši tira, apvainojums atgriezās atpakaļ, un trieciens skāra bērnu. Agrāk, kad bija svētie, kuri ievēroja augstākos likumus, jebkurš cilvēks, apvainojies uz viņiem, uzreiz ari saņēma sodu. Tā bija profilakse, ļaudis zināja, ka nedrīkst apvainoties — viņi to reāli redzēja un izjuta. Tagad mums visiem ir negatīva karma, tāpēc apvainojums «nogrimst» biolaukā un nekavējošs sods nenotiek — mēs mirstam pamazām. Neizpratne, nejū- tiba neļauj mums saskatīt reālos procesus.

Nākamā paciente stāsta, ka izšķīrusies ar vīru, un uzskata, ka šķiršanās vaininiece bijusi vīramāte. Māte darījusi visu, lai viņus izšķirtu, kaut gan no pirmā acu uzmetiena pret vedeklu izturējusies diezgan labi. Es sāku pētīt, kāds cēlonis ir tādai mātes uzvedībai, un redzēju, ka pirms dēla piedzimšanas viņa neieredzēja vīru, apvainojās uz viņu un šīs jūtas viņai saglabājās pietiekami ilgi. Viņa programmēja sevi šķirties no vīra, negatīvās jūtas izveidoja informatīvu bloku, kurš palika viņas zemapziņā, kaut ari māte sen aizmirsusi šo gadījumu, dzīvo normāli, bet programma pastāv viņas laukā un sāk graut jau ne vairs viņas, bet dēla savstarpējās attiecības. Cilvēku savstarpējo saišu iznīcināšanas programma darbojas uz viņas mīļotā cilvēka — dēla — attiecībām, sagrauj viņa likteni un attiecības ar sievu. Arēji māte sev to var izskaidrot ar to, ka viņai vedekla nepatīk, bet īstenībā darbojas ļaunuma saglabāšanas mehānisms, tāpēc ka cilvēka vienreiz nodarītais ļaunums nekur nepagaist, tas atrodas zemapziņā un agri vai vēlu izlaužas uz āru un bieži uz tiem, kuri ir tuvi un visvairāk mīļi.

Pie manis pieņemšanā jauna māte, kura lūdz izārstēt bērnu no diatēzes. Es atradu cēloņus, skaidroju, kas un kad noticis, kāds izskatījies cilvēks, uz kuru viņa apvainojusies, bet sieviete nespēj atcerēties. Es sāku ārstēt bērnu, jo redzu biolauka izkropļojumus, un pēkšņi bērnam kļūst sliktāk, dia- tēze pastiprinās. Analizēju cēloni. Izrādās, ka sākumā es ieraudzīju tikai virsējo slāni, bet cēlonis nebija viens. Sievietei nomira pirmais bērns. Pirmā bērna nāves un otrā bērna diatēzes iemesls bija stiprs aizvainojums uz vīru. Pēc korekcijas bērnam kļuva daudz labāk, bet biolauka izkropļojumi pilnībā neizzuda.

—  Jūs turpināt apvainoties uz vīru, — saku sievietei.

—   Bet viņš bija vainīgs, viņš mani apvainoja.

Paskaidroju, ka viņš nevar būt vainīgs. Cilvēku attiecības vienam pret otru nosaka viņu biolauka kodējums. Katra cilvēka biolauks satur programmu salikumu, kas nosaka viņa mijiedarbību ar pasauli un ļaudīm. Mīlestības, naida, aizvainojuma jūtas, kuras apkārtesošie sajūt pret cilvēku, pilnībā atbilst tam, kas pamatā viņa karinai. Tāpēc ir cilvēki, kurus pastāvīgi aplaimo, ir ļaudis, kuriem gadās traumas, kurus apskauž un tā tālāk. Cilvēka biolauks satur attieksmju programmas pret viņu un viņa programmas attieksmē pret citiem. Kad attiecībā pret mums veikts kaut kas nepatīkams, atbildēt ar to pašu nedrīkst. Var pretoties tikai fiziskajā līmenī, bet biolauka — garīgajā — līmenī nepieciešams pastāvīgi saglabāt samierināšanās, lēnprātības, mīlestības jūtas pret ļaudīm, atcerēties, ka ikvienas nepatikšanas ir mūsu nepilnības rezultāts; tā noņemam karmu, izglābjam sevi no slimībām, uzlabojam bērnu likteni un veselību. Aizkaitinājums attieksmē pret cilvēkiem ir ļaunums, kurš izsauc biolauka struktūru deformāciju, tas ir enerģētiskā uzbrukuma mēģinājums ne tikai konkrētam cilvēkam, bet ari Visumam.

«Lūdziet par tiem, kas jūs nolād, un svētiet tos, kas jūs neieredz …» Tā ir pati spēcīgākā aizsardzība pret nelaimēm, slimībām un to, ko mēs saucam par «ļauno aci».

Mana asistente gribēja palīdzēt brālēnam. Es viņai paskaidroju pārkāpumus, ko pieļāvusi brālēna māte, un viņa devās uz baznīcu. Tur viņai pēkšņi kļuva slikti. Es skatos viņas biolauku — tas pil- nlbā sabrucis. Viens no cēloņiem bija tas, ka viņa pati bija apvainojusies uz brālēna māti un, neapzinoties šīs jūtas un neatbrīvojoties no tām, devusies pie svētbildes lūgt par radinieces pārkāpumiem. Pat neapzinātas aizvainojuma jūtas vai ļauna vēlējums dievnama un svētbildes laukā, kurš vērsts uz ļaužu vienotību un mīlestību, spēcīgi pastiprina un deformē cilvēka biolauka struktūras.

Konsultācijas laikā sieviete palūdza distancēti notestēt viņas kabinetu, jo pēdējā laikā viņai negribējās tur ieiet. Es pavēroju telpas enerģētisko struktūru un saskatīju trīs spēcīgas negatīvas zonas, kuru «autori» bija dažādi cilvēki. Pati bīstamākā un nepatīkamākā zona aptuveni metra rādiusā bija ap vīrieti, kura ārieni un vecumu noraksturoju. Sieviete bija neizpratnē — aprakstītais līdzstrādnieks bija saudzīgs un pieklājīgs cilvēks, ļoti labi pret viņu izturējās, un viņa radītā naida un iznīcināšanas programma, kas parādījās telpas enerģētikā, šķita vienkārši neiespējama. Tālākie pētījumi parādīja, ka sievietei vienlaikus bija un nebija taisnība, jo sieviešu iznīcināšanas programma un naids pret viņām līdzstrādniekam darbojās zemapziņā. Tā notiek gadījumā, kad programmu autori ir vai nu priekšteči, vai cilvēka izdarītie pārkāpumi iepriekšējās dzīvēs. Dotajā gadījumā programmu bija radījusi līdzstrādnieka vecvecmāmiņa, kura nevēlējās grūtniecību un gribēja savas piedzimušās meitiņas nāvi. Sī programma bija tik spēcīga, ka turpināja pastāvēt vairākās paaudzēs. Nekā nenojauzdams, šīs programmas mantinieks neapzināti iznīcināja sievietes. Tas stipri iedarbojās uz viņa personisko dzīvi. Pirmā sieva stāstīja, ka lāgiem pārdzīvojusi dīvainas jūtas, nesaprotot, kāpēc, un neapjēdzot savu rīcību, pat metusies vīram virsū ar nazi — viņi izšķīrās. Ar otro sievu attiecības bija daudz labākas, bet pēc pieciem kopdzīves gadiem viņa aizgāja bojā nelaimes gadījumā. Izpētot abu sieviešu struktūras, es sapratu, ka abiem gadījumiem cēlonis bija viens — sieviešu iznīcināšanas programma, kura pastāvēja cilvēka biolaukā. Pie tam programma darbojās jo intensīvāk, jo vairāk cilvēks bija sievietei pieķēries. Bērnu vīrietim nebija. Zēni nevarēja dzimt, tāpēc ka viņi no tēva būtu mantojuši iznīcināšanas programmu un neapzināti nobendētu vēl daudz sieviešu, bet meitenes būtu dzīvotne- spējīgas.

Paciente vēlējās palidzēt savam līdzstrādniekam un, zinot, ka es varu lauka korekciju veikt ar zīmējumu, palūdza man to darīt. Es distancēti izvedu programmu no šī cilvēka biolauka. Tas ir viens no buršanas paņēmieniem, kurus es parasti nelietoju, jo tikai garīgās izmaiņas ārstē cilvēku, turpretī šis bija maģijas elements. Varbūt man gribējās ātrāk palīdzēt sievietei, bet droši vien arī izdarīt efektīgu žestu. Bija patīkami sajust sevi kādam par likteņlē- mēju. Mūsu tikšanās beidzās, es biju ļoti apmierināts. Bet pēc četrām stundām man radās asa briesmu sajūta. Es sāku meklēt cēloņus un sapratu, kas noticis: iznīcināšanas programma neitralizējas tikai ar grēku nožēlu, bet, ja to vienkārši izved no cilvēka biolauka, tā turpina pastāvēt, aktīvi darbojoties citā vietā. Vajadzēja atrast, kur nokļuvusi šī programma. Izrādījās, ka tā iegājusi manā biolaukā. Tad es sapratu, kāpēc burvji izved slimības ūdenī, zemē, augos, dažādos priekšmetos — pretējā gadījumā programma darbosies pret to, kas to izvedis. Es sāku meklēt programmu savās biolauka struktūrās un neatradu, bet atradu to sava dēla biolaukā. Viņam vajadzēja mantot tā cilvēka karmu, kuru es izglābu, vajadzēja iznīcināt sievietes, kuras viņš mīlētu. Es nevarēju atstāt programmu dēla laukā, arī vīrieša bija žēl. Es varēju neitralizēt procentus sešdesmit no šīs programmas, pārējo nācās atgriezt viņam atpakaļ, jo viņš jau personiski bija paspējis to atbalstīt ar savu rīcību attieksmē pret sievietēm. Princips izvest slimību ūdenī, dažādos priekšmetos arī ir nepareizi, bet par to vēlāk.

Ļoti liels skaits saslimstību saistītas ar to, ka cilvēki nezina, cik bīstami ir spēcīga garīgā pacēluma — prieka, iemīlēšanās — laikā, kad cilvēka enerģētiskais līmenis krasi palielinājies, pieļaut negatīvas domas un emocijas.

Reiz pie manis pēc palīdzības griezās sieviete ar enurēzi bērnam. Meklēju cēloni bērna slimībai un saku mātei: jūs apvainojāties un ļaunu vēlēj aFcilvē- kam tādā un tādā gadā.

Sieviete nevar atcerēties. Es precizēju:

—   Tas bija februārī, 11.—12. datumā.

—   Tā bija mana kāzu diena!

Sieviete nevar atcerēties nekādas stipri nelabvēlīgas emocijas vai rīcību, kura būtu saistīta ar viņas kāzām. Bet pēc enerģētikas es redzu ļoti spēcīgu aizvainojumu uz sievieti, vīra radinieci.

—   Varbūt jūs sastrīdējāties ar vīramāti?

Sieviete ar grūtībām atcerējās, ka vīramāte kaut

ko nepatīkamu pateikusi, bet liela aizvainojuma izjūtas, kura būtu saglabājusies atmiņā, nebija.

Es sāku saprast, kas noticis.

—   Kāzu dienā jums bija ļoti pacilāts noskaņojums un kolosāla enerģētika, tāpēc pat nenozīmīgs aizvainojums uz vīramāti viņai ļoti stipri kaitēja. Atgriežoties atpakaļ, šis aizvainojums tagad izpaudies kā enurēze jūsu bērnam.

Enurēze — tā nav slimība, tas ir pirmais signāls par spēcīgu neveiksmi bērna garīgās struktūrās, tā ir mīna ar palēninātu iedarbību, kura ne vienmēr izpaužas kā bērna slimība, viņam var būt nelaimīgs liktenis, izkropļotas emocionālās vai psihiskās struktūras.

Tāpēc ikvienas aizvainojuma jūtas, kuras nogājušas dziļumā vai ar kurām cilvēks ilgu laiku netiek galā, ir lielas briesmas. Ļaudis intuitīvi centās nomest, izlādēt aizvainojuma jūtas, neļava tām uzkrāties. Paņēmieni, kā to izdarīt, bija raudas, trauku dauzīšana, lamas … Turpretī, ja aizvainojumu ilgi pārdzīvo, tas kļūst daudzkārt bīstamāks un trāpa ne tikai apvainotājam un aizvainotajam, bet arī viņu bērniem. Veseli cilvēki parasti neļauj sev ilgi apvainoties. Jūdaismā un kristietībā ir svētki — Piedošanas Svētdiena, kad cilvēks lūdz piedošanu par visiem apzinātiem vai neapzinātiem apvainojumiem. Ja tas liek darīts no visas sirds, tad iedarbojas grēku nožēlas mehānisms un notiek zemapziņas pašattīrīšanās.

Baidos, ka grēku nožēlas jēgu mēs šolaik izprotam visumā neskaidri. Izpētot pasaules reliģijas, es sāku analizēt nožēlas jēdzienu. Tas vispirms ir nevis neauglīgi sirdsapziņas pārmetumi, paššaustīšana vai nožēla par pagātni. Ar tamlīdzīgām emocijām cilvēks var nodarīt sev tikai postu un neko vairāk.

Nožēlot — tas nozīmē visus spēkus virzīt uz sevis izmainīšanu un nekad neatkārtot savas kļūdas. Sī procesa jēga ir tajā apstāklī, lai enerģijas sprādziens, kas radies no apjēgsmes, darbotos radoši. Nožēlojot notiek pārrāvums cēloņu un seku ķēdē, kurā viena darbība velk sev līdzi nākamo. Lauka informācijas pārnesuma mehānisms, tas ir, uzkrājums, programmu aktivizācija un to izpildījums cilvēka rīcībā nožēlas dēļ var tikt apstādināts.

Jūdaismā nožēlojušais vai kristiānismā laupītājs, pie krusta nožēlojot grēkus, var kļūt pārāks par svēto, tāpēc ka viņam nepieciešama desmitiem reižu lielāka piepūle nekā cilvēkam ar tīru karmu, lai visu mūžu nodzīvotu svētumā.

Cilvēkam ar tīru ģimenes un personisko karmu bieži vajag daudz mazāku piepūli izcilu rezultātu sasniegšanai nekā cilvēkam ar smagu kannu vienkārši būt godprātīgam. Tāpēc visās pasaules reliģijās skaidri noformulēta tēze, ka cilvēka personiskā tiekšanās pēc Dievišķīgā nozīmīgāka par iespējām, ko viņam dāvājusi daba.

Nožēlas mehānismam jābūt nesaraujami saistītam ar pasaules ainas izpratni: lai izprastu likuma pārkāpumu, jāzina likums.

Sākotnēji es uzskatīju, ka grēku nožēla sagrauj tikai negatīvo emociju izveidotās programmas — naidu, apvainojumu, ļauna vēlējumu —, bet tagad redzu, ka tās iespējas ir daudz plašākas, un galvenais — tā ir biolauka struktūru maksimāla izmaiņa un harmonizācija.

Taču katrs cilvēks smalkajā līmenī kontaktējas ar Dievišķo, kā ikviena organisma šūniņa — ar visu organismu. Pārtraukt kontaktu nav iespējams pat ar vissmagāko karmu un ar jebkuru cilvēka uzvedibu. Katra cilvēka biolauka struktūras satur informāciju par augstāko likumu pārkāpumiem senču vai viņa paša iepriekšējās dzīvēs, un, jo nopietnāki pārkāpumi, jo smalkākā līmenī ir to klātbūtne.

Divas pastāvīgas, viena otru izslēdzošas tēzes — par sākotnējo grēku un sākotnējo svētumu cilvēkā —

kļūst saprotamas, ja atceramies par biolauka struktūru dažādiem līmeņiem. Tāpēc tiekšanās ar grēku nožēlu pēc Neizzināmā, Dievišķā ir izeja uz smalkāku līmeni, garīgo augšupceļu un karmas attīrīšanu.

Vienotība visā, kas ir ap mums, reizēm apstiprinās visnegaidītākajā veidā.

Reiz piezvanīja mana paziņa un pažēlojās, ka viņai iet bojā suns, «netīšam» apēdis indi, un nav zināms, vai to izdosies glābt. Es distancēti paskatījos suņa enerģetiku un redzēju melnus plankumus kuņģa un galvas apvidū, inde jau bija sākusi iedarboties uz smadzenēm. Suns bija nekustīgs.

—   Vai uz indi var iedarboties enerģētiski?

—  Var.

Es saku distancēti neitralizēt indi, novērtēju, kādas zāles var dot.

—   Izšķīdiniet ūdenī aspirīnu un dodiet dzert! —- sacīju paziņai pa telefonu.

Melnais plankums pēc pusstundas sāka mainīties, kļuva pelēks, samazinājās tā izmērs, suns pamazām sāka atgūties. Enerģētika strauji uzlabojās. Bet man bija svarīgi zināt, kāpēc suns ēda indi. Es turpināju izmeklēšanu, un izrādījās, ka nelaimes gadījuma cēlonis bija suņa saimnieces uzvedība, viņas neilgi pirms tam izdarītais Visuma augstāko likumību pārkāpums. Sīkāk par cēloņiem mēs parunāsim otrajā grāmatā.

Sarunājos ar jaunu sievieti. Viņa cietusi autokatastrofā, bijis smadzeņu satricinājums, bgt tagad viņai tirpst rokas pirksts. Es meklēju avārijas cēloni, analizēju sekas, izskaidroju sievietei nelaimju atkarību no viņas rīcības.

—   Bet kā ar manu veselību? — viņa jautā.

Kad atnāk uz pieņemšanu nesagatavots cilvēks, viņš gaida, ka es plātīšos ar rokām, un slikti uztver paskaidrojumus, uzreiz neizprotot, ka mana iedarbība ir daudz stiprāka. Slimniekam dažkārt pat rodas aizvainojums, un tas diemžēl nepazūd bez sekām.

Sievietes veselība pēc dažām dienām sāka uzlaboties, bet, kad viņa atnāca atkārtoti, saskatīju lauka izkropļojumus no viņas sākotnējās neuzticības un automātiskā uzbrukuma man. Es sievietei to paskaidroju.

—   Tas nevar but.

—   Skatieties, — atstāstu situāciju, — pēc desmit minūtēm, aizejot no manis, jūs izjutāt neapmierinā- tibu, bet, tā ka jūsu karma ir ne visai tīra, pieslēdzās vecāku pārkāpumi, un sākās īsts uzbrukums man. Jums ir bijušas nepatikšanas pēdējā laikā?

—  Jā, mans suns gandrīz pakļuva zem mašīnas.

Es zīmēju sievietes un suņa biolauka struktūras.

Tās ir identiskas. Mājdzīvnieki ir ļoti atkarīgi no saimnieku ētikas, viņu slimības un traumas visbiežāk notiek cilvēka vainas dēļ. Agrāk suņa biolauks bijis tīrs, pēc sievietes atnākšanas pie manis sunim parādījās izkropļojumi galvas rajonā, priekšējās un pakaļējās ķepās.

—   Lūk, suņa ķepas trauma, — parādu sievietei zīmējumā. — Kas vainīgs lauka izkropļojumā? Saimniece. Ko viņa izdarīja? Vēlēja man ļaunu, — sīki izskaidroju sievietei. — Aizgājusi no pieņemšanas, jūs minūtes piecpadsmit bijāt sadusmota, bet, tā kā es vainīgs neesmu, jūsu aizvainojums uzgāzās sunim, labi, ka ne vīram vai dēlam.

Koriģēju sievietes lauku, un suņa stāvoklis uzlabojas, paliek izkropļojumi tikai pakaļējās kājas apvidū, tāpēc ka sieviete pagaidām nepiekrīt visai saņemtajai informācijai. Pēc neilga laika suņa biolauks pilnībā izlīdzinās.

Mūsu tuvinieki un pat mājdzīvnieki atkarīgi no mums, un, ja mēs pārkāpjam ētikas likumus, tad viņi var tikt sodīti kopā ar mums.

Pēdējā laikā man bieži zvana paziņas un uzdod dažādus medicīniskus jautājumus. Vienam no viņiem jau divdesmit dienas ilgst bronhīts, ārsti izmēģinājuši dažādas zāles, bet bronhīts tikai pastiprinās.

—   Tu mēnesi atpakaļ apvainojies uz sievu.

—   Viņa bija vainīga, es gandrīz iesitu viņai.

—   Atceries: uz tuviem cilvēkiem nekad nedrīkst ilgi apvainoties, bet vēl jo vairāk — apvainojumu ielaist sevī. Tas ir tikpat kā apvainoties uz Visumu.

Pēc pāris dienām paziņa piezvanīja un paziņoja, ka bronhīts pilnībā pārgājis. Konsultācija, atklājot cilvēkam cēloni, izglāba viņu no ilgstošiem medicīnas pūliņiem, un, jo labāk viņu ārstēt, jo sliktāk tas būtu viņam, jo slimības cēlonis turpinātu pastāvēt. Tādās situācijās pieļaujama ārstēšana ar ciguna vingrojumiem, ārstējošo uzturu, jo tā var iedarboties uz cilvēka psihi un zemapziņu un sagraut aizvainojuma radīto sabrukuma programmu. Taču apziņu šie līdzek|i nemaina un tāpēc dod tikai daļēju izārstēša- nos, neglābjot no līdzīgas situācijas atkārtošanās.

Turpināsim aprakstīto atgadījumu citā variantā: cilvēku viena divu mēnešu laikā izārstēja ar mūsdienu medicīnas palīdzību, bet bronhīta cēlonis — aizvainojums — palicis kā programmu kopums viņa zemapziņā. Ja šajā laikā vai pēc dažiem mēnešiem viņa sieva dzemdēs bērnu, tad bērna biolaukā atradīsies aizvainojuma un cilvēku iznīcināšanas programma, kura saņemta no tēva. Paaugoties bērns sevī nesīs palēninātas iedarbības mīnu, un pat nenozīmīgs aizvainojums uz kādu no tuviem radiniekiem var iedarbināt šo mehānismu. Lai bloķētu šīs programmas, līdzīgās situācijās var attīstīties tuberkuloze, infarkts, plaušu, kuņģa vai barības vada audzējs.

Tā kā tagad ļaužu uzvedība netiek bloķēta ar atbilstošām pasaules uzskata nostādnēm, augstu ētikas un kultūras līmeni vai Bībeles baušļu ievērošanu, biolaukā ikvienam no mums ir tādas «mīnas», un tās iedarbojas arvien biežāk. Ar to izskaidrojams sirds, asinsvadu un onkoloģisko saslimstību uzliesmojums pēdējās desmitgadēs.

Tā kā šis mehānisms medicīnai nav zināms, izskaidrojumus cenšas atrast piesārņotajā vidē, nekvalitatīvajā uzturā.

Pat viens tamlīdzīgs fakts rāda, ka gadījumā, ja viss laikmetīgās medicīnas arsenāls, kā līdz šim, tiks virzīts tikai uz seku likvidāciju, tad neiespējami atvairīt tās Černobiļas, kuras uzglūn mūsu veselībai.

Mūsu apziņas loģika un Visuma attīstības loģika diemžēl bieži vien nesakrīt. Apziņa un zemākie zemapziņas slāņi palaikam spītē pasaules harmonijai, un būtībā katrs šajā grāmatā atstāstītais gadījums to apstiprina.

Pie manis jau otrreiz atnāca jauns cilvēks. Pirmoreiz tiekoties, es viņam paskaidroju, ka viņa iekšējā agresija attieksmē pret sievietēm ir cēlonis viņa sievas neauglībai. Korekcijas rezultātā izdevās šo ag-

rfesiju pazemināt, bet tagad redzu, ka negatīvās programmas atkal stipri aktivizējušās.

—  Jums no jauna ieslēgusies sievas iznīcināšanas programma. Kāds tam varētu būt iemesls?

—   Nesen es satikos ar pirmo sievu, mēs atkal sastrīdējāmies.

—   Jums vajadzētu atteikties no visām pretenzijām un aizvainojumiem attieksmē pret pirmo sievu, piedot viņai un neizjust nekādas nelabvēlīgas emocijas pret viņu.

—   Es visu piedevu, bet dažas viņas izdarības līdz šim vēl neatstaj mani vienaldzīgu.

—   Aizvainojums, tāpat kā naids un skaudība, ir viena no cilvēka iznīcināšanas formām, enerģētiskais uzbrukums. Ja jūs to nesapratīsiet un nespēsiet sabalansēt savas izjūtas pret pirmo sievu, tad es palīdzēt jums nevarēšu. Sievas iznīcināšanas programma reaģē nevis uz vārdu — Maša vai Ļuba —, bet uz sievieti, kuru jūs uztverat kā savu sievu. Jūsu pirmā sieva enerģētiski sen vairs nav jums sieva, tāpēc pretenziju un aizvainojuma aktivizācija pret viņu iznīcina jūsu otro sievu. Lai nenogalinātu draugu, jāpiedod ienaidniekam. Ja jūs to nespēsiet, tad visa zemapziņā Uzkrātā naida un aizvainojuma bagāža pret pirmo sievu automātiski ieslēgsies pie mazākās nesaskaņas ar otro sievu. Iznīcināšanas programmas, ja jūs nespējat tās pilnībā nobloķēt, var izrādīties jūsu nākamo bērnu biolaukā un izsaukt viņu saslimšanu vai arī turpinās uzturēt sievas neauglību. Apvainojoties uz pirmo sievu, jūs jau tagad nogalināt savus nākamos bērnus. Samierināšanās, kuras apjēg- smi sniedz kristietība, nav verdzība, kā to ilgi centās traktēt, bet garīgās attīstības mehānisms. Iekšējā samierināšanās sniedz harmoniju ar Visumu smalkajā līmenī.

Nesen pie manis uz pieņemšanu atnāca vīrietis, kura ģimenes attiecības atradās uz šķiršanās robežas, bet cēloņus tam viņš motivēt nespēja, jo viņi ar sievu labi izturējās viens pret otru. Bet cēlonis bija vīrieša mātē. Viņa neieredzēja dēla pirmo sievu un darīja visu, lai panāktu šķiršanos. Viņi izšķīrās. Otra vedekla mātei ļoti patīk, bet dēla dievišķo jūtu iznīcināšanas programma zemapziņā ieslēdzas automatiski ari pret iemīļoto vedeklu. To neapzinādamās, māte pastāvīgi programmē dēlu un vedeklu uz labāko jūtu iznicināšanu vienam pret otru un šķiršanos.

Cilvēka apziņa līdzīga mazam ritenim, kuru ar nelielu piepūli var griezt turp un atpakaļ. Zemapziņa — tas ir milzīgs, smags ritenis, to ir sarežģīti ātri sākt griezt un vēl sarežģītāk apstādināt. Mūsu senči zemapziņas riteni iegrieza ar tieksmi pēc Dieva, mīlestības un labsirdības. Pēdējos trīs gadsimtus mēs dzīvojam ar šīs kustības inerci, pieliekot maz pūļu tās uzturēšanai. Tāpēc tagad mums palīdzēt var tikai apzināta, nemitīga tiekšanās pēc pasaules harmonijas, pēc Dieva. Cilvēces karmas iekrājums ir iztērēts, un katra cilvēka personiskie centieni noteiks viņa aizsargātību pret nelaimēm.

Nesen piezvanīja paziņa.

—   Es sastrīdējos ar savu draudzeni, un mani smacē aizvainojums. Es daudzkārt lūdzu piedošanu par to, ka apvainojos, bet nekas nelīdz.

—   Nelīdz tāpēc, ka piedošana jālūdz ne tikai par sevi, bet arī par draudzeni, par to, ka viņa uz jums arī apvainojusies, jālūdz, lai arī viņai top piedots.

Sieviete apmulsa.

—   Bet strīdā vairāk vainīga bija viņa, es viņu praktiski neapvainoju.

Es ieturu pauzi, lai mana doma kļūtu labāk uztve; rama, un paskaidroju sievietei:

—   Mēs vienmēr neapzināti pirmie apvainojam to, kurš pēc tam ar savu uzvedību nodara mums pāri. Iepriekšējā dzīvē jūs apvainojāt sievietes un ar to radījāt apvainošanās mehānismu, kurš automātiski darbojas jūsu zemapziņas līmenī. Bez tam jūsu tēvs apvainoja māti pirmajos grūtniecības mēnešos, tāpēc apvainojumi jūsu zemapziņā var ieslēgties pat nenozīmīgu iemeslu dēļ, kurus apziņa nespēj nofiksēt.

Tāpēc, ja jūs apvaino, vispirms jums jālūdz piedošana par to, ka apvainojāt jūs, tas bloķē vecāku un iepriekšējo dzīvju karmiskās' programmas, kuras situāciju radījušas. Pēc tam vajag lūgt piedošanu par to, ka jūs nespējāt piedot otram cilvēkam un uz viņu apvainojāties, un tikai pēc tam lūgt piedošanu par apvainojumu, par to, ka viņš apvainojas pats un apvainoja jūs. Jebkurā aizvainojumā jācenšas iekšēji attaisnot cilvēku, bet pēc tam piedot. Tikai ar tādu uzvedību var bloķēt karmiskās iznīcināšanas un sabrukuma programmas, tas palīdzēs saglabāt gan savu, gan savu bērnu veselību.

Viss iepriekš teiktais attiecas uz cilvēka iekšējo pašizjūtu, ārējās izpausmes var būt dažādas, galvenais — lai šis mehānisms darbotos dvēselē.

OTRAIS CĒLONIS

Reiz es jautāju vienai savai pacientei:

—  Kā jūs domājat, kāds ir vislielākais noziegums, kuru cilvēks var izdarīt savā dzīvē?

Viņa padomāja un atbildēja:

—   Otra cilvēka nogalināšana.

—   Ir vēl lielāks noziegums — mīlestības nogalināšana, tāpēc ka pirms cilvēka nogalināšanas jāiznīcina sevī mīlestība pret viņu. Mīlestības jūtu nogalināšana ir tā augsne, kurā izaug daudzi noziegumi un nelaimes.

Pie manis uz pieņemšanu ieradās laulāts pāris no laukiem. Viņu piecpadsmitgadīgais dēls skatījies pa televizoru pazīstama komiķa uzstāšanos, smējies, pēc tam izgājis priekšnamā … un pakāries. Vecāki nesaprot, kā tas varēja gadīties. Es meklēju cēloni, analizēju, kas noticis ar zēnu. Iznāk sekojošais: mātei bija paziņa, kurš viņu ļoti mīlēja, viņa turpretī bijusi pret to vienaldzīga un apzināti iznīcinājusi viņa mīlestību. Cilvēks neizturēja, metās zem vilciena un aizgāja bojā. Kas iznācis? Māte nogalināja mīloša cilvēka mīlestību un dzīvību. Pēc karmas likuma, viņa saņēma atpakaļ šo vareno dzīvības iznīcināšanas programmu: daudzus gadus tā atradās viņas biolaukā, bet realizējās dēla biolaukā, iedarbojoties noteiktā momentā piecpadsmitgadīgā pusaudzī.

Cilvēka lauka struktūrā pastāv simtiem dažādu programmu, kuras ar rīcību, domam, emocijām radījis ne tikai pats cilvēks, bet ari viņa tuvinieki.

Austrumu filozofijā ir izteiciens: «Nav ļaužu, ir idejas.» Nemotivētu noziegumu, slepkavību, pašnāvību cēlonis bieži vien zemapziņā līdz noteiktam laikam slēpjas iznīcināšanas un pašiznīcināšanās programmās, kuras radījuši noziedznieku un viņu upuru senči. Programmas var desmitiem gadu ne tikai saglabāties biolaukā, bet arī pieņemties spēkā, enerģētiski stiprinot sevi no šo programmu autoru bērnu un mazbērnu analoģiskiem pārkāpumiem, ja tie netiek bloķēti ar ētiskām nostādnēm un centieniem pēc Dievišķā.

Man pretī sēž sieviete, viņai ir neauglība. Viņa griezusies jau pie vairākiem ekstrasensiem, bet rezultāta nekāda. Es izskaidroju sievietei cēloņus:

—   Četras reizes jums bijušas domas par pašnāvību, jūs sevī nesat mīlestības un dzīvības nogalināšanas programmu. Sī programma ir loti stipra, un organismam vajag to apstādināt. Noslāpējot sevī mīlestību, nomācot jūtas, kuras jūs savieno ar visiem, jūs kaitējat ne tikai sev, bet arī citiem.

Sieviete pārtrauc mani:

—   Dievs ar viņiem, ar citiem ļaudīm, es gribu konkrēti zināt, kas un kā ir ar mani.

Es pacietīgi skaidroju tālāk:

—   Tagad jūs atsakāties no visiem ļaudīm sev par labu, kārtējo reizi atsakāties no mīlestības. Kamēr jūs šādas jūtas saglabāsiet, jums būs problēmas ne tikai ar bērnu radīšanu.

—   Sakiet konkrēti — vai man būs labāk? Ko jus varat garantēt?

Es strādāju pārslodzē. Nogurstu no katra nekorekta jautājuma.

—   Garantēt es jums neko nevaru, tāpēc ka pārāk daudz kas atkarīgs no jums.

Sieviete pieceļas un klusējot aiziet. Skatos viņas emocijas: labi. ka neapvainojās un vēl vairāk nenodarīja sev pāri.

Pie manis pieņemšanā divdesmitgadīga meitene. Parasti es nejautāju, kāpēc pie manis atnākusi, bet skatos pats. Meitenes fizisko pašsajūtu uzskatu par pilnībā apmierinošu, tikai garīgās struktūras stipri deformētas, bet uz veselību tas pagaidām vēl atsaucas maz. Es saku:

—   Principā veselība jums lieliska, neliela tahikar- dija, bet vairāk nekā nopietna nav.

Viņa raugās ar gurdenu, vienaldzīgu skatienu.

— Man ir diabēts.

Agrāk es vai šokā kristu par tik nepareizu diagnostiku. Cilvēks nopietni slims, bet es saku, ka viņam jājūtas lieliski. Taču, kad es sāku pētīt slimības cēloņus, es sapratu, ka diabēts pirmām kārtām ir nevis sMmība, bet organisma aizsargreakcija. Organismam jāpatur citu cilvēku iznīcināšanas programmas, kuras tajā attīstījušās. Jo bīstamāka un spēcīgāka iznīcināšanas programma, jo efektīvākam un drošākam jābūt bloķējumam, tas ir, slimībai. Izsekoju diabēta cēloņus. Meitene četrpadsmit gados bija iemīlējusies jaunietī. Iemīlējusies ļoti stipri, tomēr viņi izšķīrušies. Bet šķīrušies viņi tāpēc, ka viņu informatīvie lauki bija nesavienojami. Fiziskajā pasaulē tas var izpausties dažādi. Meitene nāvīgi sāka nīst jauno cilvēku, nogalināja mīlestību, nožēloja šķiršanos ar viņu — un loti stipri viņam vēlēja ļaunu. Sīs jūtas izsauca diabēta attīstību, tāpēc ka pārkāpts viens no galvenajiem Visuma likumiem — meitenei notika saikņu pārrāvums ar Visumu. Atteikšanās no augstākajām jūtām ļoti stipri izkropļo cilvēka biolauka struktūru un fiziskajā līmeni bieži izpaužas kā neārstējamas slimības.

Slimība var izpildīt dažādas funkcijas. Pirmā slimības funkcija — brīdinājums, otrā — darbības, kura traucē cilvēka pareizu attīstību, apstādināšana, trešā — to mehānismu novākšana, kuri ļauj izplatīt nelabvēlīgu informāciju. Mums pastāvīgi jāatceras, ka esam šūniņas vienotā organismā, kura vārds ir cilvēce, kura savukārt ir vienotas sistēmas — Visuma— daļa. Visi pasaules reliģijas pamatbaušļi—tā ir šifrēta pasaules uzbūves koncepcija, kura nosaka mūsu un Visuma savstarpējo attiecību likumus. Tagad mums dota iespēja paplašināt savus priekšstatus par pasauli, saskatīt to, kas agrāk bija zināms tikai Lielajiem Iesvētītajiem.

Kārtējā paciente stāsta, ka par veselību viņai sūdzību neesot, bet viņa netiekot galā ar nepatikšanām personiskajā dzīvē. Viņu mīl vīrietis, viņa arī to mīl, bet pastāvīgi rodas kaut kādi sarežģījumi, viņa nevar saprast, kas par lietu. Viņus it kā vienmēr izšķir liktenis. Es veicu testēšanu, meklēju, kas vainīgs pie tā. Cēlonis atrodas diezgan tālu, notikumos divdesmito gadu sākumā. Viņas vecmāmiņa ar savu uzvedību atteikusies no mīlestības kā dievišķām jūtām, viņas rīcība bijusi virzīta uz to, lai iznīcinātu mīlestību. Divdesmito gadu sākumā vecmāmiņa apprecējās aiz aprēķina, lai saglabātu savu mantību. Ģimenei, vienalga, atņēma īpašuma tiesības, un vecmāmiņā ar vīru izšķīrās bez nožēlas. Viņa atzinās mazmeitai, ka nekad nav mīlējusi vīru. Taču viņš to ļoti mīlēja un ilgi pārdzīvoja. Sievietei asaras acīs, viņa atceras notikušo un stāsta, ka arī ar Petru viņai tagad pilnīgi izjukušas attiecības.

—   Bet kā sauca jūsu vecmāmiņas pirmo vīru?

Sieviete raugās mani un izbrīnīti izsaka:

—   Petrī!

Es izpētu biolauka struktūru, veicu medicīnisko diagnostiku. Galvenā problēma, kuras deļ sieviete atnakusi, — ginekoloģiska saslimstība.

—     Pirms astoņiem gadiem jus bija iemīlējis vīrietis.

—  Jā, — viņa saka.

—   Viņš jums patika?

—   Nē.

—    Viņš jusu dēļ cieta, un jūs viņa iznīcinājāt mīlestību. Tā vietā, lai izšķirtos, iecietīgi norādot, ka tā nav jūsu vaina, jus to izdarījāt diezgan skarbi.

—    Jā, es pret viņu izturējos ne tā, kā to vēlētos tagad.

—    Tas, ko jūs izdarījāt, ir jūsu slimību cēlonis. Vēl vairāk — jums ir bijušas arī kādas nepatikšanas? Vai jums ir bijušas pārtrauktas grūtniecības?

—     Divas reizes: es gribēju bērnus, bet neiznāca, kā vēlējos.

—   Jums būtu piedzimuši zēni.

—   Jā. Kur tad īsti ir cēlonis?

—    Tā kā jūs nogalinājāt vīrieša mīlestību, zeni tādā gadījumā ir dzīvotnespējīgi. Tagad jums ir bērni?

—   Meita.

—   Jūs mēģinājāt dzemdēt vēl?

—     Es cietu avārijā, bija trauma gurnu apvidū, gūžas kaula lūzums, es vairs dzemdēt nevarēju.

—   Jūs sapratāt, ka tā nebija gadījuma trauma?

—   Tagad saprotu.

Bieži vien grūti noticēt, cik ļoti mūsu rīcība ietekmē fizisko stāvokli, bet katrs jauns atgadījums dod neapgāžamus pierādījumus tam, kā slimības izārstējamas, pareizi atrodot to cēloņus.

Reiz viesībās man parādīja videofilmu par mājas saimnieka brāļameitas kāzām, kuras notika pirms gada. Kāzas bija lieliskas: jauna, skaista līgava, laimīgs līgavainis, priecīgi radinieki. Raugoties uz līgavu, es pavisam nejauši veicu diagnostiku un ieraudzīju, ka jauno ģimeni gaida ļoti nopietnas problēmas.

—   Nekavējoties uzaicini savu brāļameitu, — es sacīju mājas saimniekam, — viņai jāārstējas, citādi var būt lieli sarežģījumi bērna piedzimšanai.

—   Pirms trim mēnešiem viņai piedzima nedzīvs bērns, — viņš atbildēja.

—  Vienalga, lai atnāk. Tas ir tikai sākums.

Es veicu dziļāku diagnostiku un redzēju jaunās sievietes laukā deformācijas, kādas izsauc viens no vissmagākajiem augstāko likumu pārkāpumiem. Manā priekšā bija klasisks piemērs tam, ko sauc par izmirstošu dzimtu.

—   Tu zini, ka pa mātes līniju dzimtu nomāc lāsts? — es jautāju.

—  Jā, kāda zīlniece par to teica.

—   Bet cēloni nosauca?

—   Nē, viņām jau ar cēloņiem pašvaki.

—   Steidzami savāc visus radiniekus pa mātes līniju! Bērnu nāve, neizārstējamas slimības, smagas nelaimes jūsu dzimtā rodas no viena cēloņa.

Nākamajā dienā manā priekšā sēdēja visi radinieki. Es atainoju to, kas ar viņiem notiek.

—   Jūsu vectēvs pa mātes līniju sievas gaidību laikā izdarīja pārkāpumu, par kuru maksā visi viņa pēcteči. Viņš atteicās no bērna piektajā sievas gaidību mēnesī. Kāpēc tik bargs sods par to? Piektajā grūtniecības mēnesī bērns ir absolūti vienots ar Dievu un Visumu. Tā kā normālai dzīvei cilvēkam periodiski vajag būt kontaktā ar Visumu, viņš pielieto savā laukā iekodētās piektā mēneša atmiņas. Ja tēvs vai māte šajā laikā atteikušies no bērna, bet karsta strīda laikā tas var notikt neapzināti, automātiski, tad bērns mantojumā saņem ne tikai savu bērnu, bet arī Visuma iznīcināšanas programmu. Sūna nes organisma iznīcināšanas programmu. Organisms uz to atbilstoši reaģē. Nobloķēt šo programmu var tikai centieni pēc Dieva un mīlestības pārpilnības. Ja cilvēks to nedara, dzimtas sairums ir neizbēgams.

Es redzu, kā manā priekšā sēdošie cilvēki domās pievēršas Dievam, redzu, kā izlīdzinās, aiziet no viņu biolauka lāsta struktūras. Un kārtējo reizi pārliecinos, ka ārstēt vajag pirmām kārtām — ar izpratni.

Mūsu bērniem tagad ir desmitiem reižu lielākas enerģētiskās iespējas nekā mūsu senču bērniem dažas paaudzes iepriekš. Taču mēs pārāk maz uzmanības veltām viņu garīgajai attīstībai: tiekdamies pirmkārt uz profesionālo orientāciju, uz savu bērnu nākotnes materiālo labklājību.

—   Nesen paziņai, talantīgai ekstrasensei, gadījās nepatikšanas — paralīze sunim, viņam nekustējās pakaļējās kājas. Viņa lūdza palidzēt atrast cēloni. Tas, ko es ieraudzīju, bija satriecoši: sieviete bija trešajā grūtniecības mēnesī, kad bērns, precīzāk — auglis, bija kļuvis greizsirdīgs uz māti suņa dēļ, ieslēdzot dzīvnieka iznīcināšanas programmu. Es izsekoju cēloni bērna paaugstinātai agresijai, māte aizlūdza par viņu, un nākamajā diena suns bija vesels.

—   Jūsu bērnam ir ievērojamas spējas, — es skaidroju paziņai, — tās nav aizsargātas ar pareizu orientāciju. Jums nepieciešams katru dienu aizlūgt par to, lai bērns kļūtu labestīgs un vairāk mīlētu Dievu nekā zemes labumus. Vajadzētu uzmanīgi pārskatīt visu savu dzīvi un izmainīt attieksmi pret daudz ko. Ja tagad neizdosies mainīt bērna garīgumu, tad var izrādīties, ka viņa izteiktās spējas aizbloķē biolauka pašregulācijas sistēma un viņam būs lieli sarežģījumi dzīvē. Uzlieciet uz vēdera Bībeli, un paskatīsimies, kā bērns uz to reaģēs: ja slikti, tad stāvoklis nopietns.

Par laimi, bērns Bībeli uztvēra labi — taisnība, Jauno Derību labāk nekā Veco. Pētījumi parāda, ka pirms dzimšanas bērns aktīvi sadarbojas ar apkārtējo pasauli un viņa garīgo un fizisko butibu visstiprāk ietekmē mātes ētika un garīgums. Piektajā grūtniecības mēnesī bērns ir vienots ar Dievu un no viņa saņem savas spējas. Trešajā ceturtajā mēnesī sieviete iztur pārbaudījumus, tie var izpausties visda- žadakajās formās, bet no to rezultāta atkarīgs topošā bērna raksturs un dzīve. Galvenais, lai orientācija uz garīgām vērtībām vienmēr būtu nozīmīgāka par visu pārējo.

Pie manis griezās pazīstama ārste. Es izārstēju viņas bērnu no diatēzes, norādot uz cēloni — viņas pārkāpumu pret Visuma likumībām dažus gadus pirms bērna dzimšanas. Tagad viņa katram gadījumam gribēja pārbaudīt, vai nav jaunu pārkāpumu. Es ieraudzīju viņas biolaukā spēcīgas struktūru deformācijas, kuras negatīvi ietekmēja viņas likteni. Likumu pārkāpums norādīja, ka viņa ar saviem vārdiem nogalinājusi mīlestības jūtas otrā cilvēkā, no tā viņai un bērnam var būt nopietnas nepatikšanas. Sieviete nevarēja atcerēties, un apmēram stundu mēs meklējām iemeslu, kurš izrādījās šāds.

Sievietei bija pazīstams jauns cilvēks, ārsts, viņi bieži tikās, un reiz viņš atnāca kopā ar meiteni, kurā bija iemīlējies. Pavērojusi meiteni, sieviete sacīja:

—  Tu ar viņu nedzīvosi, viņa pametīs tevi. Viņai vajadzīgs ne tāds vīrs kā tu.

Pēc kāda laika jaunie ļaudis tiešām izšķīrās: sieviete neapzināti bija paziņam devusi mīlestības jūtu nomākšanas programmu. Pēc tam ar jauno cilvēku tas atgadījās daudzkārt, vienreiz gūtā programma darbojās viņa laukā, izpostot attiecības ar sievietēm.

Mēs bieži neaizdomājamies, cik viegli varam pāri nodarīt cilvēkam un — vienlaikus — arī sev. Jo nevainīga, no ikdienības redzes viedokļa, sievietes piezīme kaitēja vismaz trim cilvēkiem: paziņam, viņai, viņas bērnam, bet šī ķēdīte varēja turpināties arī tālāk.

Nesen, analizējot sievietes saslimšanas cēloņus, es redzēju biolauka struktūrās lāstus no mātes puses.

Sievietes veselību tas īpaši neietekmēja.

—   Jums ar māti bija konflikti 1972. gadā?

—   Jā, viņa bija neapmierināta ar to, ka es precos.

—   Viņa bija pret?

—  Kategoriski. Bet es teicu, ka apprecēšos katrā zinā.

Es izpētu karmiskās struktūras un redzu dīvainu ainu.

—   Lūdzu jūs nebrīnīties. Jūs esat kaut ko dzirdējusi par iepriekšējām dzīvēm?

—  Jā.

—   Iepriekšējā dzīvē jūs nomirāt no vēža. Jūsu tagadējais vīrs iepriekšējā dzīvē bija jūsu līgavainis. Jūsu māte bija jūsu māte. Un pēc viņas gribas jūs atteicāties no viņa un neapprecējāties, kaut arī viņu ļoti mīlējāt. Sajā dzīvē jums bija dots tas pats pārbaudījums, un jūs to izturējāt. Tāpēc viss izdevās laimīgi, un pat mātes netīšs lāsts jūs neskāra. Bet māte, lūk, neizturēja atkārtoto pārbaudījumu. Kategoriski protestējot pret jūsu mīlestību un laulību, viņa savu kļūdu atkārtoja. Kad šūna cīnās ar organismu, mēģina to pakļaut sev — tā pārtop vēža šūnā.

Sieviete padomā, pēc tam saka:

—   Bet ziniet, 1975. gadā mana māte nomira 110 sarkomas.

Sajā mirkli es domāju par cilvēci, par to, ka mēs ar savu pragmatismu, piezemētību pēdējā laikā arvien vairāk sākam atteikties no dievišķajām jūtām.

Galvenā iedzimtā informācija tiek nodota ne tikai ģenētiski, bet arī caur biolauku. Māte biolauka ziņā nesaraujami saistīta ar bērnu, tāpēc mātes emocijas aktīvi iedarbojas uz viņu. Ja tas ir naids, šķiršanās no mīļotā cilvēka — bērnam tā ir katastrofa. Sievietes negatīvā biolauka struktūra nosaka daudzas turpmākās nelaimes bērniem.

Es analizēju savas pacientes pārkāpumus mīlestības saglabāšanā un saku:

—  Jūsu meitenēm tik stipra nosliece uz negatīvām programmām, ka var būt neauglība.

—   Bet pēc horoskopa viņām jābūt neauglīgām, — atbild viņa.

—   Astroloģija ir sekundāra, bērna dzimšanas laiku nosaka viņa biolauka struktūra, tā ir — karma.

Darba procesā man bija iespēja pārliecināties, ka horoskopa pareģojumi var tikt izmainīti pēc zināmiem priekšnosacījumiem. Man piezvanīja televīzijas korespondente ar lūgumu tikties. Viņa izrādījās brīnišķīga sarunu biedre un ļoti uzmanīga klausītāja. Viņas jautājumi palīdzēja man sistematizēt pētījumu procesā uzkrātos materiālus, bija patīkami sarunāties ar cilvēku, kurš samērā profesionāli orientējas bioenerģētikas problēmās, bet no uzstāšanās es atteicos, lai izvairītos no ažiotāžas un turpinātu savus pētījumus.

Nepaspēdami apspriest visus jautājumus, mēs norunājām tikties nākamajā dienā. Bet te nu sākās kaut kadas neveiksmes. Mēs gaidījām viens otru apmēram stundu dažādās vietās pilnā pārliecībā, ka norunāts tikties tieši šeit. Situācija bija absurda, korespondente zvanīja man, es centos viņu atrast viesnīcā, un tikai stundu pirms viņas aizbraukšanas mēs satikāmies. Sieviete bija sašutusi un ar milzīgu piepūli apspieda aizvainojumu, tas viņai izdevās, un vēlāk mēs periodiski sazvanījāmies.

Kādā no sarunām viņa ieminējās, ka pēc horoskopa viņai pēc dažiem gadiem jāmirst. Es sāku analizēt viņas karmiskās struktūras.

—   Spriežot pēc informācijas, kuru es saņēmu, jums uzreiz pēc dzemdībām nomirst bērni. Slimā zona — galva. Tas aizsāks veselu rindu slimību un nelaimju, to skaita arī psihes traucējumus, un diemžēl beigsies ar nāvi divus gadus pēc bērna bojāejas.

—   Tātad horoskopa pareģojumiem ir taisnība? — viņa jautāja ar manāmu slēptu satraukumu balsī.

—   Problēma nav horoskopā, bet jūsu enerģētiskajā konstrukcijā, jeb citiem vārdiem — karma. Zvaigznes nosaka jūsu likteni, tāpēc ka jūs piedzimāt noteiktā brīdī, saskaņā ar jūsu enerģētisko konstrukciju. Ja jūs ar garīgo attīstību centieniem pēc Dievišķā izmainīsiet savu enerģētisko konstrukciju, izmainīsies arī jūsu karma un liktenis.

Es izskaidroju galvenos pārkāpumus, kuri traucē atjaunot sievietes biolauka struktūras harmoniju, veicu vajadzīgo korekciju. Viņa bija stāvoklī. Pēc kada laika jutu, ka pār viņu savelkas nopietnas briesmas un piezvanīju.

—   Ja jūs nevarēsiet atteikties no aizvainojuma pret vīru, ieslēgsies karmas mehānisms. Trešajā ceturtajā grūtniecības mēnesī jūs izturējāt pārbaudījumu, spējāt nobloķēt aizvainojumus un pretenzijas pret virii, bet tagad situācija ļoti bīstama gan jums, gan bērnam. Aizmirstiet par sadzīves loģiku, ja gribat būt vesela un laimīga.

Kādu laiku es distancēti novēroju viņas biolauku, tas palika harmonisks un stabils. Pēc bērna piedzimšanas laimīgā māte man piezvanīja.

— Jums bija taisnība, bērns gandrīz aizgāja bojā, viņš piedzima ar nabassaiti ap kaklu, kā teica ārsti.

Bet vēl brīnumaināks apstiprinājums parādījās pēc trim mēnešiem, bērnu izmeklējot. Bērnam izrādījās mikroskopisks asinsizplūdums smadzenēs. Ja pretenzijas un aizvainojumi nebūtu laikā novērsti, tad notikumi varētu attīstīties pēc horoskopa paredzētā scenārija. Mīlestības un piedošanas loģika ir augstāka par jebkuru astroloģiju un zīlniecību, centieni pēc harmonijas, labestības, Dievišķais var pārspēt negatīvo karmu.

Topošā bērna raksturs un liktenis veidojas vecāku informatīvi enerģētiskajā laukā jau pirms viņa ieņemšanas. Ieņemšanas brīdī tie jau pastāv un nosaka bērna nākotni, un tāpēc, ja vecāki šaubās, vai bērns viņiem vajadzīgs, notiek uzbrukums šīm struktūrām, to deformācija un pat daļēja iznicināšana. Galēji nelabvēlīgi gaidāmā bērna lauka struktūras ietekmē strikts viņa dzimuma plānojums, kāda no vecākiem noliegsme pret dēlu vai meitu. Pat šaubas par bērna vēlamību, nerunājot jau par centieniem atbrīvoties no viņa, — tas ir postījums viņa liktenim, laimei, veselībai, saskarsmes un vienotības struktūrām ar cilvēkiem.

Piecpadsmitgadīga meitene paziņoja: «Bet es negribu bērnu.» šo programmu nostiprina emocionāli, bet pēc dažiem gadiem viņai var piedzimt smagi slims bērns, un vainīga pie tā būs viņa pati, pilnīgi nenojaušot, ka tas ir kaut kad pārsteidzīgi izsacīta paziņojuma rezultāts.

Vecāki gaidīja dēlu, bet piedzima meita. Diennakti viņi pārdzīvoja, pēc tam samierinājās, tagad ļoti mīl meiteni, tikai viņa bieži slimo. Dubultā iznīcināšanas programma, tēva un mātes radīta, nekur nepagaist, bet godprātīgi darbojas bērna biolaukā.

Gaidību laikā vīrs apvainoja sievu, viņai uzzibsnīja doma: «Veltīgi es nolēmu radīt bērnu.» Pēc tam viņš ne reizi vien viņu apvainoja, un sieviete negribēja vairs dzīvot tādu «laimīgu» dzīvi. Tas viss palika maigajā, neaizsargātajā topošā dēla laukā. Tagad viņš tiek indēts ar zālēm, iepazinies ar daudzām slimnīcām, bet veselība neatjaunojas.

Ļoti nozīmīgi bērna slimības laikā radīt priekšnoteikumus, lai viņš izveseļotos. Ko tas nozīmē? Vecākiem vispirms jādomā par bērna garu, bet pēc tam par ķermeni. Tāpēc bērna pārbarošana ar zālēm un ēdieniem var viņam tikai kaitēt.

Nesen es sarunājos ar tēvu, kura meitenīte gandrīz nomira smagas slimības laikā. Es paskatījos bērna lauku pirms un pēc slimības un biju ļoti izbrīnīts. Varenās deformācijas, kas izsauca slimību, gandrīz pilnībā izzudušas. Es sāku meklēt cēloni tādai sekmīgai izārstēšanai, un cēlonis izrādījās tēva mīlestība uz meitu. Vairums atteikšanos no Visuma, iznīcināšanas programma bija neitralizēta ar mīlestību. Bet tieši mīlestība, nevis pieķeršanās. Mīlestība var izārstēt, pieķeršanās — tikai kaitēt. Tāpēc ļoti daudz kas bērnu slimības laikā atkarīgs tio vecāku uzvedības, ētikas un pat uztura. Atteikšanās no gaļas, alkohola, delikatesēm, pārēšanās vecākiem nepieciešama pat vairāk nekā bērnam. Jebkuri aizvainojumi un pretenzijas vienam pret otru un apkārtējo pasauli jāpārvar. Vecāku garīgā pārvērtība — tā ir arī viņu bērna gara un ķermeņa pilnvērtība. I.ai pasargātu bērnu no slimībām un nelaimēm, vecākiem jāsaprot galvenais — bērnam jābūt garīgi veselam.

Man pretī sēž jauns cilvēks un izklāsta savas problēmas. Pirms diviem gadiem viņam stipri sāka sāpēt kājas, un viņš sāka apmeklēt masāžu — speciālas vannas. Vairākus mēnešus pēc nozīmētajām procedūrām kājas pārstāja sāpēt, bet strauji pasliktinājās redze. Gadījums bija tipisks: atteikšanās no bērna — pirms ieņemšanas vai gaidību laikā, vārdos, domās, rīcībā — deformē biolauka struktūras trīs zonās: galvā, pirmajā čakrā un kājās. Sajā gadījumā bija spēcīga pārkāpumu sakritība pa tēva un mātes līniju, tāpēc lauka deformācija kāju rajonā pēc tradicionālās ārstēšanas pārgāja uz nākamo zonu —

galvu. Process, kurš agrāk ilgtu desmitiem gadu, tagad notika mēnešos. Tas ari ir cēlonis neizpratnei, kuru pārdzīvo mediķi pēdējā laikā. Agrāk, kad slimība paspēja lokalizēties vienā vietā, to ilgi ārstēja un cilvēks «izveseļojās» (kaut gan īstenība slimība pāriet uz citu orgānu, tajā uzkrājoties lēnam), bet pašlaik cilvēces piesārņotā karma sniedz citu ainu. Slimība vairs asi nelokalizējas vienā vietā, ārstējot tā «peld» pārmaiņus pa dažādiem orgāniem. Slims ir ne vairs atsevišķs biolauka sektors, deformēts ir viss lauks. Orientācija uz fizisko ķermeni, uz sekām, nevis uz cēloni, ir bezjēdzīga un bīstama, kā bezjēdzīga ir milzīgu līdzekļu tērēšana cīņai ar slimību, nevis ar tas izraisītājiem — cēloņiem. Tā nav mediķu vaina; cilvēces domāšana ir nepilnīga un bērnišķīgi stūrgalvīgi apstājas pie sekām, negribot saredzēt cēloņus. Visi mēs aizrautībā ar civilizācijas labumiem paliekam bērni, kuriem spilgti krāsota rotaļlietiņa ir daudz svarīgaka par dzīvei nepieciešamām lietām.

Agrāk reliģija deva cilvēkam pareizus uzvedības stereotipus, viņš zināja: «Viss ir Dieva varā.» Tas bija brīnišķīgs negatīvo zemapziņas ietekmju bloķē- jiims uz cilvēku un apkārtējo pasauli. Cilvēks varēja iejaukties notikumu gaitā, tiem pretoties personisko interešu dēļ, bet viņa dvēseles pienākums bija saglabāt harmoniju ar apkārtējo pasauli, jo dvēsele ir lauks, un tieši smalkajā lauka līmenī tā savienojas veselumā ar Visumu.

Dažkārt apstiprinājums tam, ka mēs esam tālu no daudzu savas dzīves notikumu cēloņu izpratnes, nāk pilnīgi negaidīti.

Kādas slimnīcas galvenais ārsts bija iepazinies ar galvenajām biolauka pašregulācijas sistēmas atziņām, bet nesteidzās tās pielietot savā praksē. Taču reiz, kad slimības laikā viņam vairākas dienas bija ļoti augsta temperatūra, kuru nevarēja nodzīt ne ar kādiem līdzekļiem, viņš atcerējās par maniem pētījumiem un sāka domāt: «Dievs., es smagi esmu vainojams pie kaut kā. Es neapzinos, ko sliktu esmu izdarījis, nespēju pašlaik atrast cēloni, bet piedod man šo vainu. Atļauj man to izprast un turpmāk tamlīdzīgas kļūdas nepieļaut!» Pēc pāris stundām temperatūra jau nokritās līdz 37,2 grādiem.

Lasītājam var izveidoties visai pesimistisks noskaņojums un rasties doma, ka, tā kā negativās rīcības uzkrājums turpinās, cilvēces stāvoklis ir briesmīgs un bezcerīgs. īstenībā šis stāvoklis ir labāks, nekā var likties no pirmā acu uzmetiena, tātad pastāv karmas bloķēšanas un attīrīšanas mehānisms. Vajadzīga tikai izpratne par to, ka ikviens cilvēks un jebkurš notikums, kas mūs izsit no līdzsvara, ir Visuma daļa, tāpēc iekšējam noskaņojumam vienmēr jābūt maksimāli pietuvinātam samierināšanās jūtām. Jo smalkāks ir lauka līmenis, jo mazāk tas atkarīgs no mūsu personības, jo tālāk tas ir no ķermeņa loģikas. Katrs cilvēks var palīdzēt pats sev — vispirms ar pareizu uzvedību, pareizu attieksmi pret pasauli, uzturu. Un vēl viena ļoti nozīmīga īpašība — mērķtiecība.

Septiņdesmito gadu sākumā mēs ar grupu devāmies augšup pie Gegskas ūdenskritumiem Ričas ezera rajonā. Gājām nesteigdamies, vienmērīgi. Pēc minūtēm četrdesmit bijām tikuši augšā un piegājuši pie kraujas malas. No milzīga augstuma es ieraudzīju noieto ceļu, šauriņo taku, no kuras sākās mūsu kāpiens augšup. Man radās asociācija ar cilvēka dzīvi, un es skaidri apjautu, ka nesalīdzināmi vairāk cilvēks var sasniegt ar pastāvīgu, nepārtrauktu tiekšanos, nevis ar atsevišķiem, īslaicīgiem izrāvieniem.

Pats efektīgākais karmas bloķēšanas un attīrīšanas mehānisms ir nepārtraukta ticība garīgai pilnveidošanai. Tagad daudz runā par nepieciešamību atgriezties pie Dieva. Sakot: «Es ticu Dievam,» — un dodoties uz baznīcu, cilvēks var palikt ļoti tālu no saskarsmes ar Dievišķo. Ticība Dievam — tas ir process, kurā apvienojas garīgais un fizioloģiskais.

Tas uzskatāmi redzams vienkāršā piemērā. Ja šūna sākusi darboties disonansē ar organisma uzdevumiem, tikai savā labā, tad sākas sairuma un piesārņošanās process. Lai atjaunotu vienotību ar organismu, nepietiek tikai ar vēlēšanos vien, nepieciešams arī ritmisks, saspringts darbs, attīrot šūnu un atjaunojot harmoniju.

Cilvēces dvēsele un gars ir neticami «piesārņoti», organisma smagf slimajām šūnām jāatmirst, un tie procesi, kurus mēs pašlaik redzam, liecina par šī darba sākumu. Neapsīkstošs, apzināts darbs gara un ķermeņa pilnveidošanā ir vienīgais glābšanās ceļš. Vajag tiekties, censties, pielikt pūles ik dienu un ik stundu, cīnīties ar sevi, sasniegt kaut ko, bet atcerēties, ka rit mēs varam rezultātus neredzēt un vajadzēs atkal no jauna cīnīties. Nekādas pašapmierinātības, ne augstprātības nedrīkst mūsos būt . ..

«Ja sirds saglabā augstprātību, nosodījumu un ļaunumu, vienalga, stāv no Dieva tālu,» teica tēvs Meņs vienā no saviem sprediķiem.

Ko nozīmē samierināšanās no enerģētiskā viedokļa?

Cilvēks, lēnprātīgi uzņemot jebkurus dzīves par- . baudījumus, ekonomē milzīgu daudzumu spēku, kurus nevajadzētu tērēt neauglīgām pretenzijām pret radušos situāciju. Sī rezerve tiek izlietota garīgām izmaiņām, pašattīstibai.

Man bieži jautā, vai var uzlabot bērnu spējas, paaugstināt sekmību. Nevēlēšanās mācīties bērniem rodas ļoti vienkārši. Grūtniecības laikā māte atsakās no jūtām pret vīru, bērnu vai apkārtējo pasauli. T;<s veido atteikšanās programmu no Visuma informatīvā lauka. Tā bloķē bērna iespējas darboties ar informāciju. Bērnam grūti mācīties, un viņš to negrib darīt. Mīlošai mātei, kura neļauj sev vai kādam citam šaubīties par mīlestības jutām un vienotni ar Dievišķo, dzimst talantīgi bērni. Tātad bērnu spējas — tā ir vecāku un radinieku ētika.

Es konsultēju bērnu, kuram bija paaugstināta zemapziņas agresija. Vainīga pie ta tēvamāsa, tante. Pirms bērna piedzimšanas viņas rīcība bija neētiska. Luk, kāpēc vienmēr pastāvējis dzimtas goda jēdziens, tas bāzējas uz bioenerģētikas likumiem. Tieši dzimta, pamatā līdz ceturtajam augumam, atrodas ciešā biolauka vienotībā.

Vai vārds ietekmē bērna likteni? Kad vecāki izvēlas vārdu, tas nostiprinās bērna karmā un iedarbojas uz viņa biolauka struktūrām. Ir neitrāli vārdi un ir labvēlīgi, pozitīvi ietekmējoši — enerģētiski to var pārbaudīt.

Dažkārt noskaidrojas, ka vārds, kurš nostiprinājies karmā, neatbilst vārdam, kurā cilvēks nosaukts. Pirmo reizi es ar šādu faktu sastapos, kopā ar kādu māti analizējot viņas dēla Jurija problēmas. Visu laiku kaut kā iznāca, ka viņam vajadzētu būt citam vārdam.

_— Jā, mēs sākumā viņu gribējām nosaukt par Artūru, bet pēc tam nosaucām par Juriju, — saka māte.

Skatos enerģētiski: zēna karmiskais vārds ir Artūrs.

Vārds apzīmogo cilvēka enerģētiku un ir atkarīgs no tā cilvēka karmas, kura vārdā bērns nosaukts. Agrāk bērniem deva svēto vārdus ne tāpat vien. Svētā gaišā, tīrā karma savienojas ar bērna karmu, aizsargā viņu un iedarbojas uz viņu. Nosaucot bērnu radinieka vārdā, mēs riskējam, tāpēc ka viņa kļūdas un netikumus vajadzēs atpelnīt bērnam, kas kopā ar vārdu saņēmis daļu cilvēka karmas. Tāpēc, dodot bērnam zemes cilvēka vārdu, nepieciešams nobloķēt karmas negatīvo daļu, domās lūdzot Dievam tā cilvēka vārdā, kuram par godu bērns nosaukts, lai vārdā ietvertos tikai tas, kas gaišs, pievērsts mīlestībai, vienotībai, cēlsirdībai, labestībai.

ļoti pārliecinošu apliecinājumu tam, cik esam cits par citu atbildīgi, dzirdēju kādā no pilsētām. Pēc lekcijas pie manis pienāca sieviete ap gadiem četrdesmit un izstāstīja sekojošo. Viņai jau bija paaugušies bērni, kad viņa nolēmusi dzemdēt vēl vienu bērnu. Droši vien augstāko likumību pārkāpumu viņai bija ne mazums, tāpēc bērns piedzima un drīzumā nomira. Viņa pat neapglabāja to, atstāja dzemdību namā un, ne vārda neteikusi, aizbrauca. Bet pēc mēneša viņai nomira viens radinieks, pēc tam otrs, tad trešais. Pilsētiņa neliela, draugi sāka meklēt, kas varētu izskaidrot cēloni un palīdzēt ģimenei. Aizbraukuši pie zināmas večiņas, kura sacījusi, ka neko nevar darīt — visai dzimtai jāiznīkst pilnībā. Atstājot slimnīcā savu bērnu, sieviete izdarīja tādu pārkāpumu, ka atmaksu noņemt nav iespējams.

Mīlestība uz bērniem pieskaitāma pie augstākajām Visuma jūtām, un tāpēc ikviena šis mīlestības pārkāpuma forma, izpaužoties kā atteikšanās no bērna, nevēlēšanās gūt bērnu vai būt stāvoklī, nemaz nerunājot par grūtniecības pārtraukšanu, īpaši ar lielu laiku un no miļotā cilvēka, ne tikai rīcībā, vārdos, bet pat domās — var novest pie ļoti smagām sekām.

Pie manis griezās divi pacienti; sievietei — olnīcas cista, vīrietim — stipras sāpes jostas apvidū, prostatīts. Abiem slimības saistītas ar pirmās čakras enerģētiskajiem traucējumiem. Cēlonis viens un tas pats. Sieviete draudzenei ieteikusi izdarīt abortu, vīrietis uzstājis, lai viņa sieva pārtrauc grūtniecību. Tā ir vārdos izteikta domu vēlme iznīcināt topošo cilvēku — likumu pārkāpums, par kuru cilvēks maksā ar savu veselību un likteni.

Jaunai, skaistai sievietei lauka struktūru deformācijas galvas apvidū un vēdera lejasdaļā. Tās ir turpmākās ginekoloģiskās saslimstības. Tās uzsāka darbību, kad viņai radās domas par pašnāvību. Pēc tam, kad bija pārtraukta grūtniecība un pieķeršanās mīļo tajam cilvēkam nomākta, sākās šī procesa aktivizācija.

Es ar satraukumu domāju par to, kas ar mums no tiks pēc dažiem gadiem. Mēs esam absolūti analfabēti. Meiteni ārstēs ar tabletēm, un, pat ja viņu ievietotu pasaules labākajās klīnikās, neviens viņu neizārstētu, tāpēc ka slimības pamatā ir dvēseles un gara saslimstība. Cilvēks, kurš nogalinājis sevī mīlestību, nevar tikt izārstēts ar tabletēm.

Jaunai sievietei smaga ādas saslimšana. Es viņai stāstu cēloni:

—   Jūsu vecmāmiņai grūtniecības laikā bija vēlme nogalināt bērnu, pārtraukt grūtniecību.

—   Nevar būt, — atbild sieviete, — vecmāmiņai seši bērni nomiia, un tikai septītais dzīvs palikušais bērns bija mana māte.

Skatos bērnu nāves cēloņus. Vecmāmiņa kaut kāda iemesla dēļ nevēlējās pirmo grūtniecību, ļoti stipri nevēlējās. Viņas laukā izveidojās aizsākušās dzīvības iznīcināšanas programma; reiz pārdzīvotās spēcīgās naida jūtas pret gaidāmo bērnu atradās zemapziņā un katru gaidību laikā ieslēdza bērna iznicināšanas programmu. Neraugoties uz vēlāko vēlēšanos gūt bērnus, zemapziņā turpināja darboties iznīcināšanas programma. Man pretī sēdošās sievietes laukā šī programma atrodas zemapziņā, izsaucot nopietnu ādas saslimšanu.

Kārtējā paciente lūdz palīdzēt dēlam.

—   Dēlam stipri sāp kājas, dažkārt pat kaut kā sa- logās, viņam loti grūti staigāt.

Analizēju cēloni.

—   Piecus gadus pēc jūsu dzimšanas jūsu mātei bija nevēlama grūtniecība, viņa centās izraisīt abortu, lietoja kaut kādas indīgas vielas. Tas nepalīdzēja, bērns piedzima, taču nevēlēšanās dzemdēt, mēģinājums uzbrukt dzīvībai un mīlestībai veidoja mātes biolauka deformācijas, kuras izkropļoja un postīja jūsu biolauka strukturas piecu gadu vecumā, un jūs kā dēls, tās saņemot, jau fiziskajā līmenī maksājat ar kāju slimību. Sievietes uzvedība vismaz piecus gadus pirms bērna radīšanas gaidību laikā, tāpat arī laika periodā no tā piedzimšanas līdz dzi- mumbriedumam stipri ietekmē viņa likteni un veselību. Viens no to negatīvo programmu bloķēšanas paņēmieniem, kuras mūsu senči ieslēguši mūsu zemapziņā, ir sievietei grūtniecības laikā atcerēties radinieku rīcību un uzvedību.

Sieviete stāsta par savu dzīvi, pareizāk sakot, stāstu es, bet viņa apstiprina.

—   1957. gadā jūs pārtraucāt grūtniecību, pēc tam sākās veselības pasliktināšanās.

—  Jā, pēc aborta liktenis it kā aizgāja šķērsām, saslimu ar tuberkulozi.

—   Pēc pieciem gadiem jums piedzima meita?

—   Jā, pēc meitas piedzimšanas veselība uzlabojās, tuberkulozi izārstēju, toties bērnam bija spēcīga diatēze, pēc tam dažādas ādas slimības.

Daudzas sievietes zina, ka viņu veselība uzlabojas pēc bērnu piedzimšanas. To izskaidroja ar atjaunošanos, kas notiek grūtniecības laikā, kad organisms aktivizējas. Protams, mīlestība, kuru māte izjūt pret bērnu, uzlabo viņas lauka struktūras un fizisko pašsajūtu. Bet ir vēl viens cēlonis, par kuru [audis nenojauš. Māte savas slimības nodod bērnam — tātad mātes veselības traucējumi, ar kuriem viņa atpelna savu karmu, pāriet uz bērna biolauku, un bērns sāk slimot. Karma tiek sadalīta starp māti un bērnu. Kas vispirms norāda par nelabvēlīgām struktūrām bērna laukā? Diatēzes, alerģijas, bieži plaušu karsoņi, bērnībā nieru slimības. Bērnu saslimstība — tās ir lauka struktūru deformācijas, kas saņemtas no vecākiem.

Sarežģītus pacientus es «vadu» pastāvīgi, distancēti viņus kontrolēju. Tas nepieciešams, lai pilnībā aptvertu slimības un to cēloņu ainu. Iedarbība un apjēgsme iet blakus. Dvēseli grūtāk ārstēt nekā ķermeni. Kad nepieciešams palīdzēt bērnam, kuram deformēts raksturs un liktenis, bieži nākas kā ar pieri lauzties sienā. Tādos gadījumos asi izjūtu metodes un personiski sevis kā dziednieka, filozofa nepilnvēr- tību. Toties pēc ilgā darba var nākt apskaidrība — un var veikt vēl vienu soli metodes attīstībā.

Nesen paziņa palūdza paskatīties viņas draudzenes dēlu. Zēnam 2,5 gadi, bet jau neticami skarbs raksturs. Ikviena vēlēšanās nekavējoties jāizpilda, pretējā gadījumā mantas lido uz vecāku vai svešu ļaužu galvām. Pie tam viņš |oti uztraucas, ja netrāpa.

Nesen vectētiņš piesolīja zēnam: «Ja labi uzvedī- sies — pavizināšu ar mašīnu.» Pavizinaja, pārnāca mājās — bet mazdēls paņēma bērnu mašīnīti un ielaida ar to vectēvam pa aci.

Es uzaicināju uz kopīgu tikšanos zēna tēvu un māti, jo cēlonis ir viņos abos. Viņi atnāca kopā ar zēnu. Pēc piecpadsmit minūtēm bērns darbnīcā visu izsvaidīja, sadauzīja galda lampu, piekļuva magnetofonam un saplēsa kaseti. Pēc tam atrada eļļas krāsas un puslīdz trāpīgi meta ar tām pa galvu saviem vecākiem. Seit bija spēcīgs tēva ģimenes karmas un mātes personiskās karmas uzslāņojums. Grūtniecības laikā vecāki bieži bija strīdējušies un izjutuši naidu viens pret otru, tāpēc iznicināšanas programmu komplekss sāka darboties autonomi un pakļāva bērna apziņu. Nekādi līdzekļi viņa agresiju nemazināja. Pats interesantākais, ka neapzinātas un apzinātas agresijas rādītāji zēnam nebija augsti. Tātad viņa uzvedību noteica vecāku pasaules uzskati, uzvedība un garīgā attīstība dotajā momentā.

Vecāku slēptie aizvainojumi un pretenzijas vienam pret otru nosaka bērna uzvedību, un attīrīt viņa karmu vēl nav viss. Pēc diviem seansiem-es saredzēju bērna biolauka struktūru noturīgu uzlabojumu, garīgo struktūru izlīdzināšanos. Bet reāla atjaunošanās un apziņas izmaiņa notiek tikai mēnešus trīs vēlāk, tāpēc nevar gaidīt acumirklīgu rezultātu. Es brīdināju vecākus, ka desmit, piecpadsmit dienu jānogaida, lai sabalansētos biolauks.

Pēc pitecām dienām piezvanīja paziņa.

—   Zēnam slikti, viņš smok, māte ir panikā.

Runāju ar māti, skaidroju notikuma cēloni.

—  Jūs nekavējoties gaidījāt rezultātus. Dvēseles energoietilpība ir tūkstoškārt lielāka par ķermeņa energoietilpību, tāpēc bērnam nekādu redzamu izmaiņu pagaidām nav. Ceturtajā dienā jūs atļāvātics apvainoties uz mani, tādējādi pārkāpjot augstakos likumus. Bērnam kļuva sliktāk, saprotiet to! Ja esmu sācis ārstēt jūsu bērnu, es izdarīšu visu, kas manos spēkos, lai viņam palīdzētu. Jūsu pretenzijas traucē man, jums un bērnam.

Paiet dažas dienas. Māte atnāk pie manis, un es viņai skaidroju:

—   Katrs cilvēks šajā dzīvē piedzimst tādēļ, lai, pārvarot zemes kārdinājumus un nelaimes, attīstītu un pilnveidotu savu dvēseli, savu garu. Katram ir savs galvenais pārbaudījums dzīvē, tas, kas pastāvīgi par sevi atgādinās. Iepriekšējās dzīvēs jūs darījāt pāri savam vīram, dēlam un tēvam. Burtiski bra- dajāt viņus kājām. Tāpēc jūs piedzimāt ģimenē, kurā ir analoģiskas karmiskās programmas. Tas jūsu programmas pastiprina, un jūsu uzdevums — tās nobloķēt. Galvenais pārbaudījums jūsu dzīvē būs apvainojumi no vīra un dēla. Dēls jau to aktīvi dara. Ari vīra programma var ieslēgties vēl spēcīgāk. Ja spēsiet izturēt, neapvainoties uz viru un dēlu — karma noslēgsies, pārbaudījumi beigsies, viss būs lieliski. Nespēsiet — ģimenes nelaimei pievienosies slimības un tālākās nepatikšanas. Sieviete bezcerīgi raugās sev priekšā, bet es turpinu:

—  Galvenais jūsu dzīves kārdinājums būs vēlēšanās sabradāt, apvainot vīru un dēlu. Ja pratīsiet noturēties — vispirms kļūs labāk dēlam, nepratīsiet — gatavojieties sodam.

Pēc tam es vēlreiz skatos karmiskās struktūrās, ārstēju sievieti, viņas dēlu, un uz kādu laiku mēs atvadāmies.

Pēc dažām dienām atkal zvana paziņa.

—  Slikti gan mātei, gan bērnam, viņam atķal elpas trūkums un krampji.

Cēlonis atkal tas pats. Otrdienas vakarā mātei radās šaubas, vai es spēšu palīdzēt, vai varu izārstēt ari dvēseli, ne tikai ķermeni. Sākās pretenzijas, atteikšanās no Dievišķā, ātru rezultātu, redzama efekta gaidas. Tas uzreiz atspoguļojās bērna uzvedībā: viņš iekoda biedram bērnudārzā. Māte uztraucās un slikti domāja par mani. Biolauka līmenī notika uzbrukums. Tā kā mans biolauks bija sabalansēts, manas vainas šeit nebija, uzbrukums atgriezās atpakaļ uz māti un bērnu.

Es atkal izskaidroju cēloņus un atjaunoju biolauka struktūras.

—  Gribat, es jums došu padomu, kā būt veselai un ilgi dzīvot? Nekad, nevienam un ne par ko neuzstādiet pretenzijas. Ne liktenim, ne Dievam, ne pagātnei, ne ļaudīm. Ārēji izturieties, kā vēlaties, bet iekšēji — jebkuras jūsu pretenzijas ir iznīcināšanas programma tam, kam jūs to uzstādāt. Sūna nevar , - uzstādīt pretenzijas organismam, vadoties no savām personiskajām interesēm. Nevar, jo tā ir organisma iznīcināšanas programma. Tāda šūna tiek atgrūsta, saslimst. Mēs esam pieraduši visiem uzstādīt pretenzijas: valstij, priekšniekam, kolēģiem, tuviniekiem. Paiet dažas dienas. Es interesējos, kāda ir bērna pašsajūta. Māte stāsta, ka nekādu izmaiņu neesot, tomēr, ja parāda siksnu, jau pārstāj mētāt lietas, bet agrāk pat siksna nelīdzēja. Nu, paldies Dievam, biolauks sabalansēts, process nostiprinās. No attāluma vēroju zēnu. Atrodu vēl vienu viņa agresijas cēloni — suicīdu. Vecāku apvainojumi, tātad savstarpējās iznīcināšanas programmas ieslēgušas bērna pašiznīcināšanās programmu no dzimšanas brīža. Lai neaizietu bojā, viņš šo iekšējo programmu pavērš uz āru, un

ta atgriežas pie autoriem.

Pēc korekcijas bērna biolauks kļūst maigāks, siltāks. Šķiet, novērsts viens 110 galvenajiem viņa uzvedības cēloņiem.

Paiet vēl piecas dienas. Sarunājos ar paziņu.

—  Tu zini, māte vakar bija šokā: dēls pienāca viņai klāt un visu vakaru glāstīja viņas roku.

Tādos brīžos es saprotu, kādēļ dzīvoju.

Tagad, kad es ārstēju sievietes, es noteikti skatos viņu bērnus. Trīs minušu saruna var glābt bērnu no ilgiem pārbaudījumiem un slimību gadiem.

Informēju māti, kāds, no mana redzes viedokļa, galvenais pārbaudījums var sagaidīt bērnu, kādas ir viņa vājās vietas.

Man pretī sēdošai sievietei skaidroju, ka viņas dēla slimības cēlonis ir viņas uzvedība grūtniecības laikā. Viņa domāja, ka vīrs no viņas šķirsies, un nogalināja sevī mīlestību pret viņu, radās pat vēlēšanās izbeigt dzīvi. Bērnam vājš kontakts ar Dievišķo, ar Visumu. Tas atsaucas uz viņa psihisko un fizisko stāvokli.

Es izskaidroju cēloņus, brīdinu, ka viņas galvenais pārbaudījums būs saglabāt dievišķās jūtas pret vīru un pret sevi.

—  Jūs pastāvīgi provocēs atteikties 110 Dievišķā, bet jums jānoturas.

—   Bet kā citi dzīvo? — viņa jautā.

—   Citiem ir iekšējā rezerve saiknei ar Dievišķo. Un, lai ari kā viņi ārēji atteiktos, iekšēji, zemapziņā, viņiem ir labs kontakts. Bet jūsu rezerve jau iztērēta, jums nepieciešami apzināti pūliņi. Jūs jau vairākkārt neizturējāt pārbaudījumus. Tieši tāpēc jums ir spēcīga tahikardija, sāpes aizkuņģa dziedzerī, ko- līts, ginekoloģiski traucējumi. Vai es pareizi uzstādīju diagnozi?

—  Jā, — pārsteigti novelk sieviete. — Es biju slimnīcā pirms pusgada.

—   Pašlaik biolauka līmenī jums veidojas dzemdes fibromioina. Ja nomāksiet sevī jūtas neauglīgu pretenziju dēļ, tā var kļūt par realitāti.

—   Bet kā tad cilvēki agrāk dzīvoja?

—   Ziniet, ir teiciens: «Jaunība ēd zelta rausi un domā, ka tada ir dienišķā maize.» Agrāk ar praviešu un svēto pūlēm, ar baušļiem un krietnu uzvedību mēs stingri savienojamies ar Visumu, ārēji maz nopūloties. Tagad to visu nākas nopelnīt mums pašiem ar saviem sviedriem un asinīm.

—   Sakiet — kāds galvenais pārbaudījums gaida manu dēlu, kādas briesmas?

Es skatos karmiskās struktūras.

—  Galvenais pārbaudījums — tieksme pēc alkohola.

Sieviete pārsteigta lūkojās manī.

—  Viņam ir trīs gadi, bet viņš tiešām trīc, kad ierauga alu, un pieprasa, lai viņam to dod. Kā viņam var palīdzēt?

—   Pirmais, kas jums jādara, — jāsabalansē bērna uzturs. Ko nozīmē viņa tieksme pēc alkohola? Pirmkārt to, ka viņš zināmā mērā ir savas vēlmes vergs, nespēj to apvaldīt. Tas notiek tāpēc, ka bērna gars ir piezemēts. Ja gars ir cildens, ķermenis un tā vajadzības tiek kontrolētas. Cilvēks valda pār lietām, nevis lietas pār viņu. Pirmām kārtām neļaujiet bērnam pārēsties. Pārēšanās garu iemīda zemē.

Sieviete skaļi brīnās:

—   Bet es nespēju noturēties, lai viņam ko garšīgāku nepagatavotu. Kad viņš piedzima, visu laiku raudāja, un es viņu pastāvīgi baroju, lai viņš neraudātu.

—   Viņa zemapziņa juta vāju kontaktu ar Visumu, un raudot viņš centās to pastiprināt. Ar lieku piebarošanu jūs radījāt mānīgu komforta sajūtu. Pieradis viņš komforta avotu sāka meklēt nevis garā, bet miesā, miesas prasības pārspēja gara vēlmes. Gars sāka deformēties.

—   Ko darīt?

—   Nepārbarot, nekādā gadījumā nedot gardumus starp ēdienreizēm. Barība jādod minimāli, noteiktās stundās. Mazāk gaļas, jo tā tikpat kā pierado zemei. Barībai jābūt viendabīgai, no augu valsts. Izslēgt jebkādas delikateses, bērnam tās nav vajadzīgas. Bērns pirmām kārtām jāorientē uz g?ra vajadzību apmierināšanu. Minimumu sāls, jo tas krasi paaugstina zemapziņas agresiju.

Nekad neapsoliet pirkt bērnam delikateses vai rotaļlietu. Bērnam jāilgojas pēc garīga apmierinājuma. Apsoliet aizvest uz teātri, muzeju. Cilvēks ilgojas ļoti smalku biolauka struktūru līmenī, un materiālais, pasaulīgais, ievietots tur — ilgās —, tās neticami piezemē. Dāviniet negaidīti. Māte, kura saka: «Ja uzve- dīsies labi, mācīsies labi — nopirkšu tev gan to, gan , šito,» — garīgi padara savu bērnu par vergu, par viņa saimnieku kļūst iekārotais priekšmets, nemanot

viņā radot visa svētā iznicināšanas programmu materiālā labuma dēļ. Tas ari bijis galvenais iemesls iepriekšējo civilizāciju bojāejai.

Bērna garīguma attīstības veicināšana — galvenās zāles pret negatīviem centieniem.

Jūsu uzvedība arī stipri ietekmē bērnu. Nomāksiet dievišķās jūtas pret viru — tas tūlīt atsauksies uz bērnu.

—  Man liekas, ka viņš ir noburts. Viņš pēdējā laikā sācis uz mani stipri dusmoties.

—   Nekādas burvestības, ticiet, nav. Cēlonis ir jūsos. Viņš uz jūsu neapzinātajām pretenzijām reaģē ar apzinātām.

—   Es «Strādniecē» lasīju krievu burvju padomus, kā pieburt otru cilvēku. Runā, ka tas neesot bīstami.

—   Lai pieburtu, vajag cilvēkā nogalināt dievišķās jūtas, kuras viņu sargā, jo pieburšana — tas ir pretdabisks, varmācīgs process, kurš bojā garīgās struktūras. Bet līdz ar to notiek arī likteņa un gara sabrukums tam, kurš piebur. Uz bērnu, īpaši gaidāmo, likteni tas iedarbojas katastrofāli.

Sieviete pamāj ar galvu:

—   Es vienmēr esmu uzskatījusi, ka ar varmācību neko nevar sasniegt.

—   Protams. Bet kas ir buršana? Tā ir dievišķo spēju izmantošana egoistiskos nolūkos, augstāko karmisko struktūru pakļaušana šībrīža faktiskajām interesēm.

Kad atsevišķai šūnai viņas personiskās izdzīvošanas interešu jautājums ir kļuvis nozīmīgāks par organisma interesēm, kad viņa attīstās pēc saviem likumiem, kas ir atšķirīgi no tiem, pēc kuriem dzīvo organisms, tad tas var pāraugt onkoloģiskā procesā.

Ielaušanās biolauka smalkajos slāņos, kur viss ir vienots, ieslēdz ārkārtīgi spēcīgas aizsardzības programmas pret piezemētiem patēriņa mērķiem. Atkarībā no iekļūšanas pakāpes ieslēdzas atsevišķa cilvēka, viņa dzimtas, ļaužu grupas un pat — smagu pārkāpumu gadījumā — visas cilvēces iznīcināšanas mehānisms.

—   Ja sievietei gribas būt kopā ar mīļoto cilvēku, ko tad viņai darīt?

—       Atklāšu jums «šausmīgu noslēpumu». Ar savu garīgo attīstību var ne tikai «pieburt» vīru, bet arī darīt viņu patiesi laimīgu.

Sieviete atvadās, bet es vēl labu laiku novēroju viņas un bērna auras. Biolauks kļūst zeltains, maigs, silts. Rodas sajūta, ka viss dzīvais uz Zemes tagad priecājas par savas daļiņas apgaismību.

Bērnam encefalopātija. Trīs gadus pirms viņa piedzimšanas ģimenē notika smagi strīdi, gandrīz vai šķiršanas. Mātei un tēvam ne reizi vien radusies nevēlēšanās dzīvot. Sis noturīgās pašiznīcināšanās programmas, ko vecāki tik «draudzīgi» veidojuši pirms bērna dzimšanas, atrodas viņa biolauka struktūrā. Pieaudzis cilvēks ir vairāk aizsargāts, un sairuma process notiek ievērojami lēnāk, bet bērns, saņēmis no vecākiem divas spēcīgas pašiznīcināšanās programmas, cieš no encefalopātijas. Māte neizpratnē.

—   Vai tiešām, ja to novērstu, bērns var izveseļoties?

—  Jūsu bērna veselība atkarīga no viņa garīgo struktūru stāvokļa, bet tās ir deformētas. Un, ja tas uzlabosies, — bērns būs vesels.

Sieviete cieš no neauglības. Es veicu diagnostiku. Spriežot pēc enerģētikas, tā ir olnīcu policistoze.

—  Jūsu slimība jūs pati esat vainojama.

Sieviete brīnās.

—   Pirms dažiem gadiem jūs neētiski rīkojāties, tas ir iemesls neauglībai. Jūs nogalinajāt vīrieša, kurš jūs ļoti mīlēja, mīlestību, pie tam ļoti cietsirdīgi un negaidīti. Jums ir noslēgti sakaru kanāli ar Kosmosu, zems enerģētikas līmenis. Jūs varat atccreties, kas notika?

—   Man bija līgavainis, mēs gatavojāmies kāzām, bet es iepazinos ar cilvēku, kurš man ļoti patika, un apprecējos ar viņu. Vai man nebija taisnība? Es vairāk mīlēju to, ar kuru apprecējos.

Izskaidroju sievietei, ka mīlošs cilvēks pārdzīvo tādas jūtas un ka to nogalināšana sevī vai otrā cilvēkā ir smags noziegums.

Pēc vienkāršotas loģikas neauglību var novērst, izdarot operāciju. Tieši ar to nodarbojas mūsdienu medicīna. Taču, sagraujot mīlestību — saskarsmes izjūtu ar Augstāko, ar Visumu —.sieviete ir izpostījusi savas un vīrieša smalkās garīgās struktūras. Šādos apstāk|os dzimis bērns var iegūt deformētas garīguma struktūras. Sievietes organisms to bloķē, negrib radit bērnu, kurš var smagi slimot vai nomirt, vai arī kaitēt citiem. Ja sievietes garīgie parametri būtu zemi, neauglības nebūtu, viņa dzemdētu bērnu ar tumšu karmu. Bet viņas garīgums un aizsardzības sistēma ir pietiekoši attīstīta, lai sajustu, kādas briesmas draud viņas bērniem un mazbērniem. Mēs parasti uzskatām, ka tā ir slimība, un cīnāmies paši ar sevi, cīnāmies ar savu organismu, kurš cenšas aizsargāt savu dzimtu no izviršanas. Es izskaidroju šīs likumsakarības sievietei un redzu, ka viņas biolauka struktūras sāk izlīdzināties.

—   Ko īsti man darīt? — jautā sieviete.

—   Pirmkārt apzināties, ka mīlestības nogalināšana ir noziegums, apzināties nevis ikdienības nozīmē, bet augstākajā, garīgajā. Kad visu sapratīsiet, organismam nevajadzēs pretoties un ieslēgt aizsarg- sistēmu. Pati drošākā gara aizsardzība no sairuma — tā ir rupja ķermenisko struktūru deformācija. To sairums piespiež cilvēku pārnest atbalsta punktu no ķermeņa uz garu, un tas viņu glābj.

«Slimība neļauj grēkot,» sacīts Bībelē.

Es atceros jaunu sievieti ar analoģisku slimību, viņai bija pilnīga ginekoloģisko kanālu necaurlaidība. Cēlonis bija tikai viens — viņas vecvecmāmiņa bija izdarījusi abortu, bet izdarījusi tā, ka garīgo struktūru deformācija vainagojās ar mazmeitas organisma fizisko aizsardzību. Pēc sarunas ar viņu sākās saau- gumu uzsūkšanās. Es rekomendēju sievietei vēlreiz pārbaudīties. Ārsti atteicās viņu izmeklēt, motivējot ar to, ka viņas slimību nevar ārstēt enerģētiski, viņai nepieciešama operācija. Sievietei nācās griezties kooperatīvā, un pēc divām nedēļām viņa atnesa rentgena uzņēmumus. Saaugumi bija pilnībā uzsūkušies.

Līdzīgi gadījumi apstiprina, ka daudzu ginekoloģisko saslimstību aizsākums atrodas biolauka līmenī un bieži ir kā aizsardzība pret nepilnvērtīgu pēcteču radīšanu.

Arvien vairāk, aktīvi sagraujot šo aizsardzību, mūsdienu medicīna, neizpratusi slimību cēloņus, veicina fiziski un morāli dzīvotnespējīgas paaudzes rašanos. Glābjot cilvēku no konkrētas slimības, medicīna atver slūžas negatīvo procesu attīstībai, kuri pazemina cilvēces kopējo imunitāti.

Tas, kas pašlaik notiek ar medicīnu, atgādina līdzību ar stāstu par jātnieku.

Pa ceļu auļojošs jātnieks jautā zemniekam:

—   Kā nokļūt pilsētā?

—   Jus dodaties uz nepareizo pusi, — atbild zemnieks.

—   Nekas, man ir lielisks zirgs!

—   Bet jums vajag jāt uz citu pusi, — atkal cenšas pārliecināt zemnieks.

—   Nekas, man ēdamā krājums ir vairākām dienām.

Jo labāks zirgs jums būs un jo lielāks provianta krājums, jo tālāk jūs būsiet no mērķa.

Jo nozīmīgāka ir zinātniskā medicīnas uzvara, jo apšaubāmāki īstenībā ir šīs uzvaras rezultāti.

Mēs pēc inerces esam pieraduši domāt, ka organisma, ķermeņa, galvenā aizsardzības sistēma ir imūnas šūnas. Mēs aizmirstam vienkāršu patiesību: gars, f dvēsele un ķermenis ir vienoti. Zemapziņa un apziņa ir biolauks, bet fiziskais ķermenis — šī biolauka paveids, tā dialektiskā pretējība. Un augstākā organisma aizsardzības sistēma vispirms ir garīgo biolauka struktūru aizsardzība. Tāpēc, kad organismam ir uzdevums izdzīvot pirmkārt ir jāizdzīvo stratēģiskajām, garīgajām, struktūrām, kuras mūs savieno ar pirmcēloni.

Mēs nedrīkstam aizmirst vēstures mācību. Senajā Spartā bija paradums: ja bērns piedzima slimīgs un vārgs, fiziski vājš, viņu iemeta jūrā, lai saglabātu veselīgu pēctecību.

Bet gala rezultātā valsts aizgāja bojā, garīgi izvirstot.

Filozofija, uztverot cilvēku tikai kā fizisku ķermeni, visu šolaiku medicīnu novedusi līdz vienpusīgai domāšanai. Aizvākt slimo orgānu, iztīrīt, nogriezt, izlīdzināt, iztaisnot — lūk, ārstnieciskās pa- matmetodes. Ja cilvēks būtu tikai ķermenis, tas būtu pareizi, bet cilvēks vienlaikus ir biolauks, pie tam lauks, kas nozīmīgāks par ķermeni.

«Starp cepuri un šņorzābakiem vien viss es neievietotos,» sacīja Volts Vitmens.

Cilvēciskā gara likumi vienlaikus ir arī likumi ķermenim, tikai starp tiem nav striktas kalkulācijas. Cik šie likumi vienoti, tik arī viņi var būt pretēji. Un, kad biolauka, cilvēka gara, jomā sāk ielauzties medicīna, pie tam saglabajot tai raksturīgās ķermeniskās iedarbības metodes—nogriezt, aizvākt, aizšūt—, tas noved pie sākumā nemanāmām, bet ļoti nopietnam biolauka struktūru deformācijām.

To loģika, kuri ārstē ķermeni, ir — vispirms darīt, pēc tam analizēt.

Gara loģika — vispirms analizēt, pēc tam darīt.

Tas, kas notiek mūsdienu medicīnā — hipnoze, psihoterapija, ekstrasensorika —, ir mēģinājums mehāniski savienot ķermeņa loģiku ar gara loģiku. Pēdējā šajā gadījumā iet bojā. Tā kā gara filozofija un loģika ir stratēģija, bet ķermeņa loģika — taktika, tad pašlaik taktiskā šīsminūtes veiksme aizēnoja visu. «Pēc mums kaut vai ūdensplūdi» — miesas loģika. Bet vai kaut kas vēl vispār būs pēc mums?

Mēs iemācījāmies ķirurģiskā ceļā paglābt cilvēkus no tuvredzības, sākām to darīt pēc plūsmas metodes, un ne tikai desmitiem pilsētu mūsu valsti bez lielām problēmām var izdarīt operāciju, bet arī citas valstis var izlietot mūsu palīdzību.

Bet kas ir analizējis šīs «uzvaras» rezultātus?

Tuvredzības cēlonis ir biolauka struktūru izkropļojums galvas rajonā, to izsauc naida jūtas, veidojot cilvēka biolaukā pastāvīgas struktūras. Sīs struktūras, acis operējot, nekur nepazūd, tās turpina graut biolauku, pārvietojas uz citiem ķermeņa orgāniem vai uz cilvēka gara parametriem.

Orgānu izoperēšana vai pārstādīšana arī noved pie līdzīgiem rezultātiem. Labi, ja cilvēks vienlaikus cenšas ārstēt savu garu, cēloni, apjēgt kļūdu, kaut ko izmainīt savā dvēselē.

Vēl sliktāki var būt nemākulīgas enerģētiskās iejaukšanās rezultāti.

A. Tarkovska filmā «Spogulis» ir skats, kurā zēnu ar hipnozes palīdzību atbrīvo no stostīšanās. Es analizēju, kas notiek, tādā veidā ārstējot stostīšanos. Stostīšanās gadījumā cilvēkam ir izkropļoti likteņa

parametri. Pārskatu tos pirms un pēc ārstēšanas. Parametri palikuši bez izmaiņām. Tā kā hipnoze nespēja iedarboties uz slirmbas cēloni, bet tikai to pārvietoja uz citu vietu, tad meklēju, uz kurieni notikusi pārvietošanās. Izrādījās, ka hipnozes iedarbība cēloni bija pārvietojusi uz nākotni un notikusi slimā bērna nākamo triju dzīvju karmisko struktūru pilnīga sagrāve. Vai tā nav katastrofa?

Neatrodot cēloni, slimību var tikai pārvietot vai nu uz citu orgānu, vai uz likteni, vai cilvēka psihi, vai uz viņa nākamajām dzīvēm, vai arī visu pārsviest uz viņa bērniem. Mehānika paliek mehānika. Bez garīgām izmaiņām slimību neizārstēt.

Atceros līdzību, ko man pastāstīja jauns ārsts. Al- lahs izsaucis ļaudis un sācis tiem izdalīt sodus par likumu pārkāpumiem, un ārstam ticis pats smagākais sods.

Ārsts sašutis:

—   Kāpēc? Es esmu mediķis, es palīdzu ļaudīm, atbrīvoju viņus no ciešanām!

Allahs atbildjējis:

—  Tāpēc, ka es sūtu slimības ļaudīm par grēkiem, bet tu viņiem neļauj to apjēgt.

Es uzskatu, ka reliģija, dodot pareizas uzvedības izpratni, izdarījusi daudz vairāk cilvēka fiziskās veselības labā nekā medicīna.

Es iepazinos ar cilvēku, kuru ekstrasenss bija izārstējis no smagas slimības: cilvēks staigājis ar kruķiem, pēc ārstēšanās viņam tic nav vajadzīgi. Slimnieka un viņa ģimenes prieks bija saprotams. Es sarunājos ar viņu un jūtu, ka viņa dēlam draud liela nelaime. Testēju un redzu, ka zēns var aiziet bojā. Cēlonis tāds, ka vīrietim pa tēva līniju bijusi spēcīga dēlu iznīcināšanas programma, kura bloķējās ar kāju saslimšanu. Pēc ārstēšanas programma tika pārnesta uz vīrieša likteņa struktūrām, uz viņa dēla likteni un ķermeni. Bīstami novērst redzamas problēmas, neatrodot un nenovēršot to pirmcēloņus. Agrāk slimība pārvietojās no viena orgāna uz citu, tagad ekstrasensorika un jaunākā medicīna (psiho- ģeneratori un ierīces, kas darbojas biolauka līmenī) izdzen slimību no ķermeņa uz dvēseli, likteni, psihi un pat uz nākamām paaudzēm un dzīvēm.

Psihoģenerators, darbojoties ar informatīvajiem laukiem, dod strauju uzlabojumu fiziskā un blīvā lauka līmeņos un pilnīgu sagrāvi smalkajos limeņos.

Pa televizoru rādīja sievieti, kura ārstēta ar psiho- ģeneratoru, kurš, kā ziņoja reklāma, «spēj aizvietot tūkstoti ekstrasensu». Distancēti veicu sievietes diagnostiku. Redzu pilnīgu izārstēšanos fiziskajā līmenī un deformāciju pārnesumu uz garīgajām struktūrām, likteni un četrām nākamajām dzīvēm. Da|a deformāciju tika pārsviestas uz bērniem.

Ja slimība tiek uztverta kā ļaunums, ar to cīnās, pārvietojot no vienas vietas uz citu. Kad radīsies izpratne, ka slimiba ir garīgas deformācijas bremze un tās cēloņi tiks novērsti, slimība aizies pati.

Mūsu filozofijas un pasaules izpratnes nepilnība ved mūs uz pašiznīcināšanos.

Sarunājos ar paziņu par mūsdienu medicīnu viņa dēla, medicīnas institūta studenta, klātbūtnē. Dēlam stipri sāpēja galva, viņš iedzēra vairākas tabletes, bet sāpes nepārgāja. Es piespiedu vienu punktu uz kakla, mazliet pakustināju to — un sāpes izzuda. Jaunajam cilvēkam bija interesanta reakcija:

— Tēti, kāpēc mācīties institūtā, ja var ārstēt tādā veidā?

Tētis atbildēja, ka mācīties, vienalga, vajag. Es klusēju. Izskaidrošanai vajadzētu ne jau nu divu minūšu sarunu.

Metode, par kuru tiks stāstīts grāmatā, ļauj ārstēt saslimstības jau vairākus gadus pirms pirmo pazīmju parādīšanās. Bija laika posms, kad, izstrādājot metodi, es domāju, ka karmiskā diagnostika pilnībā var aizvietot medicīnu. Pēc tam es sapratu vienkāršu patiesību. Metodes būtība ir brīdinājums par notikumiem, kuri var risināties, bet mūsu apziņa, orientēta uz ķermeniskām vajadzībām, nespēj paredzēt visus procesus. Tāpēc runai jābūt nevis par mūsdienu medicīnas noliegumu, bet par dialektisku gara medicīnas un ķermeņa medicīnas sadarbību ar prioritāti gara ārstēšanai un attīstībai, par kardinālām mūsdienu medicīnas principu izmaiņām, par savienošanos un savstarpējo papildināšanu, nevis par viena pasaules uzskata nomaiņu ar otru.

Nodarbojoties tikai ar fizisko ķermeni, medicīna arvien tālāk un tālāk aiziet tieši no sava galvenā uzdevuma — ārstēt cilvēku, jo cilvēks ir pirmām kār- ,„ tām gars, biolauks.

«Mediķis filozofs ir Dievam līdzīgs,» sacīja Hipo- krāts. Agrāk filozofija, reliģija un medicīna bija vienots veselums. Viens cilvēks sevī apvienoja visas šīs zināšanas. Un viņš ārstēja. Tagad ārsts injicē, operē, dod tabletes, izpilda instrukcijas. Vai iespējami citi varianti? Iespējami!

Ārstējošais ārsts ar augstu ētiku un garīgumu ārstē ne tikai ķermeni, bet vienlaikus ari dvēseli. Behterevs sacīja, ka, ja pēc ārsta apmeklējuma slimniekam kļūst labāk, tad tas ir īsts ārsts. Ir daudz tādu faktu, kad ārsta ienākšana palātā vien uzlabo slimnieku pašsajūtu. Diemžēl pēdējās desmitgadēs medicīnā arvien vairāk uzmanības tiek pievērsts diagnostikas un ārstēšanas aparatūrai, nevis ārsta personībai.

Nesen pie manis griezās paziņa un lūdza notestēt jaunu ierīci, kuru saņēmis viņu zinātniskais centrs. Viņa ar sajūsmu stāstīja par ierīci, kura iedarbojas uz cilvēka biolauku un ļauj ārstēt bez zālēm. Es nolēmu noskaidrot, kādā veidā ierīce iedarbojas, un pēc uzvārda testēju vienu no pacientiem, kurš bija ārstēts ar šo ierīci. Cilvēks dienējis Afganistānā un cietis no kuņģa čūlas. Čūlas cēlonis bija augsta apzināta agresija un naida jūtas, kuras viņam nācās pārdzīvot karā. Viņa biolaukā bija izveidojušās spēcīgas cilvēku iznīcināšanas programmas. Karmiskās struktūras bija deformētas. Pēc ierīces iedarbības pacienta biolauks attīrījās, deformācija izzuda, orgānu fiziskais stāvoklis ievērojami uzlabojās. Es aplūkoju orgānu smalkāko enerģētiku un ieraudzīju, ka endokrīnā centra un pirmās čakras enerģija kļuvusi ievērojami sliktāka nekā pirms ārstēšanas. Es pārskatīju garīguma, mīlestības un agresijas piepildījuma parametrus un visu sapratu: čūla aizrētojusies, ārējā agresija strauji kritusies, toties zemapziņas agresija stipri pieaugusi. Izradās, čūla bloķējusi iznīcināšanas programmu izplatīšanos zemapziņas dziļākajos slāņos. Pēc ārstēšanās agresija pārvietojusies no apziņas uz zemapziņu. Garīguma un dvēseles parametri pa

zeminājušies, bet viens no visnoturīgākajiem rādītājiem — mīlestības piepildījums —, kurš atbildīgs par bērnu veselību un mūsu veselību nākotnē, noslīdējis līdz kritiskai robežai. Kopumā es ieraudzīju to pašu ainu, kuru mēs vērojam visā pasaulē: organisma stratēģisko resursu iznīcināšana īslaicīgas fiziskā ķermeņa veselības dēj. Si ierīce, tāpat kā desmitiem citu jau radītu un vēl izstrādājamu, ir labākais mūslaiku medicīnas sasniegums un pilnībā atbilst tās prasībām, tās filozofijai: novākt sekas, neaizdomājoties lidz slimības cēloņiem. Ierīces izlīdzina pašas rupjākās karmisko struktūru kārtas, iedzen slimību dziļumā, nevis likvidē to. Iedzīta iekšienē, slimība sagrauj ne vairs kādu ķermeņa dajiņu vai orgānu, bet organisma imunitāti kopumā. Tādā veidā, uzvarot atsevišķu slimību, mūsdienu medicīna nolemj cilvēci kopējai lēni mokošai izviršanai un nāvei. Tā kā slimība ir nepareizas uzvedības un domāšanas bloķē- jums, visbiežāk zemapziņā, tad šī bloķējuma noņemšana daudzkārt paātrina sairuma procesu.

Analizējot sabiedrības un cilvēka biolauka struktūras, kā arī no dažādiem avotiem saņemto informāciju, es nonācu pie sekojoša secinājuma: pēdējos simt piecdesmit gados cilvēces agresijas līmenis arvien vairāk paaugstinās, bet, tā kā bloķējumi starp apziņu un zemapziņu noārdīti, notiek intensīvs zemapziņas agresijas pieaugums. Mūsu agresija tiek iznesta informācijas lauka līmenī, Visumā. Lai šo procesu apstādinātu, no 1995. gada rudens, spriežot pēc manu pētījumu rezultātiem, jāieslēdzas cilvēces pašiznīcināšanās programmām. Tādos apstākļos noturēties, izdzīvot spēs cilvēki ar sabalansētām garīgām struktūrām.

Es ļoti vēlos, lai šī prognoze būtu kļūdaina un neapstiprinātos, bet šolaik uz to ir ļoti maz cerību.

Visperspektīvākās un dziļi iedarbīgākās ierīces ir leptonu psihoģeneratori. Droši vien tuvākajā laikā tiem būs vadošā loma slimību ārstēšanā. Manis veiktie pētījumi rāda, ka biolauka struktūras, kuras satur ģenētisko informāciju, ir droši aizsargātas un enerģētiskā iedarbība tur neiekļūst. Iespējami tikai divi izņēmumi: cilvēkam ar augstākajām spējām un psihoģeneratoram.

Arvien dziļākai iekļūšanai karmiskajās struktūrās, slimību likvidējot, neizbēgami jānoved pētnieki pie tām zonām, kur atrodas programmas, kas nosaka augu, dzīvnieku un cilvēka ģenētisko kodu. Sis process var novest pie ģenētisko karmu sajaukšanās un «salipšanas», sākumā tuvākajām programmām, t. i., cilvēkam un dzīvniekiem, bet pēc tam var sākties ari pilnīga visu dzīvo būtņu programmu sajaukšanās. Jau tuvākajā laikā iespējama mutantu parādīšanās, kuriem vienlaikus piemitīs cilvēka un dzīvnieka ģenētiskās struktūras. Tamlīdzīgas mutācijas dažkārt rodas dabā, bet pēc informatīvi enerģētiskajām iedarbībām to skaits var pieaugt lavīnveidīgi. Izmēģinājumi, ko veicis Czjan Kančdženems no Habarovskas, rāda, ka ar ne visai sarežģītu aparatūru var savienot dažādu dzīvnieku un augu ģenētiskos kodus. Nav izslēgts arī, ka pētnieki, nenojaušot to, ka viņi nodarbojas ar pašnāvību, mēģinās paeksperimentēt ar cilvēka un dzīvnieka ģenētiskajiem kodiem. Tamlīdzīgi eksperimenti ir bīstami tāpēc, ka cilvēka un dzīvnieka ģenētisko kodu salipšanas programma, reiz radusies un realizējusies, turpinās pastāvēt biogenosfēras informatīvajās struktūrās un attīstīsies tālāk. Noziegums, kurš izdarīts pret cilvēku, kā pētījumi pierādījuši, tiek nodots kā izpildes programma daudzām paaudzēm. Biolauka pašregulācijas sistēma veiks informatīvā lauka aizsardzību. Un, ja slimība neaizbloķēs smalko garīgo struktūru sagrāvi, tad darbību sāks pats efektīgākais bloķēšanas mehānisms — nāve.

Ļoti raksturīgs gadījums izveda mani uz jaunu pašregulācijas sistēmas parametru — mīlestību pret sevi.

Sievietei, kura griezās pie manis, veselība nebija slikta. Nelieli traucējumi radušies tāpēc, ka 1978. gadā viņa bija izjutusi naidu pret kādu citu sievieti. Paciente ilgi kavējās atmiņās, taču nespēja atcereties tādas jūtas. Nācās pētīt dziļāk. Izrādījās, naids bija virzīts pašai pret sevi.

— Kā var neieredzēt sevi? Varbūt tā ir doma par pašnāvību? — es cenšos izprast.

-— Nē. — Sieviete apgalvo, ka pastāvīgi jūt nevēlēšanos dzīvot.

Testēšana parāda, ka nevēlēšanās dzīvot un domas par pašnāvību ir atšķirīgas lietas. Nevēlēšanās dzīvot — tas ir pazemināts dzīvības fons, tādā stāvoklī pietiek ar nelielām nepatikšanām, un var rasties doma par pašnāvību. Agrāk es to uzskatīju par cēloni, bet izrādījās, ka pazemināts dzīvības fons ir sekas, ko nosaka cilvēka ģimenes karma, viņa senču izdarītie likumu pārkāpumi. Sajā gadījumā sievietes māte izjuta naidu pret cilvēku, vēlēja viņam ļaunu, tas veidoja viņas biolaukā nostādni uz iznīcināšanu, kura saglabājas un tiek nodota bērniem, izsaucot dzimtas lēnu sairšanu. Programma darbojas palēnām, nemanāmi, iekšēji slāpējot prieku dzīvot, dažkārt atklāti, dažkārt slēpti, bet pamazām iznīcina dzimtas saknes, un cilvēks ar tādu iznīcināšanas nostādni daudz vieglāk var nodarīt sev ko bīstamu, necienīt savu un citu dzīvi, var nodarīt ļaunumu lielam skaitam ļaužu, ja tie no viņa atkarīgi. Es izpētīju sievietes dēla biolauku; viņam arī bija analogs stāvoklis, biolaukā bija liela nobīde no mīlestības pašam pret sevi, tātad šis mehānisms bija attīstījies tālāk.

Kaut arī jaunais cilvēks pagaidām jūtas lieliski un ir veselīgs, bet, pats to nenojauzdams, jau ir apdraudēts, tāpēc ka iznīcināšanas programma, senču aizsākta, turpina darīt savu melno darbu un var parādīties visnegaidītākajā un ikdienas līmenī neizskaidrojamā ceļā.

Sieviete atnāca pie manis uz pieņemšanu otro reizi, pirmajā seansā es palīdzēju ne tikai viņai, bet arī viņas vīram. Viņa bija ļoti apmierināta ar ārstēšanas rezultātu, taču iekšēji neticēja, ka var distancēti, nesarunājoties un neredzot viņas vīru, viņam palīdzēt, un bija nolēmusi sarīkot man eksāmenu. Izņēmusi no somiņas fotogrāfiju, viņa lūdza atrast tajā viņas vīru. Es parādīju.

—  Pareizi. Bet vai jūs nevarētu atrast cilvēku, kurš nomira piecus gadus pēc tam, kad šī fotogrāfija bija izgatavota?

Es uzreiz redzu cilvēku, kuram asi izkropļoti likteņa parametri, un norādu uz viņu. Viņa bija izbrīnīta.

—   Kā jūs to uzminējāt?

Par atbildi es gurdeni pamāju ar roku. Esmu profesionālis. Seit nav nekādu brīnumu, tas ir smags, saspringts darbs, ilgu pūliņu rezultāts, attīstot un pilnveidojot savas spējas.

Pirms dažiem mēnešiem pie manis griezās paziņa.

—   Es esmu panikā, — viņa sacīja, — man ir draudzene, mēs diezgan sen esam pazīstamas, šodien viņa atnāca un atzinās mīlestībā, viņai pret mani ir kaut kādas dīvainas jūtas. Vai nevar būt kādas novirzes?

Es veicu testēšanu un sacīju, ka diemžēl novirzes ir.

—   Vai tās var noņemt? Es nezinu, ko man tālāk darīt: sieviete burtiski jūk prātā.

Tas bija ļoti interesants gadījums, un es sāku pētīt šo tēmu. Vai novirzes seksuālā plānā var būt kar- miski nosacītas? Visā pasaulē taču homoseksuālismu atzīst par normu, pastāv ne tikai klubi, bet arī pārliecība, ka tā ir absolūti normāla parādība. Ja tas ir karmisko struktūru deformācijas rezultāts, un tās var koriģēt, tātad var runāt par noteiktu saslimstību. Es paskatījos sievietes karmiskās struktūras, un izrādījās, ka radušās novirzes cēlonis slēpts notikumā ar viņas vecmāmiņu: viņu stipri apvainojusi mīļotā draudzene, kurai viņa bija ļoti pieķērusies. Draudzene ar vārdiem vai ar kādu rīcību sagrāvusi viņu draudzību un izsaukusi spēcīgu emocionālu stresu. Sī mīlestības iznīcināšanas programma pret sievieti tika pārmantota, un, lai to kompensētu, zemapziņa paaugstinājusi pieķeršanās pakāpi sievietēm, kura izpaudās tādā uzvedībā. Es distancēti veicu šo struktūru korekciju un redzēju, ka sievietes jūtas izmainās.

—   Tagad jums viss būs normāli. Vairāk ekscesu nebūs, draudzene uzvedīsies pavisam citādi.

Tā arī notika, draudzene atnāca nākamajā dienā un samulsusi sacīja, ka pati nespēj saprast, kā varējusi ko tādu sarunāt.

Mēs bieži pat neiedomājamies, ka mūsu apziņā tagad ir izkropļots priekšstats par pasauli. Homoseksuālisms var rasties kā mēģinājums kompensēt mirstošo mīlestību un viena cilvēka pieķeršanos otram. Cilvēkam jāmīl visi ļaudis, un seksuālā mīlestība sastāda ļoti mazu daļiņu no vispārcilvēciskās mīlestības, mīlestības pret cilvēkiem kā pret dievišķi radītu, brīnišķīgu Visuma daļiņu. Ja trūkst šīs iekšējās humānās mīlestības pret ļaudīm, tad kā mēģinājums to kompensēt var rasties homoseksuālisms. Bet tā ir slimība, novirze 110 normas, rezultāts tam, ka mūsos mirst mīlestība. Cilvēciskās mīlestības atsalums noved pie tā, ka pieaug homoseksuālistu skaits, — bet tas ir mīlestības iznīcināšanas turpinājums, fizisko un garīgo struktūru sabrukums. Sieviete, pār kāpjot savu bioloģisko uzvedības normu, provocē savu pēcteču izviršanu biolauka struktūru līmenī. Vīrietis, kurš nodarbojas ar homoseksuālismu, nonāk pie gara, dvēseles, likteņa sabrukuma, enerģētiskā krituma. Karmisko struktūru sabrukums vīrietim mazāk izteikts nekā sievietei. Bet kopumā homoseksuālisms cilvēkiem iznīcina biolauka struktūras, kuras atbildīgas par imunitāti, par pretestību onkoloģiskām slimībām, par pēcteču veselību. Aktīvie homoseksuālisti nomāc mīlestību un dzīvību partnerī, viņu bērniem var būt nosliece uz varmācību un cietsirdību pret citiem cilvēkiem; pasīvie homoseksuālisti nogalina mīlestību uz dzīvību sevī, viņu bērni var izrādīties dažādu noziegumu upuri, viņu biolauka struktūrās var atrasties pašiznīcināšanās programmas. Salīdzinājumam nosaukšu mīlošu cilvēku parametrus: garīgums, dvēsele, liktenis, mīlestības piepildījums atbilst visaugstākajiem rādītājiem, neapzināta agresija — minimālajiem. Viens otru mīlošie vīrietis un sieviete uzlabo savu karmu, ārstē sevi un nākamo paaudzi.

TREŠAIS CĒLONIS

Katra frāze ir informatīvs grupējums. «Vārds nav zvirbulis», bet programma, organisms, kurš biolaukā savstarpēji mijiedarbojas ar citām programmām.

Kad es lasīju senindiešu filozofijā, ka visizturīgākais ir gars, bet ķermenis ir ilūzija, es nespēju tam noticēt. Lao Dzi doma, ka viss vājais, neaizsargātais uzvar cieto un spēcīgo, man ari šķita metamorfoza.

Nodarbojoties ar garīgām ārstēšanas metodēm, nevar nebrīnīties, cik ļoti spēcīga ir ķermeņa atkarība no gara, no biolauka struktūrām. Sadzīvē mēs bieži atļaujamies slikti izteikties par ļaudīm, par sevi, par savu likteni. Izrādās, šis paradums cilvēkam boja … zobus. Es izpētīju desmitiem gadījumu un atklāju, ka visbīstamākā ir ļaunvārdība, kas adresēta tuviniekiem, radiem, ļauna vēlējums tuviem cilvēkiem. Pie šiem pārkāpumiem pieslēdzas vecāku un iepriekšējo inkarnāciju karmiskās programmas, bet īpaši bīstama ir neapmierinātība ar sevi. Paradonlozes iemesls — ļaunvārdība, adresēta tēvam, apgrūtināta karma un nepareizs uzturs. Emocionālo sabalansē- tību un neapzinātās agresijas samazināšanos stimulē regulāra zaļumu lietošana uzturā, ko, tāpat kā fizioterapijas efektīgumu, vispirms noteic tas, ka tie iedarbojas uz garīgajām struktūrām tāpat kā uz fiziskajām.

Ar ko bīstama ļaunvārdība un ļaundornība?

Kad mēs par kādu domājam, rodas enerģētisks tilts starp mums un to cilvēku, par kuru domājam, notiek informācijas un enerģijas apmaiņa, tāpēc ikviena negatīva doma ir enerģētisks uzbrukums un var kaitēt. Pat iekšēja piekrišana ļaunvārdīgam cilvēkam var būt bīstama. Ļaunvārdība, sliktas domas par ļaudīm — tā ir cilvēka, kuru aprunā, traumēšana un atbilstoši arī savu karmisko struktūru graušana. Vārds pastiprina jebkuru programmu. Tagad Zemes enerģētika ir tāda, ka pat ar nelabvēlīgu domu par cilvēku pietiek, lai viņam kaitētu. Analizējot lielu skaitu faktu, es nonācu pie secinājuma, ka pirms dažiem gadsimtiem cilvēce sāka aktīvi attālināties no pasaules harmonijas principiem un tagad Zemes informatīvais lauks ir pārslogots ar negatīvām programmām. Kad cilvēks par kādu domā ne visai labi, notiek kopējo negatīvo karmisko slāņu pieslēgšanās un, pat nenovēlot ļaunu, var kaitēt. Mēs uzbrūkam un iznīcinām cits citu neapzināti, bieži pat nenojaušot par to. Notiek lavīnveidīgs pašiznīcināšanās process, kas neprasa pat negatīvo emociju klātbūtni, pietiek jau ar cilvēcē uzkrāto negatīvo potenciālu. Tāpēc pašlaik ir par maz būt labam un nekaitēt nevienam, mūsu zemapziņa tiktāl deformēta, ka pat nekaitē- šana būs nepietiekams priekšnosacījums dvēseles un ķermeņa saglabāšanai. Šodienas apstākļos galvenais izdzīvošanai ir apzināts, mērķtiecīgs darbs, sevi izmainot. Nepietiek būt vienkārši labam, vajag būt aktlvi labam. Jebkurš labsirdīgs un krietns cilvēks var aiziet bojā, nemaz nerunājot par tiem, kuri pārkāpj augstākos likumus. Ideāli un baušļi, pēc kuriem ļaudis dzīvoja tūkstošiem gadu, tagad aizmirsti, atvirzīti otrā plānā, tāpēc cilvēkam apzināti un aktīvi jāstrādā, atjaunojot garīgumu, humānismu, pasaules harmonijas izpratni. «Mīliet savus ienaidniekus!» — tas ir aicinājums cilvēka garīgajai būtībai: neatbildēt enerģētiskam sitienam ar pretsitienu. Ētiski zinoša cilvēka uzdevums — nekad nepieļaut negatīvu jūtu rašanos zemapziņā.

Cilvēks, uzsākot savu dienu ar vēlējumu: «Dievs, dod maniem tuviniekiem un paziņām veselību, bet man pacietību!» — aizsargā sevi no daudziem pārkāpumiem.

Lūk, piemērs tam, kā darbojas viena vienīga frāze. Jauns cilvēks apvainojis meiteni. Viņa saka: «Es nekad to neaizmirsīšu.» Es analizēju, kas tobrīd notiek: veidojas vai nu iznicināšanas, vai šķiršanās programma — tas, ko bioenerģētikā sauc par «ļauno aci». Tas nozimē, ka šobrīd ikviens kategorisks, skarbs izteikums diemžēl ir kaitējums sev un otram cilvēkam.

Uz pieņemšanu atnācis vīrietis ar sūdzībām par bezspēku, gurdenumu. Enerģētiskie rādītāji ļoti zemi, testēšana ļauj noskaidrot cēloni.

—  Jums ir kaiminiene, jūs ar vinu strīdaties?

—  Jā.

—   Jūs apvainojaties uz viņu, tas deformē jusu biolauku, un tāpēc krītas enerģētika, bet galvenais — jūs slikti runājat par viņu.

Gurdenums pāriet pēc tam, kad atbrīvojamies no šī pārkāpuma, biolauks balansējas.

Negatīvs spriedums par kādu cilvēku izsauc spēcīgu enerģētisko kritumu. Ja cilvēks aprunā, viņš traumē to, kuru aprunā, un traumē arī sevi, jo tādējādi notiek viņa paša biolauka struktūru noārdīšana un enerģijas zudums. Slikta doma par cilvēku, viņam adresēts negatīvs vārds — tas ir uzbrukums enerģētiskajā līmenī, un atmaksa par to taču zināma: «Netiesājiet, lai jūs netaptuJiesāti; jo, ar kādu sodu nosodīsiet, ar tādu tapsiet nosodīti, ar kādu mēru mērīsiet, ar tādu jums taps atmērots.»

Ļaunvārdības nodarīta trauma var parādīties ne tikai fiziskajā līmenī, uzreiz nesākas kaut kādas slimības. Var sākties smalku struktūru sairums, un, kaut arī cilvēks jutīsies lieliski, viņa garīgajās struktūrās, kurām ir kolosāla ietilpība, sāksies kropļojumi, kurus uzreiz nevar pamanīt. Pēc tam kad cilvēkam sāksies nelaimes, bērnu un tuvinieku saslimšanas, nez vai viņš iedomāsies, ka nelaimju cēlonis ir ļaunvārdība.

Mēs nogalinām sevi, to nemanīdami, ļaunvārdība ļ saīsina mūsu dzīvi, iznīcina mūs fiziski un garīgi.

Es izpētīju, kāda galvenā iezīme apvieno ilgdzīvo-ļ tājus. Uzturs — visdaudzveidīgākais, uzvedība — arī, vienīgais, kas visiem būtisks, — labsirdība. Izrādās, labsirdība — tā ir enerģētiskā neuzbrukšana ļaudīm un atbilstoši arī paša neievainojamlba. Mēs agri mirstam tāpēc, ka pastāvīgi postām savu dvēseli un ķermeni. Japāņi ir ilgdzīvotāju tauta un vienlaikus arī pati laipnākā tauta pasaulē.

Bet visbīstamākā ir ļaunprātība, kura adresēta mīļotajam cilvēkam. Vienotības pakāpe biolauka līmenī var būt atšķirīga; starp mīlošiem ļaudīm tā izrādās visaugstākā. Mīlestības izjūtas cilvēku padara cildenu, mīloša cilvēka enerģētikas līmenis ir ļoti augsts, tāpēc jebkura viņa negatīvā iedarbība var kļūt ārkārtīgi bīstama.

Grāmatas rašanās procesā mēs bieži sanācām kopā izdevniecībā, un kādā no šādām tikšanās reizēm piedalījās arī jauns autors no Maskavas, vārdā Slava. Notika informācijas apmaiņa, jaunās literatūras, kuru viņš atveda, apspriešana un testēšana. Kādā no braucieniem Slava iepazinās ar ļoti interesantu gaišreģi, kuram piemita unikālas spējas. Viņš varēja pateikt savam pacientam:

—  Brauc mājās, tev zem vārtiem kreisajā pusē noraktas apvārdotas šķēres. Kad tās izraksi, viss uzlabosies.

Cilvēks devās mājup un tiešām atrada zem vārtiem šķēres. Sarunā par Slavas grāmatu atklājās, ka gaišreģis uz viņu iedarboties nespej.

—   Tev ir ļoti spēcīgs Sargeņģelis, es nedrīkstu tevi ārstēt, — viņš sacīja Slavam.

Mēs sēdējām, sarunājāmies, un pēkšņi es sajutu, ka no manis kāds ņem enerģiju. Testēšana atklāja, ka tas ir Slava. Es tūlīt koriģēju viņa biolauka struktūras, bet ievēroju, ka klātesošajām sievietēm kļūst slikti. Es sāku pārbaudīt Slavas parametrus un at- kiaju viņa zemapziņa sieviešu iznicināšanas programmu.

Tas viņam bija pavisam negaidīti.

—   Ja iespējams, sakiet, lūdzu, kā veidojusies jūsu personiskā dzīve? — es jautāju.

—   Ne visai veiksmīgi; pirms astoņiem gadiem šķīros no sievas, pagaidām vairs precēties netaisos.

Es paskaidroju, ka neveiksmīgās laulības iemesls bija sieviešu iznīcināšanas programma, kura ir viņa zemapziņā un kuru tēvs izveidojis jau pirms viņa dzimšanas. Pēc korekcijas biolauks harmonizējās.

Kādā no rūpnīcām es veicu diagnostiku un ārstēšanu. Viena no darbiniecēm atgriežas stundas divas pēc pieņemšanas un žēlojas par stiprām sāpēm trešās acs rajonā. Redzu sāpju iemeslu: enerģētiski tas ir ļauna vēlējums un iznicināšanas programma.

—  Jūs par mani kaut ko sliktu sacījāt, izejot no pieņemšanas? — paskaidroju sievietei.

—   Ko jūs, es nekā slikta par jums neteicu un nedomāju. Es sacīju: «Nelaimīgais S. N., viņš ir ļoti noguris, sēž pavisam zaļš.»

—   Jūs man ļaunu nodarījāt žēlojot.

—   Vai tad nedrīkst žēlot cilvēku?

—   Cilvēkam var palīdzēt, just līdzi, bet žēlot nedrīkst. Žēlošana vērsta uz ķermeni un var kaitēt garam, cilvēka dvēselei. Reiz pie manis pieņemšanā viena paciente pāžēloja otru, un pēc pāris mēnešiem viņai parādījās analoģiska slimība, nācās operēt. Jūs aizmirstat, ka pašlaik visiem ļaudīm ir augsts enerģētikas līmenis, tāpēc ikviena kļūda pārvēršas spēcīgā biolauka struktūru izkropļojumā ar visām no tā izrietošajām sekām.

Slimība ir nevis ļaunums, bet gara sabrukuma programmas apstādināšanas veids. Kad jūs cilvēku žēlojat, jūs nepiekrītat viņa nelaimei, domājat tikai par sekām, aizmirstot cēloni, un tādā veidā sekmējat gara sabrukumu. Seit ir ļoti smalka šķirtne: kad ārējā līdzjūtība, vēlēšanās palīdzēt iekļūst iekšienē, tā var pārvērsties savā pretējībā. Iekšēji jāatzīst slimības ek- sistenee kā saprātīga un likumīga, kā svira gara attīstībai, ir jāsamierinās ar to. Šī divpusējā attieksme — iekšējā samierināšanās un ārējā palīdzība un līdzpārdzīvojums — ļauj" saglabāt harmoniju ar Visumu, neizteikt tam pretenzijas. Slimība nekad nav bijusi tikai labums vai tikai ļaunums, bet allaž ir kā viens, tā otrs vienlaikus.

CETURTAIS CĒLONIS

Izpētot vampīrisma problēmu, es centos noskaidrot, kādēļ cilvēks kļūst par vampīru. Vampīrisms nepavisam nav nevainīga nodarbība, smalkā biolauka līmenī ļaužu mijiedarbība ir ievērojami sarežģītāka, nekā mēs iztēlojamies. Vampīrisms ir ne tikai kāda enerģijas daudzuma paņemšana, biolauka apvalka bojājums un nosacījumu veidošana turpmākajam enerģijas zaudējumam, bet arī smalko biolauka struktūru postījums, kurš var novest pie likteņa, veselības un psihes karmisko līniju kropļojumiem. Es ne reizi vien esmu novērojis, kā pēc spēcīgas enerģijas atņemšanas parādījušās psihiskās novirzes. Cilvēkam, kurš sāk lietot svešu enerģiju, aizveras sakaru kanāli ar Kosmosu, viņam nepieciešams arvien vairāk un vairāk ņemt enerģiju, pretējā gadījumā draud smagas slimības un pat nāve. šī procesa sākums atrodams stipri attīstītā egoisma izjūtā, kura izpaužas domās, rīcībā vai emocijās, pasaules vienotības neizpratnē. Tas bloķē sakaru kanālus ar Kosmosu un rada enerģijas kritumu. Šo procesu grūfi apstādināt, tas vampīru bērnus nolemj smagām slimībām, jo viņi jau piedzimst ar aizvērtiem Kosmosa sakaru kanāliem; un vai nu citi viņus vampīrēs un sagraus viņu ķermeni, vai arī viņiem nāksies vampī- rēt un tā turpināt savas dvēseles sairumu. Tādējādi vampīrisms ir sarežģīta un pietiekoši nopietna tēma. Lūk, sieviete atnākusi trešo reizi. Distancētā diagnostika rāda, ka meitai mūzikas skolā kāds no pasniedzējiem atņem enerģiju. Cēlonis karmisks: pa tēva līniju ir bijis vampīrisms, meitenei caursista aizsardzība, tāpēc no viņas ņem enerģiju. Testēju tēvu. Viņš ņēmis enerģiju, taču vainīgs nevis viņš, bet viņa tēvs, kurš ļoti egoistiski izturējies pret māti, nomācis, apspiedis, un viņa, lai glābtos, atdevusi viņam enerģiju.

Egoisms, cietsirdība noved pie atslēgšanās no Kosmosa, un tad cilvēkam nākas ņemt enerģiju no ļaudīm. Bet tas izposta viņu bērnu aizsardzību, bērni smagi saslimst, var sākties psihiski traucējumi un citas problēmas. Sajā gadījumā vectēva egoisms daļēji «noēdis» dēla un mazdēla karmu.

Jauns cilvēks stāsta:

— Viens huligāns — narkomāns, pilnīgi degradējies cilvēks, profesionāls zaglis — pastāvīgi nāca uz manu māju un centās uzlauzt durvis, dauzīja lampiņas, aprāva telefona vadus, pastāvīgi demonstrēja agresiju. Pēdējo reizi viņš atnāca un atkal sāka lauzties durvīs. Stāvēdams aiz durvīm, es sāku lūgt par viņu Dievu. Sākumā huligāns, kā parasti, lauza durvis, pēc tam pieklusa, un es dzirdēju, kā viņš klusi, klusi aiziet. Agrāk tā nenotika. Parasti aizejot viņš sāka dauzīties kaimiņu durvīs, sist stiklus, dauzīt lampiņas. Kas ar viņu notika?

Testēšana parāda varenu labdabīgu lūgšanas ietekmi uz garīgumu, psihi, likteni un dauzoņas uzvedību.

Izrādās — cilvēks, lūdzot par citu dvēseli, viņu ietekmē daudz spēcīgāk nekā ekstrasenss profesionālis, tāpēc ka lūgšana iedarbojas uz smalkajam struktūrām. Huligāna enerģētisko parametru testējums pirms lūgšanas: augsts agresijas līmenis, psihiskās novirzes, ļoti zems pieslēgšanās līmenis Kosmosam. Kas noteica šī cilvēka uzvedību? Neapzināti jūtot jaunā cilvēka augsto enerģētikas līmeni, viņš rīkoja skandālus, uztrauca to — un tādā veidā saņēma svešu enerģiju; pēc skandāliem viņa enerģētiskais līmenis krasi pieauga. Pēc lūgšanas viņš saņēma enerģiju, taču citas kvalitātes, tā sāka viņu pārveidot. Viņam droši vien tas bija negaidīti un neizprotami, tāpēc viņš klusām aizgāja. Notika kaut kas neparasts, viņš nespēja savu stāvokli novērtēt.

Testējurnā pēc lūgšanas: garīgums maz mainījies, kaut gan iedarbība bija garīga, tātad tā aizgājusi uz citiem parametriem, galvenokārt uz uzvedību un psihi. Cilvēks praktiski kļuva psihiski vesels, bet ķermeņa parametri, viņa fiziskā pašsajūta, mazliet pasliktinājās. Lūgšana dažkārt var pasliktināt ķermeņa parametrus, ja ķermenis ir pretrunā ar garīgajām struktūrām. Garam ejot augšup, ķermenis var uz laiku kļūt vājāks, taču šī cilvēka uzvedība un raksturs normalizējās.

Galvenais cēlonis psihes traucējumam, zemam saskarsmes līmenim ar Kosmosu un cilvēka agresīvajai uzvedībai bija tēva uzvedība, viņa atkārtotie mēģinājumi beigt dzīvi pašnāvībā. Pašiznīcināšanās programma, kuru ieslēdza tēvs, noteica dēla skumjo likteni. Pēc tēva karmisko struktūru korekcijas strauji pieauga dēla pieslēgšanās Kosmosam. Jaunā cilvēka lūgšana izmainīja dauzoņas uzvedību, bet pieslēgšanos Kosmosam izdevās uzlabot tikai pēc dziļākas korekcijas.

Interesanti pētījumus turpināt tālāk.

—   Kādā laikā šis cilvēks parasti nāca?

—   Lai cik tas dīvaini, bet viņš vienmēr ieradās manas dzīves laimīgākajos brīžos, pašā nepiemērotākajā laikā. Tas vienmēr bija šausmīgi un mokoši.

Vai tā ir sagadīšanās vai ne? Nē. Viņš ieradās pašos laimīgākajos mirkļos tāpēc, ka garīgais pacēlums cilvēka organismu piepilda ar enerģiju. Droši vien viņš to neapzināti juta un vēlējās saņemt šo enerģiju.

Kādā veidā rīkojas ļaudis, kuriem vajadzīga enerģija? Viņi sanikno, moka upuri, meklējot dažādus paņēmienus, kā cilvēku pakļaut, jo līdzvērtīgam atņemt ir sarežģīti, vieglāk atņemt tam, kurš pakļauts. Kāpēc, piemēram, cilvēks ir sadists? Viņa vecāki atteikušies no vienotības ar pasauli, no augstām jūtām, tas izsaucis pilnīgu kanālu aizvēršanos, kuri savieno ar Kosmosu, biolauka struktūrās sākusies degradācija un sairums — enerģiju nav kur iegūt, izņemot iespēju ņemt no citiem ļaudīm. Ja tas ir bērns, viņš sāk uztraukt māti, neliek tai mieru, viņa pastāvīgi kliedz, dusmojas — un atdod viņam enerģiju. Bērns izsmej un kaitina savus vienaudžus, sit dzīvniekus — un arī saņem enerģiju; smejas un ņirgājas par pieaugušajiem — un atkal sasniedz savu mērķi. Tātad novest līdz fiziskām vai garīgām mokām otru cilvēku — tas ir viens no vampīrisma veidiem. Taču dažkārt māte pati var radīt apstākļus, lai bērnam attīstās vampīrisms. Pabeigusi paātrinātas bezkonlakta masāžas kursus, viņa tam mazākā sa- vārguma dēj sāk to ārstēt ar rokām, dodot bērnam rupju fizisko, bet ne garīgo enerģiju, vai ari pastāvīgi dusmojas un kliedz uz bērnu, arī atdodot rupju enerģiju un pieradinot bērnu būt patērētājam.

Māte, kura lūdz Dievu, lai viņas bērns būtu vesels, ari atdod enerģiju, taču tā ir garīgā enerģija, kura gan ārstē, gan palīdz bērnam pareizi attīstīties.

Iespējams, arī tīši apzināts vampīrisms ir tieša enerģijas ņemšana, bet tam nepieciešamas elementāras zināšanas bioenerģētikā, lai sajustu, kas ir enerģija.

Cilvēkam ar sairstošām garīgām struktūrām kļūst arvien grūtāk kontaktēties ar Kosmosu enerģijas papildināšanai, tāpēc viņš arvien biežāk patērē svešu. Tā sākas lavinveida vampīrisma un no Kosmosa atslēgšanās process, kurš bieži beidzas ar smagu saslimšanu. Vampjrs līdzinās narkomānam, kurš saņem mirkļa apmierinājumu, par kuru rīt nāksies smagi norēķināties. Reizēm pavirši sagatavoti ekstrasensi var, paši to nezinot, iztukšot enerģiju saviem bērniem un radiniekiem, kuri tādēļ sāk slimot.

Ir jāārstē garīgi, ar labvēlību, precīzu diagnostiku, nevis enerģijas uzpumpēšanu. Slimā cilvēka zemapziņa cenšas novērst slimības cēloņus, bet enerģētiskā iedarbība šim procesam traucē. Maz ir to, kas zina, cik nopietni tiek sodīts vampīrisms un cik maz iespēju no šī stāvokļa izkļūt. Kad notiek bioenerģē- tiska iedarbība ar enerģijas atņemšanu, norisinās upura biolauka struktūru deformācija, kura var ilgi saglabāties un novest pie slimībām, par kurām arī atbildīgs būs agresors un līdz ar viņu viņa bērni un radinieki. Viens no labākajiem aizsardzības līdzekļiem pret neētisku cilvēku, kas cenšas ņemt enerģiju, ir lūgšana, jo tā vienlaikus arī palīdz viņam izlabot deformētās garīgās struktūras. «Lūdziet par tiem, kas jūs nolād, un svētījiet tos, kas jūs neieredz…»

Lūk, vēl viens vampīrisma gadījums. Sieviete lūdza palīdzēt savai jaunākajai meitai un mazmeitai, vecākā dēla meitai. Es testēju sievietes meitu. Meitenei četrpadsmit gadu, viņa mācās skolā. Vīrieša vam-

pīrisms izsaucis viņai stipras biolauka deformācijas galvas apvidū.

—   Vai meitenei bieži sāp galva?

—  Jā.

—   Viņa ir bala un nogurst?

—  Jā, ļoti nogurst, īpaši no matemātikas.

—   Ziniet, būtiskais nav matemātika. Meitenei atņem enerģiju kāds vīrietis, varbūt pasniedzējs. Bet cēlonis ir tas, ka viņas tēvs kādreiz ņēma enerģiju no jums. Tāpēc meitenei bojata aizsardzība un viņa var kļūt par laupījumu vampīriem.

Skatos mazmeitas biolauku. Arī mazmeitu kāds vampīrē. Vainīgais ir tēvs, viņš ņēma enerģiju no sievas. Bet ar to ķēdīte nebeidzas. Tēvam nākas ņemt enerģiju, tāpēc ka vecmāmiņa, kura bija pie manis, 1962. gadā ņēma enerģiju no kāda vīrieša. Pēc pieciem gadiem viņas vīrs ņēma enerģiju no viņas, tāpēc viņai caursista aizsardzība. Radies process, kurā «upuris provocē noziedznieku». Vecmāmiņa sabojājusi savu aizsardzību, un tāpēc turpinās ķēdes reakcija, cieš dēls, meita, mazmeita. Viņi nolemti ņemt vai izdāļāt enerģiju, izsaucot smalko garīgo struktūru sairumu un pakāpenisku fizisko sabrukumu. Pavisam tikai viena neētiska vecmāmiņas izdarība, taču tās rezultātā visas ģimenes fiziskais un garīgais sairums. Bezatbildība enerģētikas līmenī beidzas ar traģēdiju.

Nākamā paciente — jauna meitene ar daudzām problēmām. Skaidroju viņai, kādā veidā viņa pārkāpj augstākos likumus, parādu, kā tas ietekmē raksturu, likteni un veselību. Viņai aizsprostoti sakaru kanāli ar Kosmosu, un pie tā vainīgs viņas tēvs, tāpēc ka atteicies no vienotības ar Visumu, sekas tam ir pazemināts enerģētikas līmenis meitai. Meitene apstiprina, ka viņas tēvs ir ateists, materiālists.

—   Lietas būtība nav — ticēt vai neticēt Dievam; cilvēks — tā ir šūniņa vienotā organismā, un viņam jādzīvo pēc šī organisma likumiem. Ja cilvēks to nesaprot, viņa bērni nolemti vispirms garīgai, pēc tam ķermeniskai izvirzīšanai.

Es skatos meitenes biolauka struktūras. Tā kā viņai ir zems enerģētikas līmenis un saikne ar Kosmosu minimāla, viņa vampīrē — ņem no manis enerģiju. Meitene to nejūt, taču ievērojusi, ka bērni nelabprāt atrodas viņas sabiedrībā. Bērna biolauks ir neaizsargats, viņam ļoti viegli atņemt enerģiju. Tomēr intuīcija viņu vel aizsargā. Atcerēsimies, agrāk mazus bērnus vienmēr sargāja no svešām acīm, lai neētisks cilvēks nespētu viņam kaitēt.

Reiz lekcijā runājām par vampīrismu. Es izskaidroju mehānismu, kā notiek cilvēka pašiznīcināšanās, ja viņš sāk enerģiju ņemt no citiem. Lekciju klausās ekstrasensi. Viens no klausītājiem, pietiekoši pašpārliecināts jauns cilvēks, paziņo, ka viņam ir lielisks līdzeklis pret vampīriem. Interesanti, es lūdzu to izstāstīt.

—   Kad vampīrs ņem enerģiju, vajag iztēlot augoni, lai ņem …

—   Ja jums pastāvīgi uzbruks vampīri, no tādas aizsardzības jūs pats taču pārvērtīsieties par augoni, jo, par ko mes sevi iztēlojamies, par to ari kļūstam. Neiesaku tādas rekomendācijas pielietot. Kad jutāt, ka no jums tiek ņemta enerģija, lūdziet, lai šim cilvēkam tiktu dota dievišķā mīlestība un enerģija, kuras izmainīs viņu, attīrīs dvēseli un savienos ar Kosmosu.

Vēlāk es notestēju jaunā cilvēka padomus: garīgumam, garam, dvēselei, uzvedībai nelabvēlīgi parametri. Tā ir smalko garīgo struktūru pilnīga degradācija. Turpretī, ja lūdzam, lai vampīram tiek dota dievišķā mīlestība un enerģija, tad viņa garīguma parametri stipri paaugstinās. Apzināta palīdzība glābj to, kas apzināti vai pret savu gribu ņēmis enerģiju. Sis gadījums uzskatāmi pierāda to, ka varmācības tehnika, kura tagad samērā bieži automātiski tiek pārnesta no fiziskās pasaules uz garīgo, uz bioenerģētikas pasauli, ir pašiznīcināšanās. Cilvēks gandrīz nekad neievēro savu izviršanu. Vairākas reizes izdarījis varmācību garīgā līmenī, cilvēks nemana, kā sairst viņa dvēsele, tāpēc ka pirmkārt pieradis redzēt, kas notiek ar ķermeni.

Un pats galvenais. Tandēmā vampīrs — upuris vienmēr uzvar upuris, tāpēc ka viņam vampīrisms ir signāls par vāju saikni ar Dievišķo. Vampīrisms piespiedu kārtā virza upuri pie augstākajām, garīgajām enerģijām. Vampīram turpretī norisinās pretējs p'rofcess — progresē degradacija smalkajās garigufnā Dievišķās enerģijas struktūrās.

PIEKTAIS CĒLONIS

Visiem zināma paruna: «Par mirušajiem sliktu nerunā.» Kāpēc? Starp smalko mirušo pasauli un mūsu fizisko pasauli iespējami kontakti, un, ja tie rodas, tad kaitē abām pasaulēm.

Dzīvo un mirušo cilvēku biolauku «salipšana» notiek tad, ja netiek ievēroti augstākie likumi. Reliģija un apbedīšanas rituāli visām pasaules tautām virzīti uz dzīvo un mirušo biolauku atdalīšanu: tā ir apstāvēšana kristietībā, sadedzināšana ugunskurā indiešiem un tā tālāk, — tas viss veicina biolauku atda- līšanos un mirušā biolauka struktūru laimīgu pāreju uz atbilstošiem Visuma hierarhijas līmeņiem.

Ja cilvēks saglabā aizvainojumu uz mirušo, tas negatīvi iedarbojas uz viņu un var novest pie dažādām slimībām, psihes traucējumiem, rakstura izmaiņām.

Mirušā aizvainojums pirms nāves ari var novest pie biolauku salipšanas, droši vien tādēļ pieņemtsļ vienmēr izpildīt cilvēka pēdējo vēlēšanos.

Ja pirms bērna dzemdēšanas sieviete jau izdarījusi abortus, tad bojā gājušā augļa biolauks var savienoties ar vēlāk dzimušā biolauku un bērns var būt ļoti slimīgs, izjust bailes un uzmācīgus stāvokļus.

Reiz, atpūšoties pie jūras, mēs iepazināmies ar ģimeni, kurā bija divi bērni. Jaunākā meitene ļoti baidījās no augstuma, naktis kliedza. Es veicu diagnostiku un redzēju, ka mātei pirms viņas dzemdībām bi-_ jusi grūtniecības pārtraukšana un nepiedzimušā bērna biolauks savienojas ar meitenes biolauku. Es izskaidroju sievietei viņas vainu, viņa to atzina, devās uz baznīcu un lūdza piedošanu par nedzimušo bērnu. Pēc tam meitenītes biolauks izlīdzinājās, viņa pārstāja naktis kliegt.

Tas bija viens no pirmajiem gadījumiem, kad es izjutu, cik spēcīga ir vārda nozīme, kā tas spēj ārstēt.

Pie manis uz pieņemšanu atnāca sieviete, kuras biolaukā bija spēcīga nobīde, tā saucamās «ļaunās lits» enerģija. To viņa izdarīja sev pati — ar slikta attieksmi pret jau sen mirušo vectēvu. Tā kā cilvēka biolauks satur informāciju par visiem radiniekiem, tad nelabvēlīgās emocijas pret mirušo vectēvu atradās sievietes biolaukā un to izkropļoja, tādējādi viņas aizvainojums uz vectēvu izrādījās vērsts pret viņu pašu. Ļoti bīstami ir apvainoties un neieredzēt ļaudis, ar kuriem cilvēks enerģētiski cieši saistīts: tie ir vecāki, bērni, mīļotais cilvēks, radinieki. Jo stiprāka ir mīlestība un pieķeršanas, jo bīstamāka ir jebkura negatīva izjuta pret mīļoto cilvēku.

Maskavā mani palūdza paskatīties sievieti, kura ļoti slikti jutās. Viņai likās, ka sācies diabēts, ārsts to noliedza, bet sliktās pašsajūtas cēloni izskaidrot nevarēja. Es apskatīju biolauku — saules pinuma rajona ar strūklu izplūda enerģija. Es sāku meklēt cēloni.

Sieviete stāstīja, ka pirms mēneša viņai nomirusi vecmāmiņa, kura bijusi profesionāla burve. Pirms nāves viņa ļoti vēlējās redzēt mazmeitu, bet sieviete nepaspēja atbraukt. Vecmāmiņa nomira, nesagaidījusi mazmeitu. Sievietei bija spēcīga saite ar astralo pasauli, tāpēc notika šāds enerģijas zudums. Viena no šī caursituma pazīmēm ir pastaviga neizprotamu baiļu sajūta.

Es sāku domāt, kādā veidā to var noņemt. Piedāvāju nolikt baznīcā svecīti par vecmāmiņas mieru, taču sieviete, izrādās, to jau daudzkārt darījusi. Tad es izšķīros par eksperimentu. Es varu bez vārdiem sazināties ar mirušo dvēselēm, jūtu viņu attieksmi pret dzīvajiem. Es iedomājos, ka vecmāmiņa pirms nāves gribējusi kaut ko nodot mazmeitai, tāpēc nolēmu noorganizēt viņu tikšanos.

Es koncentrējos, izsaucu mirušās vecmāmiņas garu, nodibināju starp viņām enerģētisko kontaktu un izgāju no istabas.

Kad es pēc dažām minūtēm atgriezos, sieviete stāstīja, ka viņas rokas pagriezušās ar plaukstām augšup un kaut kas noticis. Sievietes biolauks pilnībā atjaunojās, baiļu sajūta pārgāja. Tas nozīmēja, ka vecmāmiņa izdarīja to, ko vēlējās.

Pēc kāda laika sieviete ievēroja, ka pēc šī notikuma uzlabojusies arī viņas pašsajūta un cilvēku attieksme pret viņu. Var uzskatīt, ka noticis zināšanu un pieredzes nodošanas process. Taču vairāk es tādus eksperimentus neatkārtoju.

Kārtējā paciente lūdz palīdzību meitai — viņai sākuši rādīties dīvaini sapņi, kuros vienmēr redzama pirms pusotra gada mirusī vecmāmiņa. Vecmāmiņa sarunājas ar mazmeitu, dod viņai padomus, apspriež gadījumus, kas notikuši pēc viņas nāves. Nebija pagājušas četrpadsmit dienas kopš vecmāmiņas nāves, kad viņa sapnī lūdza mazmeitai:

—   Pastāsti, kā mani apglabāja, jo es neko neatceros.

Bet, kad vecmāmiņas mantas aizveda uz vasarnīcu, viņa pārmetuši mazmeitai:

—   Kāpēc manas lietas aizvedāt uz vasarnīcu?

Mazmeita skaidroja, ka, ja reiz vecmāmiņa mirusi,

lietas mājās nav vajadzīgas.

—   Nē, es vēl neesmu mirusi, — atbildēja vecmāmiņa.

Sis ir tipisks piemērs, kā mirušās vecmāmiņas un mazmeitas biolauki savienojušies, bet tā cēlonis bija mazmeitas spēcīgs aizvainojums uz vecmāmiņu. Aizvainojums uz mirušu cilvēku — viens no cēloņiem biolauku normāla bloķējuma traucējumiem.

Reizēm sen miruša cilvēka rīcībā ir informācija par materiālās pasaules notikumiem un pat iespēja kaut kādā veidā ietekmēt to gaitu.

Reiz ar mani notika interesants gadījums. Es iepazinos ar sievieti, kurai bija lieliskas spējas bioener- ģētikā. Pirms daudziem gadiem viņai nomira tēvs un pēkšņi kādu laiku regulāri sācis rādīties sapņos. Sākumā viņa izbijās, pēc tam pierada, sāka ar viņu sarunāties, un viņš meitu brīdināja par iespējamām nepatikšanām, deva padomus.

Es gatavojos atpūsties dienvidos, nebiju savā labākajā formā, jutu, ka var notikt kaut kas slikts. Es parunāju ar sievieti un lūdzu viņu griezties pie tēva, lai viņš man palīdzētu, aizsargātu, ja notiktu kas neparedzēts. Dažas dienas pie jūras pagāja labi, taču reiz, peldoties tālu jūrā, es negaidīti celī sajutu tik asas sāpes, ka grūti bija iedomāties, kā aizpeldēšu līdz krastam. Labajā ceļgalā izrādījās sastiepta locītavas somiņa. Pēc tam testējot es atklāju, ka, pateicoties manas paziņas tēva netiešai palīdzībai, esmu izglābies 110 vēl lielākas nelaimes un ticis sveikā tikai ar traumu.

Sī situācija radās tāpēc, ka pirms aizbraukšanas es stipri apvainojos uz kādu sievieti. Pēc ikdienas loģikas, viņa rīkojās negodīgi. Tas bija pārbaudījums, kuru es neizturēju, tātad vajadzēja piedzīvot vai nu nelaimi, vai traumu, vai saslimšanu.

Kad es atgriezos, paziņa stāstīja, ka atkal redzējusi sapnī tēvu sēžam man blakus. Viņš smaidījis, es arī, bet labā kāja man bijusi kaut kā neveikli izstiepta sāņus.

Pēc tam, analizējot karmiskos laukus, es sapratu, ka viņas tēvs spējis soda veidu no manu radinieku ciešanām pārnest uz mana ceļgala traumu, tādējādi it kā nelaimi novirzot pa mazākā ļaunuma ceļu. Kādā veidā viņš varēja palīdzēt, to es tad izanalizēt nespēju.

Traumas cēlonis bija mans dziļais aizvainojums, ar kuru es nekādi nespēju tikt galā. Tas pieauga, pārtapa naidā, un cieta vispirms mani tuvinieki. Bija sajūta, ka manī iemājojis kas svešs, pakļāvis mani un iededzis melnu naidu. Par šādu likumu pārkāpumu man vajadzētu pārciest nopietnu nelaimi, no kuras izdevās izvairīties ar manas paziņas tēva palīdzību.

SESTAIS CĒLONIS

Ne visai sen, strādājot ar vienu no pacientēm, es atklāju būtisku faktoru, kurš ietekmē daudzu paaudžu veselību un likteni. Droši vien agrāk mans karmis- kais lauks nebija pietiekami tīrs un es šo informāciju nevarēju saņemt, Tās būtība ir sekojoša: jeļ> kura doma par pašnāvību ir pietiekami bīstama un postoša cilvēkam un viņa pēctečiem.

Es ārstēju sievieti, kura cieta no šausmīgām galvassāpēm, nelīdzēja nekādās zāles. Ārsti par diagnozi nebija pārliecināti, un viņa griezās pēc bioenerģētiskās palīdzības. Bet es apskatīju viņas karmiskās līnijas, noskaidrojās, ka sievietes tēvs bijis uz pašnāvības robežas. Pašnāvības programma darbojās sievietes biolaukā, veidojot pastiprinātas lauka deformācijas. Nevēlēšanās dzīvot, pašiznīcināšanās mēģinājuma programmas var cilvēka zemapziņā atrasties ilgus gadus. Sieviete no tēva bija saņēmusi tik spēcīgu pašiznīcināšanās programmu, ka tās bloķēšanai organisms pielietoja stipras galvassāpes. Pēc diviem biolauka struktūru korekcijas seansiem galvassāpes sāka mazināties.

Tad es nolēmu pavērot, vai bieži |audīm sastopama tāda programma, un ieraudzīju katram otrajam pacientam biolaukā neapzināta suicīda programmu. Tā izpaužas apātijas, depresijas, dažkārt agresijas uzliesmojumu veidā, kuru cilvēks nespēj kontrolēt. Stā-f voklis, kuru ārsti sauc par depresiju, ir slēpta nevej lēšanās dzīvot, un tā var provocēt daudzas saslimšanas, var ienest traucējumus liktenī, raksturā, var ļoti sarežģīt cilvēka dzīvi.

Kāds cēlonis ir cilvēka vāji izteiktai nevēlmei dzīvot? Pirmkārt tā ir pašiznīcināšanās programma, kura veidojas biolaukā, ja kāds no priekštečiem ilgi saglabājis domas par pašnāvību vai pat pieļāvis pašnāvības mēģinājumus. Pat ja tas noticis pirms trim četrām paaudzēm, programma ir ļoti noturīga un tiek nodota bērniem.

Sī programma var būt arī kā sekas, ja vecāki nav vēlējušies bērnu.

Cilvēka biolauks ir aizsargāts no apkārtējās pasaules, bet pilnīgi atvērts vecākiem. Vecāku niecīgākie pārkāpumi grūtniecības laikā attieksmē pret topošo bērnu veido viņa biolaukā iznīcināšanas programmu. Sī programma ir ilgstoša tāpēc, ka to devuši vecāki.

Vilšanās, ka bērns ir mazs un vārgs, bieži slimo, neapmierinātība ar dzimumu, izskatu, piedzimušā bērna kaprīzēm — ja tas netiek segts ar mīlestību pret viņu, ar sapratni, ka bērns ir Dieva Dāvana, — nokļūst iekšienē, zemapziņā, un tiek palaists iznīcināšanas spara rats.

Ilgstoša fiksācija uz negatīvām emocijām pret bērnu nokļūst zemapziņā un sāk attīstīties autonomi, t. i., apziņa zaudē kontroli pār šīm emocijām un to eksistences bīstamību.

Vecāku biolauks sāk iznīcināt bērna biolauku. Bērnam tūlīt ieslēdzas divas atbildes programmas: vecāku iznicināšana un pašiznīcināšanās. Spēcīga tēva vilšanās, kaut vienas dienas ilgumā, par to, ka piedzimusi meita, nevis dēls, var pēc gadiem atkārtoti novest meitu pie pašnāvības mēģinājumiem un turpināties mazbērnos. Zemapziņas programmas, kuras atrodas bērna biolaukā, pieaugot, īpaši dzimumbrie- duma laikā, pāriet uz apziņu, un sākas attiecību pasliktināšanas starp bērnu un vecākiem/Piecu minūšu atteikšanās var maksāt daudzus gadus atšķirtības, pārmetumu, apvainojumu un naida. Lūk, kādēļ ētikas normu ievērošana un garīgums veselībai ir nozīmīgāks nekā kompreses un injekcijas.

Vēl viena ļoti būtiska īpatnība. Suicīda programmu var ieslēgt jebkura cita spēcīga programma, kas virzīta uz cilvēka uzvedības izmaiņām. Organisms uz varmācību reaģē ar nevēlēšanos dzīvot. F.s izpētīju, vai ārēja programma, speciāli ievadīta zemapziņā, var nelabvēlīgi iedarboties uz cilvēku, izsaucot bla- kusparādības. Izrādījās, ka var. Ikviena spēcīga programma var izsaukt pretdarbību, kas izteikta kā pašiznīcināšanās programma.

—  Bet kā tad kodēšana pret dzeršanu un smēķēšanu? — man jautāja asistente.

Es testēju vairākus cilvēkus, kuri kodēti, un atklāju suicīda programmas, kas viņu biolaukā parādījušās no kodēšanas brīža. Slēpts suicīds pieteic sevi niknuma un pastiprināta uzbudinājuma veidā, arī kā domas par pašnāvību vai citas negatīvas izmaiņas cilvēka uzvedībā.

Sieviete atnākusi pēc padoma, vai vērts mācīties paātrinātajos angļu valodas kursos.

—   Man jābrauc uz Ameriku, tāpēc iestājos kursos, kur māca ar hipnozi. Bet pēc dažām nodarbībām man palika slikti. Vai jūs nepateiktu man, vai varu nodarboties kursos?

Skatos biolauka struktūru — izkropļojuma lielums sasniedzis galējo robežu, tā ir bīstama tuvošanās smagai slimībai. Pārbaudu biolauku pirms nodarbību sākuma — izkropļojums minimāls.

Kas izsaucis tik strauju biolauka izkropļojumu? Turpinu testēšanu un atrodu iemeslu. Tas ir informa- cijas likumību pārkāpums, programmēšana. Kad cilvēka zemapziņā informāciju ievada ar piespiedu metodi, notiek biolauka struktūru deformācija, kura pēc kāda laika var izpausties kā saslimstība fiziskajā līmenī. Zināms, ka Bulgārijā tika izdarīts mēģinājums veikt apmācības ar televīzijas hipnozi. Ļaudis uztvēra daudz vairāk informācijās, taču pēc trim četriem gadiem tiem, kas mācījušies, parādījās atmiņas zudums, krass imunitātes pazeminājums un citas negatīvas parādības. Jauna sieviete man stāstīja, ka gribējusi griezties pie ekstrasensa pēc palīdzības tāpēc, ka viņai ļoti patīk kāds jauns cilvēks, kurš pret viņu ir vienaldzīgs, bet pēdējā laikā viņa ievērojusi, ka kaut kas nav kārtībā ar veselību.

Es analizēju sievietes biolauka struktūras un redzu apbrīnojamas lietas. Sieviete pierakstījusies uz pieņemšanu pie ekstrasensa, noticis biolauka struktūru kontakts un informācijas pārnesums, un ekstrasensa zemapziņa jau sākusi iedarboties uz jauno cilvēku, nosliecot viņu uz tikšanos ar viņā iemīlējušos sievieti. Apziņas līmenī par to neviens no viņiem nezināja, vēl nekas nebija noticis fiziskajā pasaulē, tikai sievietes domas un vēlmes, bet triju cilvēku biolauku struktūras jau bija sākušas mijiedarboties, sākusies jaunā cilvēka pieburšana, viņa zemapziņā ievadīta piespiedu programma. Tas izsauca jaunā cilvēka biolauka struktūru izkropļojumu, bet, tā kā pieburšana bija sveša programma viņa biolaukā, tā ieslēdza pašiznīcināšanās programmu.

Sieviete, kura jauno cilvēku mīlēja, saņēma tādus pašus struktūru izkropļojumus un sāka slimot. Arī ekstrasensa biolaukā notikuši spēcīgi izkropļojumi.

Viena neētiska izdarība radīja traģisku situāciju, kuras cēlonis nevienam nebija redzams.

Varmācība var novest tikai pie varmācības. Man jautāja par Kašpirovska pacientiem, un manis veiktā testēšana diemžēl šos secinājumus apstiprināja vēlreiz. Jebkura piespiedu programma, kura ir sveša cilvēka iekšējai pārliecībai, ievadīta ar hipnozi vai iedvesmu, var pārtapt par iznīcināšanas programmu.

Protams, mūsu šodienas situācijā sarežģīti runāt par to, ka vajadzētu nekavējoties aizliegt jebkādu cilvēka programmēšanu. Nevar atcelt veco, neradot jaunu. Runa nav par to, ka vajadzētu aizliegt visas zāles, no kurām maz labuma — tās tikai pastiprina cilvēces karmu —, ne arī par to, lai atceltu slimnieku kodēšanas sistēmu: nepieciešams ievirzīt centienus tā, lai varmācību, uz kuru nosliekusies laikmetīgā medicīna, nomainītu ar dabisku cilvēka garīguma attīstību, atjaunotu viņa harmoniju ar pasauli.

Apmēram pirms gada es sāku pētīt, vai cilvēku var dabiskā ce]ā atsvabināt no tieksmes pēc alkohola. Mani palūdza palīdzēt gudram, talantīgam cilvēkam, kurš pats vairs nespēja apstāties un bija uz hroniskā alkoholisma robežas. Viņš neticēja, ka viņam kāds var palīdzēt.

Es tikos ar viņu un sacīju:

—   Zināt, kāpēc jūs dzerat? Cilvēkam jāmīl apkārtesošā pasaule, bet, ja viņš to neizjūt, viņa dvēselē attīstās diskomforta stāvoklis, dvēseles mokas. Cilvēks cenšas noslāpēt dvēseles sāpes vienalga ar kādu Iīdzekju palīdzību. Tas noved pie narkomānijas, alkoholisma, dažāda veida toksikomānijas. Narkomānijas un alkoholisma īstais cēlonis ir pazemināts mīlestības līmenis mūsu dvēselē. Tāds stāvoklis rodas no spēcīgiem aizvainojumiem, no mīlestības nomākšanas pret ļaudīm. Es nosaucu mīlestības nogalināšanas faktus, kurus bija pie) āvuši vfņa vecāki un viņš pats.

Pēc korekcijas samilzusī biolauka deformācija izzuda. Un pēc dažām dienām kontrole parādīja, ka biolauks palicis tīrs, tieksme pēc alkohola zudusi. Pēc pusgada es pārbaudīju: cilvēks bija pārstājis dzert un atbrīvojies no šīs slimības.

Interesants gadījums notika Jaltā, kad es lasīju lekcijas. Pienāca kāds cilvēks un pastāstīja šādu gadījumu: viņa kaimiņš ilgstoši dzēris un no šī stāvokļa nespējis izkļūt.

—  Nolēmis pielietot jūsu metodi, es piegāju pie viņa un teicu: «Stāsti — kas ar tevi notika pirms dzeršanas, kas palicis prātā?» — «Jā, kartupeļus sadalīja, bet man netika, es ļoti apvainojos.» Es viņam sacīju: «Lūdz piedošanu par to, ka apvainojies.» Viņš izlūdzās piedošanu — un pārstāja dzert.

Anekdotisks gadījums, tomēr tas dod precīzu priekšstatu par to, kas cilvēkam jādara, lai izglābtos no tamlīdzīgām kaislībām. Vispirms nepieciešams pārstāt apvainoties uz apkārtesošo pasauli, saskaņoties harmonijā ar to, mīlēt īstenību sevī, dvēselē.

Harmonija ir mīlestība. Pagātne, tagadne, nākotne — tie ir mīlestības objekti. Cilvēkam jātiecas izjust sevī mīlestību, un tad viņam nevajadzēs dzert.

Situācija, kāda tagad izveidojusies pasaulē, atbilst mūsdienu cilvēces garīgajam līmenim. Arvien vairāk naudas tiek iztērēts narkotikām un cīņai ar tām, taču efekts ir niecīgs, bet narkotikas iekaro arvien lielāku izplatības lauku. Tas ir rezultāts neizpratnei par to, ka cīnīties vajag nevis ar narkotikām, bet ar cēloni, kurš izraisa tieksmi pēc tām. Cēlonis — pazemināts cilvēces iekšējās mīlestības līmenis. «Bet vēl daudzu likumu pārkāpumu dēļ |audis atdzisīs mīlestībā,» bija teikts par mums pirms divtūkstoš gadiem. Atteikšanās no mīlestības pret Dievu un dievišķām jūtām, pret saviem vecākiem un bērniem, pret sevi un mī|oto cilvēku, nedzīvo dabu un mums apkārtesošo pasauli — tas viss kļuvis pārāk ikdienišķs mūsu dzīvē. Visi šie pārkāpumi ieslēdz mīlestības iznīcināšanas programmu, tai seko lavīnveida cietsirdības attīstība, kuru apdzēst ar alkoholu un narkotikām ir neiespējami. Lai izkļūtu no šodienas krīzes stāvokļa un atbrīvotos no savām sērgām, cilvēcei jāmācās mīlēt Dievu, citam citu, Visumu, apkārtesošo pasauli, pagātni, tagadni un nākotni.

«Dievs ir Mīlestība.» Daži uzskata, ka tas ir vienkāršāk par vienkāršu: es sacīju, ka mīlu, — un iemīlēju. Mīlestība — tā ir sarežģīta māksla, kura jāapgūst ar pastāvīgu darbu.

Ikvienas mūsu organisma šūnas pilnvērtīgai esībai nepieciešams ne tikai nepārtraukti strādāt, bet arī saglabāt vienotību ar visu organismu. Cilvēks ir pasaules šūniņa, un viņa uzdevums ir ne tikai pareizi izpildīt savas funkcijas, bet arī nepārtraukti tiekties pēc kontakta un vienotības ar Visumu, pēc mīlestības uz Dievu. Mūsu tuvumu Dievišķajam nosaka ne tikai vēlēšanās un ticība, bet arī gara un ķermeņa tīrība. Visiem mums ir kontakts ar Dievišķo, bet tā pakāpe ir atšķirīga: jo tīrāks cilvēks, jo kontakts ciešāks.

Pienāk pie manis sešgadīgais dēls un žēlojas, ka sāp kāja.

— Tu zini, kas ir Dievs? Saliec rokas uz ceļiem un palūdz piedošanu par tēvu, kurš astoņpadsmit gadu vecumā negribēja dzīvot, tāpēc tev sāp kājiņa.

Viņš lūdz, un es redzu, kā atjaunojas viņa biolauks.

Vēl nesen es skaidroju saviem pacientiem, ka karma atliecas tikai uz pieaugušajiem, līdz,trīspadsmit, piecpadsmit gadiem bērns ir aizsargāts, viņa aizvainojums karmu neietekmē. Tikai pēc dzimumbrieduma bērns jau atbild par savu rīcību un pārkāpumiem.

Pēdējos gados Zemes enerģētika tik ļoti izmainījusies, ka tagad ne tikai septiņu, deviņu gadu veci bērni, bet jau gadu, divus veci ar enerģētiskiem triecieniem uzbrūk un iznīcina cits citu tāpat kā pieaugušie.

Skatos meitas biolauku un redzu spēcīgu «ļaunas acs» iedarbību. Vainīgs gaišmatains vīrietis. Vecums — desmit gadu. Tas ir klasesbiedrs. Kas būs ar mūsu bērniem, kad viņi izaugs, mēs taču esam nojaukuši aizsargbarjeras, un mūsu bērni mantojumā saņēmuši izkropļotas biolauka struktūras. Kādas slimības viņus sagaida, kas būs ar viņu psihi un viņu bērniem, ja jau tagad — bērnībā — sāk enerģētiski uzbrukt cits citam.

Bieži, kad es saku ļaudīm: «Jūs nomācāt sevī mīlestību,»— man atbild: «Jā, es viņu nemaz nemīlēju.» Man katru reizi nākas skaidrot, ka mīlestība ir visaptverošas jūtas, kuru dēļ mums jādzīvo un kurām jāapņem visa pasaule, tā ir mīlestība pret organismu kopumā, kura vārds ir Visums. Bībeles pamat- baušļi — tie ir garīgās pasaules likumi, ļaužu enerģētiskā mijiedarbība. Bet, kad māte tagad ar savu vārdu, skatienu, žestu, nemaz nerunājot par rīcību, iznīcina savus bērnus, viņa nesaprot, ka rada programmu, kura pēc gada, diviem var bērnu pagrūst zem mašīnas vai izsaukt smagu slimību.

Ja vienas sistēmas posmi sāk konkurēt cits ar citu, nepievēršot uzmanību centram, sistēma sabrūk. Kad cilvēkā izgaist mīlestības jūtas un tiek aizvietotas ar kādām citām emocijām, tiek bojāts bloķējums un atvērts ceļš negatīvām, postošām jūtām.

Atcerēsimies kādu līdzību. Atnācis muks pie sievte- tes un saka: «Ļauj pārnakšņot!» — «Es ļaušu, bet tev jāizvēlas: nokaut āzi, pārgulēt ar mani vai izdzert vīnu, — izvelies!» Muks pardomaja: «Azi nokaut nevaru, tā ir slepkavība; gulēt ar sievieti — nē, tā ir zaimošana; nāksies iedzert vīnu, tas ir mazākais grēks no visiem.» Viņš izdzēra vīnu. Un pēc tam izpildīja pārējās sievietes prasības.

Tad, lūk, mīlestība — tā ir galvenā struktūra, un, ja tā ir vesela, tad citi pārkāpumi nedod katastrofiskus rezultātus. Cilvēks pieradis uzskatīt, ka mīlestība — tā ir viena no viņa emocijām, ar kuru viņš var izrīkoties pēc saviem ieskatiem. Tā ir nepareiza nostādne.

Mīlestība ir tas, kā daļa mēs esam, tā ietver sevī visu pasauli. Mīlestība un dzīve mums ir dotas, un mums nav tiesību tām uzbrukt. Bet, kad mūsos uzvaru sāk svinēt sīka privātprieka jūtas un mēs sākam sevī nogalināt mīlestību, mēs iznīcinām augstākās garīgās struktūras, kuras mūs saista ar Visumu, mēs rīkojamies ar to, kas mums nepieder.

SEPTĪTAIS CĒLONIS

Mūsu vēstures pēdējās desmitgadēs esam kļuvuši ļoti mežonīgi, neizprotam vairs visvienkāršākās lietas.

Vai daudzi no mums var dot pareizu atbildi uz jautājumu: kas ir ēdiens?

Barība vispirms iedarbojas uz cilvēka biolauka strukturam, un, kāda ir tas iedarbība, tāds arī ir cilvēks. Es notestēju, kas notiek ar enerģētiku ēšanas laikā, un biju ārkārtīgi pārsteigts, uzzinot, ka cilvēks ēdienu uztver ar pirmo čakru. Pareiza barība cilvēku ārstē, nepareiza viņu izposta ne mazāk kā nepareizs pasaules uzskats un uzvedība.

«Un sacīja Dievs: lūk, es devu jums visādu zāli, kas izsēj sēklas pa visu zemi, un visādus kokus, kura augļi izsēj sēklas, lai tās jums būtu par barību.» «Bhagavad-Gītā» ir aizliegums lietot barību, kura stāvējusi vairāk par trim stundām pēc pagatavošanas: tas ir «netīrs» ēdiens, tāpēc ka derīgs vairs tikai ķermenim, tajā nav nekā garam.

jūdaismā ir jēdziens «nekošierēta gaļa». Tā ir

gaļa, kura satur asinis, — to nekādā gadījumā nedrīkst lietot barībā. Kāpēc? Asinis glabā ziņas par fiziskā ķermeņa dzīvi, tajās ieslēgta visa informācija par tā slimībām, jūtām, kā arī emocijām, kādas pārdzīvojuši dzīvnieki nogalināšanas brīdi.

Reiz sieviete man palūdza izanalizēt viņas radinieku septiņgadīgā dēla dīvainās uzvedības cēloņus.

Bērns jau smēķē, viņu ļoti piesaista alkohols, viņš cenšas ķircināties ar pieaugušām sievietēm. Bērnā nav nekā bērnišķīga, visa viņa uzvedība izceļas ar neticamu piezemētību tās vissliktākajās izpausmēs. Es analizēju cēloņus. Visi garīguma parametri galēji zemi, kā mēdz teikt, «bērna sēž velns». Pie tā vainīgs bērna tēvs, pie tam ne karmiski, bet ar savu dzīvesveidu.

Tēva domāšanas, uzvedības un uztura parametri ir ļoti zemi. Grūti pat iedomāties, kā cilvēkam jādzīvo, lai gūtu tik negatīvus parametrus, ko vajag darīt, lai tik pilnīgi sagrautu sava bērna biolauku.

—   Par ko strādā bērna tēvs? — jautāju sievietei.

—   Viņš dzīvo laukos, strādā par miesnieku, kauj cūkas.

Pārbaudu zēna, neapzinātās agresijas līmeni — tas ir uz nulles. Tātad tēvs pret savu darbu izturas bez emocijām.

—   Bet viņš mīl dzert dzīvnieku asinis, — paziņo sieviete.

Tagad man ir skaidrs. Zēna tēva biolauka struktūra no dzīvnieku asinīm gūst informāciju par to, ko tie izjūt nogalināšanas mirklī.

Mūsu tālie senči bija daudz gudrāki par mums, kad pirms dzīvnieka nogalināšanas skaitīja lūgšanas, izlūdzās piedošanu par to, ka nākas dzīvnieku lietot pārtikā, un ar to bloķēja visas negatīvās sekas, kuras mēs tagad norijām neaizdomādamies.

Agrāk es nesapratu, kāpēc tautas kultūrā pastāv aizliegums lasīt ēšanas laikā.

Izrādās, ēšana pie grāmatas, televizora ekrāna, apspriežot ģimenes un politikas problēmas, var traumēt cilvēka dvēseli, tāpēc ka ēšanas laikā informācija brīvi nokļūst zemapziņā. Uz tā pamatota arī svētā vakarēdiena paraža, tas ir, iesaistīšanās Dievišķajā. Bet, ja garīdznieks sakramenta laikā domā par savām zemes lietām, tad ne par kādu iesaistīšanos nevar būt ne runas.

Katrā cilvēkā ir dvēsele, svēts aizsākums, cilvēciskais un dzīvnieciskais. Normālos apstākļos ķermenim jāsaņem barība no dvēseles, dvēselei — no gara, garam — no Dieva. Jebkura šīs secības posma izslēgšana ir nepieļaujama, bet dzīve, kas celta tikai uz primitīva sava ķermeņa barošanās principa, bez rūpēm par pārējo, ir visai veiksmīgs regresa ceļš.

IV nodaļa

TEHNISKA DIAGNOSTIKA

Patlaban uzkrājies liels skaits faktu par veiksmīgi paredzētiem nākotnes notikumiem, dzīvu un nedzīvu objektu uzvedību. Vairāk vai mazāk vienkārša lieta ir dzīvie objekti. Viņu uzvedību var analizēt, apkopot un vadīt pietiekoši trāpīgas prognozes. Nedzīvajiem objektiem tāda metode nav pielāgojama, jo viņiem fiziskajā pasaulē no pirmā acu uzmetiena nav uzvedības, nav strukturālu izmaiņu realizācijas programmu, nav attīstības laikā un telpā. Pašreizējā laika sprīdī viņu stāvoklis ir citu objektu fiziskās iedarbības rezultāts.

Mani pētījumi parāda, ka tas nav īsti pareizi: pastāv ari nedzīvo objektu likteni noteicošas programmas. Tās veidojas kā rezultāts objekta individuālā lauka savstarpējai mijiedarbībai ar citu objektu laukiem. Ģenētisko programmu rašanās un nervu sistēmas attīstība kā noturīgu programmu salikums dzīvajos objektos ļāva daudzkārt palielināt lauka programmu realizāciju fiziskajā līmenī. Dzīvo un nedzīvo objektu uzvedība atšķiras tikai ar laika parametriem, ilgstošos laika posmos šī atšķirība izgaist. Ja izanalizējam dzīvo objektu evolūciju uz Zemes, tad varam saskatīt programmu realizācijas un objektu diferenciācijas paātrinājumu laika ziņā, tādēļ ka realizācijas ātrums saistīts ar individualizāciju, ar atdalīšanos 110 vides, pastiprinoties tajā pašā laikā lauka vienotībai. Galvenās par dzīvo un nedzīvo objektu fizisko stāvokli atbildīgās programmas ir informatīvi enerģētiskas struktūras, to analīze ļauj veikt pietiekami precīzas nākotnes prognozes.

Kā dzīvajiem, tā nedzīvajiem objektiem ir divi ķermeņi: fiziskais un laicīgi pārejošais. Laicīgais ķer

menis realizējas fiziskajā, un to veido informatīvi enerģetiskais lauks, tāpēc var runāt par nedzīvo priekšmetu esības informatīvo programmu pastāvēšanu un savstarpējo iedarbību starp dzīvo objektu lauku un ģenētiskajām programmām.

Iedarbojoties uz informatīvi enerģētiskajam struktūrām, var izmainīt jebkura objekta fizisko stāvokli un uzvedību, kā ari izpētīt ta nākotni. Telekinēze, distancētā diagnostika, dzīvo un nedzīvo objektu korekcija saistīta ar minēto mehānismu. Tatad informatīvā programma realizējas fiziskajā līmenī, bet jāpastāv ari atgriezeniskajam mehānismam — tas ir, Visuma pastavēšanai nepieciešams nosacījums. Tādējādi jebkuru objektu var transformēt informatīvi enerģētisko lauku līmenī, pārvietot uz jebkuru punktu Visumā (jo informatīvos laukus neierobežo telpa) un atkal realizēt fiziskajā līmenī — uz šo principu pamatojas teleportācija un iedarbība uz tālesošiem objektiem, to skaita ari uz mākoņiem.

Tā kā Zemes klimatiskās, ģeoķīmiskās un tektoniskās īpatnības nosaka informatīvi enerģētiskie procesi, pastāv cilvēka gribas tiešās iedarbības iespēja uz notikumiem un apkārtējās pasaules objektiem.

Kataklizmu tuvošanās liecina ne tikai par ekoloģiskajām izmaiņām, bet arī par zemes informatīvi enerģētisko struktūru deformāciju. Tagad cilvēks, kas cenšas pārvaldīt laika apstākļus vai iedarboties uz nedzīviem objektiem, ienes savu negatīvo ietekmi bio- genosfēras lauka pašregulācijas sistēmā, deformē Zemes informatīvi enerģētiskās struktūras. Testēšana parāda, ka pat neapmierinātība ar laiku negatīvi ietekmē izplatījuma, tātad arī cilvēka, lauka struktūras.

Visa veida dzīvo un nedzīvo objektu izpētes pamatā jābūt augstai diagnostikas precizitātei un daudzkārtējai iespējamo iedarbības seku analīzei.

Tehniskās diagnostikas tradicionālās metodes, kā parasts, orientētas uz to, lai atklātu jau esošos defektus, kuri kaut kādu iemeslu dēļ slēpti no vērotāja vai aparatūras iespējām. Lauka struktūru pētījumi sniedz iespēju iepriekš paredzēt objektu fiziskās deformācijas, jo fiziskā līmeņa notikumu secība ietverta lauka programmā. Lauka programmu dažādu līmeņu analīze nodrošina īpašu prognozes precizitāti. Bet, tā kā diagnostika vienmēr ir ielaušanās un iedarbība ar objekta laukiem, tad, ja operatora laukā ir iznīcināšanas vai pašiznīcināšanās programmas, tās var pāriet uz nedzīvā objekta lauku un radīt nosacījumus, lai to sagrautu. Lauka pašregulacijas mehānisms ieslēdz atbildes programmu operatora iznīcināšanai. Tāpēc iedarbība uz nedzīviem objektiem ar informatīvi enerģētisko struktūru starpniecību var būt bīstama visai cilvēcei, jo smalkajā līmenī visi ļaudis ir vienoti.

Tehniskās diagnostikas jomā operatora ētika, viņa zemapziņas karmisko struktūru tīrība nepieciešama ne mazāk, ka cilvēku ārstējot. Augstais zemapziņas agresijas līmenis cilvēces informatīvajās struktūrās tuvakaja laikā var izsaukt virkni globālu katastrofu, kuras nebūs iespējams atvairīt, paaugstinot apkalpojošā personāla tehnisko līmeni. Gara ekoloģijas jautājumam ir galvenā nozīme, jo tieši tas nosaka apkārtējās vides stāvokli.

Pirmais ekstrasensorās testēšanas pielietojums nedzīvo objektu diagnostikā notika 1991. gadā Jaltā. Ls nolēmu izanalizēt testēšanas efektivitāti sev jaunā jomā. Man piedāvāja pēc Krimas pussalas kartes atrast vietas, kuras ir labvēlīgas vīnogu audzēšanai. Es pārskatīju karti ar rāmīti; šīs vietas atradās visgarām piekrastei, ko arī apstiprināja mūsu grupā esošais agronoms. Bet vispiemērotākās vietas ābeļu audzēšanai, pēc mana uzrādījumā, atradās pussalas centrā, tālu no piekrastes, kas arī izrādījās pareizi. Pēc tam es sāku meklēt visvairāk ieteicamās vietas dzīvošanai, kur vēl saglabājies tīrs ūdens un gaiss, skatījos, kur labāk celt sanatorijas, kādas slimības kurā vietā labāk ārstēt. Rezultāti izrādījās ļoti interesanti. Visas pirmsrevolūcijas celtnes, jo sevišķi savrupmājas, izvietotas tikai tajās vietās, kuras labvēlīgas cilvēka veselībai un liktenim. Toties daudzas jaunceltnes būvētas nevēlamās vietās. Domājams, ka agrāk pilsētu cēlāji intuitīvi juta, kur ko var celt — nelabvēlīgajās vietās parasti atradās kapsētas, parki vai kulturas zonas. Pastāvīgajās dzīvesvietās parasti bija paaugstināts biolauka komforts. Es nolēmu pec kartes atrast vietu, kura visvairāk rosinoša saslimstībai, ieskaitot onkoloģisku, un tāda vieta atradās. Sie pētījumi liek domāt, ka Zemes virsma ir neviendabīga: ir labvēlīgas un nelabvēlīgas zonas, pie tam tas nav saistītas ne ar kādiem ģeoķīmiskiem vai ģeotektoniskiern veidojumiem. Šis mehānisms man pagaidām vēl nav skaidrs, bet tas pastāv un ietekmē ļaužu dzīvi.

Krimā labvēlīgās zonas bija izvietotas laukumiem, bet Pēterburga situācija izrādījās pavisam citāda.

1991. gadā pie manis griezās Politehniskā institūta profesors. Viņu interesēja mana metode, 1111 viņš piedāvāja to pielietot tehniskajai diagnostikai. Viņš darbojās ekoloģisko pētījumu jomā un vēlējas veikt eksperimentus, lai pārliecinātos par ekstrasensora- jām iespējām ūdens baseinu sastāva izpētē. Tamlīdzīgi izmēģinājumi jau ir veikti; var, piemēram, noteikt derīgo izrakteņu atrašanos, ne tikai pārlidojot lidmašīnā kādu rajonu, kā to darīja Urijs Hellers, bet arī pēc fotogrāfijām vai kartes. Mes paņēmām sīki izstrādātas apgabala kartes un sākām strādāt. Izpētījām fosfora piesārņojumu Ņevā. Es uzskatīju, ka tā maksimala koncentrācija varētu būt grīvā, bet izrādījās — Ņevas augštecē. Tas pats izrādījās ar slāpekli. Cēlonis tāds, ka fosfors un slāpeklis tiek Ņevas augštecē ieskalots no laukiem, kur lauksaimniecībā pieļauta nevērība. Ņevas gultnē ir vieta, kur fosfora un slāpekļa piesārņotībā krītas līdz nullei, pec tam atkal ceļas un lēni pazeminās, pārejot joslās ar pilnīgi tīru ūdeni perpendikulāri upes tecējumam. Tādi tīrā ūdens sektori speciālistiem zināmi, bet pagaidām neizprasts ir to parādīšanās cēlonis. Arī aizrobežu pētnieki ne reizi vien novērojuši «tīrā ūdens efektu» tur, kur, pēc visiem aprēķiniem, jābūt spēcīgam piesārņojumam. Pēc tam es sāku pētīt krastus. Tur, kur Ņevas ūdens kļuva tīrs, cauri gāja daļa 110 loka, kurš ir labvēlīgs cilvēku dzīvesvietai. Pilsētas enerģētiskajā struktūrā ir absolūti specifiski veidojumi, kas ūdenskrātuvēs uztur tīru ūdeni un labdabīgi ietekmē to tuvumā dzīvojošos cilvēkus, bet ir arī zonas, kuras minimāli derīgas dzīvošanai. Ari tās ir lokveida struktūras. Pēterburgā atšķirībā 110 citiem 'rajoniem atklātas spēcīgas tur pastāvošas, savstarpēji saistītas lokveida enerģētiskās struktūras.

Tagad tādi pētījumi var būt noderīgi ne tikai dzīvojamo masīvu celtniecībai, bet ari plānojot paaugstinātas bīstamības tehnisko objektu izvietojumu.

Nākamais etaps bija veltīts Lādogas ezera izpētei.

Ar slāpekli piesārņotais plankums Lādogā pēc formas izskatās kā stnailgala mēle, bet ar fosforu piesārņotais — kā tintes traips ezera centrā.

— «Mēle», kuru jūs esat uzzīmējis, — saka profesors, — ir absolūti pareiza, un to izmet Volhova, tās krastos izvietots olbaltuma koncentrātu kombināts, daudz sovhozu — jā, Volhovā izmet lielu daudzumu slāpekļa. Bet arī fosforam būtu jāparādās kā «mēlei».

Es pārbaudu — atkal iznāk plankums ezera vidū.

Mēs sastādījām programmu, pēc kuras divus mēnešus notika saņemto datu apstrāde. Tas, ko es izdarīju divās stundās, parastajos pētījumos prasa vairākus mēnešus darba. Kad mēs strādājām pēc kartes, izpētes darbi fosfora piesārņotības noskaidrošanai vēl nebija notikuši. Vēlāk Lādogā devās zinātniskas pētniecības kuģi, to darba rezultāti apstiprināja, ka maksimālais piesārņojums ar fosforu tiešām atradās tajā vietā, kur es norādīju. Nolasīt informāciju es nekur nevarēju, tāpēc ka institūta darbiniekiem tās vēl nebija, es strādāju tikai informatīvi. Sakritība bija astoņdesmit procenti.

Ļoti interesanti rezultāti iznāca arī, nosakot ūdenī caurteces vietu «Oktobra» zālē. Es palūdzu celtnes plānu un atradu vietu, kur vajadzēja būt caurtecei. Dažās vietās, kuras es norādīju, jau bija atplēsta grīda un tika veikti darbi, daļu avārijas zonu es atklāju savlaikus, pirms tur sākās sūces. Man jautāja, no kurienes nāk ūdens: no ārienes vai 110 ēkas? Es jutu, ka ūdens nāk no ārpuses, no caurules, kura atrodas vairākus desmitus metru no zāles. Pārbaudot ūdensvada kanālus, es skaidri redzēju, kā tek ūdens, kādā stāvoklī atrodas caurules, to sazarojumu vietās fiziski jutu ūdens kustību. Var pat noteikt, kāds metāls atrodas ūdeni.

Man tie bija jauni pētījumi. Es sapratu, cik viegli cilvēks, kas pārvalda ekstrasensorās testēšanas ine- todi, var pārslēgties no medicīniskās diagnostikas uz tehnisko.

Apspriežot diagnostikas rezultātus, es skaidroju, ka metodes iespējās nav nekā mistiska, tā ir daudziem vēl neizprastu un neapjēgtu likumu izpausme.

Ekstrasensorās diagnostikas galvenā īpatnība ir tā, ka es strādāju nevis ar fiziskiem spēkiem, bet ar to laukiem, taču lauks satur ievērojami pilnīgāku un precīzāku informāciju nekā pats fiziskais objekts.

—   Tātad varēja iepriekš noteikt, kas notiks Černobiļā? — man jautā.

—   Testēšana norāda, ka jau divus gadus pirms avārijas Cernobi|as AES radās lauka struktūru deformācijas, kuras noveda pie avārijas.

—   Vai tagad var pārbaudīt avārijas iespējas jebkurā atomstacijā?

—   Jā, bet pašlaik es nevaru apskatīt jebkuru atomstaciju, tāpēc ka man nav pietiekoši tīra karma. Es jau vairāk kā gadu saspringti nodarbojos ar sevis izmainīšanu, bet mans iekšējais, ētiskas zemapziņas līmenis vēl nav pietiekami augsts.

Jebkuru objektu diagnosticējot, nepieciešams ar to nonākt kontaktā lauka līmenī. Ja ziņkārīgie, kas nodarbojas ar ekstrasensoriku, pamēģinās diagnosticēt AES, bet pēc tam ātri kļūs plikgalvji, tad lai nebrīnās. Bet ne tas ir galvenais.

Tā kā informatīvi enerģētiskie lauki ir neviendabīgi un tiem ir dažādi līmeņi, tad jebkura objekta diagnostikā, ja mana karma nav pietiekami tīra, es varu kaitēt, sabojāt diagnosticējamā objekta lauka struktūru, un tas var beigties bēdīgi.

Kādas organizācijas direkcija palūdza pēc anketām notestēt līdzstrādnieku profesionālo atbilstību. Bioenerģētika ļauj pēc rokraksta vai fotogrāfijas noteikt ne tikai lietišķās īpašības, bet arī veselību, likteni, kā arī atjaunot visu informāciju, kas saistīta ar cilvēka dzīvi.

Es sāku analizēt un devu rekomendācijas, lai veidotos saskanīgs un augsti kvalificēts kolektīvs. Rezultāts izrādījās neparedzēts, pēc neilga laika līdzstrādnieki tā aizrāvās ar darbu, ka pārstāja pat doties mājās, nakšņoja darbavietās, viņu sievas kļuva īgnas, daudzās ģimenēs radās sarežģījumi.

Citā kolektīvā, arī izveidotā pēc enerģētiskajiem testiem, veiksmīgs darbs un profesionālisms, izrādījās, nebija pa spēkam vadītājam, un kolektīvs pieprasīja viņa atbrīvošanu.

Smalkajā lauka līmenī var būt vienādi raksturojumi un mijiedarbība kā dzīvajiem, tā nedzīvajiem objektiem, tāpēc jebkura negatīva doma, emocija, uzvedība nedzīvo objektu ietekmē un var tam kaitēt.

Cilvēka un nedzīvo objektu informatīvajām struktūrām mijiedarbojoties, iznīcināšanas programmas var pāriet no cilvēka uz nedzīvā objekta lauku. Tāpēc lidotājiem, AES operatoriem un citiem speciālistiem īpaši atbildīgos darba sektoros jābūt iekšēji labestīgiem, viņu zemapziņas agresijas līmenim jābūt ar mīnusa zīmi, citādi viņi, paši to nevēlēdamies, var izraisīt avārijas situāciju.

Globālās agresijas paaugstinājums cilvēces zemapziņas struktūrās ietekmē enerģētiku un var radīt priekšnosacījumus katastrofiskām situācijām.

Visiem augstas klases ekstrasensiem un dziedniekiem ir niecīgs zemapziņas agresijas līmenis, tāpēc ka pretējā gadījumā ieiet Visuma informatīvajos laukos ir ļoti bīstami. Centieni pavairot ekstrasensu skaitu ar paātrinātām metodēm, neņemot vērā ētiskos datus, var novest pie negatīva rezultāta.

Cilvēka zemapziņa kontrolē Visumu, bet īpaši izteikta šī kontrole ir ap sešdesmit metru rādiusā no cilvēka, notiek savstarpējā sadarbība un ietekme uz visiem dzīvajiem un nedzīvajiem objektiem. Pat grāmatas, atrodoties pastāvīgi cilvēka biolauka tuvumā, spēj rosināt zemapziņu nolasīt informāciju no tām. Ļoti aktīvi informācijas nolasīšana notiek sapnī, tāpēc bīstami ir guļoša bērna galvas tuvumā turēt de- tektīvliteratūru.

Katra dzīva un nedzīva objekta lauks satur informāciju ne tikai par pašu objektu, bet arī par to, kas tās apkārtnē noticis. Ikvienas telpas lauka struktūra uzkrāj informāciju, mijiedarbojas ar mūsu biolaukiem, un tās ietekmē cilvēks, kurš strīdas istabā, ne- I nojauš, ka viņš ietekmē visu tajā esošo veselību, jo telpas informatīvajās struktūrās notiek negatīvās enerģijas noslāņojumu uzkrāšanās.

Kad cilvēks emocionāli posta priekšmeta lauka struktūru, uz viņu iedarbojas atbildes pretsitiens. Cik autonoma ir dzīvā objekta lauka struktūra, tikpat autonoma tā ir arī nedzīvajam. Nedzīvais objekts var iedarboties uz dzīvo, iedarboties aktīvi un veikt informācijas apmaiņu.

Pēc slimnieku pieņemšanas man apstājās pulkstenis, kaut arī bija uzvilkts. Es atcerējos Uriju Hcl- leru, paturēju pulksteni rokā, un tas sāka iet. Iedarbināšanas mehānisms pastāv, bet kā tas darbojas? Es sāku pētīt lauka struktūru pulksteņa apkārtnē un atklāju, ka to caursitis cits — spēcīgāks lauks. Tātad mūsu emocijas var deformēt nedzīvā objekta lauka struktūra un tādā veidā aktīvi uz to iedarboties.

Nesen piezvanīja mana asistente un sacīja, ka vecākiem sabojājies televizors. Tēvs bieži skatījies pārraides un ]oti emocionāli reaģējis uz ekonomiskiem un politiskiem notikumiem valstī. Es testējot pārbaudu televizora lauku — tas sabojāts ar naida programmām.

Asistente saka tēvam:

—  Tu saproti, viss apkārt ir dzīvs: televizors, ledusskapis, visi mājas priekšmeti. Un, ja fu pret tiem slikti izturies, viņi tev atbild ar to pašu.

Tēvs loti izbrīnīts.

—   Kā, vai man tik lielas spējas, ka varu pat televizoru ietekmēt?

—  Tagad mums visiem ir Jotī lielas spējas, un tas nav atkarīgs no tevis, bet no tā, kas notiek uz Zemes.

—   Ko tad tagad darīt?

—  Padomā par to, ka tu esi vainīgs, lūdz piedošanu par nelabvēlīgām emocijām, kuras tu izjuti.

Pēc pusstundas tēvs apjauta jauno informāciju — televizors sāka labi strādāt.

Mūsu lietas, tualetes priekšmeti, apģērbs uzkrāj un saglabā informāciju. .!a kāds mani apskaudis, skatoties uz kādu lietu, tad skaudība var atstāt pēdas un kaitēt man, ja mani neaizsargās mana iekšējā labvēlība.

Reiz pie manis griezās sieviete ar lūgumu palīdzēt atrast zelta ķēdīti. Ķēdīte bija loti skaista, tā sievietei patika, bet negaidīti un neizprotami pazuda.

— Es ar tādiem jautājumiem nenodarbojos, — atbildēju sievietei, — bet jums vajadzēja ķēdīti pazaudēt, citādi tā jums varētu sagādāt nepatikšanas. Ķēdītes laukā atradās ļoti spēcīga pašiznīcināšanās programma, kura noteiktos apstākļos varēja ieslēgties.

Sieviete man neticēja, bet pēc nedēļas atkal atnāca uz pieņemšanu un ar izbrīnu pastāstīja, ka ķēdīte agrāk piederējusi sievietei, kura blokādes laikā mēģinājusi izdarīt pašnāvību. Ķēdīte atradusies pat ne pie pašas sievietes, bet viņas istabā, tomēr informācija par tālajiem notikumiem līdz šim laikam saglabājusies tās biolaukā.

Kādā no pieņemšanām pie manis bija sieviete ar alerģiskiem izsitumiem. Cēloni es uzreiz neatradu, un pirmo seansu mēs veltījām vispārējā stāvokļa uzlabojumam. Atnākot uz otro seansu, sieviete izteica piezīmi, ka stāvokļa uzlabojumu pagaidām nejūtot. Es turpināju cēloņa meklējumus un atklāju, ka alerģiju izsauc augi un visasāk slimība izpaužas, kad sieviete ir mājās. Jebkurā cilā vietā viņa jūtas labi. Es palūdzu uzzīmēt dzīvokļa plānu un norādīju vietu, kur virtuvē pie sienas vajadzētu atrasties augiem, kuri izraisa slimību. Sieviete apstiprināja, ka tur novietoti vairāki podiņi, kuros ir istabas augi: aloja, tulpes, narcises. Es paskatījos pēc lauka, kāda ir ziedu attieksme pret sievieti. Izrādījās, ka ne visai laba. Bet cēlonis tāds, ka sievietes mātei grūtniecības laikā un pēc bērna piedzimšanas nepatika augi. Sī programma bija nostiprinājusies zemapziņā, un sieviete, pati to neapzinādamās, ar savu biolauku uzbruka augiem un saņēma pretī analoģiskus uzbrukumus.

Daudzas alerģijas pret augiem, zivīm, dzīvniekiem radušās no mūsu senču negatīvām emocijām pret šiem objektiem. Nedzīvie objekti reaģē uz nepatiku un naidu pret sevi, un tas var kļūt par cēloni alerģijai. Negatīvās emocijas, kuras iepriekšējās dzīvēs izjutis cilvēks vai viņa senči, paliek nobloķētas līdz tam laikam, kamēr cilvēks tās neieslēdz, lamādams nepatīkamu lakas smaržu, zivi, no kuras saindējies, apnikušos putekļus un vēl visu ko. Piemērus par nedzīvo priekšmetu ietekmi uz cilvēku var nosaukt ļoti daudz.

Sieviete kopā ar bērniem atpūtās pansionātā un sliktā laika dēļ lielāko daļu bija spiesta pavadīt istabā. Bērni skatījās televizoru, bet sievietei gribējās palasīt iekrājušos literatūru. Pārraides traucēja, kaitināja viņu, izsauca neapmierinātības jūtas. Pēc atgriešanās no pansionāta sievietes pašsajūta krasi pasliktinājās, un neviens no oficiālās medicīnas speciālistiem nespēja atrast viņas saslimšanas cēloni, bet tas bija divas nedēļas izjustā nepatika pret televizoru, nedzīvā objekta uzbrukums lauka līmenī.

Citai pacientei dažādas problēmas ar veselību, stipri deformētas biolauka struktūras. Analizēju cēloņus. Sieviete vairāk nekā 20 gadus ar nepatiku izturējusies pret pavairojamo tehniku, ar kuru strādājusi.

— Bet aparatūra bija veca, bojājās, tāpēc pat uz darbu iet negribējās, — viņa paskaidro.

Bet ciest par savu nepatiku nākas — kam?

Meitenei slikts garastāvoklis. Viņa cigaretes iz- smēķi ar dusmām nodzēš pret automašīnu. Un nekad neiedomāsies, ka tas var būt par cēloni galvassāpēm: ieslēgusies naida programma pret noteiktu priekšmetu, un tas atbild ar to pašu, jo lauka līmenī dzīvie un nedzīvie priekšmeti reaģē vienādi.

Jebkura negatīva emocija pret nedzīvu priekšmetu var izsaukt cilvēka biolauka struktūru izkropļojumus. Atcerēsimies māti, kura sit ar roku pa galda kāju, pret kuru bērns sasities, runādama: «Neraudi, redzi nu, mēs viņai arī sāpes atdarījām.» Tādā pedagoģijā jau iepotēta nepareiza attieksme pret pasauli un cilvēka nākamās problēmas.

Ļoti sarežģītas attiecības man izveidojās ar ESM, uz kuras tika salikts šīs grāmatas teksts. Reiz, atnācis strādāt, es atklāju, ka ar mašīnu kaut kas nav kārtībā, displeja ekrānu šķērsoja kaut kādi kropļojumi. Es nolēmu koriģēt tās lauku un, ieejot kontakta ar mašīnas lauku, sajutu fizisku diskomfortu. Nodiagnosticēju un atklāju biolauka struktūru deformāciju krūšu apvidū. Tādi biolauka bojājumi man parasti parādījās, kad biju kādu apvainojis. Lasītājam būs grūti uztvert to, ko stāstu, bet es daru zināmus tikai faktus. Lai atjaunotu fizisko pašsajūtu, vajadzēja atrast, kas uz mani apvainojies un kā es viņu esmu apvainojis. Tā bija ESM, un es atradu apvainošanās cēloni. Tā bija iznīcināšanas programma, kura «sēdēja» manā biolaukā. Trīs gadus pirms manas dzimšanas dienas mans tēvs izjuta naidu pret cilvēku, kurš viņu apvainoja. Iznīcināšanas programma atradās mana tēva biolaukā un tika nodota man; tā ne tikai realizējās slimību un traumu veidā, bet arī uzbruka jebkuram cilvēkam, ar kuru es biju saskarsmē, tai skaitā arī maniem bērniem. ESM asi noreaģēja uz šo programmu, mašīnas lauks atbildot uzbruka man un ievainoja mana biolauka apvalku. Pēc tam, kad es aizvācu programmu no sava biolauka, mašīna nomierinājās. Es nolēmu pārbaudīt, vai mašīna spēj mainīt savu attieksmi pret dažādiem cilvēkiem. Un ar pārsteigumu redzēju, ka mašīnas lauks atšķirīgi reaģē uz katru ar to strādājošo operatoru, mašīna Jotī negatīvi reaģēja uz operatoriem, kuriem bija negatīva karma vai liels skaits iznīcināšanas un pašiznīcināšanās programmu. Viens no operatoriem mašīnu īpaši nevarēja ciest, tieši viņš mašīnai kaitēja visstiprāk. Man kļuva skaidrs jau sen ievērotais mehānisms, kurš saistīts ar to, ka atsevišķi cilvēki slikti iespaido tehniku, viņu klātbūtnē viss lūst un bojājas.

Reiz paziņa pažēlojās par sāpēm nierēs un palūdza apskatīt cēloņus. Es sāku pētīt biolauka struktūras.

Likumus bija pārkāpusi nevis viņa, bet nedzīvs objekts, kurš atradās viņas dzīvoklī. Dzīvokļa plānā es norādīju vietu, kur atrodas priekšmets. Izrādījās, ka tur atrodas svētbildes.. Divas no tām bija senlaicīgas, bet pārējās gleznotas uz kartona un pirktas baznīcā. Es paskatījos, kā svētbildes izturas, vai nav likumu pārkāpumu pret saimnieci. Divas svētbildes ar Jēzus Kristus un Nikolaja Brīnumdarītāja attēlu bija piesātinātas ar naida un iznīcināšanas programmām. Skan zaimojoši — Jēzus Kristus attēls izjūt naidu un programmē iznīcībai šīs svētbildes īpašnieci. Rūpīgi testējot pirmo svētbildi, atklājās, ka mākslinieks, kas to gleznojis, nevēlējās sava bērna piedzimšanu. Cilvēkam, kura biolaukā ir tādas programmas, nebija tiesību gleznot svētbildes. Mākslinieks, kas gleznojis Nikolaja Brīnumdarītāja attēlu, ilgu laiku bijis atteicies no dievišķām jūtām pret bērniem un tēvu, tāpēc ari viņš kodēja svētbilžu lauku ar atsacīšanās emocijām no Dievišķā. Sievietei k|uva skaidrs, kāpēc viņa nelabprāt ilgi uzkavējas šajā istabā.

Agrāk svētbildes gleznot nevarēja katrs mākslinieks. Intuitīvi tika izvēlēti cilvēki ar tīru karmu, bet arī ar to vēl nepietika. Bija vajadzīgs bloķēšanas mehānisms pret negatīvām iedarbībām uz karmu; to sasniedza ar personisko ētiku, tiekšanos pēc Dievišķā, ar ilgstošiem gavēņiem un lūgšanām, lai atteiktos no zemes piesaistām. Un tikai apskaidrību sasniegušie gleznoja svētbildes ar krāsām, kuras tika atšķaidītas ar svēto ūdeni. Tādas svētbildes varēja ārstēt. Jau atrašanās to tuvumā harmonizēja slimnieka biolauka struktūras, un tika ārstēts ne vien ķermenis, bet pirmām kārtām dvēsele. Tadas svētbildes, atrazdamās istabā, ietekmēja cilvēka raksturu, veselību un likteni tikai labvēlīgi. Bildītes, kuras gleznojuši parasti gadījuma cilvēki, pat baznīcā apsvētītas, var kaitēt to īpašniekiem, jo vairāk tāpēc, ka visu, kas saistīts ar Jēzu Kristu un svētajiem, mēs nekavēti ielaižam savā zemapziņā. Es pārskatīju to svētbilžu ietekmi, kuras iespiestas tipogrāfijās. Izrādījās, ka arī tās ir nepilnvērtīgas. Pozitīvu ietekmi sniedz tikai īstas svētbildes vai to fotogrāfijas.

Es atcerējos kādu gadījumu, kurš notika ar mani. Es atnesu uz savu darbnīcu radiouztvērēju un ievēroju, ka tā skaņas kvalitāte krasi pasliktinājās. Es nodomāju, ka uztvērējs sabojājies, un pārnesu to mājās, kur tas atkal sāka darboties labi. Es vēlreiz to aiznesu uz darbnīcu — un atkal tas pārstāja darboties, taču šoreiz uz ilgu laiku. Interesanti, vai šim dīvainajam gadījumam ir materiāla rakstura cēlonis? Testēšana parādīja, ka uz radioaparātu negatīvi iedarbojies nedzīvs objekts. Es sāku to meklēt darbnīcā, un šis priekšmets izrādījās svētbilde, kas atradās metra attālumā no radiouztvērēja.

Reiz man palūdza veikt diagnostiku zēnam no Baltijas. Spēcīgas biolauka deformācijas 1111 slimības pamatā bija viņa tēva pārkāpumi divus gadus pirms bērna dzimšanas. Bija notikusi kaut kāda zaimošana, kura saistīta ar kulta priekšmetiem. Es sāku iztaujāt bērna māti, vai viņa neatceras kādus notikumus, kas saistīti ar svētbildēm vai baznīcas priekšmetiem. Viņa atcerējās, ka divus gadus pirms bērna dzimšanas vīrs bija ielicis svētbildi bārā, kur atradās spirtotie dzērieni. Enerģētiski tas izskatījās kā zaimošana, naids pret nedzīvu priekšmetu un Dievišķo. Tā kā šī rīcība bija tēva informatīvi enerģētiskajās struktūrās, dēlam, to pārņemot, nācās atstrādāt savu garīgo nepilnību.

Jebkuram nedzīvam priekšmetam, lai cik tas fantastiski arī neskanētu, ir personiska sava lauka attieksme pret ikvienu citu objektu, to skaitā arī pret cilvēku. īpaši spēcīgi tas izpaužas kulta priekšmetos. Ar to var izskaidrot cilvēku pāragras nāves cēloni, ja tiem savā profesijā — piemēram, arheologiem, arhitektiem — nākas kontaktēties ar šādiem priekšmetiem.

Taču, no otras puses, tagad ikvienā baznīcā notiek tirdzniecība ar kristīgo literatūru, svecēm, svētbildēm un citiem reliģijas atribūtiem. Kāpēc gan kristietības kalpi aizmirsuši, ka «. . . iegāja Jēzus Dieva Templī un izdzina visus, kas pirka un pārdeva svētnīcā .. .».

Es testēju, ko baznīcas enerģētikā ienes tirdzniecība. Dievnams no lūgšanas nama pārvēršas par tirdzniecības vietu. Garīdznieki paši to nejūt vai kaut kādu iemeslu dēļ nevar tam pretoties, bet tirdzniecība sagrauj baznīcu enerģētiku.

Bioenerģētiskā analīze parāda, ka, lai atjaunotu baznīcas lauku, visa tirdzniecība jāpārvieto ārpus tās teritorijas.

Interesantu gadījumu man pastāstīja Kronštatē. Pilsētā ir pussabrukusi baznīca, un vecākie iedzīvotāji atceras, kā mēģināts to uzspridzināt. Tas darīts vairākas reizes, apkārtējām mājām jau parādījušās plaisas, bet baznīca stāvējusi un nepadevusies nopostīšanai. Sos darbus vadījis jauns, izskatīgs virsnieks, kurš pēc neilga laika nomiris. Tikai nedaudz ilgāk nodzīvojusi viņa sieva, un dēls ievietots internātā. Pirtns dažiem gadiem 30 gadus vecais dēls ari negaidīti — bez redzama iemesla un nopietnām slimībām — savā dzīvoklī nomiris. Dzimta izmirusi.

Dīvainas sakritības. Tēvam arī bija ap 30 gadu, kad viņš spridzināja baznīcu.

Es sāku analizēt — kas īsti noticis ar ģimeni, kāpēc tā aizgāja boja? Kur cēlonis šādai notikumu secībai? Noskaidrojās sekojošais. Sākumā virsnieks spridzināšanu vadīja ka izpildītājs, bet, kad baznīca nepadevās sprādzienu postījumiem, viņš sāka pūlēties visiem spēkiem, iesaistot izpildamajā darbā savu personisko attieksmi un emocijas. Notika sadursme ar baznīcas egregoru, ar mīlestības un vienotības programmām, bet tās arī saliedējās un pretojās agresīvajām programmām, tāpēc savu iznīcināšanas programmu virsnieks saņēma atpakaļ. Tā kā sieva un dēls biolauka ar viņu ir vienoti, tad aizgāja bojā visi. Viens no amerikāņu kosmonautiem pēc lidojuma uz Mēness stāstīja par savām izjūtām, ka Visums ir dzīva būtne, arī Zeme, pie tam — ļoti inteliģenta.

Neliela atkāpe. Mēs gājām pa pilsētu Liteinajas prospekta apkārtnē, un kāda interesanta ēka atgādināja stalaktītu. Raugoties uz šo ēku, es sajutu kaut ko nomācošu, disharmonisku, kas asociējas ar sagrāvi. Es pārbaudīju, kā ēka mijiedarbojas ar cilvēku, kādu ietekmi rada tās fasāde. Rezultāts bija interesants: psihes un ķermeņa parametri — krasi negatīvi, tātad ēkas fasādes izskats noved pie noteiktām cilvēka fizisko struktūru deformācijām.

Tas vēlreiz apliecina, ka harmonijas intuitīvās izjūtas esam zaudējuši, bet pasaules izpratni neesam ieguvuši, tāpēc ceļam ēkas, kuras mums kaitīgas pat ar savu esības faktu.

Mani pētījumi stāsta par to, ka no 1987. gada jūnija Zemes informatīvi enerģētiskajās struktūrās notikušas spēcīgas negatīvas izmaiņas, sākusies iznicināšanas programmu apvienošanās un aktivizācija, un tagad jebkura negatīva doma un emocija — pat nenozīmīga — pastiprinās ar Zemes informatīvā lauka negāciju programmām. Lauka līmenī notiek sadalīšanās divās nometnēs: tie, kuri tiecas pēc mīlestības, labvēlības, un tie, kam notiek paātrināts garīgais sairums, degradācija no biolauka struktūru piesātinātības ar negatīvām programmām.

V nodaļa

KULTŪRA, MĀKSLA UN CILVĒKA KARMISKAS STRUKTŪRAS

Uz cilvēku iedarbojas viss, kas viņam apkārt: telpa, sadzīves priekšmeti, grāmatas, filmas, izrādes — jo visam ir informatīvi enerģētiskais lauks un spēja sadarboties ar cilvēka lauka struktūrām.

Testēšana ļauj noteikt šīs iedarbības pakāpi un īpašības. Ja grāmatas un filmas ietver sevi agresijas elementus, tās var izsaukt cilvēka biolauka struktūru deformāciju ar viegli paredzamām sekām.

No 1945. gada augusta Zemes informatīvajās struktūrās notiek zemapziņas agresijas palielināšanās. Garīguma stratēģiskie resursi jau gandrīz pilnībā iztērēti, bet dzīve ik dienas papildina jaunas agresijas devas.

īpaši augsts agresijas līmenis ir rietumu masu mākslā, kuras pamatā ir konkurences un spēka propagandas principi. Kopš bezgalīgā videofilmu plūsma uzgāzās mūsu valstij un kļuva nevadāma, ietekmes process uz cilvēka zemapziņu vairs kontrolei nepakļaujas.

Pat nevainīgas — 110 pirmā skata — bērnu multfilmas vairumā satur varmācības programmas, un bīstamību vēl padziļina maigais, izskaistinātais «iesaiņojums». Informācija, izsaucot patīkamas emocijas, nekavēta nokļūst zemapziņā, iesakņojas dziļi un saglabājas ļoti ilgi, jo zemapziņa darbojas autonomā režīmā, spēdama pieņemt informāciju patstāvīgi un nekritizējot.

Lai novērtētu dažu padomju un aizrobežu filmu iedarbību uz cilvēku, pielietosim galvenos parametrus: apzinātas un zemapziņas agresijas līmeni. Mēs jau runājām, ka jebkura objekta neapzinātās agresijas līmeņa nozīmei vajadzētu but ar mīnusa zīmi. Talantīgi mākslas darbi vienmēr sevī ietver humānisma lādiņu, un to neapzinātās agresijas līmenis ir ļoti zems. A. S. Puškina dzejā, piemēram, neapzinātās agresijas līmenis ir līdz galējai iespējai zems.

Bet atgriezīsimies pie masu mākslas. Testēju ļoti pazīstamu filmu «Toms un Džerijs»: apzinātā agresija — nulle, neapzinātā — plus astoņdesmit. Tālāk — bērnu klasikā «Sniegbaltīte un septiņi rūķīši»: apzinātā agresija — mīnus četrdesmit, zemapziņas — plus sešdesmit. Sīs filmas reizē ar ārišķīgu labestību zemapziņā ienes iekšējo cietsirdību, un pēc to noskatīšanās bērna zemapziņas agresija vairākkārt palielinās.

Tagad diemžēl bērniem nākas atbildēt par likumu pārkāpumiem, un tas nozīmē, ka sākas vai 11u dvēseles, vai psihes, vai ķermeņa sabrukums. Kad šis sabrukums sākas no viena divu gadu vecuma, tas noved pie bērna personības degradācijas, bērni faktiski kļūst dzīvotnespējīgi.

Tad kāpēc bērnu dzīvi vēl sarežģīt un apgrūtināt ar postošo mākslu?

Pārbaudīsim, kādas filmas vēl nesen aizpildīja kinoteātru un televizoru ekrānus. Filma «Pelnrušķīte» satur apzināto agresiju mīnus piecdesmit, neapzināto — mīnus divdesmit; «Kaukāza gūstekne» — mīnus sešdesmit un mīnus simt atbilstoši; «Nu, pagaidi!» — plus divdesmit un mīnus simt divdesmit; «Baltā tuksneša saule» — mīnus sešdesmit un mīnus piecdesmit; «Solāris» — nulle un mīnus divsimt desmit; «Andrejs Rubļevs» — plus divdesmit un mīnus divsimt četrdesmit. Lūk, ar kā palīdzību mēs dzīvojam, ko dēvējam par Mākslu.

Izpētot zemapziņas agresijas līmeni dažādās sociālās ļaužu grupās, to skaitā politisko darboņu, populāru dziedātāju un estrādes mākslinieku vidu, es vēlreiz ieraudzīju biolauka pašregulācijas sistēmas nevainojamo, skaidri izteikto darbību.

To nosaka apstāklis, ka cilvēks, atrazdamies uz skatuves, ļoti spēcīgi iedarbojas uz skatītāju vai klausītāju zemapziņu. Tādēļ tikties un strādāt ar lielām ļaužu masām drīkst tikai cilvēks ar minimālu zemapziņas agresijas līmeni un maksimālu mīlestības piepildījumu, citādi ļaužu garīgajām struktūrām var tikt nodarīts liels ļaunums. Visām mūsu estrādes, teātra un kino zvaigznēm ir ļoti zems zemapziņas agresijas līmenis, izņēmumu nav. Pat nenozīmīgs agresijas pieaugums noved pie «izbrāķēšanas» no dzīves puses: cilvēks var zaudēt spējas, talantu, negaidīti saslimt, aiziet no skatuves nelaimes gadījuma dēļ vai arī pēc likteņa un «gadījuma» gribas viņa karjera sāk grūt bez redzamiem iemesliem.

Tāpēc dziedātāja un aktiera profesionālajam līmenim jāapvieno sevī ne tikai sevišķās profesionālās īpašības, bet jāpievieno tām ari iekšējā labestība un mīlestības piepildījums. Un šis īpašības attīstīt sevī, tās pilnveidot nepieciešams pastāvīgi. Pirmajā brīdī tas ir pārsteidzoši, taču tas pats mehānisms darbojas arī politikas sfērā. Politiķim ar paaugstinātu zemapziņas agresiju nav perspektīvu, griba un intelekts šeit izrādās otrajā vietā.

Ļoti bīstama zemapziņas agresija ir jaunām sievietēm, īpaši grūtniecēm, tāpēc ka mātes gars pārtop bērna ķermenī, un, jo dziļāk iekļuvusi agresija, jo tā bīstamāka. Sieviete, ar apziņu nenoliedzot varmācību, savai psihei kaitē tikai ar diviem procentiem, bet, ja pēc gada, diviem viņai piedzimst bērns, tad viņa psihes izkropļojumi var sasniegt astoņdesmit procentus, tāpēc ka mātes domas veido bērna ķermeni.

Zināšanas par to tautai vienmēr bijušas. Renesanses laikmetā gaidību laikā sievietes veda uz izrādēm, iepriecināja ar skaistām lietām, mūziku un mīlestību. Krievu sādžās zinaja: tas, ko redz, domā, jūt topošā māte, ļoti spēcīgi ietekmē bērnu, un centās pasargāt sievieti pat no sveša, lieka skatiena. Turpretī tagad iedomāsimies mūsu laikabiedreni, nolamātu rindās, sažmaidzītu transportā un «atpūtušos», skaloties kārtējo rietumu videofilmu . . . Mēs ļoti vienkāršoti iztēlojamies sev karinas mehānismu, ne vienmēr varam saskatīt biolauka pašregulācijas kopējo procesu, cik tas precīzi, sarežģīti un ne vienmēr mums saprotami darbojas.

Ētikai, garīgās dzīves higiēnai tagad jātop nevis par lozungu, bet par pasaules un tās likumību padziļinātas izpratnes rezultātu. Sarežģīti ir iemācīties savienot pretējus jēdzienus: ideālismu un materiālismu, reliģiju un zinātni, loģiku un intuīciju, garīgumu un prakticismu, savienot ikdienišķās emocijas ar pastāvīgu mīlestību pret pasauli un ļaudīm.

Pašlaik ļaužu iedarbība citam uz citu pārvērtusies nevadāmā procesā, un mākslai šeit arī nav maza loma.

Sākot ar pagājušā gadsimta vidusposmu, ar impresionisma attīstību un citiem mākslas veidiem, kas orientēti uz zemapziņu, to aizsargāt no agresijas iekļūšanas kļūst aizvien sarežģītāk.

Lielākai daļai rietumu mākslinieku darbu piemīt zems garīguma un augsts neapzinātās agresijas līmenis. Tādas gleznas deformē biolauka struktūras un būtībā ir ļaudīm kaitīgas. Var redzēt, kā izstādēs šādas gleznas iztukšo enerģiju, cilvēks aiziet no tādas izstādes pārguris un it kā salauzts, nesaprazdams, kas par lietu.

Negaidīts atklājums man izrādījās pavasarī notikusī austrāliešu mākslinieku rituālo gleznu izstāde. Notestējis dažus darbus, es biju pārsteigts par to spēcīgo pozitīvo iedarbību uz cilvēka pašiem galvenajiem pamatparametriem: mīlestības piepildījumu un vienotību ar Kosmosu. Es apstājos pie vienas no gleznām. Uz tās nebija konkrētu priekšmetu attēlu, tā sastāvēja no punktiņiem, svītriņām, plankumiem. Atrodoties pie gleznas, es sajutu, ka tā mijiedarbojas ar mani, piegāju tuvāk un nokļuvu gleznas informatīvajā laukā. Sajūta bija neparasta: pēkšņi izmainījās apjoms, parādījās nerealitātes un apburtī- bas sajūta. Testējot gleznas iedarbības parametri izrādījās lieliski: ļoti augsts garīgums, dvēsele un mīlestības piepildījums, apzinātā un neapzinatā agresija galēji zema. Sī glezna, neizsaucot nekādas apzinātas asociācijas, cilvēku enerģētiski ārstē, sniedz viņam informāciju, sadarbojas ar cilvēku kā dzīva būtne. Pēc iepazīšanās ar izstādi es mēģināju ārstēt ar zīmējumiem un biju izbrīnīts par to iedarbības spēku. Tad es sapratu, kāda ir talismanu, mandalu un svētbilžu būtība. Ar savas lauka struktūras aktivitāti tie harmonizē ne tikai garu, veselību un likteni, bet arī telpu ap sevi. Svētbilde, kuru gleznojis garīgs cilvēks, ne vien

tuvina cilvēku Dievišķajam, bet arī viņu ārstē un aizsargā. Mūsdienu gleznas vajadzētu radīt kā svētbildes, jo šodienas pasaules galvenā problēma ir garīguma trūkums. Akla sekošana rietumu tendencēm mākslā ekonomisko postu padziļina vēl ar garīgo sabrukumu. Kolosālais garīguma potenciāls, ko uzkrājusi Krievija dvēseles moku desmitgadēs, šķiet, pazūd it kā smiltīs. Agrāk gleznas enerģētiskajā plānā bija līdzīgas kokiem ar varenu sakņu sistēmu un kuplu vainagu, bet tagad tās var salīdzināt ar nožēlojamiem kociņiem, kuri aug purvā. Atlicis tikai stumbrs, tas ir, tehniskais izpildījums.

Šodienas pasaule dzīvo galvenokārt ar tās vajadzībām un jūtām — bet tās ir kā niecīga leduskalna virsotne, un tas, kas nav redzams — mīlestības, garīguma un Kosmosa piepildījums —, atmests tāpēc, ka nedod šīs minūtes efektu. Radījis dažas gleznas, kas orientētas uz zemapziņu, es sapratu, ka iespējama principiāli cita glezniecība, kura simtiem reižu varenāk spēj iedarboties uz cilvēka garīgo pasauli. Atbilstoši simtiem reižu pieaug prasības pret mākslinieku, viņa iekšējo pasauli, ētiku un garīgo pilnveidotību. Dažu mākslinieku centieni radīt ārstējošo glezniecību bija bezjēdzīgi, tāpēc ka ārstēšanu viņi saprata tikai fiziskā nozīmē. Mūsu ķermenis stipri atkarīgs no mūsu gara, tāpēc ārstēt var tikai tādas gleznas, kuras piepildītas ar mīlestību un garīgumu.

Analizējot garīgās attīstības un atjaunotnes ceļu, es testēju dažas valstis, lai noteiktu to garīgās attīstības iespējas; notestēju jēdzienu «kultūra» un «civilizācija» mijiedarbību. Pats vārds «kultūra» atvasināts no vārda «kults». Kulta celtnes un kults ir orientācija uz kaut ko visus apvienojošu, virsniate- riālu. Tādā veidā kultūras rodas kā rezultāts tieksmei pēc vienotības, pēc Dievišķā kā augstākā vienotības simbola. Tikai pēc vienotības izveidošanās iespējama atšķirtība, materializācija vai tas, ko mēs saucam par civilizāciju. Kultūra nosaka nepārtrauktu tautas garīguma atjaunotni, civilizācija darbojas fiziskai atjaunotnei. Kultūra rada civilizāciju, liet kādā savas attīstības posmā civilizācija sāk noliegt un sagraut kultūru.

Lai process saglabātos nepārtraukts, nepieciešams garīgo vērtību uzkrājums, sabiedrībā jāpastāv struktūrām, kuras neatzīst tikai fizisko, materiālo, labklājību un gatavo potenciālu jaunam kultūras uzplaukumam. Pašlaik garīgās atjaunotnes iespēju paliek joti maz, un tās jo vairāk ir aktuālas.

Interesanti ir pašu jēdzienu «kultūra» un «civilizācija» parametri no enerģētikas viedokļa. Tātad «kultūru» raksturo šādi parametri: apzinātā agresija — plus desmit, zemapziņas — mīnus divsimt desmit; jēdziens «civilizācija»: apzinātā agresija — mīnus piecdesmit, neapzinātā — plus piecdesmit. Tas enerģētiski apstiprina, ka kultūra virzīta uz radīšanu, civilizācija nes sabrukuma elementus.

Es testēju dažu valstu parametrus, lai noteiktu to potenciālu kultūras un civilizācijas attīstībā; vērtējums notika tikai pēc agresijas parametriem. Vācija: apzinātā — mīnus piecdesmit, neapzinātā — plus piecdesmit; ASV: apzinātā — nulle, neapzinātā — plus divsimt; Japāna: apzinātā — mīnus četrdesmit, neapzinātā — mīnus desmit; Krievija: apzinātā — plus simt astoņdesmit, neapzinātā — mīnus divsimt desmit. Analizējot nosauktos skaitļus, var teikt, ka Vācija ir valsts, kuras ideāli atbilst civilizācijas jēdzienam; Amerika — augstākās civilizācijas valsts, bet tās tālākai attīstībai vajadzīgs liels darbs, lai samazinātu neapzinātās agresijas līmeni; Japāna apvieno gan kultūru, gan civilizāciju un saglabā potenciālu nākotnei; Krievijā šolaik nav civilizācijas, bet ir iekšējā kultūra, ir kolosāls potenciāls altīstfbai. Man kļuva skaidrs daudzu gaišreģu pravietojums, ka glābiņš gaidāms no Krievijas.

VI nodaļa

KAS TAS IR — SĀTANISMS?

Traģiska ir cilvēka neizpratne, ka patiesība — tā ir nepastāvīga substance, mainīga laikā, izpausta it visā. Patiesības jēdzieni, kas pastāvējuši, teiksim, pirms piectūkstoš gadiem un pašlaik, ir pilnīgi atšķirīgi. Pasaules izmaiņas notiek ar atšķirīgu ātrumu, un tās prasa nepārtrauktu izpratni. Pasaules likumību neizpratne un to pārkāpumi noved pie biolauka struktūru deformācijas un sabrukuma, rada varenas negatīvas programmas, kuras autonomi dzīvo cilvēka informatīvajās lauka struktūrās.

Daždažādās reliģijās pastāvošais sātanisma jēdziens tagad var tikt izpētīts un enerģētiski izanalizēts ar ekstrasensorās testēšanas palīdzību.

Mēs jau zinām, ka cilvēka domas rada informatīvo sistēmu, kurā pastāv milzīgs daudzums autonomu programmu, kā pozitīvo, tā arī negatīvo. Sagrāves un ļaunuma programmas informatīvajā laukā pastāv kā nealkarigs organisms, kas pakļauts noteiktiem lielumiem.

Kādā veidā es iepazinos ar iznīcināšanas programmām un sāku strādāt ar tām? Biolauka struktūru pētījumi un analīze parāda, ka gan cilvēka, gan cilvēces informatīvajā laukā pastāv lieli spēcīgu, autonomu pašiznīcināšanās programmu masīvi, kurus ļaudis radījuši daudzu gadu gaitā.

Sīs programmas darbojas kā slimība un ir maz atkarīgas no cilvēka apziņas, tās var patstāvīgi pārvietoties no viena biolauka otrā un pat saņemt atbalstu no cilvēces centrālā programmu bloka; tās ir neitrālas, līdz parādās priekšnosacījumi to aktivizācijai. Tiklīdz cilvēks ieslēdz negatīvās emocijas vai arī ārstēšanās procesā radusies nepieciešamība šīs programmas likvidēt, tās sāk ļoti strauji aktivizēties, un tas notiek visai savdabīgi, sākas darbs smalkajās informatīvajās struktūrās.

Cilvēkam nav orgānu, kas šos procesus kontrolētu, tāpēc process norisinās nemanāmi. To var nosaukt par slimību, «vīrusu», bet šis sagrāves «vīruss» sāk uzvesties aktīvi un ieslēdz cilvēka iznīcināšanas programmu. Kad organisms pārkāpj augstākos likumus, aiziet sāņus no radošās attīstības ceļa, viņam tiek izkropļota enerģētiskā struktūra, caursista aizsardzība, un viņš kļūst par vieglu laupījumu «vīrusam», kurš izpilda soda sistēmas funkcijas. Sods izskatās ļoti savdabīgi — notiek infekcijas «vīrusa» vairošanās un jaunu struktūru veidošanās no tiem. Cilvēce, kura sāk izvairīties no pareizā ceļa (bet pareizais ceļš — tā ir vienotība ar Visumu), tiek sodīta,"aktivizējoties negatīvām programmām, kuras savairojas garīguma augstākajās struktūrās un iznīcina tās. Tā kā ķermenis un gars ir vienota informatīvi enerģētiskā sistēma^tad vispirms infekcija garīgo struktūru līmeni sagrauj cilvēka dvēseli, pēc tam piekļūst arī ķermeņa nopostīšanai. Pašiznīcināšanās programmas var apvienoties un pastāvēt autonomu struktūru veidā, un, desmitiem gadu ilgi atrodoties cilvēces kopējā laukā, censties iesakņoties psihē un dvēselē, lai cilvēks tās aktivizētu uzvedības līmenī. Programmas uzvedas kā tipisks vīruss, kurš vispirms iekļūst kādā atsevišķā šūnā, pēc tam savairojas un var iznīcināt visu organismu.

Ja cilvēks neizvēlas garīgās attīstības ceļu, sākdams atteikties no Visuma attīstības likumiem, viņš neizbēgami kļūst par laupījumu tādam «vīrusam», kurš tikai gaida mūsu kļūdas. Kādā veidā «vīruss» iedarbojas, kā tas sāk attīstīties, es novēroju pie sevis. Jāatzīstas, ka šie pētījumi bija bīstami, tādēļ ka manas kļūdas varēja beigties nelaimīgi gan man, gan grupai, kura strādāja kopā ar mani. Sākās aj to, ka, analizējot dažādas slimības, to lauka struktūras, es ievēroju, ka kopš 1987. gada praktiski visiem pacientiem sākās negatīvo programmu aktivizācija. Agrāk likumu pārkāpumi realizējās ar kādu noteiktu struktūru deformāciju veidu, bet pēc 1987. gada deformāciju apjoms ievērojami palielinājās — par līdzīgiem pārkāpumiem soda mēri bija daudz lielāki. Ko nozīmē lielāks sods? Ja cilvēks izdara kaut ko sliktu attieksmē pret sevi vai citiem cilvēkiem, tad šī rīcība sāk desmitiem reižu aktivizēties un pastiprināties biolaukā. Krasi pieaudzis visu negatīvo domu iedarbības spēks — domu, kuras virzītas uz ļaunumu, uz agresiju. Tā kā doma ir informatīva vienība, tad kā sliktās, tā ari labās domas apvienojas struktūrās, bet pēc tam — informatīvajās sistēmās. Pēdējos sešos gados cilvēces informatīvajā laukā notiek gan izdzīvošanas, gan sagrāves struktūru aktivizācija. Pie tam ļoti interesanti uzvedas postošās ievirzes struktūras. Vispirms tās cenšas sagraut primārās garīguma struktūras, kuras bloķē organisma fizisko sairumu. Ja cilvēks ir ētiski izglītots un cenšas saglabāt savu garīgumu, tad iedarbība tiek virzīta uz fiziskā ķermeņa sairumu, cilvēks sāk biežāk slimot. Tāpēc smagas slimības ne vienmēr ir ļaunums, jo tās aizsargā no garīgo struktūru sabrukuma. Bet dažkārt slimība ir garīgo struktūru iznīcināšana un tai sekojošā fiziskā sabrukuma rezultāts. Lūk, pirmais gadījums, kas manā grūtajā pieredzē lika izjust, kas ir iznīcināšanas programma.

Es analizēju, kāpēc jaunais cilvēks, lādzīgs un piemīlīgs, pēkšņi izpauda spēcīgu agresiju pret savu biedru. Cēloņa analīze parādīja, ka viņa uzvedību daudzējādā ziņā nosaka tēvs. Iznīcināšanas programma bija tēva biolaukā, tēvs to aktivizēja un dēls izpildīja uzvedības līmenī. Es izskatīju šo gadījumu, beidzu strādāt, bet pēc stundas, kad gāju pa pilsētu, pēkšņi sajutu neizprotamu uzbrukumu. Man bija sajūta, ka kāds paņēmis koku un maisa man galvā smadzenes, viss acu priekšā it kā peldēja, es izjutu ārkārtīgu nespēku. Fiziskā sajūta bija tāda, it kā mani grieztu veļas mašīnā. Stāvoklis pasliktinājās ik minūti. Pēc tam es sajutu, ka nespēju iet, nācās apsēsties uz soliņa un pasnaust minūtes piecpadsmit. Pamodos — sajūta ne visai laba, es kūlos kā pa sviestu. Bija ļoti grūti iet, gluži reāla šķita smaguma sajūta uz muguras, it kā kaut kas man būtu uzkārts. So stāvokli izsauca jaunā cilvēka enerģētiskais uzbrukums man. Diagnosticējot es biju kontaktā ar viņa biolauku, un viņš uzbruka man — diezgan profesionāli, lai gan pats to neapjauta, taču iznīcināšanas lādiņš, nogulsnējies viņa zemapziņā, aktīvi darbojās. Autonomā iznīcināšanas programma, kura pastāvēja jaunā cilvēka tēva biolaukā, aktīvi darbojās gan pret viņu, gan pret citiem cilvēkiem, pie tam darbojās reāli fiziskā līmeni. Izeja bija viena: vajadzēja iedarboties uz šo agresīvo struktūru. Tā kā iznīcinošās struktūras barotne ir likumu pārkāpumi attieksmē pret ļaudīm, kaitējumi, mīlestības nogalināšana, es izanalizēju visus tēva un viņa priekšteču likumu pārkāpumus, veicu korekciju, un tikai pēc tam uzbrukumi norima. Es pārliecinājos, ka pēc kontakta ar negatīvajām programmām iespējama spēcīga agresija ne tikai informatīvajā līmeni, bet arī enerģētiskajā.

Kas ir ļaunums?

Tā ir mūsu nepilnība. Vienai un tai pašai rīcībai dažādos apstākļos var būt atšķirīga nozīme. Kā izpaužas atšķirība? No karmiskā mehānisma redzes viedokļa ļaunums — tā ir iznīcināšana, labestība — radītspēja. Taču jaunā attīstība vienmēr notiek, iznīcinot iepriekšējās struktūras; radošais nesaraujami saistīts ar postošo, bet radīšanā sagrāvei jābūt kontrolējamai. Tādā veidā ļaunums ir nekontrolēts labums.

Ja sagraušanas pamatā ir garīgā sākotne, tad sagrāve rada, bet, ja garīguma pietrūkst, posts kļūst nekontrolējams.

Tāpēc civilizācija, iztērējusi garīgumu, iznīcina sevi un visu sev apkārt.

Skatos televizoru un dzirdu frāzi: «Nekad vēl ļau- mums nav bijis tik seksuāls,» — iet kārtējās amerikāņu filmas reklāma. Ko tas nozīmē? Informācija, kura saņemta caur pirmo čakru, netiek ne kontrolēta, ne apvaldīta. Ja agresija nolaižas līdz pirmajai čakrai, tad pašregulācijas sistēmas aizsarg- bloķējums pret to īstenojas uz sievietes neauglības rēķina vai ari smagi saslimst vai mirst viņas bērni. Sis mehānisms darbojas pakāpeniski, dažkārt vairākās paaudzēs. Tagad visu procesu ātrums, dzīves ritms un ļaužu iedarbības spēks citam uz citu tiktāl pieauguši, ka pašregulācijas sistēmas ieslēgšanās reizēm nokavējas un cilvēkā norisinās agresijas uzkrāšanās iedzimtības informatīvajās struktūrās.

Visas pasaules, josevišķi Amerikas, mākslā notiek arvien lielāks varmācības pieaugums. Pie tam pēdējos gados iezīmējusies tendence tuvināt varmācību un seksu.

Kas notiek ar cilvēku, ja viņš noskatījies filmu, kurā propagandēta varmācība? Viņa neapzinātā agresija pārvietojas uz pirmo čakru un kļūst nevaldāma.

Nesen nācās veikt interesantu diagnostiku. Runa bija par suņiem ar ļoti augstu agresijas līmeni. Saimniekam kāds ieteica iebarot tam narkotikas, pēc tam agresija suņa uzvedībā izzuda, un ilgu laiku tas bija labs, mierīgs dzīvnieks.

Pēc dažiem mēnešiem kucei piedzima kucēni, un . . . viņa tos apēda. Saimniekam nācās viņu nošaut.

Es analizēju situāciju. Sunim galvas rajonā bija spēcīgs agresijas centrs, kuru veidoja tā saimnieces apzināti augstā agresija.

Pēc narkotikām kucei agresijas centrs pārvietojās uz pirmo čakru, tāpēc kucēni piedzima ar pārmērīgi augstu agresijas līmeni, kurš ātri pastiprinājās viņu biolaukā. Agresijas pieauguma ķēdīte bija pārrauta, bet tās iemesls palika.

Es ārstēju vienu, otru, trešo cilvēku un jūtu spēcīgu negatīvo programmu aktivizāciju. Tas liecina, ka cilvēces laukā pastāv agresīva vide, kura barojas, ļaudīm pārkāpjot augstākos likumus. Es nolēmu palūkoties, vai cilvēcei kā vienotam organismam ir likumu pārkāpumi. Tiklīdz es centos pietuvoties šim līmenim, pret mani vērsās spēcīgs uzbrukums. Centos noskaidrot, kas uzbrūk. Parasti es atrodu cilvēku, distancēti izpētu viņa biolauka struktūras, veicu korekciju — un uzbrukumus novēršu. Seit es sapratu: konkrēta cilvēka nav, es tieši esmu sadūries ar kopējo agresijas programmu.

Kad es mēģināju pārbaudīt no visas cilvēces redzesloka interesēm, kā tai palīdzēt, sākās ārkārtīga pretestība, centrālās negatīvās programmas uzbrukums. To es saucu par sātanu. Es konstatēju parametrus: apzinātā agresija — mīnus divsimt desmit, neapzinātā — plus divsimt desmit. Tas nozīmē, kn apziņa nespēj šo programmu nofiksēt, tā ir pilnīgi nemanāma, bet maksimāli agresīva zemapziņas līmeni. To, ka slimība pretojas, es ievēroju jau sen. Samaņi tādos gadījumos teica: «Vajag izdzīt [auno garu.» No enerģētikas viedokļa ļaunais gars ir iznīcināšanas programma. Cilvēks, pārkāpjot augstākos likumus, ieslēdz savā laukā iznīcināšanas programmas, un tas notiek dažādos līmeņos, to skaitā — arī fiziskajā. Samanīs, guvis zemapziņas informāciju par to, izlīdzina cilvēka biolauka struktūras, bet zināšanas par pareizu uzvedību viņš varēja arī nedot. Kad dziednieki un burvji cilvēkam sacīja, ka viņā nepareizas uzvedības dēļ iemetinājušies ļaunie gari, tika norādīts uz cilvēka veselības ciešo saikni ar ētikas likumību ievērošanu.

Kad es strādāju smalkajos līmeņos un tuvojos slimībai, viņa uzvedas kā dzīva būtne, aktīvi sāk pretoties un uzbrukt man. Es aizsargājos, notiek «divkauja» starp slimību un dziedinātāju. Un droši vien daudzi augsta līmeņa dziednieki to jūt. Slimība — tā nav tikai netīrumu pika, kuru var paņemt un izmest, tā ir dzīvs organisms, kurš spēj būt ļoti agresīvs. Un, ja dziednieks, sākot ārstēt slimību, nav uzzinājis tās cēloni, tad vai nu viņš neizārstēs slimo, vai paņems uz sevi tā slimību — pats gūs negatīvu ievirzi vai sagrāves programmu, kura izsaukusi pacienta slimību. Cilvēces slimība garīgajā plānā — sātanisms — uzvedas, nākas atzīt, ar lielāku izdomas bagātību nekā slimības fiziskajā līmenī. Fiziskā līmeņa slimības ir kūtrākas, smalkajā līmenī — straujas, agresīvas un uzvedas ļoti atjautīgi, līdz pat pašiznīcināšanās programmas iesakņošanai cilvēka zemapziņā. Cilvēks, kurš cenšas cīnīties ar negatīvo programmu, saņem no tās iznīcināšanas lādiņu, kurš darbojas uz cilvēku kā informatīvās sistēmns iznīcināšana. Kad mana grupa mēģināja enerģētiski pastrādāt ar šo programmu, sākās spēcīgs uzbrukums Bija sajūta, it kā no augšas uz mums būtu nolaists kaut kas maigi un plūstoši, bet pietiekoši spēcīgi, lai no ķermeņa korekti visu iztukšotu.

Negatīvo programmu pretestība var izpausties dažādi. Nākamais atgadījums apstiprināja, cik spēcīgas, bīstamas un negaidītas var būt tādas izpausmes. Es sarunājos ar žurnāla korespondentu par bio- enerģētiku, un mēs aizrunājāmies līdz sātanismam. Mana skeptiskā attieksme pret šo jautājumu jau bija sašķobījusies. Baznīca uzskata, ka tagad milzīgs skaits nemotivētu slepkavību notiek tāpēc, ka velns iemitinās cilvēkā. Izsakoties bioenerģētikas valodā, tas nozīmē, ka pašlaik no pastāvīgās varmācības ideju aktivizācijas ļaudis nobriest un pāriet darbībā cilvēces uzkrātās negatīvās programmas un mudina uz kaut kādām pilnīgi nemotivētām izdarībām. Es sāku izklāstīt korespondentam šo mehānismu un pateicu dažas liekas frāzes… Lieta tāda, ka saskaņā ar ētikas principiem it visā jāizturas, izmantojot ari informāciju. Runājot es izteicu dažas frāzes, kuras, manuprāt, varētu kaitēt nesagatavotam lasītājam, tāpēc ka tās vēl grūti apjēdzamas. Kad es to sapratu, tad ieteicu izdzēst divu minūšu ierakstu. Mēs patinām magnetofona lenti atpakaļ un sākām dzēst. Izdzisa viss, izņemot būtiskāko frāzi. Mēs dzēsām atkārtoti — atkal paliek tā pati frāze, no kuras gribējām atbrīvoties, pie tam frāze «peld», pārvietojas uz magnetofona lentes. Galu galā mēs izdzēsām apmēram desmit minūšu ierakstu, taču šo frāzi novākt tā arī neizdevās. Iespaids bija ļoti dīvains, ar šādu parādību es sastapos pirmo reizi. Beidzot es sāku iedarboties enerģētiski uz frāzi un to aizvācu. Izanalizējis situāciju, es sapratu, ka manā biolaukā bija atradusies iznīcināšanas programma un tā neatlaidīgi pretojās — pretojās sevis iznīcināšanai fiziskajā līmenī. Tas līdzinās mistikai, bet šis fakts manā dzīvē noticis. Tātad bīstamība, kas nosaukta par sātanismu, atrodas pašā cilvēkā, nevis ārpus viņa.

Katra, pat vislabestīgākā, vissaticīgākā un visētiskākā cilvēka biolaukā var pastāvēt iznīcināšanas programma, to grūti atklāt ar parastām metodēm; tā attīstās un — kā vīruss — sagrābj smalkās struktūras, izkropļojot un deformējot dvēseli. Būtībā tagad sākusies cilvēces iznīcināšanas programmas realizācija. Cilvēkam gara un dvēseles energoietilpība ir ļoti liela. Neglīti rīkojoties, fiziski var justies brīnišķīgi. Slimības var sākties pēc dažiem gadiem, bet garīgais sairums slimošanai vispirms nolemj bērnus un mazbērnus. Cilvēks, kurš neglīti rīkojies, to nejūt un nesaprot: vienreiz ieslēgtā iznīcināšanas programma biolauka struktūrā jau attīstās autonomi.

Mūsu zemapziņa tagad ir neticami agresīva, es to sapratu salīdzinoši nesen un sāku meklēt cēloņus. Izrādās, agrāk agresijas barotne bija cietsirdība rīcības līmenī, bet tagad to uztur šķietami nenozīmīgi mūsu dzīves sīkumi, kā, piemēram, māja ar disharmonisku arhitektūru, «Toma un Džerija» tipa kinofilma ar augstu zemapziņas agresiju, cilvēkveidīgs adatu spilventiņš, kurā ikdienišķi tiek iedurtas adatas. Tie visi ir agresijas un cilvēces pašiznīcināšanās programmas īstenošanas elementi.

Profesionālās īpašības, prāts, spējas — tas nav galvenais cilvēkā. Tieksme vienīgi pēc profesionālo iemaņu izkopšanas, bez centieniem pēc garīgās attīstības, var novest pie «izbrāķēta» likteņa. Mēģinājumi pilnveidot spējas bez pasaules likumību izpratnes un ētikas attīstības īpaši pašnāvnieciski ir bioenerģētikā. Sāda tendence noved pie tā, ka mūsu bērniem ir arvien vairāk un vairāk enerģētisko iespēju un arvien mazāk spēka, lai tās pareizi pielietotu. Spēks vairs nav kontrolējams, un ar vienkāršotu lēmumu: «Rīt es kjūšu labs,» — to vairs nesavaldīt. Pazīstu jaunu cilvēku, kuru liktenis piespieda izjust, ko dod spēks bez ētikas.

Reiz es kopā ar ekstrasensu grupu nodarbojos, diagnosticējot jūrniekus, kuri atradās reisā. Pārtraukuma laikā pie manis pienāca vīrietis un lūdza palīdzēt dēlam. Es piekritu. Istabā ienāca gadus divdesmit divus vecs jauneklis ar vienaldzīgu seju un izdzisušu skatienu. Jaunais cilvēks vairākkārt ārstēts ar insulīna šoku, taču stāvoklis palicis smags, bet galvenais — neizprotams ārstiem. Es palūdzu viņam pastāstīt par sevi.

— Bērnībā es ievēroju sevī spējas pareģot dažus notikumus un centos trenēt un attīstīt tās. Armijas laikā iedarbības spējas strauji pieauga, es sāku lasīt ļaužu domas, iedarbojos uz viņu gribu. Stāvot sardzē, — stāsta jaunais cilvēks, — es redzēju (audis, kuri centas pārlīst pāri žogam neat|autā vietā, un, pietika man domās pavēlēt: «Krīti!» — kad cilvēks nokrita no žoga. Vai arī, atceros, iet man pa priekšu vīrietis, nesdams pilnu tīkliņu ar tukšām pudelēm.

Es domās pavēlu: «Kriti!» — un viņš tūlīt nokrīt, sasizdams visus traukus. Vēl es ievēroju, ka cilvēki nepaspēj izteikt jautājumu, kad es jau sāku uz to atbildēt. Es pat varēju paskatīties uz mākoni un izkliedēt to.

Es paskatījos jaunā cilvēka agresijas parametrus — tie bija maksimāli, praktiski visa viņa enerģētiskā konstrukcija bija virzīta uz postīšanu.

Pa to laiku jaunais cilvēks turpināja savu stāstu:

—   Pamazām es sāku ievērot, ka manas spējas vienmēr virzītas uz kaitēšanu, uz iznīcināšanu. Man ieteica doties uz baznīcu kristīties. Kristību laikā, kad es gāju caur altārvietu, man iekšā kaut kas it kā aprāvās un es sajutu neiedomājamas skumjas un mokas. Dažas dienas es biju šausmīgā stāvoklī, pēc tam atnācu pie mācītāja, kurš mani kristīja, un teicu viņam, ka mirstu.

Mācitājs ieteica uz nakti man pagalvī palikt Bībeli. No rīta palika vēl sliktāk, it kā galva būtu saspiesta presē. Kad es pēc mācītāja padoma sāku lasīt lūgšanas, istabā atvērās logi un durvis, ārā sāka līt. Pēc dažiem šādu mocību mēnešiem es nokļuvu psihiatriskajā slimnīcā.

—   Vai dēlam var palīdzēt? — jautāja jaunā cilvēka tēvs.

Es kopā ar tēvu iegāju blakusistabā un paskaidroju, ka dēla saslimšanas cēlonis ir viņa vecākos.

—  Vai jūsu sieva var atbraukt?

—   Protams, pēc divām dienām viņa būs šeit.

Un, lūk, es runāju ar nogurušu, izmocītu sievieti,

jaunā cilvēka māti.

—   Dēla problēmas daudzējādā ziņā nosaka jūsu nepareizā orientācija, izkropļotais pasaules uzskats. Jūsu dēlu var nosaukt par melno magu. Pa tēva līniju viņš saņēmis lielas enerģētiskās spējas, no jums — naidu pret ļaudīm. Kāpēc jūs stipri neieredzējāt vīru gaidību laikā?

—   Viņš ir ļoti skarbs cilvēks un vienmēr centies nomākt mani. Viņam ir lielas hipnotizētāja spējas, ģimenē zināms, ka viņa vectēvs bija burvis.

—   Ētikai jākontrolē jebkuras nodarbības biolauka līmenī. Ja tas nenotiek, tad spēju pieaugums nosprosto cilvēka orientāciju, kas arī noticis ar jūsu dēlu. Mašīna palielina ātrumu, bet vadītājs palēnām aizmieg. Kādu gan citu rezultātu var gaidīt no tāda brauciena kā tikai katastrofu? Spējas un iekšējais egoisms, kas saņemti no tēva, pastiprinājās ar jūsu aizvainojumiem un naidu, dēlam notika lauku pārkodēšana, viņš pārvērtās par iznīcināšanas aparātu. Agrāk atmaksa tadu cilvēku sasniedza tikai nākamajā dzīvē, bet tagad šis process saīsinājies līdz dažiem gadiem.

Pirms vairākiem gadiem, kad es ārstēju ar rokām • un neredzēju slimības cēloņus, es mēģināju izārstēt no infekcijas, kura nepadevās nekādām antibiotikām, trīs mēnešus vecu meitenīti. Es baznīcā noliku svecīti par viņas, veselību, un pēc dažām minūtēm (kā es pēc tam izskaitīju) meitenītei sākās koma, viņu aizveda uz reanimāciju. Tas arī bija gadījums, kurā bērnam negatīvi nodota enerģētika. Meitenītes māte ievēroja, ka gadījumos, kad viņa stipri apvainojās uz kādu cilvēku, bieži vien tas novedis aizvainotāju līdz nāvei.

— Koncentrācija uz naidu un apvainojumiem noveda pie meitenītes lauka pārkodēšanās, un, kad nogalināšanas mehānisms sadūrās ar baznīcas enerģētiku, meitenīte gandrīz aizgāja bojā. Analoģiska ir situācija ar jūsu dēlu, — skaidroju jaunā cilvēka mātei. — Ļoti uzmanīgi izanalizējiet visu savu dzīvi. Atcerieties visus aizvainojuma un naida gadījumus, kurus izjutāt, īpaši grūtniecības laikā. Domās griezieties pie Dieva un lūdziet piedošanu, bet pēc tam piedodiet visiem, kas jūs aizvainojuši. Tāpat domās lūdziet piedošanu visiem, ko jūs varējāt apvainot savā dzīvē. Jūsu vīram arī jādara tāpat.

Pēc divām dienām jaunā cilvēka vecāki stāstīja, ka dēlam uzlabojies garastāvoklis un radušās cerības uz viņa izveseļošanos.

Bet es vēlreiz pārliecinājos, ka garīguma līmenim vienmēr jābūt augstākam par cilvēka iespēju līmeni.

Ļaudīm pašlaik ir ļoti nepietiekams priekšstats par to, kas ir zemapziņa, un iekļūšana šajā sarežģītajā un bīstamajā jomā notiek nevis ētikas līmenī, bet ļoti primitīvā — «pasaules klases» ekstrasensu izklaides programmu līmenī. Zemapziņa ir pārāk nopietna un bīstama, tā ir pastiprinātas ētikas joma, tāpēc ka biolauka līmenī mēs esam vienoti, un ikviens pārkāpums automātiski vēršas pret pārkāpēju. Neuzmanība pret ētikas jautājumiem bīstama ar to, ka |audis, pašlaik ļoti aktīvi tiecoties pēc izzināšanas, var izrādīties pieslēgti pašiznīcināšanās programmām.

Es testēju burvju iedarbību. Kā viņi strādā?

Izrādās, ja burvis grib savam upurim kaitēt, viņam nepieciešams atbruņot tā aizsardzību. Pati labākā aizsardzība cilvēkam — tā ir vienotība ar Visumu, jo, kad mēs esam Visuma da|iņa, mēs kļūstam neievainojami. Atbruņot aizsardzību var, saraujot šo saikni; tas iespējams, izmantojot cilvēka pieļautos likumu pārkāpumus. Kā tas notiek? Pieņemsim, ka man ir karmisko likumu pārkāpumi: mans tēvs vai māte kādu neieredzēja vai apvainoja, tas ir, atteicās no Visuma, no mīlestības. Šie niecīgie pārkāpumu punktiņi mana biolauka informācijas struktūrā pastiprinājās un, ja agrāk tie praktiski neietekmēja manu rīcību, tad tagad, saņēmuši pastiprinājumu, sāka aktīvi ietekmēt manu uzvedību. Es sāku pārkāpt likumus, notiek vēl lielāka atgrūšanās, saikne ar Kosmosu pavājinās — un, luk, šeit jau var runāt par manis tālāko apstrādāšanu. Iznīcināšanas programmas uzvedas ārkārtīgi atjautīgi, veicot biolauka esošo negatīvo programmu spēcīgu aktivizāciju. Kad cilvēks tiecas pēc vienotības, mīlestības, augstāko likumu ievērošanas, viņam sākas strauja garīgā izaugsme un biolauka struktūru harmonizācija. Tā arī ir viņa aizsardzība, viņa imunitāte un veselība, laimīga nākotne viņa pēcnācējiem un radiniekiem. Ja cilvēks ir agresīvs, egoistisks, nikns, tad viņš uztur iznīcināšanas programmu, kuras iedīglis atrodas kaut kur viņa biolaukā, tas vēl vairāk noved pie viņa garīgo īpašību izpostīšanas un pārdzimšanas. Ka saka baznīca, ja cilvēks netuvojas Dievam, tas nokļūst pie velna. Tā kā jebkura mūsu rīcība tiek fiksēta informatīvajā laukā un ietekmē mūsu uzvedību un likteni, tad viss, kas tiek virzīts pret mīlestības un vienotības likumiem, atrauj mūs no Visuma, provocē iznicināšanas programmu attīstību un pastiprināšanos. Tāpēc pat nejauša rīcība var ietekmēt mūsu likteni. Visa ētikas jēga ir — neuzkrāt negatīvu karmu, kura, pietuvojusies kādam noteiktam mirklim, strauji aktivizējas un sāk postīt mūs un mūsu bērnus.

Pie manis pieņemšanā pusotrgadīgs puisēns. Gadījums sarežģīts: bērnam apstājusies attīstība. Es skatos cēloni. Slimības pamatā — mīlestības nogalināšana. Vecāki viens otrā nogalināja mīlestību jau vairākus gadus pirms bērna dzimšanas, un biolauka struktūru sagrāve, ļoti spēcīga un trāpīgi virzīta, veidojusi programmu, kura tagad autonomi darbojas bērna biolaukā. Bērna biolauka struktūras ir tiktāl deformētas, ka viņa dzīves uzdevums ir iznīcināt sev līdzīgos, un organisms to bloķē ar smagu slimību. Ja medicīna iemācīsies ārstēt ķermeni, spēs iznīdēt slimību fiziskajā līmenī, tad var sagaidīt pilnīgu cilvēces izviršanu, jo to ļaužu skaits, kuri dzīvo, lai citus iznīcinātu, strauji palielināsies. Un būtiskais nav tas, ka jāatsakās no ārstēšanās, bet tas, ka jāārstē pareizi, citādi, kā rādās, piepildīsies Nostradamusa pareģojums: «Sī gadsimta beigās parādīsies ļaudis — sātani, kuru dzīves jēga būs citu cilvēku iznīcināšana.»

Pēterburgā to bērnu skaits, kuri cieš no prāta un gara slimībām, pēdējā laikā strauji palielinājies, tātad bloķēšanas sistēma darbojas, sagraujot psihi un ķermeni. Bet medicīna, neizprotot īstos saslimstības iemeslus, domājams, drīz tiks galā ar fiziskajām problēmām, nenojaušot, kādu negatīvu spēku tā izlaidusi brīvībā. Visnepatīkamākais ir tas, ka pat tikšanās ar tādu bērnu var būt bīstama biolauka līmenī. Es sāku ārstēt bērnu, un pret mani vērsās uzbrukums. Pusotrgadīgs bērns, mātes rokās gulēdams, uzbruka man ar savu zemapziņu. Bērna biolauka defektus es ieraudzīju savā biolaukā, iznīcināšanas programma aktīvi vairojās. Sākumā es jutu fizisku savārgumu, pēc tam tas pazuda, bet sāka sabrukt smalkās garīgās struktūras. Cenšoties ārstēt bērnu, es saņēmu viņa iznīcināšanas programmu, kura centās graut mana biolauka struktūru. Tātad var runāt par to, ka ekstrasensi, kuri ārstē un neredz, ko un kā viņi ārstē, nepārvalda biolauka struktūru diagnostiku, var saņemt postošas programmas un galu galā, ja viņiem nav izcila garīguma un pastavī- gas garīgās tieksmes, var ātri degradēties. Diemžēl šis process pašlaik ir acīm redzams.

Gara iznīcināšanas vīruss cilvēku piespiež pilnveidoties, faktiski izpildot sanitāra lomu un iznīcinot dzīvotnespējīgu organismu. Kad es bērniem biolauku struktūrās redzu pilnīgu gara sabrukumu un pastiprinātu agresiju, tad no enerģētikas viedokļa saprotu kristību lomu baznīcā. Kristības vienmēr ietekmējušas cilvēka biolauka struktūras, jo baznīcas enerģētika un interjers ir virzīti uz pašu galveno parametru — uz garīgumu. Tāpēc, kad uz baznīcu atnesa bērnu ar negatīvi kodētu biolauku, ar spēcīgi deformētām struktūrām, iedarbība uz garīgumu noveda pie tā, ka smalko struktūru deformācija izlīdzinājās. Dažreiz tas notika uz fiziskā stāvokļa rēķina, bērns varēja smagi saslimt pēc kristībām, taču galu galā uzlabojās viņa garīgās struktūras, liktenis un viņa bērnu nākotne.

VII nodaļa

NOSLĒGUMS

Tas, ka ļaužu garīgā dzīve «balstās uz trim vaļiem», mūsu senčiem bija zināms. Pirmais «valis» — tie ir desmit Bībeles baušļi, otrais «valis» — septiņi nāves grēki, un trešais — trīs sīkumi.

Ja par pirmo pašlaik mums ir kāds priekšstats, tad septiņus nāves grēkus ne katrs uzreiz varēs nosaukt. Jāņa pirmajā vēstījumā tie minēti šādā secībā: skaudība, skopums, netiklība, nesātība, lepnība, grūtsirdība un dusmas.

Es izanalizēju, kāds ir šo netikumu nozīmīgums mūsdienās, un iznāca šāda secība: lepnība, nesātība, dusmas, skopums, grūtsirdība, skaudība, netiklība.

Bet divos tūkstošos gadu pasaule stipri izmainījusies, un pašlaik cilvēce ievērojami paplašinājusi grēku sarakstu, un daži no tiem ir daudz smagāki nekā jau pieminētie. Apskatīsim galvenos no tiem, vēl postošākus nekā mūsu tālajiem senčiem zināmos.

1. Vissmagākais mūsdienu grēks — grūtniecības pārtraukšana piektajā mēnesī.

Mātes organismā attīstoties, bērns dažādos gaidību laikaposmos noiet Visuma attīstības ceļu un kontaktējas ar dažādām esībām: ar citām pasaulēm. Ar Dievišķo, un visciešākā vienotība notiek piektajā mēnesī.

Sievietes noskaņojums grūtniecības laikā ļoti daudz nosaka nākamā cilvēka likteni, tāpēc mātes uzvedībai vispirms jābūt pakļautai bērna interesem, paredzot prasības.

Bērna gara un garīguma veidošanās norisinās līdz sešiem mēnešiem, tāpēc šajā laikā jāorientējas uz dievišķām jūtām — mīlestību, labestību, samieri

nāšanos, žēlsirdību. Jālieto tikai piena un augu barība, lai netraucētu bērna garīgajai attīstībai, bet pirmajos divos mēnešos vispār jāēd minimāli. Pēc sešiem mēnešiem var ēst gaļu, zivis; delikateses — tikai pēc septiņiem mēnešiem.

īpaši atbildīgs ir piektais mēnesis, kad bērns un Dievs ir vienots veselums — gaidību laikā sievietei jābūt mierīgai un pacietīgai, nedrīkst pārdzīvot aizvainojumus un citas negatīvas emocijas: mierīgi jāuzņem tagadne un nevajag pieļaut nožēlu par pa- gātni vai steidzināt nākotni.

Bieži vien mokoša toksikoze sievietēm ir nepareizas domāšanas un pasaules uzskata rezultāts. Ļoti lieli enerģētiskie izkropļojumi rodas, ja kads no radiniekiem atsakās no gaidāmā bērna vai negatīvi izturas pret sievieti. Tās ir tikai pašas galvenās prasības, kuru neievērošana var nodarīt lielu kaitējumu bērna veselībai un liktenim.

2.  Ļoti lielus izkropļojumus izsauc darbības un domas, kas vērstas uz dievišķo jūtu nogalināšanu sevī vai otrā cilvēkā, uz nodevību pret mīlestību materiālo labumu dēļ.

3.  Trešajā vietā pašlaik atrodas nožēla par pagātni, tagadni un nākotni, vēlme paātrināt vai palēnināt notikumus, t. i. — visi pārkāpumi attieksmē pret laiku.

4.  Par pārkāpumiem, kuri saistīti ar naida un aizvainojuma jūtām, rupju izturēšanos pret ļaudīm, grāmatā stāstīts daudz, šie pārkāpumi atrodas ceturtajā vietā.

Man vajadzēja zvanīt uz Beļģiju. Es uzgriezu starptautisko telefona sakaru numuru un dzirdēju saērcinātu balsi: — Uz šodienu Beļģijas nav! — un klausulē skanēja atzvana signāls bez jebkādiem pa- skaidroj umiem.

Es vēlreiz uzgriezu telefona centrāles numuru. Šoreiz mierīga, laipna balss pieklājīgi paskaidroja, ka uz šodienu pasūtījumu pieņemt nevar, drīzākais laiks sarunai iespējams rīt piecos no rīta. Es pateicos. Skatos pirmās telefonistes biolauku. Pēc mūsu sarunas tas ir saplaisājis un sašķobījies, tuvākajā laikā viņai var rasties dažādas nepatikšanas un slimības, tāpēc ka mans biolauks ir sabalansēts un viņas rupjība atgriezās atpakaļ, graujot viņas biolauka struktūras.

Un cik tādas pašiznīcināšanās mēs paveicam 7k dienas…

5. Samērā stipri biolauka izkropļojumi rodas, aprunājot dzīvus un nedzīvus objektus.

Galvenā likumība garīgās higiēnas un biolauka struktūru normālai esībai ir mīlestības piepildījums, jo mīlestība — tā ir augstākā pasaules vienotības un harmonijas izpausme.

Cilvēka pilnvērtīgas dzīves nosacījums ir pastā-0 vīga garīgā izaugsme, kuras pamatā jābūt mīlestībai pret Visumu, pret vienotni un tās pāreja uz atsevišķo — mīlestība pret vecākiem, bērniem, pret sevi. Sim procesam jābūt nepārtrauktam, pulsējošam no veseluma uz daļu un atpakaļ, tad tas būs atbilstošs pasaules harmonijai un nesīs cilvēkam dzīvesprieku un veselību.

Atliek pieminēt trešo «vali» — šos trīs tikumus: Ticība, Cerība, Mīlestība; būtiskākā no tām ir Mīlestība.

Jau minētās nosauktās kļūdas ir kopējas, taču ir vēl atsevišķa grupa ļoti nozīmīgu brīdinājumu tiem, kurus karmiskās diagnostikas metode piesaista praktiski.

Vēlreiz brīdinu visus ekstrasensus: metode ir sarežģīta un ļoti bīstama. Var iemācīties pondermotorā raksta tehniku, bet metode ir sarežģīta tāpēc, ka tās tehniskais izpildījums bez augsta garīguma un radušos situāciju nepārtrauktas analīzes, bez piesardzības var novest pie neparedzamām sekām. Galvenais, metode ir bīstama ne tikai vāji sagatavotiem dziedniekiem, bet vēl jo vairāk — slimniekam: ir vesela virkne īpatnību un nosacījumu, kuri var kaitēt cilvēkam, ja tos neievēro.

Negatīva un nepareiza enerģētiskā iedarbība uz dzīvo dabu bīstama ātrās atbildes reakcijas dēļ, uz nedzīvo — lēnāku, nemanāmu, toties ievērojami postošāku seku dēļ. Piemēra pēc pastāstīšu kāda jauna cilvēka atmiņas, kurš, iepazinies ar metodi, nolēma: — Arī gribu!

«… Es sāku diagnosticēt pēc «Lazareva metodes». Viss likās viegls un skaidrs. Man diezgan labi izdevās, un es braši joņoju pa savu karinu, «izlabojot trūkumus» un «atbrīvojoties no netikumiem». Man tas patika. Izmainījās mana attieksme pret dažādām sajūtām. Es izvērtēju katru galvas sāpi un dūrienu jostasvietā. Kāds spēks mani dzina uz priekšu, un es sāku aktivizēties. Es nolēmu atbrīvoties no visiem «grēkiem» uzreiz un sāku izsekot savu senču uzvedību pa gadiem, lai mērķtiecīgi izpētītu visas viņu rīcības, kuras mani ietekmē, veidojot manu karmu. Droši vien tas kaut ko deva, taču negaidīti šajā procesā iesaistīti izrādījās sieva un bērni. Kad es saņēmu dažādus triecienus par savām k|ūdām, kopā ar mani cieta ari viņi. īpaši tika jaunākajam dēlam, kuru es loti mīlu. Es nespēju saprast, kāpēc viņi ir atbildīgi par maniem šobrīd izdarītajiem grēkiem. Es darīju visu, ko varēju. Tīrīju, diagnosticēju, atkal tīrīju. Dēlam tika mazāk ciešanu, bet tad es sāku saņemt triecienus no sievas. Ta bija jauna problēma, un es metos to risināt. Tajā brīdī Lazarevs mani brīdināja, ka nemākulīgās rokās metode var slikti ietekmēt apkārtesošos. Es par pareizāko uzskatīju — apvainoties.

Rezultāts bija satriecošs, man pazuda puse biolauka, gareniskajā simetrijas plaknē biolauka puse izgaisa. Sajūta nebija no patīkamākajām, un tas pats notika arī ar jaunāko dēlu. Es biju pārbiedēts. Mani mocīja nemiers par sievu, bērniem un arī par sevi galu gala. Es sapratu, ka ir ļoti vienkārši aiziet bojā — un vēl kopā ar radiem un tuviniekiem. Lazarevs izvilka mani no šīs situācijas. Un te nu man nāktos apstāties, bet godkāre trenca tālāk «apdzīt un pārspēt» — šis no bērnības iemācītais lozungs mani vadīja. Es sāku strādāt ar nedzīvo dabu, centos apskatīt bojājumus, iespiedu paliktņos lūzumus automobilī un tā tālāk. Ikreiz pēc tam sekoja biolauka sabrukums, cilvēkam bez pieredzes bioenerģētikā paskaidrošu, ka tādā veidā pēc trīs četriem mēnešiem būtu infarkts, tas ir mazākais no tā, kas vēl var notikt. Lūk, tā norisinājās mana prakse pēc «Lazareva metodes».

Es strādāju praktiski katru dienu, taču manu senču pārkāpumi pret Dievišķajiem likumiem man šķita neizsmeļami, bet es gribēju tikt tālāk. Negaidīti parādījās kļūmes diagnostikā, fizisko sajūtu diapazons bija plašs, no galdnieka līmspīļu savilkšanās galvas deniņos un «naglām», durstošām jebkurā vietā, līdz ne ar ko nesalīdzināmai sajūtai, ka virs galvvidus nav biolauka. Taču vissmagāk bija redzēt bērnu ciešanas, zinot, ka vainojams tajās esmu es un nekāda «ātrā» nepalīdzēs. Nedod Dievs jums to visu pārdzīvot, sākot nodarboties ar karinas ekstra- sensoro diagnostiku.»

Te var pielikt punktu atmiņām.

Metodes būtība nav tehniskajās izstrādēs, bet pasaules uzskata un ētikas attīstībā. Visbistamakā un nepieļaujamākā ir patērētāja tieksme pret metodi; Visuma ritmus nedrīkst pārkāpt. Ikviens cilvēks, tiekdamies pēc Dievišķā, piepildās ar augstākajām enerģijām un, atgriezies uz Zemes, var tās realizēt materiālajos labumos. Bet, ja pilnībā neizjustas, garīgās likumības nav kļuvušas par pasaules uzskatu un dzīvesveidu, tomēr cilvēks cenšas uzreiz saņemt materiālo realizāciju, tad iznāk nevis «bērna piedzimšana», bet gan «grūtniecības pārtraukšana».

Paaugstināts pragmatisms draud pārvērsties par fizisko un garīgo neauglību: to es uzsveru vispirms, kad sāku mācīt metodi. Sākumā ari man priekšstats par apmācības procesu bija nedaudz vienkāršots. Diemžēl metodi var apgūt tikai vienpatņi, ja vispār to var kādam iemācīt.

Minēšu tikai vienu to sarežģīto problēmu piemēru, kura var rasties jebkurā mirklī. Ks diagnosticēju sievieti un redzu tās galvenos pārkāpumus aizpagājušā dzīve. Es raksturoju pārkāpumus un pēkšņi jūtu, ka nespēju saņemt precīzu informāciju. Izanalizējot situāciju, redzu, ka informācijas pārstrādāšanas pakāpe manī nokritusies līdz nullei. Tatad manā karmā ir līdzvērtīgi pārkāpumi, un mana zemapziņa sagroza informāciju. Nepieciešams pārkoriģēt savu biolauku, pirms turpināt diagonstiku.

Mani glābj tas, ka es pastāvīgi varu kontrolēt situāciju un savu zaudējumu pārvērst uzvara; šajā gadījumā tas bija iemesls kārtējai savas karmas attīrīšanai.

Es pastāvīgi kontrolēju saņemamās informācijas kvalitāti; par šo nepieciešamību daudzi dziednieki pat nenojauš.

Kā man reiz atbildēja viens jauns ekstrasenss:

—   Es vienmēr pajautāju, vai drīkst strādāt vai ne.

—   Un kas jums atbild?

—   Droši vien Dievišķais, — bija nepārliecinoša atbilde.

—   Bet vai varat būt par to pārliecināts?

Jaunais cilvēks apjuka.

—   Vai zināt, kad saņemat patiesu informāciju, kad sagrozītu?

Atbildes nebija.

—   Jūsu līmenī daudzi cenšas strādāt, nenojaušot, pie kā tas var novest. Mehānisms ir ļoti vienkāršs. Lai saņemtu tīru informāciju, cilvēkam jābūt Dievišķi atvērtam. Ar netīru karinu, vienā rokā turot mašīnu, otrā — vasarnīcu, augstumos neuzlidot.

Ārstēt un saņemt pareizu informāciju var tikai ar noslēgtu karmu.

Kas tā tāda — karma?

Tā ir atmaksa par Zemes darbiem, tāpēc noslēgt karmu var, tikai atsakoties ar miesu un dvēseli. Ar- stētājiem un kontaktā esošajiem jāizslēdz atkarība no materialiem labumiem, jāiziet caur badošanās un stingra gavēņa periodiem. īsti dziedinātāji vienmēr bijuši svētie un pravieši.

Tagadējās cilvēces karma ir tik piesārņota, ka to noslēgt pašlaik ir daudz sarežģītāk nekā agrāk.

Tā kā karmiskās diagnostikas metode dialektiski savieno apziņu un zemapziņu, ticību un zināšanas, pielietojot to, vajag — domāt, domāt un domāt.

Palīdzība minēto atmiņu autoram, mēģinot darboties ar manu metodi, viņa biolauka struktūru balansēšana palīdzēja viņam noturēties, bet viņa vērtējums ir tipisks vienpusīgai domāšanai. Es būšu laimīgs, ja cilvēks, izlasījis šo grāmatu, sapratis, cik sagrozīti ir mūsu priekšstati par pasauli un ko vajag izmainīt savā dzīvē, lai neradītu vēl jaunas problēmas. Pašlaik galvenais — vismaz apstāties «kraujas malā». Cilvēks var savu karmu aizbloķēt ar pareizu uzturu un uzvedību, un tas ir pirmais, ko vajag izdarīt, jo ļaunums, ar kuru tiekamies ik dienas, atrodas mūsos pašos.

Ķīniešu filozofijā es reiz atradu apgalvojumu, ka ikvienam cilvēkam sevi jāizjūt kā pasaules glābējam.

Padomju psihiatrijas mācību grāmata analoģiska pārliecība tika novērtēta kā viena no pirmajām para- nojas pazīmēm.

Tagad, redzot ļaužu biolauku savstarpējo enerģētisko mijiedarbību, es ar pārliecību varu apstiprināt, ka ikviens cilvēks, tiekdamies pēc Dievišķā, aktīvi darbojas, lai glābtu pasauli, un ir pasaules glābējs.

Tiekšanās pēc Dieva, pēc sākotnes punkta, no kura piedzimi: Visums jāturpina kā garīgumu pastiprinošs ceļš un vienotības pacēlums biolauka līmenī, bet šis process nav iespējams bez pastiprinātas materiālās diferenciācijas.

Materiālās pasaules attīstības pazīmes ir masa, telpa, laiks; tātad materiālās pasaules attīstībai jāizpaužas, palielinoties masai, telpai, laikam. Tā kā laiks ir saistīts ar izplatību, tad galvenajiem procesiem Visumā matērijas līmeni jānoved pie Visuma paplašināšanās, kas arī pašlaik notiek.

Tātad jebkura procesa vai objekta attīstības un saglabāšanas priekšnosacījums ir fiziskā sadalīšanās ar vienlaicīgu lauka vienotības pieaugumu.

Fiziskā līmeņa diferenciācija — paaugstinātas ķermeņa vajadzības un sakari ar apkārtējo vidi bez garīga priekšnosacījuma — nolemta pašiznīcināšanai. Ķermeņa diferenciācija ir tā vajadzību attīstīšana un apmierināšana, bet tas noved pie sabrukuma un bojāejas, ja to nenosaka garīguma nostiprināšanās un attīstība. Tādējādi mūsdienu civilizācijā iemiesoti garīguma meklējumi, kurus cilvēce pārdzīvojusi iepriekšējos gadsimtos; tas ari nosaka materiālā un garīgā savstarpējo attiecību pasaulē.

Attiecinot šo principu uz atsevišķu gadījumu — mūsdienīga līmeņa ārstēšanas metožu meklēšanu —, šeit garīgās iedarbības iespējām jāapvienojas ar medicīnas sasniegumiem. Jāatceras, ka laikmetīgā medicīna nevarētu pastāvēt, ja tās pamatā nebūtu gadu tūkstošus ilgi meklējumi cilvēka gara sfērā, kā arī garīgajā iedarbībā uz cilvēku, jo medicīnas sasniegumi ir šo meklējumu realizācija. Pēdējās desmitgadēs medicīna pietuvojusies tai robežai, kur garīgo uzkrājumu potenciāls iznīcis, un, lai attīstītos tālāk, jāatgriežas pie sākotnes avotiem, līdzīgi kā pazudušajam dēlam jāapjēdz, ka bez slimību cēloņu meklējumiem un izpratnes tālāk attīstīties nevar.

Tagad jārunā nevis par garīgās iedarbības un zinātniskās medicīnas pretnostatījumu, bet par to savienošanu, saglabājot kā vienas, tā otras sasniegumus. Slimība ir līdzeklis gara attīstībai, bet mūsu nepilnība neļauj iepazīt garu līdz galam un iedarboties uz saslimstību tikai ar garīgu metodi. Tāpēc tas, kas nav pa spēkam mūsu šodienas nepilnveidotajam garam, jādara medicīnai. Medicīnas centieni agrīnajā diagnostikā un slimību profilaksē ir pirmais solis garīguma virzienā, jo tieši informatīvajā līmenī sākas vairums slimību. Pasaulē uzkrājas arvien vairāk faktu, kad garīgā iedarbība izrādās radikālāka nekā medicīniskā.

Cilvēce lēnām, bet nenovēršami atgriežas pie sava Tēva, pie gara, garīguma un kultūras, jo tā ir vienīgā glābšanas iespēja.

SATURS

Autora priekšvārds…………………………………………… 3

1. nodaļa. Biolauka pašregulācijas sistēmas

koncepcija un tās attīstības vēsture 5

2. nodaļa. Pastāvīga informatīvā struktūra,

vārdā cilvēks……………………………….. 47

3. nodala. Ekstrasensorā testēšana . . 53

4. nodaļa. Tehniskā diagnostika . . 128

5. nodaļa. Kultūra, māksla un cilvēka kar-

miskās struktūras . . . . 143

6. nodaļa. Kas tas ir — sātanisms? . . 149

7. nodaļa. Noslēgums…………………………….. 163

Content

Lazarevs Sergejs Karmas diagnostika-1

S. Lazarevs KARMAS diagnostika Biolauka pašregulācijas sistēma

I noda]a BIOLAUKA PASREGULĀCIJAS SISTĒMAS KONCEPCIJA UN TĀS ATTĪSTĪBAS VĒSTURE

II nodaļa PASTĀVĪGA INFORMATĪVĀ STRUKTŪRA, VĀRDĀ CILVĒKS

III nodaļa EKSTRASENSORĀ TESTĒŠANA

IV nodaļa TEHNISKA DIAGNOSTIKA

V nodaļa KULTŪRA, MĀKSLA UN CILVĒKA KARMISKAS STRUKTŪRAS

VI nodaļa KAS TAS IR — SĀTANISMS?

VII nodaļa NOSLĒGUMS

SATURS